KENDELSE AFSAGT AF FORMANDEN FOR RETTENS ANDEN UDVIDEDE AFDELING DEN 16. OKTOBER 1995. - TIERCE LADBROKE SA MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - SLETTELSE. - SAG T-561/93.



Samling af Afgørelser 1995 side II-02755



Dommens præmisser

Afgørelse



Nøgleord

++++

Retspleje ° omkostninger ° ophaevelse af sagen, der ikke er berettiget som foelge af den anden parts forhold

(Rettens procesreglement, art. 87, stk. 5)

Dommens præmisser

Faktiske omstaendigheder, retsforhandlinger og parternes anbringender

1 Ved staevning indgivet til Rettens Justitskontor den 5. november 1993 har selskabet Tiercé Ladbroke SA ("Ladbroke") nedlagt paastand om annullation i henhold til EF-traktatens artikel 173 af Kommissionens beslutning af 3. september 1993 om afvisning af den klage (IV/34.318), som selskabet indgav den 18. maj 1992 i medfoer af artikel 3 i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81). Sagsoegeren gjorde i naevnte klage gaeldende, at Société coopérative auxiliaire PMU belge og Pari mutuel unifié belge ("PMUB") havde overtraadt traktatens artikel 86, idet disse selskaber, hvis virksomhed bestaar i at afslutte off-course vaeddemaal i hestevaeddeloeb, der organiseres i Belgien, havde afslaaet at udpege sagsoegeren som agent med ret til at afslutte totalisatorvaeddemaal i belgiske vaeddeloeb.

2 Ved kendelse afsagt den 8. august 1994 af formanden for Rettens Anden Afdeling har Société coopérative auxiliaire PMU belge og PMUB faaet tilladelse til at intervenere i sagen til stoette for Kommissionens paastande.

3 Ved skrivelse indgivet til Rettens Justitskontor den 27. juli 1995 har sagsoegeren anmodet om slettelse af sagen med den begrundelse, at selskabet har opnaaet en aftale med PMUB, hvorefter det udpeges som agent for PMUB ved afslutning af totalisatorvaeddemaal i hestevaeddeloeb, der organiseres i Belgien, saaledes at den overtraedelse, som kritiseres i selskabets klage, som den i sagen anfaegtede beslutning drejer sig om, er ophoert, hvorfor sagsoegeren haever sagen.

4 Sagsoegeren har i samme skrivelse fremsat begaering om, at Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger i henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 5, foerste afsnit, andet punktum.

5 Til stoette for denne begaering har sagsoegeren gjort gaeldende, at sagsanlaegget var berettiget som foelge af Kommissionens forhold, idet denne i den anfaegtede beslutning ikke i realiteten tog stilling til de punkter, der var blevet rejst i klagen, men blot behandlede de spoergsmaal, sagsoegeren havde rejst i besvarelsen af den skrivelse, som Kommissionen tidligere, den 23. februar 1993, havde tilstillet selskabet i henhold til artikel 6 i Kommissionens forordning nr. 99/63/EOEF (herefter "skrivelse i henhold til artikel 6") af 25. juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i Raadets forordning nr. 17 (EFT 1963-1964, s. 42).

6 Det sagsoegende selskab goer gaeldende, at det som foelge af Kommissionens naevnte handlemaade kun kunne blive bekendt med de praecise grunde til beslutningen om afvisning af dets klage ved at anfaegte denne beslutning under et annullationssoegsmaal i henhold til traktatens artikel 173.

7 Retten har ved justitssekretaerens skrivelse af 28. juli 1995 opfordret sagsoegte og intervenienterne til at fremsaette deres bemaerkninger til begaeringen om slettelse.

8 Kommissionen har i sine til Rettens Justitskontor den 4. august 1995 indgivne bemaerkninger paastaaet sagsoegeren tilpligtet at betale sagens omkostninger i henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 5, foerste afsnit, foerste punktum. Den har gjort gaeldende, at sagens anlaeg ikke har vaeret berettiget som foelge af dens forhold, og at der derfor ikke er anledning til i den foreliggende sag at anvende procesreglementets artikel 87, stk. 5, foerste afsnit, andet punktum, men derimod at paalaegge sagsoegeren at betale sagens omkostninger.

9 Kommissionen har i den forbindelse fremhaevet, at sagen ikke som haevdet af sagsoegeren kan antages at vaere blevet anlagt for at give sagsoegeren mulighed for at blive bekendt med grundene til afvisningen af sagsoegerens klage. Den har oplyst, at sagsoegeren i anledning af Kommissionens skrivelse i henhold til artikel 6, hvori den havde angivet de grunde, der senere fik den til at afvise klagen, fremsatte bemaerkninger til forskellige punkter i denne skrivelse, og at Kommissionen selv tog stilling til disse bemaerkninger i skrivelsen af 3. september 1993, hvorved klagen endeligt blev afvist. Heraf foelger, at grundene til afvisningen af klagen er fuldstaendig klare saavel for sagsoegeren som for Retten, at sagen blev anlagt af sagsoegeren for at faa beslutningen om afvisningen af klagen annulleret og herigennem opnaa en kommerciel fordel fra PMUB, og at Ladbroke, efter at denne fordel er opnaaet gennem forhandlinger mellem de beroerte parter, ikke laengere har interesse i at anfaegte afvisningen af selskabets klage.

10 Intervenienterne har i deres bemaerkninger af 6. september 1995 anfoert, at udtalelsen i begaeringen om slettelse af 27. juli 1995 om, at den i klagen kritiserede overtraedelse nu er ophoert, idet sagsoegeren og PMUB har indgaaet aftale, maa forstaas, som om der virkelig forinden forelaa en overtraedelse. De har bestridt dette og goer gaeldende, at den naevnte aftale mellem sagsoegeren og PMUB ikke indebaerer en anerkendelse fra deres side af, at deres oprindelige naegtelse af at udpege Ladbroke som agent for dem udgjorde en overtraedelse.

11 Intervenienterne har under anbringende af, at sagsoegeren ikke har bevist sine udtalelser om, at sagens anlaeg er berettiget som foelge af sagsoegtes forhold, paastaaet Ladbroke doemt til at afholde omkostningerne i forbindelse med deres intervention, jf. procesreglementets artikel 87, stk. 5.

Rettens bemaerkninger

12 Der skal afsiges kendelse om slettelse af sagen og traeffes afgoerelse om sagens omkostninger i overensstemmelse med procesreglementets artikel 99.

13 I den forbindelse bemaerkes det, at efter procesreglementets artikel 87, stk. 5, foerste afsnit, paalaegges det den part, som haever sagen, at betale dennes omkostninger, saafremt den anden part har nedlagt paastand herom. Paa begaering af den haevende part kan det dog bestemmes, at den anden part skal betale sagens omkostninger, hvis dette findes berettiget som foelge af denne parts handlemaade.

14 Der skal i den foreliggende sag for det foerste henvises til, at Kommissionen ved skrivelsen i henhold til artikel 6 meddelte sagsoegeren, at de oplysninger, den var kommet i besiddelse af, ikke berettigede, at der blev givet selskabet medhold i dets klage, der tog sigte paa at opnaa en konstatering af, at der forelaa en overtraedelse af traktatens artikel 86. Ifoelge Kommissionen havde PMUB og Tiercé franco-belge, en konkurrent til Ladbroke, som PMUB har overtaget, paa det relevante marked, der defineredes som det belgiske marked for afslutning af vaeddemaal, det vaere sig i totalisatorspil eller pladsspil, i belgiske og udenlandske hestevaeddeloeb, ikke en dominerende stilling, og deres markedsandel var endda lavere end det sagsoegende selskabs. Kommissionen anfoerte desuden, at selv om PMUB kunne anses for at have en dominerende stilling paa det relevante marked, og at dets naegtelse af at give Ladbroke tilladelse til at afslutte vaeddemaal som agent udgoer et misbrug, var dette en foelge af belgisk national lovgivning og kunne ikke paavirke samhandelen mellem medlemsstater og dermed vaere omfattet af anvendelsesomraadet for traktatens artikel 86.

15 For det andet bemaerkes, at Ladbroke i sit svar af 12. maj 1993 paa skrivelsen i henhold til artikel 6 gjorde gaeldende, at Kommissionens konklusioner byggede paa faktisk og retligt fejlagtige analyser vedroerende det relevante marked, PMUB' s besiddelse af en dominerende stilling paa dette marked, PMUB' s adfaerd samt paavirkningen af samhandelen mellem medlemsstater paa grund af denne adfaerd.

16 Saaledes gjorde Ladbroke i sit brev af 12. maj 1993 ikke gaeldende, at selskabet ikke havde forstaaet de grunde, som afvisningen af selskabets klage ifoelge skrivelsen i henhold til artikel 6 byggede paa, men bestred disse grundes rigtighed. Selskabet har gjort gaeldende, at der ° hvilket ikke svarede til Kommissionens konklusioner ° paa markedet for vaeddemaal i Belgien i hestevaeddeloeb var tale om to saerskilte markeder. Det ene var markedet for vaeddemaal i belgiske loeb og det andet markedet for vaeddemaal i udenlandske loeb. Vurderingen saavel af, om der var tale om en dominerende stilling, som af, om der forelaa et misbrug heraf, burde derfor vaere foretaget for hvert af disse markeder og under hensyntagen til deres indbyrdes sammenhaeng.

17 Sagsoegeren bestred desuden i naevnte skrivelse rigtigheden af Kommissionens konstatering af, at et misbrug som det i klagen paatalte, hvis det virkelig havde foreligget, maatte anses for en foelge af anvendelsen af national belgisk lovgivning og ikke havde kunnet paavirke samhandelen mellem medlemsstater, og gjorde herved gaeldende, at der i det omfang, vaeddemaal afsluttes i Belgien i udenlandske vaeddeloeb af selskabet selv og af virksomheder med tilknytning til PMUB, virkelig findes samhandel mellem medlemsstaterne i den beroerte virksomhedssektor, saaledes at naegtelsen af at give selskabet tilladelse til at afslutte vaeddemaal i belgiske loeb som agent for PMUB, hvilket paavirkede selskabets retlige og kommercielle position, ogsaa kunne paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne.

18 Endelig skal det fastslaas, at den anfaegtede beslutning af 3. september 1993, hvorved sagsoegerens klage blev afvist, dels oplyser, at sagsoegerens svar paa skrivelsen i henhold til artikel 6 ikke indeholdt nye faktiske eller retlige oplysninger, som kunne aendre Kommissionens opfattelse, og dels gentager Kommissionens analyse i skrivelsen i henhold til artikel 6 for saa vidt angaar de ovenfor naevnte punkter, dvs. det relevante marked, PMUB' s besiddelse af en dominerende stilling paa dette marked, et eventuelt forekommende misbrug samt muligheden for, at samhandelen mellem medlemsstater kunne vaere paavirket heraf.

19 Af det anfoerte fremgaar i det hele, at sagsoegeren i den foreliggende sag var bekendt med grundene til, at Kommissionen afviste selskabets klage, for saa vidt som disse grunde blev meddelt det saavel ved skrivelsen i henhold til artikel 6, til hvis indhold det kunne fremsaette bemaerkninger, som ved selve den anfaegtede beslutning.

20 Paa baggrund heraf og i betragtning af, at Kommissionen ikke i sine beslutninger er forpligtet til at imoedegaa samtlige retlige og faktiske indsigelser, som parterne har rejst under den administrative procedure (Domstolens dom af 29.10.1980, forenede sager 209/78-215/78 og 218/78, Van Landewyck m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 3125, praemis 66), kan Retten ikke fastslaa, at anlaeggelsen af naervaerende sag har vaeret berettiget som foelge af Kommissionens handlemaade.

21 Procesreglementets artikel 87, stk. 5, foerste afsnit, foerste punktum, finder derfor anvendelse, og det boer paalaegges sagsoegeren at afholde sagens omkostninger. Hvad angaar intervenienternes omkostninger, skal det tilfoejes, at der ikke findes anledning til i den foreliggende sag at anvende procesreglementets artikel 87, stk. 4, tredje afsnit, som aendret den 28. februar 1995.

Afgørelse

Af disse grunde

bestemmer

FORMANDEN FOR RETTENS ANDEN UDVIDEDE AFDELING

1) Sag T-561/93 slettes af Rettens register.

2) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger, herunder de af intervenienterne afholdte omkostninger.

Saaledes bestemt i Luxembourg den 16. oktober 1995.