ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2021/997 af 21. juni 2021 om gennemførelse af artikel 8a, stk. 1, i forordning (EF) nr. 765/2006 om restriktive foranstaltninger over for Belarus (1) annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.
—

Den part, der taber sagen, betaler de omkostninger, der er opstået for sagsøgeren i forbindelse med sagen for Den Europæiske Unions Ret, og alle de nødvendige omkostninger, der opstod for sagsøgeren i forbindelse med sagen for EUIPO’s appelkammer.
2.

Andet anbringende om, at EDPB har tilsidesat databeskyttelsesordningens artikel 13, stk. 1, litra d, og artikel 12, stk. 1, ved at have foretage en for bred fortolkning og anvendelse af disse bestemmelser og af WhatsApps gennemsigtighedsforpligtelser og ved derved at have krævet, at WhatsApp skulle give unødvendig information.
C 2/51

Sag anlagt den 8. november 2021 — ICA Traffic mod Kommissionen

(Sag T-717/21)

(2022/C 2/71)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: ICA Traffic GmbH (Dortmund, Tyskland) (ved advokaterne S. Hertwig og C. Vogt)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Kommissionens afgørelse annulleres for så vidt som rammeaftalen med Fa. UVD Robots APS om levering af op til 200 desinfektionsrobotter har mistet sin virkning, idet den bekendtgjorte maksimale mængde er nået.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført følgende anbringende.

Den i pressemeddelelse af 21. september 2021 bekendtgjorte afgørelse fra Europa-Kommissionen om anskaffelse af yderligere 100 robotter til trods for, at rammenaftalen er blevet virkningsløs, er i strid med det EU-retlige princip om lovmæssig forvaltning, som i primærretten er forankret i artikel 263, stk. 2, TEUF, sammenholdt med artikel 264 TEUF.

I sag C-23/20 (1) har Domstolen fastslået, at rammeaftalen mister sin virkning, når den i bekendtgørelsen fastsatte maksimale mængde er nået. Europa-Kommissionens afgørelse om på grundlag af den med Fa. UVD Robots APS indgåede rammaftale om levering af op til 200 desinfektionsrobotter nu at bestille yderligere 100 desinfektionsrobotter er dermed i strid med artikel 49 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26. februar 2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF (2) og med del C, punkt 7, 8 og 10, litra a), i bilag V til direktivet, sammenholdt med direktivets artikel 33 og ligebehandlingsprincippet og gennemsigtighedsprincippet, der er nævnt i direktivets artikel 18.

(1) Dom af 17.6.2021, Simonsen & Weel, C-23/20, EU:C:2021:490

(2) EUT 2014, L 94, s. 65.
1.

Første anbringende om, at de anfægtede afgørelser er i strid med retssikkerhedsprincippet. Det gøres endvidere gældende, at revideret konklusion nr. 237/05 (1) ikke finder anvendelse på den periode, for hvilken sagsøgeren har ansøgt om uddannelsestillæg.
—

Det gøres herved gældende, at den anfægtede afgørelse er behæftet med en retlig fejl ved anvendelsen af artikel 107, stk. 3, litra b), TEUF samt under henvisning til rammebestemmelserne af 2004, for så vidt som det i den anfægtede afgørelse anføres, at støtten til redning af Siremar ulovligt er blevet forlænget med et år og er uforenelig med EU-bestemmelserne om statsstøtte.
—

Det gøres herved gældende, at afgørelsen af 17. juni 2021 er behæftet med en fejl i forbindelse med fortolkningen og anvendelsen af EU-bestemmelserne, for så vidt som Kommissionen har fastslået, at Società Navigazione Siciliana SCpA (og ikke Siremar) er modtager af den støtte, som anses for uforenelig med EU-bestemmelserne om betaling af stempelafgift for erhvervelsen af virksomhedsgrenen Siremar.
Sag anlagt den 20. oktober 2021 — Alves Casas mod EUIPO — Make Up Art Cosmetics (mccosmetics NY)

(Sag T-681/21)

(2022/C 2/59)

Stævningen er affattet på portugisisk

Parter

Sagsøger: Ana Maria Alves Casas (Porto, Portugal) (ved advokat Â. Rodrigues Oliveira)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Make-Up Art Cosmetics, Inc. (New York, New York, De Forenede Stater)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Ana Maria Alves Casas

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om EU-figurmærket NY — registreringsansøgning nr. 17 866 777

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 20. oktober 2021 af Anden Appelkammer ved EUIPO (sag R 2398/2020-2)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne med alle tilknyttede retsfølger.

Anbringende
—

EUIPO tilpligtes at betale omkostningerne i forbindelse med sagen for Retten og for appelkammeret, herunder navnlig sagsøgerens omkostninger.
—

Det gøres i denne forbindelse gældende, at de dokumenter, der lå til grund for den anfægtede afgørelse, er usammenhængende og usædvanlige, begrundelsen er utilstrækkelig og usammenhængende med hensyn til udsættelsesskrivelsen af 25. juni 2019, begrundelsespligten er tilsidesat med hensyn til undersøgelsesakterne fra Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig, og begrundelsespligten er tilsidesat, eftersom konklusionerne fra Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig er uspecifikke, generiske og savner dokumentation.
—

Sagen hjemvises til EUIPO med henblik på omgørelse vedrørende sagens realitet, idet det pågældende varemærke registreres for alle de omfattede varer og tjenesteydelser uden forbehold for dem, der er ikke er genstand for indsigelse.
Sag anlagt den 28. oktober 2021 — Alauzun m.fl. mod Kommissionen

(Sag T-695/21)

(2022/C 2/62)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøgere: Virginie Alauzun (Saint-Cannat, Frankrig) og 774 andre sagsøgere (ved advokat F. Di Vizio)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgernes påstande

— Det fastslås, at Europa-Kommissionen ulovligt undlod at lade undersøgelser af kræftrisikoen og af genotoksicitet indgå i den prækliniske fase ved udviklingen af mRNA-teknologi vaccinerne.

— Kommissionen tilpligtes at lade undersøgelser af kræftrisikoen og af genotoksicitet indgå i den prækliniske fase ved udviklingen af de mRNA-teknologi vacciner, der endnu ikke er godkendt inden for rammerne af EMA’s procedure.

— Kommissionen tilpligtes at lade undersøgelser af kræftrisikoen og af genotoksicitet indgå i lægemiddelovervågningsfasen for de mRNA-teknologi vacciner, der allerede er blevet godkendt inden for rammerne af EMA’s procedure.

— Kommissionen tilpligtes at offentliggøre følgende oplysninger: — det præcise retsgrundlag for, at de omhandlede undersøgelser ikke er indgået i de prækliniske undersøgelsesfaser og lægemiddelovervågningsfaser. — den lovgivning, der fastsætter de obligatoriske undersøgelser, der kræves for godkendelsen af mRNA-teknologi vacciner.

— Kommissionen tilpligtes at betale samtlige de sagsomkostninger, som sagsøgerne har afholdt.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne påberåbt sig, at der er sket en tilsidesættelse af EU-retten, og at Kommissionen har undladt at handle. Sagsøgerne har i denne henseende gjort gældende, at Kommissionen ikke har overholdt sin forpligtelse i henhold til artikel 168 TEUF til at sikre »et højt sundhedsbeskyttelsesnivea«, idet den har udstedt en markedsføringstilladelse på særlige vilkår til mRNA-teknologi vaccinerne, uden at der er blevet gennemført undersøgelser af kræftrisikoen og genotoksicitet.
—

Sagen hjemvises til EUIPO med henblik på omgørelse vedrørende sagens realitet, og registrering af det omtvistede varemærke for alle de omfattede varer og tjenesteydelser, uden at dette berører de varer og tjenesteydelser, der ikke er genstand for indsigelsen.
Sag anlagt den 7. oktober 2021 — ClientEarth mod Kommissionen

(Sag T-661/21)

(2022/C 24/57)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: ClientEarth AISBL (Bruxelles, Belgien) (ved advokaterne O. Brouwer, B. Verheijen og T. van Helfteren)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Europa-Kommissionens stiltiende afgørelse om afslag på aktindsigt i visse dokumenter vedrørende skovrydning og skovforringelse i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30. maj 2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (1) og forordning (EF) nr. 1367/2006 om anvendelse af Århus-konventionens bestemmelser om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet på Det Europæiske Fællesskabs institutioner og organer (2), annulleres.

— Kommissionen tilpligtes at betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger i forbindelse med dette søgsmål, herunder eventuelle intervenerende parters omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat et enkelt anbringende om, at Kommissionen som følge af, at den ikke meddelte sagsøgeren en udtrykkelig afgørelse vedrørende sagsøgerens begæring om aktindsigt inden for de frister for behandling af genfremsatte begæringer, der er fastsat i artikel 8, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1049/2001, stiltiende meddelte afslag på aktindsigt som omhandlet i denne forordnings artikel 8, stk. 3.

(1) EFT 2001, L 145, s. 43

(2) EUT 2006, L 264, s. 13
3.

Tredje anbringende om, at Kommissionen har undladt at træffe den i henhold til artikel 15, stk. 1, i Rådets forordning (EU) 2015/1589 krævede afgørelse, hvormed det skal fastslås — at den til Kommissionen anmeldte foranstaltning ikke udgør statsstøtte, eller — at foranstaltningen er forenelig med det indre marked, eller — at proceduren i henhold til artikel 108, stk. 2, TEUF skal indledes (»afgørelse om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure«).
—

De polske myndigheder har anvendt en definition af »blomstringens afslutning« for hamp, der er uforenelig med bilag III til den delegerede forordning (EU) nr. 639/2014 og videnskabeligt ukorrekt, og som følge heraf er de prøver, der er blevet benyttet til at fastslå Finolas THC-indhold, i strid med bilag III blevet indsamlet for sent. Ydermere har de polske myndigheder i strid med kravene i artikel 9, stk. 3, i den delegerede forordning (EU) nr. 639/2014 ikke indsamlet data vedrørende prøvetagningen, som kunne have gjort det muligt at efterprøve prøvetagningens nøjagtighed. Endelig er sagsøgerens ret til at blive hørt og ret til en effektiv domstolsbeskyttelse blevet tilsidesat, eftersom Kommissionen undlod at høre ham og undlod selv at påvise eller efterprøve de nødvendige faktiske omstændigheder, hvorved sagsøgeren blev nægtet enhver reel mulighed for effektiv domstolsbeskyttelse, idet Polen hævder, at dets anmeldelse foretaget i henhold til artikel 9, stk. 5, i den delegerede forordning (EU) nr. 639/2014 ikke kan prøves ved de polske domstole.
2.

Andet anbringende om et åbenbart urigtigt skøn som omhandlet i sag C-463/98, Cabletron (4). Sagsøgerne har anført, at der blev taget højde for og lagt vægt på irrelevante hensyn ved fastlæggelsen af, at det produkt, der fremgår af den anfægtede forordning (i kolonne (3) i bilaget til den anfægtede forordning) skal tariferes under KN-kode 8703 frem for KN-kode 8713. Sagsøgerne har endvidere subsidiært anført, at Kommissionen foretog en fejlagtig tarifering af produktet, som ved anvendelse af Domstolens vejledning i sag C-198/15, Invamed, burde have været tariferet under KN-kode 8713.
Sag anlagt den 19. november 2021 — Alcogroup og Alcodis mod Kommissionen

(Sag T-740/21)

(2022/C 24/63)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøgere: Alcogroup (Bruxelles, Belgien) og Alcodis (Bruxelles) (ved advokaterne P. de Bandt, C. Binet og M. Nuytten)

Sagsøgte: Europa-Kommissionen

Sagsøgernes påstande

— Kommissionen tilpligtes at fremlægge de anfægtede afgørelser som led i foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse.

— De anfægtede afgørelser annulleres.

— Kommissionen tilpligtes at betale samtlige sagsomkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet til prøvelse af dels Kommissionens afgørelse, hvorved Abengoa SA og Abengoa Bioenergia SA blev opfordret til under visse betingelser at genoptage forligsproceduren i sag AT.40054 — Ethanol Benchmarks, dels afgørelsen om genoptagelse af den pågældende procedure, har sagsøgerne fremsat et enkelt anbringende om tilsidesættelse af de regler, der finder anvendelse på forligsprocedurer.

Sagsøgerne har gjort gældende, at Kommissionen med vedtagelsen af de anfægtede afgørelser har tilsidesat de regler, der finder anvendelse på forligsprocedurer. De gældende regler gør det nemlig ikke muligt for Kommissionen at genoptage en forligsprocedure på dette trin af sagen og i endnu mindre grad at udelukke enhver diskussion vedrørende den korte redegørelse for sagen, der blev videregivet inden for rammerne af en første forligsprocedure i 2016 og 2017. Sagsøgerne har endvidere gjort gældende, at de anfægtede afgørelser medfører en åbenbar tilsidesættelse af deres ret til forsvar.
—

Kommissionen undlod at tage hensyn til en periode på 18 år og 6 måneder med pensionsrettigheder, som kunne overføres, og derved foretog en fejlagtig vurdering af de faktiske omstændigheder og tilsidesatte artikel 11, stk. 2, bilag VIII til vedtægten ved at hævde, at de pensionsrettigheder, som hun havde ansøgt om overførsel af, var optjent, efter at hun havde tiltrådt tjenesten ved Unionen, idet hendes medlemskab af Algemeen Burgerlijk Pensioen-Fonds (ABP) ophørte den 31. januar 2015, uden at foretage en sondring mellem perioderne fra den 1. juli 1992 til den 31. december 2010 og fra den 1. januar 2011 til den 31. januar 2015.
1.

Første anbringende om, at den anfægtede afgørelse ikke er støttet på et gyldigt retsgrundlag, der kan skabe retsvirkning over Europa-Parlamentets medlemmer. Sagsøgerne har bestridt, at artikel 25 i Parlamentets forretningsorden udgør et gyldigt retsgrundlag for at vedtage af den anfægtede afgørelse og dermed for at pålægge dem den anfægtede foranstaltning. De har endvidere gjort gældende, at en afgørelse fra præsidiet, såsom den anfægtede afgørelse, ikke kan danne grundlag for foranstaltninger, der indebærer behandling af meget følsomme oplysninger, for så vidt som de væsentlige elementer i en sådan behandling af oplysninger i overensstemmelse med artikel 8 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder skal være fastsat i en »lov«, hvilket Parlamentets Præsidiums afgørelse ikke er.
—

Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2021/997 af 21. juni 2021 om gennemførelse af artikel 8a, stk. 1, i forordning (EF) nr. 765/2006 om restriktive foranstaltninger over for Belarus annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.
1.

Med det første anbringende gøres det gældende, at princippet om personligt ansvar ikke er blevet iagttaget. Sagsøgeren har gjort gældende, at formålet med og indholdet af de anfægtede retsakter, fortolket i lyset af deres ordlyd, deres kontekst og deres mål, er i strid med proportionalitetsprincippet, fordi anklagemyndigheden ikke overholder sin pligt til at underbygge, at de faktiske omstændigheder kan tilregnes hende.
—

Sagsøgte tilpligtes at betale sagsøgeren erstatning til dækning af både den ikke-økonomiske og økonomiske skade, som sagsøgeren har lidt, svarende til: — forskellen i løn for en ansat i lønklasse AST 1, løntrin 3, og en ansat i lønklasse AST 3, løntrin 1, beregnet over en periode på fem år regnet fra den dato, der er bebyrdende for sagsøgeren, dvs. fra den 1. januar 2021, og under hensyntagen til mistede muligheder vurderet til 75 %, — forskellen i pensionsrettigheder for en ansat i lønklasse AST 1, løntrin 3, og en ansat i lønklasse AST 3, løntrin 1, beregnet over samme periode på fem år regnet fra den dato, der er bebyrdende for sagsøgeren, dvs. fra den 1. januar 2021, og under hensyntagen til mistede muligheder vurderet til 75 %, — 7 500 EUR i erstatning for den ikke-økonomiske skade, — foreløbig 1,00 EUR for tab af sygeforsikringsdækning.
—

Sagsøgeren har gjort gældende, at sagsøgeren bør tilkendes erstatning for personaleomkostninger med et beløb svarende til mindst den gennemsnitlige løn til de ansatte for 2008-2011 i de selskaber, der udøvede virksomhed på området for informationsteknologi i Den Tjekkiske Republik. Det er sagsøgerens opfattelse, at en manglende anerkendelse af disse omkostninger udgør en urimelig og uforholdsmæssig adfærd over for sagsøgeren.
—

Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som appelkammeret som følge af forskellige faktiske og retlige urigtige vurderinger og en tilsidesættelse af princippet om god forvaltningskik fandt, at der i den omtvistede periode ikke var gjort reel brug af EU-varemærket MY BOYFRIEND IS OUT OF TOWN nr. 11 352 504 for de tjenesteydelser, der gøres krav på, og som henhører under klasse 41 og 43.
—

Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009, idet det blev fastslået, at der ikke foreligger en let genkendelig egenskab.
2.

Andet anbringende er støttet på en tilsidesættelse af reglerne for anvendelsen af traktaterne, hvilket skyldes følgende grunde: ændringen blev behandlet som en standardændring, selv om der er tale om en ændring, der identificeres som »EU-ændring« i henhold til artikel 14, stk. 1, litra c) og d), og hermed forbundne bestemmelser (bl.a. artikel 15, 17 og 55) i Kommissionens delegerede forordning (EU) 2019/33 af 17. oktober 2018 og artikel 6 i delegeret forordning (EU) 2019/34 (3). Ændringen er i strid med det almindelige sandfærdighedsprincip inden for frivillig mærkning, kravet om, at den mindre geografiske enhed svarer til Requena kommune, og forbrugerens ret til at kunne identificere dens herkomst (artikel 120 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1308/2013 (4) og artikel 55, stk. 1 og 3, i Kommissionens delegerede forordning (EU) 2019/33 af 17.10.2018). Ændringen er i strid med de velerhvervede rettigheder for sammenslutningens producenter, som udgøres af næsten 40 års uafbrudt anvendelse af betegnelsen CAVA DE REQUENA, og den lovgivning, der gælder herfor (dom nr. 1893/1989 afsagt af Kongeriget Spaniens øverste domstol og gennemførelseskendelser af 1991), og i strid med Kommissionens delegerede forordning (EU) 2019/33 af 17. oktober 2018, hvis artikel 40 med henvisning til artikel 119 i Europa-Parlamentets forordning (EU) nr. 1308/2013 gør det obligatorisk på etiketten at nævne herkomsten, idet det ikke er tilstrækkeligt blot at angive et postnummer, således som det er gjort gældende. Ændringen er i strid med ligebehandlingsprincippet i forhold til de øvrige producenter af CAVA, som har en mindre geografisk enhed og i forhold til forbrugeren kan henvise til produktets geografiske oprindelse. Ændringen er i strid med reglerne om markedsadgang som fastsat af Retten inden for rammerne af varernes frie bevægelighed (artikel 34 TEUF ff.), og den muliggør en kumulativ virkning for efterspøgslen på CAVA på markedet, hvilket er i strid med artikel 101 TEUF.
1.

Første anbringende om, at Kommissionen begik en retlig fejl og anlagde et åbenbart urigtigt skøn, idet den fandt, at støtten er omfattet af det materielle anvendelsesområde for R&R-rammebestemmelserne uden korrekt at fastlægge, om TAP’s vanskeligheder er for alvorlige til, at virksomheden selv kan løse dem, hidrører fra virksomheden selv og er et resultat af en vilkårlig omkostningsfordeling inden for den koncern, som den er en del af.
—

At kravet i afgørelsen om, at Illumina skulle yde finansiering til GRAIL på vilkår, som forhindrede Illumina i at få kendskab til formålet med finansieringen, er uforholdsmæssigt, fordi Illumina har et presserende behov for en sådan information for at overholde andre lovbestemte forpligtelser.
—

Kommissionen og OLAF tilpligtes at betale i) 1 127,66 EUR, eftersom PMO undlod at træffe en individuel administrativ afgørelse vedrørende inddrivelsen, (ii) 9 250,05 EUR, der er tilbageholdt for maj, juni, juli, august og september 2021, og (iii) 1 EUR opgjort efter ret og billighed i erstatning for det ikke-økonomiske tab, som sagsøgeren har lidt som følge af OLAF’s ulovlige adfærd i forbindelse med undersøgelse OF/2016/0928/A1, der resulterede i sagsøgerens fjernelse fra tjenesten.
—

Det gøres i denne forbindelse gældende, at den nævnte tilsidesættelse beror på, at den anfægtede afgørelse, som er genstand for søgsmålet, blev vedtaget, uden at der blev vedtaget en ny indledningsafgørelse eller foretaget en ændring af den indledningsafgørelse, der gik forud for afgørelsen fra 2013, og sagsøgerne blev ikke på forhånd underrettet om Kommissionens foreløbige vurdering vedrørende selektiviteten.
—

EUIPO og/eller den anden part i sagen for appelkammeret tilpligtes at betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger i forbindelse med sagens behandling for Retten, for appelkammeret og ved annullationsafdelingen.
—

EUIPO tilpligtes at betale omkostningerne i forbindelse med sagen for Retten, og den eventuelle intervenient tilpligtes at betale omkostningerne i forbindelse med indsigelsessagen og klagesagen ved EUIPO.
—

Sagsøgtes afgørelse om afslag af 18. november 2020 vedrørende ansøgning nr. 18 235 592 og den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som ansøgningen blev delvist afslået, og sagsøgte tilpligtes at registrere varemærket for alle de ansøgte varer og tjenesteydelser.
2.

Med det andet anbringende om den materielle lovlighed af Kommissionens afgørelse gøres det gældende, at Kommissionen har tilsidesat deres ret til aktindsigt på baggrund af ufuldstændige og fejlagtige begrundelser. Sagsøgerne gør endvidere gældende, at der foreligger mere tungtvejende offentlige interesser, som kan begrunde at der gives aktindsigt. Endelig er sagsøgerne af den opfattelse, at Kommissionen har tilsidesat proportionalitetsprincippet, for så vidt som den gik ud over, hvad der var nødvendigt for at nå sine mål.
3.

Tredje anbringende om en tilsidesættelse af artikel 2, stk. 6, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/1036 af 8. juni 2016 vedrørende den retlige status for den rapport, på grundlag af hvilken Europa-Kommissionen påviser, at der foreligger væsentlige fordrejninger af markedet i et bestemt land eller i en bestemt erhvervsgren i dette land og vedrørende anvendelsen af sådanne rapporter for fastlæggelsen af dumping.
—

Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som appelkammeret som følge af flere urigtige skøn med hensyn til de faktiske og retlige omstændigheder og en tilsidesættelse af pligten til at udvise god forvaltningsskik fastslog, at der i den omtvistede periode ikke var gjort reel brug af EU-varemærkeregistrering nr. 6 619 977 bâoli for de omhandlede tjenesteydelser i klasse 41 og 43.
—

Tilsidesættelse af artikel 20 og artikel 41, stk. 1, og stk. 2, litra a) og c), i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, herunder retten til at blive hørt, pligten for forvaltningen til at begrunde sine afgørelser, princippet om god forvaltningsskik, retssikkerhedsprincippet og princippet om ligebehandling.
—

Tilsidesættelse af artikel 59, stk. 1, litra a), sammenholdt med artikel 7, stk. 1, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001, da appelkammeret fejlagtig vurderede, at EU-varemærke nr. 13 609 631 BIO-BEAUTÉ ikke er beskrivende for følgende varer henhørende under klasse 3: »tandplejemidler, æteriske olier, parfumerivarer, eau de toilette, eau de cologne, røgelse, duftevand«.
3.

Tredje anbringende om, at Kommissionens afgørelse er i strid med forordning (EU) nr. 1295/2013 (2), der ligger til grund for finansieringsordningen for MEDIA-delprogrammet under Et Kreativt Europa. — Det gøres gældende, at der ikke er noget grundlag i forordningen om Et Kreativt Europa for at støtte sig på nationaliteten af de endelige ejere af det ansøgende selskab som betingelse for finansieringsberettigelse; Dette er faktisk i strid med tanken om en sammenhængende gennemførelse af de generelle og specifikke formål med MEDIA-delprogrammet under Et Kreativt Europa.