Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

1 . Fri bevaegelighed for personer - arbejdstagere - ligebehandling - uddannelse i faglige uddannelsesinstitutioner - begreb - universitetsuddannelse - ikke omfattet

( EOEF-Traktaten, art . 128; Raadets forordning nr . 1612/68, art . 7, stk . 3 )

2 . EOEF-Traktaten - materielt anvendelsesomraade - stoette til studerendes underhold og uddannelse - ikke omfattet af Traktatens bestemmelser - undtagelser - udgifter i forbindelse med adgangen til uddannelsen

( EOEF-Traktaten, art . 7 og 128 )

3 . Fri bevaegelighed for personer - arbejdstager - begreb - kortvarig erhvervsmaessig beskaeftigelse med henblik paa en universitetsuddannelse inden for samme omraade - omfattet - sociale fordele - tildeling paa betingelse af erhvervsmaessig beskaeftigelse af en vis varighed - ulovlig betingelse

( EOEF-Traktaten, art . 48; Raadets forordning nr . 1612/68, art . 7, stk . 2 )

4 . Fri bevaegelighed for personer - arbejdstagere - ligebehandling - sociale fordele - begreb - stoette til underhold og uddannelse tildelt med henblik paa gennemfoerelse af et erhvervsrettet universitetsstudium - omfattet - betingelser

( Raadets forordning nr . 1612/68, art . 7, stk . 2 )

5 . Fri bevaegelighed for personer - arbejdstagere - ret til uddannelse i modtagerlandet for en arbejdstagers boern - barn foedt efter ophoeret af foraeldrenes bosaettelse i modtagerlandet - ikke omfattet

( Raadets forordning nr . 1612/68, art . 12 )

Sammendrag

1 . En universitetsuddannelse, der foerer til en kompetence inden for et erhverv, et fag eller en bestemt beskaeftigelse, eller som bibringer den saerlige faerdighed, der kraeves for at udoeve naevnte erhverv, fag eller beskaeftigelse, henhoerer under begrebet faglig uddannelse . Universiteter kan imidlertid ikke betragtes som "faglige uddannelsesinstitutioner" henhoerende under artikel 7, stk . 3, i forordning nr . 1612/68 om arbejdskraftens frie bevaegelighed inden for Faellesskabet . Begrebet faglig uddannelsesinstitution i den naevnte bestemmelses forstand omfatter nemlig ikke enhver uddannelsesinstitution, hvor der gives en vis faglig uddannelse . Begrebet omfatter udelukkende institutioner, der alene giver en undervisning, som enten er integreret i en erhvervsmaessig beskaeftigelse eller har snaever tilknytning hertil, f.eks . undervisning i laeretiden . Universiteter opfylder ikke disse kriterier .

2 . Mens vilkaarene for adgang til faglig uddannelse, herunder universitetsuddannelser i almindelighed, er omfattet af Traktatens anvendelsesomraade, konkret Traktatens artikel 7, er en stoette, som en medlemsstat yder sine egne borgere, der paabegynder en saadan uddannelse, imidlertid paa faellesskabsrettens nuvaerende udviklingstrin ikke omfattet af Traktaten, medmindre en saadan stoette skal daekke indskrivningsgebyr eller andre udgifter, navnlig studieafgifter, hvis betaling er en betingelse for at faa adgang til uddannelsen .

3 . Arbejdstagerbegrebet i Traktatens artikel 48 og i forordning nr . 1612/68 er et faellesskabsretligt begreb . Enhver, der udoever en faktisk og reel beskaeftigelse, skal betragtes som arbejdstager, hvorved der skal ses bort fra en beskaeftigelse af saa ringe omfang, at den fremtraeder som et rent marginalt supplement . Det vaesentligste kendetegn ved arbejdsforholdet er, at en person i en vis periode praesterer ydelser mod vederlag for en anden og efter dennes anvisninger . Der stilles efter faellesskabsretten ingen yderligere betingelser for, at en person kan betragtes som arbejdstager . Foelgelig kan medlemsstaterne ikke ensidigt goere ydelsen af de sociale fordele, der naevnes i artikel 7, stk . 2, i forordning nr . 1612/68, betinget af, at den paagaeldende har haft erhvervsmaessig beskaeftigelse i et vist tidsrum .

En statsborger i en medlemsstat, der tager beskaeftigelse i en anden medlemsstat for et tidsrum af otte maaneder med henblik paa herefter dér at gennemfoere universitetsstudier inden for samme faglige omraade, og som ikke ville vaere blevet ansat af den paagaeldende arbejdsgiver, saafremt han ikke allerede var optaget paa vedkommende universitet, skal foelgelig anses for arbejdstager i henhold til artikel 7, stk . 2, i forordning nr . 1612/68 .

4 . En stoette til underhold og uddannelse, der tildeles med henblik paa gennemfoerelse af et erhvervskvalificerende universitetsstudium, er en social fordel, som i medfoer af artikel 7, stk . 2, i forordning nr . 1612/68 kan kraeves af en statsborger i en anden medlemsstat, der efter at have udoevet en erhvervsmaessig beskaeftigelse i opholdsstaten dér har paabegyndt et universitetsstudium, som efter sit indhold har sammenhaeng med den tidligere erhvervsmaessige beskaeftigelse .

Heraf foelger imidlertid ikke, at en statsborger i en medlemsstat kan kraeve uddannelsesstoette med henvisning til sin arbejdstagerstatus, naar det staar fast, at han alene har opnaaet denne status som foelge af, at han er optaget paa universitetet for at gennemfoere den paagaeldende uddannelse . I dette tilfaelde er arbejdsforholdet, som alene er grundlaget for rettighederne i henhold til forordning nr . 1612/68, nemlig en omstaendighed af rent sekundaer betydning i forhold til den uddannelse, stoetten skal finansiere .

5 . Artikel 12 i forordning nr . 1612/68 skal fortolkes saaledes, at den kun hjemler ret til uddannelse for en person, der har boet med en eller begge foraeldre i en medlemsstat, mens i hvert fald én af foraeldrene i denne periode var bosat dér som arbejdstager . Bestemmelsen hjemler derfor ikke rettigheder for en arbejdstagers barn, der er foedt, efter at arbejdstagerens beskaeftigelse og bopael i opholdslandet er ophoert .