ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.

Det tredje anbringende: tilsidesættelse af EU-retten på grund af en tilsidesættelse af subsidiaritetsprincippet For det tredje tilsidesætter Rettens dom EU-retten, fordi Retten fejlagtigt er gået ud fra, at Forbundsrepublikken Tyskland ikke har kompetence til at opstille en regel om tilfælde, hvor der foreligger en urimelig byrde (TEHG’s § 9, stk. 5). I denne forbindelse har Retten imidlertid overset, at Europa-Kommissionen med henblik på opstillingen af fordelingsreglerne kun har kompetence, for så vidt som den også faktisk udøver sin kompetence. Kommissionens regler omfatter imidlertid netop ikke atypiske tilfælde som appellantens tilfælde. For så vidt forbliver reguleringskompetencen hos medlemsstaterne.
a)

Skal artikel 12, stk. 1, første sætningsled, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/31/EF af 8. juni 2000 om visse retlige aspekter af informationssamfundstjenester, navnlig elektronisk handel, i det indre marked (»direktivet om elektronisk handel«) under hensyntagen til den eksisterende beskyttelse af den intellektuelle ejendomsret, der er sikret ved de grundlæggende rettigheder og som følger af ejendomsretten (artikel 17, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder), samt de bestemmelser til beskyttelse af den intellektuelle ejendomsret, navnlig ophavsretten, der er fastsat i følgende direktiver: — Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet, — Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/48/EF af 29. april 2004 om håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder samt under hensyntagen til retten til information og den grundlæggende ret i Unionen til frit at oprette og drive egen virksomhed (artikel 16 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder) fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at en national ret i en hovedsag træffer en afgørelse, hvorved internetudbyderen pålægges fremover at undlade at give tredjemand mulighed for via en konkret internetforbindelse at levere et bestemt ophavsretligt beskyttet værk eller dele deraf ad elektronisk vej via fildeling på internettet og pålægges at betale sagens omkostninger, idet det overlades til internetudbyderen at vælge, hvilke tekniske foranstaltninger han konkret vil vælge for at efterkomme dette påbud?
4)

Kan der af den primære EU-ret, såsom etableringsfriheden i henhold til artikel 49 TEUF, tjenesteydelsesfriheden i henhold til artikel 56 TEUF eller de frie kapital- og betalingsbevægelser i henhold til artikel 63 TEUF udledes regler for lovvalget for behandling af fusioner, navnlig om det er den nationale ret i staten for det overtagende selskab eller den nationale ret for det selskab, der overtages, der finder anvendelse?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 46/32

Appel iværksat den 5. december 2014 af Dansk Automat Brancheforening til prøvelse af dom afsagt den 26. september 2014 af Retten (Femte Afdeling) i sag T-601/11, Dansk Automat Brancheforening mod Europa-Kommissionen

(Sag C-563/14 P)

(2015/C 046/38)

Processprog: dansk

Parter

Appellant: Dansk Automat Brancheforening (ved K. Dyekjær, T. Høg og J. Flodgaard, advokater)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen, Kongeriget Danmark, Republikken Malta, Betfair Group plc, Betfair International Ltd, European Gaming and Betting Association (EGBA)

Påstande

1. Rettens dom af 26. september 2014 i sag T-601/11 ophæves

2. Det fastslås, at søgsmålet i sag T-601/11 kan antages til realitetsbehandling

3. Sagen hjemvises til Retten til prøvelse i realiteten af de af appellanten i første instans nedlagte påstande

4. Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger for Retten og Domstolen — Subsidiært i forhold til påstand 4: Intervenienterne tilpligtes at betale egne omkostninger for Retten og Domstolen.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Hovedanbringendet er, at Rettens afvisning af at tillægge appellanten søgsmålsret er urigtigt, idet Retten har anlagt en urigtig forståelse og/eller urigtig anvendelse af de i TEUF art. 263, stk. 4, angivne kriterier for søgsmålsret til prøvelse af en afgørelse truffet af Kommissionen i henhold til TEUF art. 107, stk. 3, litra c.

Specielt har retten anvendt begrebet »individuelt berørt« i TEUF art. 263, stk. 4 urigtigt, idet dette begreb ikke er fortolket korrekt i overensstemmelse med Domstolens praksis og dermed heller ikke anvendt korrekt. I den forbindelse har Retten (1) fejlagtigt antaget, at det forhold at den mekanisme, der skader de konkrete medlemmer af den sagsøgende brancheforening, også rammer andre, udelukker at disse medlemmer er individuelt berørt, (2) med urette hævdet, at de pågældende medlemmer alene har anført at være i konkurrence med støttemodtagerne, (3) og dermed fejlagtigt undladt at lægge vægt på de konkrete beregninger, som apellanterne havde fremlagt og som peger mod at støtten uundgåeligt vil have væsentligt negativ indvirkning på appellanternes stilling på markedet, og (4) i øvrigt — i tillæg til fejlen nævnt under (1) — fejlagtigt overset, at den mekanisme, der indebar den væsentlige negative indvirkning ikke er den samme for alle udbydere. Retten har herudover (5) fejlagtigt lagt til grund, at appellanterne må påvise en allerede realiseret indtægtsnedgang for at have søgsmålsret, (6) fejlagtigt afvist negativ indvirkning på grundlag af udokumenteret anden hypotetisk årsag til negativ påvirkning, og (7) set bort fra, at kravene til søgsmålsret skal lempes fordi Kommissionens afgørelse om at tillade støtten efter art. 107, stk. 3, litra c, ikke havde været genstand for reel administrativ forudbehandling.

Endvidere har retten (8) anvendt begrebet »regelfastsættende retsakt, som ikke omfatter gennemførelsesforanstaltninger« forkert, idet Retten fejlagtigt har antaget, at den under søgsmålet anfægtede afgørelse forudsætter gennemførelsesforanstaltninger, samt (9) fejlagtigt tilkendt intervenienterne omkostninger.
4.

Fjerde anbringende om, at Retten begik en fejl ved at fastslå, at senator Aguy Clement Georgias for så vidt angår påstanden om, at der forelå en tilsidesættelse af retten til forsvar, ikke havde redegjort for, hvilke forhold han ville have påberåbt sig, hvis han var blevet hørt (dommens præmis 108). — Det fremgik tydeligt af stævningen, at senator Aguy Clement Georgias skrev til Rådet (brevet blev fremlagt) og derefter blev fjernet fra listen. — Desuden opregnede stævningen en lang liste over punkter, som klart ville være blevet fremsat over for Rådet, hvis senator Aguy Clement Georgias var blevet givet mulighed herfor. — Under disse omstændigheder begik Retten en retlig fejl ved at fastslå, at senator Aguy Clement Georgias ikke havde redegjort for, hvilke forhold han ville have påberåbt sig, hvis han var blevet hørt.
1)

Tillader bestemmelserne i rammeafgørelse 2008/909/RIA, at fuldbyrdelsesstaten i forbindelse med overførelsesproceduren tilpasser varigheden af sanktionen »frihedsberøvelse«, som er idømt af udstedelsesstaten, på grund af arbejde, som er udført under afsoningen af denne sanktion i udstedelsesstaten, som følger: A) Tilpasningen af sanktionen er en følge af, at fuldbyrdelsesstatens lovgivning anvendes på fuldbyrdelsen af sanktionen i henhold til [rammeafgørelsens] artikel 17, stk. 1. Tillader denne bestemmelse, at fuldbyrdelsesstatens lovgivning vedrørende fuldbyrdelsen af sanktionen allerede under overførelsesproceduren anvendes på forhold, som er opstået i den periode, hvor den dømte var underlagt udstedelsesstatens jurisdiktion (nemlig for så vidt angår arbejde, som er udført under fængslingen i udstedelsesstatens fængsel)? B) Tilpasningen af sanktionen sker på grund af fratrækkelse i henhold til [rammeafgørelsens] artikel 17, stk. 2. Tillader denne bestemmelse, at der fratrækkes en periode, som er længere end den fastsatte fængslingsperiode i henhold til udstedelsesstatens lovgivning, hvis fuldbyrdelsesstatens lovgivning anvendes, og der dermed sker en retlig revurdering af de forhold, der er opstået i udstedelsesstaten (nemlig det arbejde, der er udført i udstedelsesstatens fængsel)?
C 73/9

Appel iværksat den 1. juli 2014 af Longevity Health Products, Inc. til prøvelse af dom afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 28. april 2014 i sag T-473/11 — Longevity Health Products, Inc. mod Kontoret for Harmonisering i Det Indre Marked (Varemærker og Design)

(Sag C-311/14 P)

(2015/C 073/12)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Longevity Health Products, Inc. (ved Rechtsanwalt J. Korab)

De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og Weleda Trademark AG

Den Europæiske Unions Domstol (Sjette Afdeling) har ved kendelse af 20. januar 2015 forkastet appellen og truffet afgørelse om, at appellanten bærer sine egne omkostninger
1)

Skal Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF (1) af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked mv. (direktivet om urimelig handelspraksis), fortolkes således, at det er til hinder for en national ordning som den i § 3 i den danske markedsføringslov, der forbyder vildledende handelspraksis, herunder i forbindelse med købsopfordringer, men som hverken i dens § 3 eller andetsteds i loven nævner de begrænsninger, der følger af direktivets artikel 7, stk. 1, hvorefter der skal tages hensyn til, om en handelspraksis udelader væsentlige oplysninger, som gennemsnitsforbrugeren har behov for i den pågældende situation for at træffe en informeret transaktionsbeslutning, og følger af artikel 7, stk. 3, hvorefter der skal tages hensyn til, at det anvendte kommunikationsmedie indebærer begrænsninger i tid og rum?
3.

Rådet har endvidere tilsidesat princippet om loyalt samarbejde, sammenholdt med princippet om effektiv domstolsprøvelse, idet det først vedtog den anfægtede retsakt en dag før begyndelsen af det 25. møde i OTIF’s revisionsudvalg. Derved blev Forbundsrepublikken Tyskland frataget enhver mulighed for rettidigt at indbringe sagen for Domstolen, for at få nedlagt (foreløbige) forholdsregler mod den anfægtede afgørelse.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour d’appel de Paris (Frankrig) den 9. december 2014 — Genentech Inc. mod Hoechst GmbH, tidligereHoechst AG og Sanofi-Aventis Deutschland GmbH

(Sag C-567/14)

(2015/C 073/18)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d’appel de Paris

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Genentech Inc.

Sagsøgte: Hoechst GmbH, tidligere Hoechst AG og Sanofi-Aventis Deutschland GmbH

Præjudicielt spørgsmål

Skal traktatens artikel 81, nu artikel 101 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, fortolkes således, at den er til hinder for, at en licensaftale, der pålægger licenstageren at betale licensafgift for den blotte udøvelse af de rettigheder, der er knyttet til de af licensen omfattede patenter, tillægges retsvirkning i tilfælde, hvor de pågældende patenter ophæves?
2)

Er Rådets forordning (EF) nr. 1472/2006 ugyldig, for så vidt som den vedrører de i spørgsmål 1 nævnte producenter, idet Kommissionen i strid med grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra c), ikke traf en afgørelse senest tre måneder efter, at den havde indledt proceduren?
c)

Uanset hvilken vurderingsmetode, der skal anvendes: Kan en regel som den danske udlændingelovs § 9, stk. 16 (tidligere § 9, stk. 13) – hvorefter det er en betingelse for familiesammenføring mellem en person, som er tredjelandsstatsborger og har opholdstilladelse og bor i Danmark, og dennes mindreårige barn, i tilfælde hvor barnet og det andet af barnets forældre er bosiddende i hjemlandet eller et andet land, at barnet har eller har mulighed for at opnå en sådan tilknytning til Danmark, at der er grundlag for en vellykket integration her i landet — anses for »begrundet i et tvingende alment hensyn, som er egnet til at sikre virkeliggørelsen af det forfulgte lovlige formål og ikke går videre end, hvad der er nødvendigt for at nå formålet«?
1.

Retlig fejl ved fortolkningen af artikel 108, stk. 3, TEUF, og af artikel 1, litra b) og c), i forordning nr. 659/59, for så vidt som det er fastslået, at forlængelse af støtte ikke uden videre udgør en ny støtte, men at kvalificeringen som sådan kræver en væsentlig ændring af støtten.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 65/20

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesfinanzhof (Tyskland) den 19. november 2014 — Sparkasse Allgäu mod Finanzamt Kempten

(Sag C-522/14)

(2015/C 065/29)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Sparkasse Allgäu

Sagsøgt: Finanzamt Kempten

Præjudicielt spørgsmål

Er etableringsfriheden (artikel 49 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, tidligere artikel 43 [i traktaten om oprettelse] af De Europæiske Fællesskaber) til hinder for en ordning i en medlemsstat, hvorefter et kreditinstitut med hjemsted i den pågældende stat, når en indenlandsk arvelader afgår ved døden, også skal underrette den skattemyndighed, der er ansvarlig for forvaltningen af arveafgiften i indlandet, om arveladerens formueaktiver, der opbevares eller forvaltes i en ikke-selvstændig filial af kreditinstituttet i en anden medlemsstat, når der i den anden medlemsstat ikke gælder nogen tilsvarende underretningspligt og kreditinstitutter i denne medlemsstat er omfattet af regler om bankhemmelighed under strafansvar?
1)

Er artikel 1 i direktiv 2003/96/EF (1) til hinder for, at en medlemsstat indrømmer afgiftslettelse for energiprodukter, der anvendes til termisk behandling af udledningsluft, eller gælder direktivet i henhold til artikel 2, stk. 4, litra b), andet led, i direktiv 2003/96/EF ikke for disse energiprodukter, idet anvendelsen til termisk behandling af udledningsluft er et andet formål end anvendelse som motorbrændstof og brændsel til opvarmning, og der derfor er tale om dobbelt anvendelse af energiprodukter som omhandlet i denne bestemmelse?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 65/21

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene) den 24. november 2014 — Toorank Productions BV mod Staatssecretaris van Financiën

(Sag C-532/14)

(2015/C 065/31)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Toorank Productions BV

Sagsøgt: Staatssecretaris van Financiën

Præjudicielt spørgsmål

Omfatter KN-pos. 2206 en drikkevare med et alkoholindhold udtrykt i volumen på 13,4, der er fremstillet derved, at en ved gæring af æblekoncentrat fremkommet alkoholholdig og renset basisdrikkevare med betegnelsen »Ferm Fruit« blandes med sukker, aromastoffer, farve- og smagsstoffer, fortykkelsesmidler, konserveringsmidler og destilleret alkohol, således at den destillerede alkohol med hensyn til volumen i procent ikke udgør mere end 49 % af denne drikkevares alkoholindhold, mens 51 % heraf består af alkohol fremkommet ved gæring? I benægtende fald, skal KN-underposition 2208 70 fortolkes således, at en sådan drikkevare skal tariferes som likør i denne underposition?
—

Principalt tilpligtes Kommissionen at yde appellanten erstatning for dennes tab som følge af Kommissionens manglende overholdelse af de aftalemæssige forpligtelser i forbindelse med udførelsen af aftalen EDC-53007 EEBO/27873 vedrørende projektet »e-Content Exposure and Business Opportunities«. Kommissionen tilpligtes nærmere bestemt at betale et beløb på 1 72 588,62 EUR, der svarer til de samlede omkostninger, som appellanten er blevet påført i forbindelse med de samlede arbejdsopgaver, som appellanten påtog sig inden aftalen blev bragt til ophør den 16. maj 2003, og som blev udført af appellanten i overensstemmelse med dennes aftalemæssige forpligtelser. Subsidiært i det tilfælde, at Domstolen finder, at appellanten var forpligtet til at indstille alle aktiviteter fra den 16. maj 2003, tilpligtes Kommissionen i det mindste at betale et beløb på 1 27 076,48 EUR, der svarer til de samlede omkostninger, som appellanten lovligt og i fuld overensstemmelse med aftalens bestemmelser er blevet påført eller har påtaget sig indtil denne dato.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 65/18

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supremo Tribunal de Justiça (Portugal) den 13. november 2014 — P mod M

(Sag C-507/14)

(2015/C 065/27)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Supremo Tribunal de Justiça

Parter i hovedsagen

Sagsøger: P

Sagsøgt: M

Præjudicielt spørgsmål

Når der i en medlemsstat er blevet indledt en sag om forældreansvar, og der forelå en anden sag med samme genstand og grundlag, der processuelt var blevet indledt på et tidligere tidspunkt i en anden medlemsstat, og som i mellemtiden var blevet udsat efter anmodning fra sagsøgeren i den pågældende sag, uden at sagsøgte var blevet indkaldt, kendte til sagen eller på nogen måde havde deltaget i den, og udsættelsen var i kraft, da denne sagsøgte indledte førstnævnte sag, skal den sag, som var blevet udsat, da på baggrund af bestemmelserne i artikel 16, stk. 1, litra a), i Rådets forordning (EF) nr. 2201/2003 (1) af 27. november 2003 og med henblik på anvendelsen af bestemmelserne i forordningens artikel 19, stk. 2, anses for indledt først?

(1) Rådets forordning (EF) nr. 2201/2003 af 27.11.2003 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1347/2000 (EUT L 338, s. 1).
2)

Skal KN-pos. 2206 fortolkes således, at den omfatter en drikkevare med et alkoholindhold udtrykt i volumen på 14, som er fremkommet ved at blande den i spørgsmål 1 nævnte (basis)drikkevare med sukker, aromastoffer, farve- og smagsstoffer, fortykkelses- og konserveringsmidler, og som ikke er tilsat destilleret alkohol? I benægtende fald, skal KN-pos. 2208 da fortolkes således, at den omfatter en sådan drikkevare?
2.

Tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, TEUF, dommen er afsagt i strid med de domme, der blev afsagt i sag T-332/06 og C-194/09 P og grov forvanskning af det første anbringende, litra b), der blev fremsat af Alcoa vedrørende Kommissionens konklusion om, at det ikke var fornødent at foretage en økonomisk analyse for at godtgøre, at den pågældende foranstaltning gav appellanten en økonomisk fordel. Rettens dom er fejlagtig, for så vidt som i) den modsiger tidligere afgørelser om samme spørgsmål (T-332/06 og C-194/09 P), ii) den ved at anvende artikel 107, stk. 1, TEUF sammenblander to kriterier, der begge er nødvendige for, at der kan foreligge statsstøtte, ved at fastslå, at der forelå statsstøtte alene som følge af, at der forelå anvendelse af statsmidler, iii) den ikke er passende begrundet ved ikke at anføre, at Kommissionen med urette havde fastslået, at foranstaltningen gav Alcoa en fordel og således ikke havde foretaget en passende økonomisk analyse for i givet fald at vurdere værdien af denne fordel.
1)

Skal artikel 107 [TEUF], sammenholdt med artikel 4, stk. 3, [TEU] og artikel 4, stk. 2, i Kommissionens beslutning af 25. september 2007 (1), fortolkes således, at den nationale ret, hvis Europa-Kommissionen har kvalificeret en statsstøtte som værende forenelig med det indre marked, ikke har kompetence til at undersøge, om de nationale bestemmelser, der er blevet anset for tilladt statsstøtte, er i overensstemmelse med antagelserne i meddelelsen om analysemetoden for statsstøtte i forbindelse med strandede omkostninger (herefter »metoden til analyse af strandede omkostninger«)?
2.

Retten har tilsidesat artikel 76, stk. 2, i forordning nr. 40/94 og regel 50 stk. 1, tredje afsnit, i forordning nr. 2868/95, idet den baserede sig på en ukorrekt fortolkning af rækkevidden af den skønsbeføjelse, der følger af disse bestemmelser. Nærmere bestemt, da Retten fandt, at appelkammeret har en sådan skønsbeføjelse, uafhængigt af om de beviser, der fremlægges for dette for første gang er supplerende beviser. Det er spørgsmålet, om den skønsbeføjelse, som artikel 76, stk. 2, i forordning nr. 40/94 og regel 50, stk. 1, tredje afsnit, i forordning nr. 2868/95 tildeler appelkammeret, foreligger under alle omstændigheder, herunder når de beviser, der er fremlagt for appelkammeret uden for fristen, er nye, hvilket er et retligt spørgsmål, som Retten må afklare.
1)

Skal kompensationsretten, som fastsat i artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 (1), fortolkes således, at det drejer sig om et standardiseret kompensationskrav eller om en konventionalbod eller et erstatningskrav med karakter af straf (»punitive damage«) eller et krav, der følger af et opfyldelsesansvar og et ansvar for mangler, eller om en ret sui generis?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 81/8

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af High Court of Justice (England og Wales) og Queen's Bench Division (Administrative Court) (Det Forenede Kongerige) den 19. december 2014 — European Federation for Cosmetic Ingredients mod Secretary of State for Business, Innovation and Skills

(Sag C-592/14)

(2015/C 081/10)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

High Court of Justice (England and Wales) og Queen's Bench Division (Administrative Court)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: European Federation for Cosmetic Ingredients

Sagsøgte: Secretary of State for Business, Innovation and Skills og Attorney General

Intervenienter: British Union for the Abolition of Vivisection og European Coalition to End Animal Experiments

Præjudicielle spørgsmål

1. Skal artikel 18, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1223/2009 af 30. november 2009 om kosmetiske produkter (1) fortolkes således, at den forbyder markedsføringen på Fællesskabets marked af kosmetiske produkter med bestanddele eller en kombination af bestanddele, der har været genstand for forsøg med dyr, såfremt sådanne forsøg er udført uden for Den Europæiske Union med henblik på at opfylde tredjelandes lovgivnings- eller forskriftsmæssige betingelser for at markedsføre kosmetiske produkter med disse bestanddele i de pågældende lande?

2. Er svaret på spørgsmål 1) afhængigt af: - a) om den sikkerhedsvurdering, der udføres i overensstemmelse med forordningens artikel 10 for at påvise, at det kosmetiske produkt er sikkert for menneskers sundhed, inden det gøres tilgængeligt på Fællesskabets marked, indebærer anvendelse af oplysninger, der udledes af dyreforsøg udført uden for Den Europæiske Union b) om tredjelandenes retsforskrifter vedrører sikkerheden af kosmetiske produkter c) om det på det tidspunkt, hvor forsøg med [udelades] en bestanddel på dyr blev udført uden for EU, med rimelighed kunne forventes, at en eller anden person på et eller andet stadium ville forsøge at bringe et kosmetisk produkt med den pågældende bestanddel i omsætning på Fællesskabets marked, og/eller d) nogen anden faktor, og i så fald hvilken faktor?

(1) EUT L 342, s. 59.
4.

Kommissionen har på grundlag af de kriterier, som er fastsat i dens meddelelse af 13. december 2005 om gennemførelse af artikel 260 TEUF (i den opdaterede affattelse af 17.9.2014) nedlagt påstand om, at det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 260, stk. 1, TEUF, idet den endnu ikke har truffet alle de foranstaltninger, som er nødvendige til opfyldelse af dom afsagt af Domstolen den 10. september 2009 i sag C-286/08, Kommissionen mod Den Hellenske Republik, at den Hellenske Republik tilpligtes at betale Kommissionen en tvangsbøde på 72 864,00 EUR pr. dag, hvormed opfyldelsen af dommen i sag C-286/08 forsinkes, regnet fra datoen for afsigelsen af dom i den foreliggende sag indtil den dag, hvor dommen i sag C-286/08 er opfyldt, at Den Hellenske Republik tilpligtes at betale Kommissionen et dagligt fast beløb på 8 096,00 EUR, regnet fra datoen for afsigelsen af dommen i sag C-286/08 indtil afsigelsen af dom i den foreliggende sag eller indtil den dom, der blev afsagt i sag C-286/08, er opfyldt, hvis dette sker tidligere, samt tilpligte Den Hellenske Republik at betale sagens omkostninger.