Sag C-508/14

Český telekomunikační úřad

mod

T-Mobile Czech Republic a.s.

og

Vodafone Czech Republic a.s.

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Nejvyšší správní soud)

»Præjudiciel forelæggelse — direktiv 2002/22/EF (forsyningspligtdirektivet) — beregning af omkostningerne ved forsyningspligten — hensyntagen til egenkapitalforrentningen — direkte virkning — anvendelse ratione temporis«

Sammendrag – Domstolens dom (Femte Afdeling) af 6. oktober 2015

Præjudicielle spørgsmål — forelæggelse for Domstolen — fastlæggelse af de spørgsmål, som skal forelægges — den nationale rets enekompetence — parternes mulighed for at ændre spørgsmålenes indhold — foreligger ikke — Domstolens forpligtelse til at henholde sig til de spørgsmål, som fremgår af forelæggelsesbeslutningen

Eftersom det følger af artikel 267 TEUF, at det tilkommer den nationale ret og ikke parterne i hovedsagen at forelægge Domstolen præjudicielle spørgsmål, tilkommer retten til at bestemme, hvilke spørgsmål der skal forelægges Domstolen, alene den nationale ret, og parterne kan ikke ændre deres indhold. Det ville desuden være i strid med Domstolens opgaver i henhold til artikel 267 TEUF at tage stilling til de påstande, parterne i hovedsagen har fremsat, såvel som i strid med Domstolens forpligtelser til at give medlemsstaternes regeringer samt andre berørte parter mulighed for at afgive indlæg i henhold til artikel 23 i statutten for Domstolen, når henses til, at det i henhold til denne bestemmelse kun er forelæggelsesafgørelserne, der meddeles de pågældende parter. (jf. præmis 28 og 29)

Artikel 12 og 13 i direktiv 2002/22 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (forsyningspligtdirektivet) skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at nettoomkostningerne ved forsyningspligten omfatter »den rimelige fortjeneste« for udbyderen af den tjeneste, som er omfattet af forsyningspligten, der udgøres af den egenkapitalforrentning, som en virksomhed, der kan sammenlignes med forsyningspligtudbyderen, vil betinge sig, hvis den skal udføre en given tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse i hele overdragelsesperioden, og som tager hensyn til virksomhedens risiko. Denne sidstnævnte afhænger af den berørte sektor, typen af tjenesteydelse og kompensationsmekanismens karakteristika. Ved denne kapitalforrentning forstås den interne rente af den investerede kapital, som virksomheden tjener i løbet af overdragelsesperioden. Kapitalforrentningen kan fastlægges ved at basere sig på sammenlignelige virksomheder. (jf. præmis 43-45 og domskonkl. 1)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 47 og 48)

Artikel 12 og 13 i direktiv 2002/22 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (forsyningspligtdirektivet) skal fortolkes således, at de har direkte virkning og direkte kan påberåbes af borgere ved en national domstol med henblik på at anfægte en afgørelse fra den nationale tilsynsmyndighed. De pågældende bestemmelser fremstår ud fra et indholdsmæssigt synspunkt som ubetingede og tilstrækkeligt præcise, eftersom de klart angiver, at en eventuel finansiering af forsyningspligten skal ske på grundlag af en beregning af nettoomkostningerne, som skal fortolkes som omfattende ligeledes en »rimelig fortjeneste«, som svarer til forrentningen af en kapital, og at denne pligt ikke er undergivet nogen betingelse. Selv om direktiv 2002/22 overlader en vis skønsmargen til de nationale tilsynsmyndigheder ved gennemførelsen af disse bestemmelser, berører denne omstændighed imidlertid ikke den præcise og ubetingede karakter af den pligt, der følger af de nævnte bestemmelser. (jf. præmis 52-54 og domskonkl. 2)