ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Skal bestemmelse 5C, sidste afsnit, til kapitel 84 i den kombinerede nomenklatur — efter omstændighederne under hensyntagen til bilag A og B til Information Technology Agreement — fortolkes således, at apparater som de i denne dom beskrevne screenplays skal tariferes som »pladelagre med faste plader« i den kombinerede nomenklaturs underposition 8471 70 50, selv om apparaterne har sådanne kendetegn og egenskaber, at de er i stand til at gengive de multimediafiler, der er lagret på de faste plader, på et TV-apparat eller en videomonitor efter at have konverteret disse filer til analoge signaler?
3.

Tilsidesættelse af lighedsprincippet. Princippet om forbud mod forskelsbehandling er blevet tilsidesat ved fastsættelsen af TAC for de to arter sammenlagt, for så vidt som princippet om relativ stabilitet er blevet tilsidesat i de to ovennævnte tilfælde, og for så vidt som denne TAC er blevet pålagt ensidigt af EU-institutionerne, uden at der herved blev taget hensyn til Kongeriget Spaniens legitime krav.
1.

Artikel 7 og 9 i direktiv 2008/118/EF og proportionalitetsprincippet — Det fremgår af artikel 7 i direktiv 2008/118/EF (herefter »direktivet«), at punktafgiften på tobaksvarer forfalder ved overgangen til forbrug med den sats, der gælder på denne dato. Direktivets artikel 9 bestemmer, at betingelserne for punktafgiftens forfald og punktafgiftssatsen er dem, der gælder på forfaldsdatoen. EU-lovgivningen på afgiftsområdet indeholder ingen bestemmelse, som giver medlemsstaterne mulighed for, efter at de omhandlede varer er overgået til forbrug, henset til tidspunktet for deres overgang til forbrug at pålægge dem yderligere punktafgifter ud over de skyldige afgifter eller at begrænse distributionen heraf af fiskale hensyn. — I Portugal kan cigaretpakker, der er forsynet med en banderole for et givet regnskabsår, i henhold til bekendtgørelse nr. 1295/2007 udstedt af ministeriet for finanser og offentlig administration (herefter »bekendtgørelsen«) kun sælges og markedsføres indtil udgangen af den tredje måned i det år, der følger efter det år, som den påførte banderole svarer til, dvs. det år, i løbet af hvilket de er overgået til forbrug. I henhold til bekendtgørelsen er salgsfristen som en overgangsordning blevet fastsat til udgangen af maj 2008 for cigaretpakker med en banderole for 2007 og til udgangen af april 2008 for varer med en banderole for 2008. — Kommissionen har heraf udledt, at den portugisiske lovgivning tilsidesætter direktivets artikel 7 og artikel 9, stk. 1, uden dog at udelukke muligheden af, at nævnte lovgivning er begrundet i almene hensyn. — Kommissionen er imidlertid af den opfattelse, at de grunde, som Portugal har påberåbt sig under den administrative procedure for at begrunde den omhandlede lovgivning (forebyggelse af afgiftsunddragelse og -undgåelse, beskyttelse af den offentlige sundhed, bekæmpelse af ulovlig handel med tobak og sikring af afgiftsprovenuet), ikke kan godtages, fordi proportionalitetsprincippet er tilsidesat.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 155/14

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Curtea de Apel Oradea (Rumænien) den 18. februar 2015 — SC Vicdantrans SRL mod Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Cluj Napoca prin Administrația Județeană a Finanțelor Publice Bihor og Administrația Fondului pentru Mediu

(Sag C-73/15)

(2015/C 155/14)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Oradea

Parter i hovedsagen

Sagsøger: SC Vicdantrans SRL

Sagsøgte: Direcția Generală Regională a Finanțelor Publice Cluj Napoca prin Administrația Județeană a Finanțelor Publice Bihor og Administrația Fondului pentru Mediu

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 110 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde fortolkes således, at den er til hinder for, at en medlemsstat indfører en afgift benævnt »miljømærke« som den, der er omhandlet i OUG [Ordonanţa de urgenţa a Guvernului (hastedekret)] nr. 9/2013, der anvendes ved indregistrering af brugte motorkøretøjer fra en anden medlemsstat, eller ved overdragelse af ejendomsretten til brugte motorkøretøjer, som er købt på det indenlandske marked, men hvilken afgift ikke skal betales for brugte motorkøretøjer, der er købt på det indenlandske marked, for hvilke der tidligere er betalt en lignende afgift, der er i strid med EU-retten, og som ikke er blevet tilbagebetalt?
2)

I lyset af besvarelsen af det første spørgsmål: Skal artikel 10, stk. 1 og 2, i direktiv 2008/48/EF sammenholdt med direktivets artikel 1, hvorefter direktivet sigter mod fuldstændig harmonisering på det omhandlede område, da fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning eller praksis, der — kræver, at alle elementer i aftalen i henhold til artikel 10, stk. 2, litra a)-v), er indeholdt i et samlet dokument, som opfylder kravet om »skriftlig form« i henhold til lovgivningen i den pågældende medlemsstat (dvs. i princippet i et af aftaleparterne underskrevet dokument), og — ikke anerkender fuld retsvirkning for forbrugerkreditaftalen alene som følge af, at dele af de ovennævnte elementer ikke er indeholdt i det underskrevne dokument, også såfremt disse elementer (eller dele heraf) er indeholdt i et særskilt dokument (eksempelvis et dokument med »generelle kontraktvilkår«, »kreditvilkår«, en »liste over udgifterne«, en »afdragsplan« udarbejdet af kreditgiveren), selv om: (i) den skriftlige aftale henviser til dette dokument, (ii) de i den nationale lovgivning fastsatte betingelser for inkorporering af dette dokument som en del af aftalen er opfyldt, og (iii) den forhandlede forbrugerkreditaftale således som helhed opfylder kravene om udarbejdelse af aftalen på »andet varigt medium« i henhold til direktivets artikel 10, stk. 1?
1)

Udgør en aftale mellem to lokale myndigheder, på grundlag af hvilken de lokale myndigheder ved hjælp af vedtægter stifter et fælles konsortium med egen juridisk personlighed, som fremover selvstændigt skal varetage visse opgaver, som hidtil har påhvilet de deltagende lokale myndigheder, en »offentlig kontrakt« som omhandlet i artikel 1, stk. 2, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv nr. 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (1), når denne overdragelse af opgaver vedrører tjenesteydelser som omhandlet i dette direktiv og sker mod betaling, når konsortiet udøver opgaver, som går ud over det, der tidligere påhvilede de deltagende lokale myndigheder, og når overdragelsen af opgaver ikke hører til »de to kontrakttyper«, som, skønt de er indgået af offentlige enheder, ifølge Domstolens retspraksis (senest: dom Piepenbrock, C-386/11 (2), præmis 33 ff.) dog ikke falder inden for anvendelsesområdet for de EU-retlige regler om offentlige kontrakter?
—

subsidiært — såfremt Domstolen finder, at den omstændighed, at det nævnte søgsmål er blevet anlagt mod Den Europæiske Unions Domstol og ikke mod Kommissionen (som repræsentant for Unionen), ikke er til hinder for, at det kan realitetsbehandles, men at Retten ved sin behandling af den formalitetsindsigelse, der var blevet rejst af Den Europæiske Unions Domstol for denne, burde have truffet bestemmelse om, at Kommissionen skulle indtræde som sagsøgte i stedet for Den Europæiske Unions Domstol — hjemvises sagen til Retten, således at den kan træffe afgørelse i det erstatningssøgsmål, der er blevet anlagt af Gascogne Sack Deutschland GmbH og Groupe Gascogne S.A., under overholdelse af de retsspørgsmål, som Domstolen har behandlet,
DA Den Europæiske Unions Tidende C 155/19

Appel iværksat den 24. marts 2015 af Europa-Kommissionen til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 20. januar 2015 i sag T-111/12, Spanien mod Kommissionen

(Sag C-140/15 P)

(2015/C 155/21)

Processprog: spansk

Parter

Appellant: Europa-Kommissionen (ved D. Recchia og S. Pardo Quintillán, som befuldmægtigede)

Den anden part i appelsagen: Kongeriget Spanien

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Dom afsagt af Retten den 20. januar 2015 i sag T-111/12, Spanien mod Kommissionen, ophæves.

— Sagen hjemvises til Retten med henblik på, at denne træffer afgørelse.

— Kongeriget Spanien tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Kommissionens appel vedrører dom afsagt af Retten den 20. januar 2015 i sag T-111/12. Retten har ved denne dom annulleret Kommissionens afgørelse K(2011) 9992 af 22. december 2011, hvorved den støtte fra Samhørighedsfonden, som er blevet tildelt visse projekter, er blevet nedsat.

Kommissionen har til støtte for appellen påberåbt sig to anbringender. Principalt har Kommissionen anført, at Retten har begået en retlig fejl, idet den har fastslået, at Kommissionen skal træffe afgørelse om en finansiel korrektion inden for en frist, der fastsættes ved den basisretsakt, der var gældende på tidspunktet for afholdelsen af høringen mellem Kommissionen og medlemsstaten. Subsidiært har Kommissionen anført, at Retten har begået en retlig fejl, idet den har fastslået, at den frist, inden for hvilken det påhviler Kommissionen at træffe afgørelse om en finansiel korrektion, er en bindende frist, og at manglende overholdelse heraf udgør en væsentlig formel mangel, der medfører ugyldighed af en afgørelse, som er vedtaget efter nævnte frist.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 155/7

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Naczelny Sąd Administracyjny (Polen) den 2. februar 2015 — Minister Finansów mod BRE Ubezpieczenia sp. z o.o., Warszawa

(Sag C-40/15)

(2015/C 155/09)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Naczelny Sąd Administracyjny

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Minister Finansów

Sagsøgt: BRE Ubezpieczenia sp. z o.o., Warszawa

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 135, stk. 1, litra a), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (1) fortolkes således, at sådanne tjenesteydelser som i den foreliggende sag, der leveres for et forsikringsselskab af tredjemand i forsikringsgivers navn og for dennes regning, og hvorved tredjemanden ikke står i noget retsforhold til den forsikrede, er omfattet af den i denne bestemmelse omhandlede fritagelse?

(1) EFT L 347, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 155/18

Appel iværksat den 24. marts 2015 af Europa-Kommissionen til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 20. januar 2015 i sag T-109/12, Kongeriget Spanien mod Kommissionen

(Sag C-139/15 P)

(2015/C 155/20)

Processprog: spansk

Parter

Appellant: Europa-Kommissionen (ved D. Recchia og S. Pardo Quintillán, som befuldmægtigede)

Den anden part i appelsagen: Kongeriget Spanien

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Dom afsagt af Retten den 20. januar 2015 i sag T-109/12, Spanien mod Kommissionen, ophæves.

— Sagen hjemvises til Retten med henblik på, at denne træffer afgørelse.

— Kongeriget Spanien tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Kommissionens appel vedrører dom afsagt af Retten den 20. januar 2015 i sag T-109/12. Retten har ved denne dom annulleret Kommissionens afgørelse K(2011) 9992 af 22. december 2011, hvorved den støtte fra Samhørighedsfonden, som er blevet tildelt visse projekter, er blevet nedsat.

Kommissionen har til støtte for appellen påberåbt sig to anbringender. Principalt har Kommissionen anført, at Retten har begået en retlig fejl, idet den har fastslået, at Kommissionen skal træffe afgørelse om en finansiel korrektion inden for en frist, der fastsættes ved den basisretsakt, der var gældende på tidspunktet for afholdelsen af høringen mellem Kommissionen og medlemsstaten. Subsidiært har Kommissionen anført, at Retten har begået en retlig fejl, idet den har fastslået, at den frist, inden for hvilken det påhviler Kommissionen at træffe afgørelse om en finansiel korrektion, er en bindende frist, og at manglende overholdelse heraf udgør en væsentlig formel mangel, der medfører ugyldighed af en afgørelse, som er vedtaget efter nævnte frist.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 146/29

Sag anlagt den 3. marts 2015 — Europa-Kommissionen mod Rumænien

(Sag C-104/15)

(2015/C 146/35)

Processprog: rumænsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved L. Nicolae og D. Loma Osorio Lerena, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Rumænien

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Rumænien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4 og artikel 13, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/21/EF af 15. marts 2006 om håndtering af affald fra udvindingsindustrien og om ændring af direktiv 2004/35/EF (1), idet Rumænien ikke har vedtaget de nødvendige foranstaltninger med henblik på at forebygge partikelforurening hidrørende fra Boşneag-bassinet, der er et areal tilhørende kobber og zink-minen Moldomin i Moldova Nouă.

— Rumænien tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Den af Europa-Kommissionen anlagte sag mod Rumænien vedrører de rumænske myndigheders manglende vedtagelse af nødvendige foranstaltninger med henblik på at forebygge partikelforurening hidrørende fra et af bundfældningsbassinerne ved en kobbermine.

Kommissionen gør gældende, at Rumænien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4 og artikel 13, stk. 2, i direktiv 2006/21/EF, idet den ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger med henblik på at forhindre, at der spredes partikler fra overfladen af bundfældningsbassinet i Boşneag-området, der skader menneskers sundhed og miljøet. Kommissionen er af den opfattelse, at Rumænien — uanset at landet indrømmes en vis fleksibilitet med hensyn til, hvilke foranstaltninger der konkret skal vedtages — er forpligtet til at sikre beskyttelsen af menneskers sundhed og miljøet mod enhver skadevirkning med henblik på opfyldelsen af kravene i direktivets artikel 4. Kommissionen gør endvidere gældende, at direktivets artikel 13, stk. 2, pålægger den kompetente myndighed en særlig forpligtelse til at sikre, at den erhvervsdrivende træffer passende foranstaltninger med henblik på at forebygge eller nedbringe omfanget af partikler.

Kommissionen har i det foreliggende tilfælde baseret sig på den kompetente rumænske miljøbeskyttelsesmyndigheds rapporter, oplysninger fra pressen, samt på den besvarelse, som Rumænien har afgivet i forbindelse med den administrative procedure, hvoraf det fremgår, at i der i Moldova Nouă området er en omfattende partikelforurening hidrørende fra bundfældningsbassinet i Boşneag-området, som navnlig i perioder med kraftig vind har skadelige virkninger på beboernes sundhed og miljøet.

Kommissionen gør endvidere gældende, at Rumænien ikke med rette kan gøre gældende, at der er tale om rent interne forhold — såsom privatiseringen af Moldomin og købers fremtidige miljømæssige forpligtelser — med henblik på at begrunde Rumæniens manglende opfyldelse af forpligtelserne i henhold til direktivet.

(1) EUT L 102, s. 15.
1)

Skal artikel 49 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde fortolkes således, at den er til hinder for en national ordning, hvorefter a) selskaber, der er hjemmehørende i en anden medlemsstat, og som har et fast driftssted i Belgien, beskattes, hvis de beslutter at udbetale overskud, der ikke er medtaget i selskabets endelige skattepligtige resultat, uanset om der er overført overskud fra det faste driftssted i Belgien til hovedsædet, mens selskaber, der er hjemmehørende i en anden medlemsstat, og som har et belgisk datterselskab, ikke undergives en sådan beskatning, hvis de beslutter at udlodde overskud, der ikke er medtaget i selskabets endelige skattepligtige resultat, uanset om datterselskabet har udbetalt en dividende eller ej b) selskaber, der er hjemmehørende i en anden medlemsstat, og som har et fast driftssted i Belgien, beskattes ved fuldstændig hensættelse af det belgiske overskud, hvis de beslutter at udlodde overskud, der ikke er medtaget i selskabets endelige skattepligtige resultat, mens belgiske selskaber ved en fuldstændig hensættelse af overskud ikke undergives en sådan beskatning?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 178/10

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco (Spanien) den 20. marts 2015 — María Pilar Plaza Bravo mod Servicio Público de Empleo Estatal Dirección Provincial de Álava

(Sag C-137/15)

(2015/C 178/11)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco

Parter i hovedsagen

Sagsøger: María Pilar Plaza Bravo

Sagsøgt: Servicio Público de Empleo Estatal Dirección Provincial de Álava

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 79/7/EF (1) af 19. december 1978 om gradvis gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring — under omstændigheder som i nærværende sag — til hinder for en national retsforskrift, i henhold til hvilken en deltidskoefficient svarende til den procentdel, som deltidsarbejdet udgør af en sammenlignelig fuldtidsansats arbejde, finder anvendelse på det maksimale beløb, der er fastsat generelt, med henblik på at beregne omfanget af den arbejdsløshedsydelse ved fuldstændig arbejdsløshed, der skal udbetales som følge af tabet af en deltidsansættelse, som var den eneste beskæftigelse, når der henses til, at deltidsansatte i denne medlemsstat for langt størstepartens vedkommende er kvinder?

(1) EFT 1979 L 6, s. 24.
2)

Har det for besvarelsen af dette spørgsmål betydning, at den retlige, økonomiske og/eller følelsesmæssige forsørgelse ikke i det hele påhviler denne forælder, og at det desuden ikke er udelukket, at den anden forælder, der er statsborger i en medlemsstat, faktisk er i stand til at drage omsorg for barnet. Skal forælderen/tredjelandsstatsborgeren i dette tilfælde godtgøre, at den anden forælder ikke er i stand til at drage omsorg for barnet, således at barnet nødsages til at forlade Unionens område, hvis retten til ophold fratages forælderen/tredjelandsstatsborgeren?
1)

Er EU-retten — og navnlig 31. betragtning til og artikel 5, stk. 2, litra b), i direktiv 2001/29/EF (1) — til hinder for en national ordning (såsom artikel 71e i LDA [den italienske ophavsretslov] sammenholdt med artikel 4 i [det tekniske bilag til dekretet af] 30.12.2009), der med hensyn til medier og anordninger erhvervet til formål, der klart er forskellige fra privatkopiering — dvs. alene til erhvervsmæssig brug — overlader fastsættelsen af kriterier for afgiftsfritagelse »ex ante« til privatretlig forhandling — med andre ord »fri forhandling« — i særdeleshed hvad angår »gennemførelsesprotokollerne« i ovennævnte artikel 4, i mangel af almindelige bestemmelser og nogen form for sikring af ligebehandling af SIAE og de personer, som er forpligtet til at betale kompensationen, eller disses brancheorganisationer?
—

Rettens konklusion om at tage formalitetsindsigelsen til følge ophæves, og navnlig konklusionen om, at »en erklæring fra Eurogruppen ikke […] kan anses for en akt, der skal skabe bindende retsvirkninger i forhold til tredjemand« og følgelig i forhold til appellanterne, og om at Eurogruppen med den omtvistede erklæring »på meget generel vis har udarbejdet en rapport om visse foranstaltninger truffet på det politiske plan i Republikken Cypern«.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 171/20

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Det Forenede Kongerige) den 6. marts 2015 — Secretary of State for the Home Department mod NA

(Sag C-115/15)

(2015/C 171/24)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Secretary of State for the Home Department

Sagsøgt: NA

Præjudicielle spørgsmål

1) Skal en tredjelandsstatsborger, som er tidligere ægtefælle til en unionsborger, kunne godtgøre, at den tidligere ægtefælle udøvede sine traktatsikrede rettigheder i værtsmedlemsstaten på tidspunktet for deres skilsmisse, for at bevare sin ret til ophold i henhold til artikel 13, stk. 2, i direktiv 2004/38/EF (1)?

2) Har en unionsborger i henhold til EU-retten ret til ophold i en værtsmedlemsstat i medfør af artikel 20 TEUF og 21 TEUF under omstændigheder, hvor den eneste stat i EU, hvor borgeren har ret til ophold, er den stat, hvor vedkommende er statsborger, men hvor en kompetent domstol har fastslået, at en udsendelse af denne borger fra værtsmedlemsstaten til den stat, hvor vedkommende er statsborger, udgør en krænkelse af dennes rettigheder i henhold til EMRK’s artikel 8 eller chartrets artikel 7?

3) Hvis unionsborgeren i spørgsmål 2 ovenfor er et barn, har den forælder, der har forældremyndigheden over barnet alene, i så fald en afledt ret til ophold i værtsmedlemsstaten, hvis barnet ville være nødsaget til at følge forælderen, hvis denne blev udsendt fra værtsmedlemsstaten?

4) Har et barn ret til ophold i værtsmedlemsstaten i henhold til artikel 12 i forordning (EØF) nr. 1612/68 (2) (nu artikel 10 i forordning (EU) nr. 492/2011) (3), hvis den af barnets forældre, der er unionsborger, og som har været beskæftiget i værtsmedlemsstaten, ikke længere opholder sig i værtsmedlemsstaten, når barnet påbegynder uddannelse i den pågældende stat?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29.4.2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF (EU_T L 158, s. 77).

(2) Rådets forordning nr. 1612/68/EØF af 15.10.1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet EFT 1968 II, s. 467 — 476).

(3) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 492/2011 af 5.4.2011 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Unionen (EUT L 141, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 171/21

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco (Spanien) den 9. marts 2015 — Confederación Sindical ELA og Juan Manuel Martínez Sánchez mod Aquarbe S.A.U. og Consorcio de Aguas de Busturialdea

(Sag C-118/15)

(2015/C 171/25)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Confederación Sindical ELA og Juan Manuel Martínez Sánchez

Sagsøgt: Aquarbe S.A.U. og Consorcio de Aguas de Busturialdea

Præjudicielt spørgsmål

Skal begrebet overførsel af en økonomisk enhed, der bevarer sin identitet, som omhandlet i artikel 1, stk. 1, litra b), i Rådets direktiv 2001/23/EF (1) af 12. marts 2001, fortolkes således, at det ikke finder anvendelse, hvis en virksomhed, der for sine kunder har udført en bestemt tjeneste, som er knyttet til dennes egne aktiviteter, og visse materielle midler (som denne ejer) er relevante for udførelsen af disse aktiviteter, og denne oprindeligt benytter en anden virksomhed til formålet, som er forpligtet til at anvende disse midler, hvis den første virksomhed beslutter selv at varetage udførelsen direkte med eget personale efterfulgt af en udelukkelse af entreprenørens personale, således at tjenesten fortsat udføres udelukkende med den ændring, at arbejdstagerne, som udfører aktiviteten, er skiftet ud og tilknyttet en anden arbejdsgiver?

(1) Rådets direktiv 2001/23/EF af 12.3.2001 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter (EFT L 82 af, s. 16).
2.

Kan anvendelsesområdet for forordning (EF) nr. 1223/2009 ligeledes udvides på grund af den omstændighed, at et produkt, der ikke opfylder betingelserne i forordningens artikel 2, stk. 1, litra a), som følge af dets overvejende anvendelsesformål opfattes som et kosmetisk produkt af en almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger, eksempelvis fordi der på emballagen er anbragt anvisninger som »Cosmetic eye accessories are governed by the EU Cosmetics Directive« eller »Colour eye accessories are governed by the EU Cosmetics Directive«?