Dom afsagt af Retten i Første Instans (Tredje Udvidede Afdeling) den 14. maj 1998. - Mayr-Melnhof Kartongesellschaft mbH mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Konkurrence - EF-traktatens artikel 85, stk. 1 - Begrebet aftale - Udveksling af oplysninger - Påbud - Bøde - Bødeudmåling - Begrundelse - Formildende omstændigheder - Ret til kontradiktion - Samarbejde under den administrative procedure - Ligebehandlingsprincippet. - Sag T-347/94.



Samling af Afgørelser 1998 side II-01751



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

1 Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - raekkevidde

(EF-traktaten, art. 190)

2 Konkurrence - karteller - aftaler mellem virksomheder - begreb - enighed om adfaerd paa markedet

(EF-traktaten, art. 85, stk. 1)

3 Konkurrence - karteller - deltagelse i moeder med andre virksomheder med et konkurrencebegraensende formaal - i mangel af afstandtagen fra de trufne beslutninger grundlag for at fastslaa, at virksomheden deltog i den efterfoelgende aftale

(EF-traktaten, art. 85, stk. 1)

4 Konkurrence - administrativ procedure - standsning af overtraedelser - byrder, som paalaegges virksomhederne - proportionalitet - kriterier

(Raadets forordning nr. 17, art. 3, stk. 1)

5 Konkurrence - boeder - stoerrelse - fastsaettelse - kriterier - overtraedelsernes grovhed - formildende omstaendigheder - forsoeg paa at skjule kartellet - bevis som foelge af, at der ikke findes notater vedroerende de i kartellet deltagende virksomheders moeder

(Raadets forordning nr. 17, art. 15)

6 Konkurrence - boeder - stoerrelse - fastsaettelse - kriterier - overtraedelsernes grovhed og varighed - forhold, der indgaar i bedoemmelsen - mulighed for at forhoeje boedeniveauet for at forstaerke boedernes afskraekkende virkning

(Raadets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

7 Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - raekkevidde - beslutning, hvorved der paalaegges flere virksomheder boeder for en overtraedelse af konkurrencereglerne

(EF-traktaten, art. 190; Raadets forordning nr. 17, art. 15)

8 Konkurrence - boeder - stoerrelse - fastsaettelse - kriterier - virksomhedens adfaerd under den administrative procedure - boedenedsaettelser til virksomheder, der ikke udtrykkeligt har anerkendt rigtigheden af de faktiske forhold, Kommissionen har lagt til grund, ulovlige - ikke muligt for en virksomhed at paaberaabe sig ligebehandlingsprincippet med henblik paa at opnaa en ulovlig nedsaettelse

(Raadets forordning nr. 17, art. 15)

9 Faellesskabsret - principper - grundlaeggende rettigheder - Faellesskabets retsinstansers pligt til at sikre overholdelsen heraf - hensyntagen til den europaeiske menneskerettighedskonvention

(Traktaten om Den Europaeiske Union, art. F, stk. 2)

10 Konkurrence - administrativ procedure - overholdelse af retten til kontradiktion - tilkendegivelse over for en virksomhed af, at der er mulighed for en boedenedsaettelse, saafremt de faktiske forhold, Kommissionen har lagt til grund, anerkendes, uden praecisering af nedsaettelsens omfang - tilladt

11 Konkurrence - boeder - stoerrelse - fastsaettelse - kriterier - overtraedelsernes grovhed - formildende omstaendigheder - pligt for Kommissionen til at holde sig til sin tidligere beslutningspraksis - foreligger ikke

(Raadets forordning nr. 17, art. 15)

12 Konkurrence - boeder - stoerrelse - fastsaettelse - kriterier - virksomhedens tidligere adfaerd

(Raadets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

13 Konkurrence - faellesskabsregler - overtraedelser - forsaet - begreb

(Raadets forordning nr. 17, art. 15)

14 Konkurrence - boeder - stoerrelse - fastsaettelse - den relevante omsaetning - referencemarked - ligebehandling

(Raadets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

15 Konkurrence - boeder - stoerrelse - fastsaettelse - den relevante omsaetning - omsaetningen i en virksomhed, der er blevet koebt af den paagaeldende virksomhed i loebet af referenceaaret - omfattet, saafremt begge virksomheder har begaaet overtraedelsen, men kun den overtagende virksomhed er gjort ansvarlig herfor

(Raadets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

Sammendrag

1 Pligten til at begrunde en individuel beslutning har til formaal at goere det muligt for Faellesskabets retsinstanser at efterproeve beslutningens lovlighed og at give den beroerte de oplysninger, ved hjaelp af hvilke det kan fastslaas, om der er grundlag for beslutningen, eller om der foreligger en saadan fejl, at den kan anfaegtes. Omfanget af begrundelsespligten afhaenger af arten af den paagaeldende retsakt og den sammenhaeng, hvori den er vedtaget.

Kommissionen er i henhold til traktatens artikel 190 forpligtet til at anfoere de faktiske og retlige omstaendigheder, som ligger til grund for dens retlige bedoemmelse af det paagaeldende forhold, samt de grunde, der har foert til dens beslutning, men det kraeves ikke, at den imoedegaar samtlige retlige og faktiske indsigelser, der er rejst under den administrative procedure.

2 For at der er tale om en aftale i henhold til traktatens artikel 85, stk. 1, er det tilstraekkeligt, at de paagaeldende virksomheder har givet udtryk for en faelles vilje til at optraede paa markedet paa en bestemt maade. Under disse omstaendigheder er det irrelevant at undersoege, om virksomhederne foelte sig forpligtet - juridisk, faktisk eller moralsk - til at udvise den aftalte adfaerd.

Virksomheder har deltaget i en aftale, hvis de har udtrykt deres faelles vilje til at foretage ensartede og samtidige prisforhoejelser, til at kontrollere udbuddet ved at undersoege midlertidige produktionsstandsninger og til at fastholde deres markedsandele paa konstante niveauer, dog med mulighed for aendring fra tid til anden.

3 Den omstaendighed, at en virksomhed ikke boejer sig for udfaldet af moeder med et klart konkurrencebegraensende formaal, som den har deltaget i, kan ikke fritage virksomheden for det fulde ansvar som foelge af dens deltagelse i kartellet, naar den ikke offentligt har taget afstand fra deres indhold. Selv om det antages, at en saadan virksomheds adfaerd paa markedet ikke var i overensstemmelse med det aftalte, paavirker denne omstaendighed paa ingen maade virksomhedens ansvar for en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1.

4 Anvendelsen af artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17 vil ikke alene kunne omfatte forbud mod at fortsaette med visse handlinger eller at opretholde en vis praksis eller situation, der er fundet ulovlig, men tillige mod at udvise en tilsvarende praksis for fremtiden. I det omfang anvendelsen af bestemmelsen skal ske under hensyn til arten af den konstaterede overtraedelse, har Kommissionen endvidere befoejelse til at praecisere omfanget af de forpligtelser, der paahviler de beroerte virksomheder med henblik paa at bringe overtraedelsen til ophoer. De byrder, som paalaegges virksomhederne, maa imidlertid ikke overskride graenserne for, hvad der er rimeligt og noedvendigt for at opfylde det tilsigtede maal, nemlig at sikre, at de regler, som er blevet tilsidesat, overholdes.

Betingelserne for at anvende artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17 er ikke opfyldt, naar der er tale om et forbud, der skal forhindre, at der udveksles rent statistiske oplysninger, der ikke har karakter af individuelle eller identificerbare oplysninger, hvis det ikke fremgaar af beslutningen, at Kommissionen har anset den paagaeldende udveksling som saadan for at vaere i strid med traktatens artikel 85, stk. 1, da den omstaendighed, at et system til udveksling af statistiske oplysninger vil kunne anvendes til konkurrencebegraensende formaal, ikke i sig selv medfoerer, at det er i strid med den naevnte bestemmelse, idet dets konkurrencebegraensende virkninger i saa tilfaelde skal fastslaas konkret.

5 Det forhold, at de virksomheder, der har deltaget i et ulovligt samarbejde om priser, tilrettelagde annonceringen af de samordnede prisforhoejelser og blev opfordret til ikke at tage notater paa moederne herom, beviser, at de havde kendskab til, at deres adfaerd var retsstridig, og at de traf foranstaltninger for at skjule det ulovlige samarbejde. Kommissionen kan betragte saadanne foranstaltninger som skaerpende omstaendigheder ved sin bedoemmelse af overtraedelsens grovhed.

Den omstaendighed, at der ikke foreligger officielle moedereferater og naesten ingen interne notater vedroerende de naevnte moeder, er, naar henses til moedernes antal, varighed og karakteren af droeftelserne, tilstraekkeligt bevis for Kommissionens antagelse af, at deltagerne blev opfordret til ikke at tage notater.

6 Stoerrelsen af boeden for en overtraedelse af Faellesskabets konkurrenceregler fastsaettes ud fra overtraedelsens grovhed og varighed. Overtraedelsernes grovhed skal fastslaas paa grundlag af en lang raekke forhold, herunder bl.a. sagens saerlige omstaendigheder, dens sammenhaeng og boedernes afskraekkende virkning, uden at der er opstillet en bindende eller udtoemmende liste over de kriterier, som obligatorisk skal tages i betragtning.

Kommissionen kan ved fastlaeggelsen af det generelle boedeniveau kan tage hensyn til, at aabenbare overtraedelser af Faellesskabets konkurrenceregler fortsat er relativt hyppige, hvorfor den har adgang til at forhoeje boedeniveauet for at forstaerke deres forebyggende virkning. Den omstaendighed, at Kommissionen tidligere har paalagt boeder af en bestemt stoerrelsesorden i tilfaelde af visse typer overtraedelser, kan ikke beroeve den muligheden for at forhoeje dette niveau inden for de i forordning nr. 17 angivne rammer, hvis det er noedvendigt for at gennemfoere Faellesskabets konkurrencepolitik.

Desuden kan Kommissionen ved fastsaettelsen af det generelle boedeniveau tage hensyn til, at en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1, har vaeret langvarig og aabenbar, uanset den advarsel, der maa antages at ligge i Kommissionens hidtidige beslutningspraksis.

7 Omfanget af begrundelsespligten skal, for saa vidt angaar en beslutning, hvorved flere virksomheder paalaegges boeder for en overtraedelse af de faellesskabsretlige konkurrenceregler, afgoeres under hensyn til, at overtraedelsernes grovhed skal fastslaas paa grundlag af en lang raekke forhold, herunder bl.a. sagens saerlige omstaendigheder, dens sammenhaeng og boedernes afskraekkende virkning, uden at der er opstillet en bindende eller udtoemmende liste over de kriterier, som obligatorisk skal tages i betragtning.

Ved udmaalingen af de enkelte boeder har Kommissionen et vist skoen, og det kan derfor ikke antages, at den er forpligtet til at anvende en bestemt matematisk formel.

Endelig skal begrundelsen for en beslutning findes i selve beslutningens tekst, og efterfoelgende forklaringer fra Kommissionen kan ikke tillaegges betydning, medmindre der foreligger saerlige omstaendigheder.

Naar Kommissionen i en beslutning konstaterer, at konkurrencereglerne er blevet overtraadt, og paalaegger de virksomheder, der har medvirket, boeder, skal den, hvis den ved boedefastsaettelsen konsekvent har taget hensyn til visse grundlaeggende omstaendigheder, anfoere disse i selve beslutningens tekst, saaledes at beslutningens adressater har mulighed for at efterproeve, om boedeniveauet er korrekt, og vurdere, om der eventuelt skulle foreligge forskelsbehandling.

8 Ved udmaalingen af boeden for en overtraedelse af Faellesskabets konkurrenceregler er en boedenedsaettelse som foelge af samarbejde under den administrative procedure kun berettiget, saafremt den paagaeldende virksomheds adfaerd har bevirket, at Kommissionens vanskeligheder i forbindelse med at konstatere en overtraedelse og med i givet fald at bringe denne til ophoer mindskes.

En virksomhed, der udtrykkeligt erklaerer, at den ikke bestrider de faktiske forhold, som Kommissionen laegger vaegt paa over for den, kan antages at have bidraget til at lette Kommissionens opgave med hensyn til konstatering og bekaempelse af overtraedelser af Faellesskabets konkurrenceregler. I beslutninger, hvori Kommissionen konstaterer en overtraedelse af disse regler, har Kommissionen adgang til at betragte en saadan adfaerd som udtryk for en vedgaaelse af de faktiske forhold og dermed som et bevis for rigtigheden af de anfoerte paastande. En saadan adfaerd kan foelgelig begrunde en nedsaettelse af boeden.

Forholdet er et andet, naar en virksomhed i sit svar paa meddelelsen af klagepunkter bestrider de vaesentligste af de faktiske forhold, som Kommissionen har lagt vaegt paa heri, undlader at svare eller blot erklaerer, at man ikke oensker at tage stilling til de paagaeldende faktiske forhold. Med en saadan holdning under den administrative procedure bidrager virksomheden ikke til at lette Kommissionens opgave.

Eftersom boedenedsaettelser kun kan betragtes som lovlige, i det omfang de paagaeldende virksomheder udtrykkeligt har erklaeret, at de ikke bestred de faktiske forhold, kan en virksomhed, der ikke har udvist en saadan adfaerd, ikke goere krav paa en boedenedsaettelse som foelge af samarbejde under den administrative procedure, for selv om det antages, at Kommissionen havde anvendt et ulovligt kriterium i relation til virksomheder, der heller ikke havde fremsat en saadan udtrykkelig erklaering, maa overholdelse af ligebehandlingsprincippet ses i sammenhaeng med overholdelsen af legalitetsprincippet, hvorefter ingen til egen fordel kan paaberaabe sig en ulovlighed, der er begaaet til fordel for andre.

9 Faellesskabets retsinstanser er ikke kompetente til at vurdere lovligheden af en konkurrenceretlig undersoegelse i forhold til bestemmelserne i den europaeiske menneskerettighedskonvention, da disse ikke umiddelbart er en del af faellesskabsretten.

Grundrettighederne hoerer imidlertid til de almindelige retsgrundsaetninger, som Faellesskabets retsinstanser skal beskytte. I den forbindelse laegger Domstolen og Retten de faelles forfatningsmaessige traditioner i medlemsstaterne til grund samt de anvisninger i form af internationale traktater om beskyttelse af menneskerettighederne, som medlemsstaterne har vaeret med til at udarbejde, eller som de senere har tiltraadt. Den europaeiske menneskerettighedskonvention er herved af saerlig betydning.

10 Den blotte omstaendighed, at Kommissionen over for en virksomhed, der er involveret i en konkurrenceretlig undersoegelse, under den administrative procedure tilkendegiver, at der vil vaere mulighed for en boedenedsaettelse, saafremt de faktiske forhold, Kommissionen laegger til grund, i det vaesentlige eller i det hele anerkendes, uden at nedsaettelsens omfang praeciseres, kan ikke udgoere pression mod den paagaeldende virksomhed. Kommissionen tilsaetter ikke herved det grundlaeggende princip i Faellesskabets retsorden om ret til kontradiktion.

11 Ved fastsaettelsen af boeden for en overtraedelse af Faellesskabets konkurrenceregler skal overtraedelsernes grovhed fastslaas paa grundlag af en lang raekke forhold, herunder bl.a. sagens saerlige omstaendigheder, dens sammenhaeng og boedernes afskraekkende virkning, uden at der er opstillet en bindende eller udtoemmende liste over de kriterier, som obligatorisk skal tages i betragtning.

Det forhold, at Kommissionen i sin tidligere beslutningspraksis har anset bestemte forhold for at udgoere formildende omstaendigheder i forbindelse med boedeudmaalingen, indebaerer saaledes ikke i sig selv, at den har pligt til at anlaegge samme vurdering i en senere beslutning.

12 Ved fastsaettelsen af boeden for en overtraedelse af Faellesskabets konkurrenceregler kan det forhold, at Kommissionen tidligere har fastslaaet, at en virksomhed har overtraadt konkurrencereglerne, og i givet fald har paalagt den en sanktion herfor, anses for en skaerpende omstaendighed i forhold til denne virksomhed, men det maa anses for normalt, at der ikke tidligere har vaeret tale om en overtraedelse, og Kommissionen er ikke forpligtet til at tage hensyn hertil som en formildende omstaendighed.

13 Det er ikke noedvendigt for, at en overtraedelse kan antages at vaere begaaet forsaetligt, at virksomheden vidste, at den overtraadte forbuddet i traktatens artikel 85, stk. 1. Det er tilstraekkeligt, at virksomheden ikke kunne vaere uvidende om, at den paagaeldende adfaerd havde til formaal eller til foelge at begraense konkurrencen inden for faellesmarkedet.

14 I forbindelse med fastsaettelsen af de individuelle boeder, der skal paalaegges flere virksomheder for en overtraedelse af Faellesskabets konkurrenceregler, kraever ligebehandlingsprincippet, at Kommissionen anvender de beroerte virksomheders omsaetning paa samme referencemarked.

15 Saafremt to virksomheder deltager i en overtraedelse af Faellesskabets konkurrenceregler, og den ene virksomhed fik kontrol med den anden i loebet af det referenceaar, der er benyttet ved beregningen af omsaetningen med henblik paa boedeudmaalingen, hvorfor Kommissionen har kunnet goere den ansvarlig for den overtagne virksomheds adfaerd i perioden foer og efter overtagelsen, er Kommissionen berettiget til ved beregningen af den overtagende virksomheds omsaetning at medregne den overtagne virksomheds omsaetning i det naevnte referenceaar.

Parter

I sag T-347/94,

Mayr-Melnhof Kartongesellschaft mbH, Wien, foerst ved advokaterne Otfried Lieberknecht, Burkhard Richter og Klaus Benner, Duesseldorf, og advokat Michel Waelbroeck, Bruxelles, siden ved advokaterne Michel Waelbroeck og Denis Waelbroeck, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Alex Bonn, 7, Val Sainte-Croix,

sagsoeger,

mod

Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Bernd Langeheine og Richard Lyal, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, bistaaet af advokat Dirk Schroeder, Koeln, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg,

sagsoegt,

angaaende en paastand om annullation af Kommissionens beslutning 94/601/EF af 13. juli 1994 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 85 (IV/C/33.833 - Karton, EFT L 243, s. 1),

har

DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS RET I FOERSTE INSTANS

(Tredje Udvidede Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, B. Vesterdorf, og dommerne C.P. Briët, P. Lindh, A. Potocki og J.D. Cooke,

justitssekretaer: fuldmaegtig J. Palacio González,

paa grundlag af den skriftlige forhandling og efter mundtlig forhandling, der fandt sted fra den 25. juni 1997 til den 8. juli 1997,

afsagt foelgende

Dom

Dommens præmisser

Sagens faktiske omstaendigheder

1 Den foreliggende sag vedroerer Kommissionens beslutning 94/601/EF af 13. juli 1994 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 85 (IV/C/33.833 - Karton, EFT L 243, s. 1), som berigtiget inden offentliggoerelsen ved Kommissionens beslutning af 26. juli 1994 (K(94) 2135 endelig udg.) (herefter »beslutningen«). Ved beslutningen blev 19 producenter, der leverer karton inden for Faellesskabet, paalagt boeder for overtraedelser af traktatens artikel 85, stk. 1.

2 Det produkt, som beslutningen vedroerer, er karton. I beslutningen omtales tre kartonkvaliteter, henholdsvis »GC«, »GD« og »SBS«.

3 Kartonkvaliteten GD (herefter »GD-kvaliteter«) er en bleget aeskekarton (genbrugspapir), der normalt anvendes til emballering af nonfoodprodukter.

4 Kartonkvaliteten GC (herefter »GC-kvaliteter«) er en karton med hvidt daeklag, der normalt anvendes til emballering af foedevarer. GC-kvaliteter er af en bedre kvalitet end GD-kvaliteter. I den periode, beslutningen vedroerer, var prisforskellen mellem disse to produkter saedvanligvis ca. 30%. De bedste GC-kvaliteter anvendes endvidere i et vist omfang til grafiske formaal.

5 SBS er forkortelsen for et helt igennem hvidt kartonprodukt (herefter »SBS-kvaliteter«). Prisen for dette produkt ligger ca. 20% over prisen for GC-kvaliteter. Det anvendes til emballering af foedevarer, kosmetik, laegemidler og cigaretter, men dets hovedanvendelse er grafiske formaal.

6 Ved skrivelse af 22. november 1990 indgav British Printing Industries Federation, der er brancheorganisation for de fleste kartonemballagetrykkerier i Det Forenede Kongerige (herefter »BPIF«), en uformel klage til Kommissionen. BPIF haevdede, at de kartonproducenter, der leverede til Det Forenede Kongerige, havde foretaget en raekke samtidige og ensartede prisforhoejelser, og anmodede Kommissionen om at undersoege, hvorvidt der forelaa en overtraedelse af Faellesskabets konkurrenceregler. BPIF udsendte en pressemeddelelse for at sikre, at dens initiativ blev omtalt i pressen. Pressemeddelelsen blev omtalt af fagpressen i december 1990.

7 Den 12. december 1990 indgav Fédération française du cartonnage ligeledes en uformel klage til Kommissionen, hvori den fremsatte paastande vedroerende det franske kartonmarked svarende til dem, der var indeholdt i BPIF's klage.

8 Den 23. og 24. april 1991 foretog Kommissionens repraesentanter i henhold til artikel 14, stk. 3, i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81), samtidige, uanmeldte kontrolundersoegelser hos et antal virksomheder og brancheorganisationer inden for kartonsektoren.

9 Efter disse undersoegelser fremsatte Kommissionen i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17 begaering til alle de virksomheder, denne beslutning er rettet til, om oplysninger og skriftligt materiale.

10 Paa grundlag af de ved kontrolundersoegelserne og begaeringerne om oplysninger og skriftligt materiale fremkomne oplysninger konkluderede Kommissionen, at de beroerte virksomheder fra midten af 1986 og mindst til april 1991 (i de fleste tilfaelde) havde deltaget i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1.

11 Den besluttede som foelge heraf at indlede en procedure i henhold til denne bestemmelse. Ved skrivelse af 21. december 1992 fremsendte Kommissionen en meddelelse af klagepunkter til hver enkelt virksomhed. Samtlige virksomheder svarede skriftligt. Ni virksomheder begaerede mundtlig hoering. Hoeringen fandt sted fra den 7. til den 9. juni 1993.

12 Som afslutning paa proceduren vedtog Kommissionen en beslutning, der bl.a. indeholder foelger bestemmelser:

»Artikel 1

Buchmann GmbH, Cascades SA, Enso-Gutzeit Oy, Europa Carton AG, Finnboard - the Finnish Board Mills Association, Fiskeby Board AB, Gruber & Weber GmbH & Co. KG, Kartonfabriek 'De Eendracht' NV (der handler under navnet BPB de Eendracht), NV Koninklijke KNP BT NV (tidligere Koninklijke Nederlandse Papierfabrieken NV), Laakmann Karton GmbH & Co. KG, Mo och Domsjoe AB (MoDo), Mayr-Melnhof Kartongesellschaft mbH, Papeteries de Lancey SA, Rena Kartonfabrik A/S, Sarrió SpA, SCA Holding Ltd (tidligere Reed Paper & Board (UK) Ltd), Stora Kopparbergs Bergslags AB, Enso Española SA (tidligere Tampella Española SA) og Moritz J. Weig GmbH & Co. KG har overtraadt artikel 85, stk. 1, i EF-traktaten ved deltagelse

- i Buchmann's og Rena's tilfaelde fra omkring marts 1988 og i hvert fald til slutningen af 1990

- hvad angaar Enso Española i hvert fald fra marts 1988 til i hvert fald udgangen af april 1991

- i Gruber & Weber's tilfaelde i hvert fald fra 1988 og indtil slutningen af 1990

- i de andre tilfaelde fra midten af 1986 og i hvert fald til april 1991

i en aftale og samordnet praksis, der startede medio 1986, og som indebar, at leverandoerer af karton i EF

- samledes regelmaessigt ved en raekke hemmelige og institutionaliserede moeder for at diskutere og naa til enighed om en faelles brancheplan med henblik paa at begraense konkurrencen

- naaede til enighed om regelmaessige prisstigninger for hver produktkvalitet i den enkelte nationale valuta

- planlagde og ivaerksatte samtidige og ensartede prisstigninger i hele EF

- naaede til forstaaelse om at fastholde markedsandelene for de store producenter paa konstante niveauer, dog med mulighed for aendring fra tid til anden

- traf i stigende grad siden begyndelsen af 1990 samordnede foranstaltninger til styring af leverancer af produktet i EF for derved at sikre gennemfoerelsen af de naevnte samordnede prisstigninger

- udvekslede forretningsmaessige oplysninger om leverancer, priser, midlertidige produktionsstandsninger, ordrebeholdninger, kapacitetsudnyttelsesgrader osv. til stoette for naevnte forholdsregler.

... Artikel 3

Foelgende boeder paalaegges nedennaevnte virksomheder for den overtraedelse, der er omhandlet i artikel 1:

...

xi) Mayr-Melnhof Karton Gesellschaft mbH, en boede paa 21 000 000 ECU

...«

13 Det fremgaar af beslutningen, at overtraedelsen fandt sted gennem organet »Product Group Paperboard« (herefter »PG Paperboard«), der omfattede en raekke grupper eller udvalg.

14 Under dette organ oprettedes i midten af 1986 et udvalg, »Presidents Working Group« (herefter »PWG«), der bestod af repraesentanter for den oeverste ledelse for de stoerste kartonproducenter i Faellesskabet (ca. otte).

15 PWG's formaal var navnlig droeftelse og opnaaelse af enighed vedroerende markeder, markedsandele, priser og kapacitet. Gruppen traf navnlig generelle beslutninger om tidspunkterne for og stoerrelsen af de prisforhoejelser, som producenterne skulle gennemfoere.

16 PWG refererede til »Direktoerkonferencen« (herefter »Direktoerkonferencen« eller »PC«), i hvis moeder naesten samtlige administrerende direktoerer for virksomhederne deltog (mere eller mindre regelmaessigt). I den relevante periode holdt Direktoerkonferencen moede to gange om aaret.

17 I slutningen af 1987 oprettedes »Joint Marketing Committee« (herefter »JMC«). Dette udvalgs hovedopgave var at bestemme, hvorvidt og i bekraeftende fald hvorledes der kunne gennemfoeres prisforhoejelser, samt at fastlaegge enkelthederne i forbindelse med de prisinitiativer, der besluttedes af PWG, for hvert af de beroerte lande og for de store kunder med henblik paa at gennemfoere et ensartet prissystem i Europa.

18 Det OEkonomiske Udvalg (herefter »DOEU«) droeftede bl.a. prisbevaegelser paa de nationale markeder og ordrebeholdninger og meddelte resultaterne af sine undersoegelser til JMC, eller indtil udgangen af 1987 til dens forgaenger, Marketing Committee. DOEU, der bestod af flertallet af de beroerte virksomheders marketingdirektoerer, holdt moeder flere gange om aaret.

19 Det fremgaar endvidere af beslutningen, at Kommissionen antog, at PG Paperboard's aktiviteter befordredes ved hjaelp af udveksling af oplysninger gennem Fides, der er et forvaltningsinstitut med hjemsted i Zuerich (Schweiz). Det fremgaar af beslutningen, at de fleste af PG Paperboard's medlemmer sendte regelmaessige rapporter om ordrer, produktion, omsaetning og kapacitetsudnyttelse til Fides. Rapporterne blev behandlet i Fides-systemet, og de samlede data blev udsendt til medlemmerne.

20 Sagsoegeren Mayr-Melnhof Kartongesellschaft mbH (herefter »Mayr-Melnhof«) deltog ifoelge beslutningen i moederne i fire af PG Paperboard's ovennaevnte organer, nemlig PWG, PC, JMC og DOEU.

21 I hele den periode, beslutningen vedroerer, var ledelsen og markedsfoeringsaktiviteterne i Mayr-Melnhof og FS-Karton - en tysk kartonvirksomhed, som Mayr-Melnhof erhvervede i 1984 - fuldstaendig integreret. Mayr-Melnhof blev derfor anset for ansvarlig for FS-Karton's deltagelse i kartellet (beslutningens betragtning 150).

22 Mayr-Melnhof blev ligeledes anset for ansvarlig for sit schweiziske, 66%-ejede datterselskab Deisswil's deltagelse i overtraedelsen i hele den periode, hvor denne fandt sted (samme betragtning). Endelig blev selskabet anset for ansvarlig for deltagelsen af det nederlandske Mayr-Melnhof Eerbeek BV (herefter »Eerbeek«), som det erhvervede i september 1990. Selskabets ansvar for Eerbeek's adfaerd gjaldt fra den 1. januar 1990, som er datoen for overtagelsen.

Retsforhandlinger

23 Sagsoegeren anlagde naervaerende sag ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 18. oktober 1994.

24 16 af de oevrige 18 selskaber, der blev anset for ansvarlige for overtraedelsen, har ligeledes anlagt sag til proevelse af beslutningen (sag T-295/94, T-301/94, T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-317/94, T-319/94, T-327/94, T-334/94, T-337/94, T-338/94, T-348/94, T-352/94 og T-354/94).

25 Ved skrivelse indleveret til Rettens Justitskontor den 10. juni 1996 haevede sagsoegeren i sag T-301/94, Laakmann Karton GmbH, sagen, der blev slettet af Rettens register ved kendelse af 18. juli 1996 (sag T-301/94, Laakmann Karton mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgoerelser).

26 Fire finske virksomheder, der er medlemmer af sammenslutningen Finnboard, og som i denne egenskab er anset for solidarisk ansvarlige for den boede, der er paalagt Finnboard, har ligeledes anlagt sag til proevelse af beslutningen (forenede sager T-339/94 - T-342/94).

27 Endelig er der anlagt sag af sammenslutningen CEPI-Cartonboard, som ikke er adressat for beslutningen. CEPI har imidlertid ved skrivelse, indleveret til Rettens Justitskontor den 8. januar 1997, haevet sagen, der blev slettet af Rettens register ved kendelse af 6. marts 1997 (sag T-312/94, CEPI-Cartonboard mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgoerelser).

28 Ved skrivelse af 5. februar 1997 indkaldte Retten parterne til et uformelt moede, bl.a. for at hoere deres bemaerkninger til en eventuel forening af sagerne T-295/94, T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-317/94, T-319/94, T-327/94, T-334/94, T-337/94, T-338/94, T-347/94, T-348/94, T-352/94 og T-354/94 med henblik paa den mundtlige forhandling. Under moedet, der fandt sted den 29. april 1997, tiltraadte parterne, at sagerne forenedes.

29 Ved kendelse af 4. juni 1997 har formanden for Rettens Tredje Udvidede Afdeling besluttet at forene sagerne med henblik paa den mundtlige forhandling, idet de har forbindelse med hinanden, jf. procesreglementets artikel 50, og at tage en begaering om fortrolighed, som sagsoegeren i sag T-334/94 har fremsat, til foelge.

30 Ved kendelse af 20. juni 1997 har afdelingsformanden taget en begaering om fortrolighed fra sagsoegeren i sag T-337/94 til foelge for saa vidt angaar et dokument, der er blevet fremlagt som svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten.

31 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Tredje Udvidede Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling og truffet foranstaltninger med henblik paa sagens tilrettelaeggelse, idet parterne er blevet opfordret til at besvare en raekke skriftlige spoergsmaal samt til at fremlaegge visse dokumenter. Parterne har efterkommet opfordringerne.

32 Parterne i de i praemis 28 anfoerte sager afgav mundtlige indlaeg og besvarede spoergsmaal fra Retten i retsmoeder, der blev afholdt i tidsrummet fra den 25. juni til den 8. juli 1997.

Parternes paastande

33 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:

- Beslutningens artikel 1 annulleres.

- Beslutningens artikel 2 annulleres.

- Beslutningens artikel 3 annulleres, eller den ved denne bestemmelse fastsatte boede nedsaettes.

- Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

34 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:

- Frifindelse. - Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Paastanden om annullation af beslutningens artikel 1

A - Anbringenderne om tilsidesaettelse af vaesentlige formforskrifter

Anbringendet om en tilsidesaettelse af traktatens artikel 190

Parternes argumenter

35 Sagsoegeren har anfoert, at begrundelsespligten har til formaal at beskytte borgerne og at goere det muligt for Faellesskabets retsinstanser at udoeve deres proevelsesret (Domstolens dom af 20.3.1959, sag 18/57, Nold mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 131, org. ref.: Rec. s. 89). Kommissionen er bl.a. forpligtet til at anfoere de faktiske og retlige omstaendigheder, der har foert til dens beslutning, og som er afgoerende for beslutningens lovlighed.

36 Kommissionen kan kun undlade at tage stilling til de af beslutningens adressaters argumenter, som den anser for at vaere helt uberettigede (Rettens dom af 10.3.1992, sag T-15/89, Chemie Linz mod Kommissionen, Sml. II, s. 1275, praemis 328). Den har i det foreliggende tilfaelde overtraadt dette princip, idet den undlod at tage stilling til flere af sagsoegerens hovedargumenter.

37 Kommissionen saa i det vaesentlige bort fra sagsoegerens argumentation, hvorefter de paastaaede aftaler og former for samordnet praksis ikke havde haft maerkbare virkninger paa markedssituationen. Denne argumentation var baseret paa en grundig undersoegelse, nemlig rapporten fra London Economics (herefter »LE-rapporten«). Beslutningen (betragtning 115) giver ingen svar paa de synspunkter, der fremfoeres i rapporten.

38 Endvidere undlod Kommissionen ifoelge sagsoegeren at undersoege de saerlige kendetegn ved markedet, som sagsoegeren redegjorde for i sit svar paa meddelelsen af klagepunkter og under den mundtlige hoering for Kommissionen. De regelmaessige forhoejelser af listepriserne, som er saedvanlige inden for branchen, naevnes i beslutningen kun som en faktisk omstaendighed, som er med til at bevise det paastaaede kartels eksistens (betragtning 18, 19, og 20). Kommissionen undlod hermed i strid med traktatens artikel 190 at tage stilling til sagsoegerens forklaringer.

39 Sagsoegeren har endelig anfoert, at Kommissionen definerede fortjeneste forkert.

40 Kommissionen har erindret om, at en beslutning er tilstraekkelig begrundet, saafremt Kommissionen har anfoert de faktiske og retlige omstaendigheder, som er afgoerende for foranstaltningens lovlighed, samt de betragtninger, der har foert til dens beslutning (Rettens dom af 24.10.1991, sag T-3/89, Atochem mod Kommissionen, Sml. II, s. 1177, praemis 222). Disse krav er opfyldt fuldt ud i det foreliggende tilfaelde.

41 Kommissionen goer gaeldende, at den ikke alene tog stilling til LE-rapporten i beslutningens betragtning 115, men ogsaa i betragtning 16, 21 og 101. Beslutningen indeholder ligeledes en udfoerlig beskrivelse af kartonmarkedet (betragtning 6-21). Kommissionen undersoegte naermere saavel behovet for investeringer paa markedet (betragtning 13) som saedvanen inden for branchen med at foretage samtidige forhoejelser af listepriserne paa bestemte tidspunkter i aarets loeb (betragtning 18).

Rettens bemaerkninger

42 Ifoelge fast retspraksis har pligten til at begrunde en individuel beslutning til formaal at goere det muligt for Faellesskabets retsinstanser at efterproeve beslutningens lovlighed og at give den beroerte de oplysninger, ved hjaelp af hvilke det kan fastslaas, om der er grundlag for beslutningen, eller om der foreligger en saadan fejl, at den kan anfaegtes. Omfanget af begrundelsespligten afhaenger af arten af den paagaeldende retsakt og den sammenhaeng, hvori den er vedtaget (jf. f.eks. Rettens dom af 11.12.1996, sag T-49/95, Van Megen Sports mod Kommissionen, Sml. II, s. 1799, praemis 51). Kommissionen er i henhold til traktatens artikel 190 forpligtet til at anfoere de faktiske og retlige omstaendigheder, som ligger til grund for dens retlige bedoemmelse af det paagaeldende forhold, samt de grunde, der har foert til dens beslutning, men det kraeves ikke, at den imoedegaar samtlige retlige og faktiske indsigelser, der er rejst under den administrative procedure (jf. bl.a. Domstolens dom af 29.10.1980, forenede sager 209/78 - 215/78 og 218/78, Van Landewyck m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 3125, praemis 66).

43 I det foreliggende tilfaelde indeholder beslutningen en detaljeret redegoerelse for grundene til, at Kommissionen antog, at man ikke kunne tiltraede den argumentation, visse virksomheder, herunder sagsoegeren, havde fremfoert, hvorefter den konstaterede overtraedelse ikke havde haft virkninger paa markedet (jf. bl.a. beslutningens betragtning 101, 102 og 115). De af sagsoegeren paaberaabte saerlige kendetegn ved markedet blev ogsaa alle undersoegt i beslutningen (jf. bl.a. betragtning 13 og 18).

44 Endelig bemaerkes, at sagsoegerens argumentation med henblik paa at bestride rigtigheden af Kommissionens vurdering af den fortjeneste, der blev opnaaet af producenterne inden for sektoren (jf. ovenfor, praemis 39), henhoerer under proevelsen af beslutningens materielle gyldighed og derfor er uden relevans i naervaerende sammenhaeng.

45 Anbringendet kan derfor ikke tiltraedes.

Anbringendet om en tilsidesaettelse af de faellesskabsretlige beviskrav

46 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at Kommissionen har tilsidesat de beviskrav, der gaelder i henhold til faellesskabsretten, idet den alene baserede sig paa rene formodninger og paastande og paa opdigtede empiriske teorier. Kommissionen overvurderede navnlig bevisvaerdien af Stora's redegoerelser, i betragtning af at denne virksomhed ifoelge Kommissionens egne udtalelser var hovedansvarlig for de paastaaede overtraedelser (beslutningens betragtning 46).

47 Det bemaerkes, at sagsoegeren med denne argumentation i realiteten anfaegter Kommissionens vurdering af de i beslutningen paaberaabte beviser. Da en saadan argumentation henhoerer under proevelsen af beslutningens materielle gyldighed, maa anbringendet forkastes.

B - Anbringenderne om tilsidesaettelse af materielle regler

Anbringendet om, at der ikke fandtes prisaftaler

Parternes argumenter

48 Sagsoegeren har foerst redegjort for bestemte saerlige kendetegn ved kartonmarkedet, som efter selskabets opfattelse er afgoerende for forstaaelsen af, hvorledes listepriserne og faktureringspriserne fastsaettes. Med henblik paa at kunne vaelte eventuelle stigninger i kartonpriserne over paa deres kunder har forarbejdningsvirksomhederne altid kraevet, at kartonproducenterne fastsaetter deres priser for hvert halvaar, og at de bliver underrettet om producenternes planer med hensyn til prisstigninger mindst to maaneder i forvejen. Forarbejdningsvirksomhederne har kraevet, at eventuelle forhoejelser af kartonprisen er paa mindst 5%.

49 Moederne mellem kartonproducenterne havde saaledes ikke den betydning, som Kommissionen tillaegger dem. Producenternes forestillinger om stoerrelsen af de enkelte prisstigninger blev nemlig paavirket af de stigninger i omkostningerne, som de alle var beroert af i nogenlunde samme omfang. Alle prisstigningerne var absolut noedvendige som foelge af stigningerne i produktionsomkostningerne.

50 Desuden var producenterne ikke forpligtet til at foelge en beslutning om at forhoeje priserne med et bestemt beloeb fra en enkelt producents side. Det er imidlertid paa denne type marked for massegods saedvanligt, at de mere eller mindre homogene produkter saelges til ensartede listepriser, hvilket indebaerer, at den faktiske konkurrence finder sted i de individuelle forhandlinger med kunderne.

51 Markedet soergede for, at prisinitiativerne var gennemskuelige, idet producenterne, efter at de skrivelser, hvori der blev annonceret prisstigninger, var sendt ud, inden for det af forarbejdningsvirksomhederne kraevede varsel kunne faa kendskab til de oevrige producenters planer og aftagernes reaktion, inden de selv skulle afgoere, om de ville foelge beslutningen. Sagsoegeren har tilfoejet, at Kommissionen ikke har gjort gaeldende, at der fandtes konkurrencebegraensninger, der paavirkede de individuelle prisforhandlinger med aftagerne.

52 Kommissionen undlod at tage hensyn til, at efterspoergslen paa karton udelukkende bestemmes af efterspoergslen paa de varer, der skal emballeres. En producent kan saaledes heller ikke uden videre foroege sin markedsandel gennem en prisnedsaettelse, idet forarbejdningsvirksomhederne ofte har tilpasset sig deres saedvanlige leverandoers kartonkvaliteter, og da de uden stoerre vanskeligheder ogsaa kan faa denne leverandoer til at nedsaette sine priser.

53 Endelig tog Kommissionen ikke tilstraekkeligt hensyn til de store investeringer, der er noedvendige inden for kartonsektoren.

54 Sagsoegeren har dernaest gjort gaeldende, at der i henhold til retspraksis kun er tale om en aftale i traktatens artikel 85's forstand, saafremt virksomhederne har givet udtryk for en faelles vilje til at optraede paa markedet paa en bestemt maade (dommen i sagen Chemie Linz mod Kommissionen, a.st., praemis 301). Begrebet aftale forudsaetter saaledes pr. definition, at der foreligger en forpligtelse bestaaende i en reel vilje fra deltagernes side til at binde sig, der ikke noedvendigvis behoever at vaere retligt bindende. For at der kan siges at vaere tale om en aftale, maa det i det mindste kraeves, at de paagaeldende virksomheder paatager sig en moralsk forpligtelse til at udvise en adfaerd, som de er blevet enige om. Kommissionen har imidlertid i beslutningen ikke engang paastaaet, at virksomhederne faktisk havde forpligtet sig til at udvise en bestemt adfaerd med henblik paa at begraense konkurrencen.

55 Sagsoegeren erkender, at selskabet deltog i udvekslinger af oplysninger om de planlagte forhoejelser af listepriserne, og at denne udveksling af oplysninger kan betragtes som en konkurrencebegraensende samordnet praksis. De beviser, Kommissionen paaberaaber sig i beslutningens betragtning 74 ff., godtgoer imidlertid ikke, at der fandtes aftaler. Navnlig giver Stora's anden redegoerelse (bilag 39 til meddelelsen af klagepunkter), som Kommissionen stoetter sig til, ingen holdepunkter for, at der fandtes saadanne aftaler. I oevrigt har Stora's redegoerelser ingen bevisvaerdi.

56 Sagsoegeren har endvidere anfoert, at den omstaendighed, at producenterne gennemfoerte prisforhoejelser, der i det vaesentlige var ensartede og traadte i kraft mere eller mindre samtidigt, ikke udgoer et bevis for, at der fandtes bindende prisaftaler. Der er kun tale om et udtryk for det relevante markeds saerlige vilkaar.

57 Sagsoegeren har endelig bestridt, at der er en aarsagsforbindelse mellem droeftelserne om forhoejelser af listepriserne og de forhoejelser af faktureringspriserne, der blev konstateret paa markedet, hvorfor de faktiske prisforhoejelser ikke kan betragtes som et bevis for, at der fandtes prisaftaler.

58 Kommissionen har gjort gaeldende, at det fremgaar af retspraksis, at det, for at der er tale om en aftale i henhold til artikel 85, er tilstraekkeligt, at de paagaeldende virksomheder har givet udtryk for en faelles vilje til at optraede paa markedet paa en bestemt maade (jf. Rettens dom af 17.12.1991, sag T-7/89, Hercules Chemicals mod Kommissionen, Sml. II, s. 1711, praemis 256).

59 Den har understreget, at den i beslutningens betragtning 72-90 detaljeret redegoer for beviserne for den omhandlede overtraedelses karakter. I henhold til disse beviser aftalte kartonproducenterne paa forhaand inden for rammerne af PWG, hvor stor hver enkelt prisforhoejelse skulle vaere, og hvem der foerst skulle annoncere prisforhoejelsen, hvornaar dette skulle ske, og paa hvilke datoer de andre producenter skulle foelge efter ved at udsende deres meddelelser om prisforhoejelser (beslutningens betragtning 73).

60 Under disse omstaendigheder kan det af sagsoegeren anfoerte om, at prisforhoejelsesannonceringernes karakter og deres regelmaessige tilbagevenden skyldes kundernes oensker, ikke betragtes som et bevis for, at der ikke fandtes aftaler. Sagsoegerens bemaerkninger om den gennemskuelighed paa markedet, som meddelelserne om prisforhoejelserne skabte, og om markedets saerlige kendetegn er heller ikke relevante, da det staar fast, at virksomhederne aftalte prisforhoejelserne paa forhaand.

61 Kommissionen har desuden anfoert, at det ulovlige samarbejde om priser indgik i en overordnet plan. Naar der er tale om et saa kompleks aftalesystem, maa de forskellige foranstaltninger betragtes samlet under hensyn til kartellets overordnede maal (beslutningens betragtning 128). Paa baggrund af den konstante konkretisering af aftalerne, den faelles planlaegning og gennemfoerelse af prisinitiativerne og aftalen om markedsandele og maengdetilpasning fastholder Kommissionen sine konklusioner i betragtning 131 og 132, hvorefter overtraedelsen maatte betegnes som en samordnet praksis fra midten af 1986 og fra slutningen af 1987 fremboed alle de karakteristiske traek ved en aegte aftale i traktatens artikel 85's forstand.

62 Kommissionen har endelig anfoert, at prisforhoejelserne paavirkede de faktisk anvendte priser.

Rettens bemaerkninger

63 Sagsoegeren har erkendt, at selskabet deltog i en samordning af de planlagte prisstigninger.

64 I henhold til beslutningen havde de i dennes artikel 1 naevnte virksomheder foretaget en »aftalemaessig fastsaettelse af de regelmaessige prisstigninger, der skulle ske paa det enkelte nationale marked« (betragtning 130, andet afsnit, tredje led). Som anfoert af Kommissionen (jf. ovenfor, praemis 61), antog denne, at der forelaa en aftale fra slutningen af 1987.

65 Det fremgaar af fast retspraksis, at det, for at der er tale om en aftale i henhold til traktatens artikel 85, stk. 1, er tilstraekkeligt, at de paagaeldende virksomheder har givet udtryk for en faelles vilje til at optraede paa markedet paa en bestemt maade (jf. bl.a. Domstolens dom af 15.7.1970, sag 41/69, ACF Chemiefarma mod Kommissionen, Sml. 1970, s. 107, org. ref.: Rec. s. 661, praemis 112, dommen i sagen Van Landewyck m.fl. mod Kommissionen, a.st., praemis 86, og dommen i sagen Hercules Chemicals mod Kommissionen, a.st., praemis 256). Under disse omstaendigheder er det, i modsaetning til hvad sagsoegeren goer gaeldende, irrelevant at undersoege, om de paagaeldende virksomheder foelte sig forpligtet - juridisk, faktisk eller moralsk - til at udvise den aftalte adfaerd.

66 Det skal saaledes undersoeges, om Kommissionen har bevist, at de virksomheder, beslutningen er rettet til, havde givet udtryk for en faelles vilje til at optraede paa markedet paa en bestemt maade med hensyn til deres priser.

67 For saa vidt angaar prisinitiativerne udtaler Stora bl.a. (bilag 39 til meddelelsen af klagepunkter, punkt 27, 28 og 30):

»... i 1987 var der stort set balance mellem kapaciteten og forbruget. I det paagaeldende aar var kapaciteten 5% stoerre end forbruget. Denne forskel (som var langt mindre end hvad industrien selv havde opnaaet indtil da) gav PWG mulighed for at naa til enighed om prisforhoejelser fra 1987, idet det paa det naermeste var sikkert, at forhoejelserne ville blive gennemfoert med held. Da denne mulighed boed sig, var producenterne optaget af at genoprette de tab, de havde lidt i de forudgaaende aar.

PWG fandt, at der skulle gennemfoeres en foerste forhoejelse paa 10% i 1988. Dette svarede f.eks. til en forhoejelse paa 50 FF pr. 100 kg for GC-kvaliteter og 35 FF pr. 100 kg for GD-kvaliteter paa det franske marked. Tilsvarende forhoejelser blev gennemfoert i andre lande. Der blev senere aftalt tilsvarende forhoejelser i absolutte tal, saaledes at forhoejelserne procentvis blev mindre.

...

PWG droeftede spoergsmaalet og aftalte, hvem der foerst skulle annoncere den enkelte prisforhoejelse, samt hvornaar de andre foerende producenter skulle annoncere deres prisforhoejelser. Raekkefoelgen var ikke den samme hver gang.«

68 Stora tilfoejer (bilag 39 til meddelelsen af klagepunkter, punkt 13 og 14):

»... formaalet med JMC var bl.a. at foretage prissammenligninger i relation til visse store kunder og naermere fastlaegge, hvorledes de i PWG trufne beslutninger om priser naermere skulle gennemfoeres i de enkelte lande for saavel GC-kvaliteter som GD-kvaliteter.

JMC droeftede for hvert enkelt marked den noejagtige gennemfoerelse af de af PWG trufne beslutninger om priser og redegjorde herfor over for PWG«.

69 Ifoelge Stora gav virksomhederne i PWG og JMC saaledes udtryk for en faelles vilje til at foretage identiske og samtidige prisforhoejelser paa de forskellige nationale markeder.

70 Stora's redegoerelser stoettes paa dette punkt af flere dokumentbeviser, som Kommissionen paaberaaber sig i beslutningens betragtning 74 ff.

71 Der skal i denne forbindelse blot henvises til de tre prislister, der er naevnt i beslutningens betragtning 79, 80 og 83. Disse lister, som Kommissionen fandt hos Rena (bilag 110 og 111 til meddelelsen af klagepunkter) og hos Finnboard (UK) Ltd, indeholder i relation til flere kartontyper og flere EF-lande oplysninger om datoerne og de noejagtige beloeb for de prisforhoejelser, der blev gennemfoert af de omhandlede virksomheder henholdsvis i april 1989, i september/oktober 1989 og i april 1990. Oplysningerne i de tre prislister svarer med hensyn til stoerrelsen af prisforhoejelserne og datoerne for deres gennemfoerelse til de paagaeldende virksomheders konstaterede faktiske adfaerd paa markedet (jf. tabel D, E og F i bilagene til beslutningen).

72 Desuden fandt Kommissionen hos Rena et haandskrevet notat vedroerende JMC's moede den 6. september 1990 (bilag 118 til meddelelsen af klagepunkter), hvoraf bl.a. foelgende fremgaar:

»Der bliver annonceret en prisforhoejelse i naeste uge, i september.

Frankrig 40 FRF Nederlandene 14 Tyskland 12 DEM Italien 80 ITL Belgien 2,50 BEF Schweiz 9 CHF Det Forenede Kongerige 40 GBP Irland 45 IEP

Alle kvaliteter boer forhoejes lige meget GD, UD, GT, GC osv.

Kun 1 prisforhoejelse om aaret. For leverancer fra den 7. januar. Senest den 31. januar. 14. september skrivelse om prisforhoejelse (Mayr-Melnhof). 19. september, Feldmuehle udsender sin meddelelse. Cascades foer udgangen af september. Alle skal have udsendt meddelelserne foer den 8. oktober.«

73 Sagsoegeren bestrider hverken, at de tre ovennaevnte prislister vedroerer en samordning med hensyn til priser, eller at bilag 118 til meddelelsen af klagepunkter vedroerer JMC's moede den 6. september 1990.

74 Retten finder derfor, uden at det er noedvendigt at undersoege oevrige beviser, at Kommissionen har bevist, at de virksomheder, der deltog i moederne i PWG og JMC, havde givet udtryk for en faelles vilje til at foretage ensartede og samtidige prisforhoejelser. Kommissionen var derfor berettiget til at betragte den sammenfaldende vilje hos sagsoegeren og andre kartonproducenter med hensyn til prisinitiativerne fra slutningen af 1987 som en aftale.

75 Under disse omstaendigheder er sagsoegerens argumenter om kartonmarkedets paastaaede saerlige kendetegn og om en manglende aarsagsforbindelse mellem forhoejelserne af listepriserne og forhoejelserne af faktureringspriserne irrelevante. Selv hvis det antages, at de faktiske oplysninger, sagsoegeren er fremkommet med i forbindelse med disse argumenter, er korrekte, kan dette ikke aendre noget ved, at den overtraedelse, sagsoegeren har begaaet med hensyn til priser fra slutningen af 1987, maa betragtes som en aftale.

76 Anbringendet kan derfor ikke tiltraedes.

Anbringendet om, at der ikke foreligger en aftale eller en samordnet praksis i relation til det paastaaede princip »pris frem for maengde«

Parternes argumenter

77 Sagsoegerens argumenter kan inddeles i tre kategorier.

78 For det foerste argumenterer sagsoegeren for, at der ikke forelaa en aftale eller en samordnet praksis med hensyn til fastholdelse af markedsandelene paa et konstant niveau.

79 Selskabet goer gaeldende, at Kommissionens udtalelser vedroerende den paastaaede aftale om »fastfrysning« af de stoerste kartonproducenters markedsandele udelukkende er baseret paa Stora's redegoerelser og paa det fortrolige notat dateret den 28. december 1988, som blev fundet hos FS-Karton (bilag 73 til meddelelsen af klagepunkter). Disse dokumenter indeholder imidlertid ingen oplysninger, der giver grundlag for at fastslaa, at der fandtes en aftale eller en samordnet praksis med henblik paa en »fastfrysning« af markedsandelene.

80 Bilag 73 til meddelelsen af klagepunkter er blot en generel situationsrapport, som blev udarbejdet af FS-Karton's marketingchef og over for koncernens direktion skulle forklare stagnationen i FS-Karton's omsaetning. Det fremgaar af notatet, at marketingchefen havde givet udtryk for visse forbehold med hensyn til koncernens nye salgspolitik, som bestod i at paalaegge datterselskaberne en absolut prisdisciplin, selv om dette maatte indebaere en nedgang i de solgte maengder. Notatet beviser, at en saadan beslutning var blevet truffet af koncernens direktion, og at den var blevet paatvunget FS-Karton's marketingchef. Denne var i oevrigt ikke bekendt med indholdet af droeftelserne inden for PG Paperboard.

81 Stora's redegoerelser indeholder ifoelge sagsoegeren intet, der beviser, at der fandtes en grundlaeggende aftale om et saakaldt »pris frem for maengde«-princip. Stora's anden redegoerelse taler saaledes kun om »discussions« vedroerende markedsandele (bilag 39 til meddelelsen af klagepunkter, s. 4 og 11). Tilsvarende henvises der i Stora's tredje redegoerelse (bilag 43 til meddelelsen af klagepunkter) til »discussions« og »understandings« (s. 1 og 2). Desuden er der ikke tale om en grundlaeggende aftale, men om flere isolerede aftaler baseret paa det forudgaaende aars tal, hvilke aftaler i oevrigt ikke bekraeftes af andre dokumenter. Stora benyttede ikke ordet »aftale« i traktatens artikel 85's saerlige forstand (jf. ovenfor, praemis 54 ff.), idet selskabet udtalte, at de af producenterne indgaaede »aftaler« ikke var bindende og kun blev overholdt, hvis de var i producenternes egen interesse (bilag 39 til meddelelsen af klagepunkter, s. 4, og beslutningens betragtning 59).

82 Endvidere er det efter sagsoegerens opfattelse tvivlsomt, om Stora's redegoerelser er paalidelige, idet virksomhedens samarbejde med Kommissionen kan skyldes droeftelser om stoerrelsen af den boedenedsaettelse, der blev givet som modydelse.

83 Endelig blev det haandskrevne notat af 11. januar 1990, som blev fundet hos FS-Karton's salgschef (bilag 113 til meddelelsen af klagepunkter, jf. beslutningens betragtning 84, 85 og 86), udarbejdet med henblik paa at forberede en intern rapport bestemt for Mayr-Melnhof's direktion, og oplysningerne i notatet er baseret paa salgschefens personlige formodninger og paa oplysninger hidroerende fra droeftelser med kolleger og kunder. De andre dokumenter, Kommissionen naevner, stoetter ikke Kommissionens paastande.

84 For det andet stoetter sagsoegeren sig paa udviklingen i selskabets markedsandele. Selskabet har i denne forbindelse anfoert, at den i 1990 foretagne foroegelse af FS-Karton's kapacitet med 200 000 tons/aar viser, at det havde til hensigt at foroege sin markedsandel paa det omraade, hvor det havde sin stoerste afsaetning, nemlig Faellesskabets marked. Det forhold, at selskabet eksporterede til markeder uden for Faellesskabet, har intet at goere med en effektiv kontrol af udbudet, men er blot i overensstemmelse med de mest elementaere regler om tilpasning til markedsforholdene. Det princip om »pris frem for maengde«, som selskabet fulgte, hvilede paa en selvstaendig beslutning, hvorved man forsoegte at forhindre et generelt prisdyk paa Faellesskabets marked.

85 Sagsoegeren har desuden anfoert, at de forskellige producenters markedsandele, herunder sagsoegerens, ogsaa aendrede sig. Kommissionen antog med urette, at aendringerne i markedsandelene skyldtes, at markedsandelene ikke var statiske, men genstand for periodisk justering og genforhandling, og at droeftelserne om markedsandelene blev genoptaget hvert aar fra et nyt udgangspunkt. Der findes ingen beviser for disse paastande eller for Kommissionens paastand om, at de producenter, der foroegede deres markedsandel, blev kaldt til orden.

86 For det tredje har sagsoegeren fremfoert en raekke argumenter vedroerende de midlertidige produktionsstandsninger og udviklingen i de producerede maengder.

87 Kommissionen tog efter sagsoegerens opfattelse ikke tilstraekkeligt hensyn til, at det europaeiske kartonmarked er koebers marked. Sagsoegeren har i denne forbindelse naermere henvist til forholdet mellem producenterne og deres kunder.

88 Sagsoegeren goer endvidere gaeldende, at Kommissionen ikke har foert nogen form for bevis for, at der var en forstaaelse mellem de store producenter om de midlertidige produktionsstandsninger. Disse paastande hviler alene paa nogle vage antydninger i Stora's anden redegoerelse. Desuden har Kommissionen aldrig svaret paa sagsoegerens argument om, at selskabet altid udnyttede sin produktionskapacitet fuldt ud, selv om dette stoettes af en oversigt over udnyttelsen af selskabets kapacitet, som er vedlagt staevningen. De konstaterede perioder i 1990, hvor maskinerne faktisk var standset paa Mayr-Melnhof-koncernens fabrikker, skyldtes, at en ny maskine blev taget i brug, vedligeholdelsesarbejder, tests og omstillinger.

89 Kommissionen har som svar paa sagsoegerens argumentation i det vaesentlige henvist til de i beslutningen indeholdte konstateringer angaaende princippet »pris frem for maengde« (betragtning 51-60). Den har ogsaa henvist til Stora's anden redegoerelse (bilag 39 til meddelelsen af klagepunkter, saerlig s. 3, 12, 14 og 15).

90 Hvad naermere angaar »fastfrysningen« af de stoerste producenters aktuelle markedsandele goer Kommissionen gaeldende, at der herved var tale om et noedvendigt element i princippet »pris frem for maengde« med henblik paa at kontrollere kartellets medlemmers faktiske maengdepolitik. At der fandtes en aftale om »fastfrysning« af markedsandelene, bevises bl.a. af det fortrolige notat, der blev fundet hos FS-Karton (bilag 73 til meddelelsen af klagepunkter). Desuden naevnes der i beslutningen en lang raekke andre beviser, som Mayr-Melnhof slet ikke omtaler, og som meget noeje stoetter oplysningerne i Stora's anden redegoerelse og i det fortrolige notat fra FS-Karton (jf. beslutningens betragtning 84, 87, 94 og 95 og de dér omhandlede dokumenter).

91 For saa vidt angaar Stora's redegoerelser har Kommissionen gentaget, at en faelles vilje til fremover at optraede paa markedet paa en bestemt maade udgoer en overtraedelse af traktatens artikel 85. Redegoerelserne stoettes paa alle vaesentlige punkter af andre dokumenter, og der er derfor ikke grund til at saette spoergsmaalstegn ved deres paalidelighed. Kommissionen bestrider, at den har indgaaet en aftale med Stora om boedens stoerrelse og om den nedsaettelse, selskabet kunne forvente som foelge af sit samarbejde.

92 Med hensyn til foroegelsen af sagsoegerens kapacitet har Kommissionen understreget, at forbruget af karton i Vesteuropa steg med 18,6% fra 1987 til 1990, hvorfor en vis foroegelse af sektorens kapacitet var noedvendig for at daekke den stigende efterspoergsel. Denne kapacitetsforoegelse, som bl.a. kom i stand ved, at FS-Karton tog en ny maskine i brug, var imidlertid ikke noedvendigvis forbundet med en forskydning af markedsandelene.

93 Der er ingen holdepunkter for, at den produktion, der var resultatet af den nye kapacitet hos FS-Karton, blev afsat paa Faellesskabets marked. I henhold til de af sagsoegeren fremlagte dokumenter steg selskabets markedsandel fra 1987 til 1991 kun med 0,6% for GD-kvaliteter og med 0,3% for GC-kvaliteter, og den nye kapacitet hos FS-Karton medfoerte ikke nogen foroegelse af selskabets markedsandele. Som det fremgaar af sagsoegerens egne udtalelser, eksporterede selskabet til tredjelande for at undgaa et prisfald paa Faellesskabets marked, hvilket er i fuld overensstemmelse med maalsaetningerne med princippet »pris frem for maengde«.

94 Kommissionen har tilfoejet, at selv ikke en foroegelse af sagsoegerens markedsandele ville retfaerdiggoere selskabets deltagelse i samtaler, hvorunder de stoerste kartonproducenters markedsandele blev fastlagt hvert aar (beslutningens betragtning 60).

95 Kommissionen har endelig med hensyn til de midlertidige produktionsstandsninger anfoert, at de dokumenter, sagsoegeren har fremlagt under retsforhandlingerne, dokumenterer, at bestemte fabrikkers udnyttelsesgrad navnlig i 1990 faldt i forhold til tidligere aar, og at Hirschwang-fabrikkens udnyttelsesgrad i 1991 ogsaa faldt vaesentligt i forhold til de tidligere aar.

96 Det er under alle omstaendigheder uden betydning, om sagsoegeren faktisk udnyttede sin kapacitet fuldt ud. Eftersom der var tale om et kompleks aftalesystem, der bl.a. sigtede mod at kontrollere udbuddet og fordele markederne inden for Faellesskabet, og da sagsoegeren deltog i moederne i PWG, hvorunder den omhandlede politik blev fastlagt, er sagsoegeren ansvarlig for hele den overtraedelse, producenterne begik (Rettens dom af 10.3.1992, sag T-13/89, ICI mod Kommissionen, Sml. II, s. 1021, praemis 256-261 og 305, og dommen i sagen Hercules Chemicals mod Kommissionen, a.st., praemis 272).

Rettens bemaerkninger

1. Eksistensen af en samordning med hensyn til fastfrysning af markedsandele og kontrol med udbuddet

97 Det fremgaar af beslutningens artikel 1, at de deri naevnte virksomheder har overtraadt traktatens artikel 85, stk. 1, idet de i referenceperioden har deltaget i en aftale og samordnet praksis, som indebar, at leverandoerer af karton i Faellesskabet bl.a. »naaede til forstaaelse om at fastholde markedsandelene for de store producenter paa konstante niveauer, dog med mulighed for aendring fra tid til anden« og »i stigende grad siden begyndelsen af 1990 [traf] samordnede foranstaltninger til styring af leverancer af produktet i EF for derved at sikre gennemfoerelsen af de naevnte samordnede prisstigninger«.

98 Ifoelge Kommissionen blev disse to former for ulovligt samarbejde, der i beslutningen behandles under overskriften »Maengdetilpasning«, indledt i referenceperioden af de virksomheder, der deltog i PWG's moeder. Det fremgaar saaledes af beslutningens betragtning 37, tredje afsnit, at PWG's egentlige formaal ifoelge Stora bl.a. var »droeftelser og opnaaelse af enighed vedroerende markeder, markedsandele, priser, prisforhoejelser og kapacitet«.

99 I beslutningen (betragtning 37, femte afsnit) hedder det om PWG's rolle i relation til det ulovlige samarbejde om markedsandele: »I forbindelse med initiativer til prisforhoejelser foregik de i PWG indgaaende droeftelser vedroerende markedsandele i Vesteuropa for sammenslutninger af virksomheder inden for de enkelte lande og for de enkelte producentkoncerner. Som et resultat af disse droeftelser opnaaedes visse former for 'arrangementer' mellem deltagerne med hensyn til deres respektive markedsandele med det formaal at sikre, at gennemfoerelsen af de samordnede prisinitiativer ikke blev truet af en situation, hvor udbuddet oversteg efterspoergslen. Faktisk enedes de store producentkoncerner om at fastholde deres markedsandele paa de niveauer, der fremgik af de aarlige produktions- og salgsstatistikker, der forelaa i endelig form fra Fides i marts det foelgende aar. Udviklingen med hensyn til markedsandele blev analyseret paa hvert af de moeder, der holdtes i PWG, paa basis af maanedlige opgoerelser fra Fides, og saafremt der konstateredes vaesentlige udsving, blev den formodet ansvarlige virksomhed afkraevet en forklaring.«

100 Det fremgaar af beslutningens betragtning 52, at »i forbindelse med den enighed, der opnaaedes i PWG i loebet af 1987, blev de store producenters andele af det vesteuropaeiske marked 'fastfrosset' paa de aktuelle niveauer, og der blev ikke gjort forsoeg paa at hverve nye kunder eller foroege salget til de faste kunder gennem aggressive priskampagner«.

101 I betragtning 56, foerste afsnit, understreges foelgende: »Den grundlaeggende forstaaelse mellem de stoerste producenter om ikke at udvide deres respektive markedsandele bestod i hele den periode, denne beslutning vedroerer.« I betragtning 57 hedder det: »'Udviklingen inden for markedsandele' blev analyseret paa alle PWG's moeder paa grundlag af foreloebige statistikker.« Endelig understreges det i betragtning 56, sidste afsnit: »De virksomheder, der deltog i disse droeftelser om markedsandele, var de samme, som havde saede i PWG, nemlig: Cascades, Finnboard, KNP (indtil 1988), [Mayr-Melnhof], MoDo, Sarrió, de to medlemmer af Stora-koncernen, CBC og Feldmuehle og (fra 1988) Weig.«

102 Retten finder, at Kommissionen har bevist eksistensen af et ulovligt samarbejde om markedsandele mellem deltagerne i PWG's moeder.

103 Kommissionens analyse hviler navnlig paa Stora's redegoerelser (bilag 39 og 43 til meddelelsen af klagepunkter) og bestyrkes af bilag 73 til meddelelsen af klagepunkter.

104 I bilag 39 til meddelelsen af klagepunkter oplyser Stora: »Der afholdtes moeder i PWG fra 1986 med det formaal at bidrage til at skabe disciplin paa markedet ... Til gruppens (lovlige) formaal hoerte bl.a. droeftelser og opnaaelse af enighed vedroerende markeder, markedsandele, priser, prisforhoejelser, efterspoergsel og kapacitet. Gruppens opgaver omfattede bl.a., at give Direktoerkonferencen en vurdering og beskrivelse af den noejagtige tilstand med hensyn til udbud og efterspoergsel paa markedet og de forholdsregler, der burde traeffes for at skabe disciplin paa markedet.«

105 Stora har om det ulovlige samarbejde med hensyn til markedsandele oplyst, at »de andele, der blev erhvervet af koncerner i Det Europaeiske Faellesskab, EFTA og i andre lande, som PG Paperboard's medlemmer havde leveret til, blev gennemgaaet i PWG«, samt at PWG »droeftede muligheden for at bevare markedsandelene paa det hidtidige niveau« (bilag 39 til meddelelsen af klagepunkter, punkt 19). Stora anfoerte endvidere (samme dokument, punkt 6), at »droeftelserne vedroerende markedsandelene for fabrikanterne i Europa fandt ligeledes sted i denne periode, saaledes at den foerste referenceperiode byggede paa 1987-niveauerne«.

106 I sit svar af 14. februar 1992 paa et spoergsmaal fra Kommissionen af 23. december 1991 (bilag 43 til meddelelsen af klagepunkter) praeciserer Stora endvidere: »Aftalerne om niveauerne for markedsandelene, som PWG's medlemmer indgik, vedroerte hele Europa. Disse aftaler byggede paa samlede aarlige tal for det foregaaende aar, der saedvanligvis forelaa endeligt i marts maaned det foelgende aar« (punkt 1.1).

107 Denne paastand underbygges i samme dokument med foelgende formulering: »... droeftelserne mundede ud i aftaler mellem PWG's medlemmer, der saedvanligvis blev indgaaet marts maaned hvert aar, og som havde til formaal at fastholde deres markedsandele paa samme niveau som i det foregaaende aar« (punkt 1.4). Stora har endvidere anfoert, at »der ikke blev truffet nogen form for foranstaltninger for at sikre, at aftalerne blev overholdt«, og at deltagerne i PWG's moeder »var klar over, at hvis de erhvervede en saerlig stilling paa markeder, som andre leverede til, ville disse goere gengaeld paa andre markeder« (samme punkt).

108 Stora har endelig oplyst, at Mayr-Melnhof deltog i droeftelserne om markedsandele (punkt 1.2).

109 Stora's paastande om et ulovligt samarbejde om markedsandele bekraeftes af bilag 73 til meddelelsen af klagepunkter. Dette dokument, der blev fundet hos FS-Karton, er et fortroligt notat af 28. december 1988 fra den marketingchef, der var ansvarlig for Mayr-Melnhof/FS-Karton-koncernens salg i Tyskland (hr. Katzner), til koncernens administrerende direktoer i OEstrig (hr. Groeller), om markedssituationen.

110 Ifoelge dette dokument, der er gengivet i beslutningens betragtning 53, 54 og 55, havde det naermere samarbejde paa »direktoerniveau« (»Praesidentenkreis«), som var blevet aftalt i 1987, betydet »vindere« og »tabere«. Ifoelge notatets forfatter hoerte sagsoegeren til taber-gruppen af en raekke grunde, herunder:

»2) Der har kun kunnet indgaas en aftale, idet vi er blevet paalagt en 'sanktion' - man har kraevet, at vi bringer visse 'ofre'.

3) Markedsandele for 1987 skulle 'fastfryses', bestaaende kontakter skulle opretholdes, og der maatte ikke anvendes tilbudspriser for at hverve nye aktiviteter eller kvaliteter (resultatet vil vise sig i januar 1989 - saafremt alle deltagere er loyale).«

111 Disse passager skal laeses paa baggrund af den stoerre sammenhaeng, notatet indgaar i.

112 Herom henviser forfatteren til notatet i dets indledning til det naermere samarbejde paa europaeisk plan paa »direktoerniveau«. Dette udtryk blev af sagsoegeren fortolket som omfattende baade PWG og PC generelt, dvs. uden reference til en bestemt begivenhed eller et bestemt moede (bilag 75 til meddelelsen af klagepunkter, punkt 2.a).

113 Forfatteren anfoerer endvidere, at samarbejdet har medfoert »prisdisciplin«, hvilket har betydet »vindere« og »tabere«.

114 Bemaerkningen om fastfrysning af markedsandelene paa 1987-niveau skal saaledes forstaas paa baggrund af denne disciplin, som blev besluttet paa »direktoerniveau«.

115 Henvisningen til 1987 som referenceaar stemmer endvidere overens med Stora's anden redegoerelse (bilag 39 til meddelelsen om klagepunkter, jf. ovenfor, praemis 105).

116 Med hensyn til PWG's rolle i det ulovlige samarbejde om kontrol med leverancer, som var karakteristisk for analysen af produktionsstandsninger, hedder det i beslutningen, at PWG havde afgoerende betydning for gennemfoerelsen af produktionsstandsninger, da produktionskapaciteten foroegedes, og efterspoergslen faldt: »... fra begyndelsen af 1990 [fandt] de foerende producenter i branchen ... det noedvendigt at traeffe aftale i PWG's regi om behovet for at indfoere midlertidige produktionsstandsninger. De store producenter erkendte, at de ikke kunne styrke efterspoergslen ved at saenke priserne, og at priserne simpelt hen ville falde, hvis de opretholdt fuld produktionskapacitet. Teoretisk kunne man paa grundlag af kapacitetsrapporterne beregne, hvor laenge driften skulle indstilles for at genoprette ligevaegten mellem udbud og efterspoergsel« (beslutningens betragtning 70).

117 I beslutningen hedder det endvidere: »Dog foretog PWG aldrig nogen formel tildeling af 'downtime' til de enkelte producenter. Ifoelge Stora voldte det praktiske problemer at naa frem til en koordineret plan for produktionsstandsninger, der daekkede samtlige producenter. Stora har udtalt, at dette var grunden til, at der kun 'fandtes et loest system i form af henstillinger'« (beslutningens betragtning 71).

118 Retten finder, at Kommissionen i fornoedent omfang har bevist eksistensen af et ulovligt samarbejde om produktionsstandsninger mellem deltagerne i PWG's moeder.

119 De dokumenter, som Kommissionen har fremlagt, underbygger dens analyse.

120 I sin anden redegoerelse (bilag 39 til meddelelsen af klagepunkter, punkt 24) udtalte Stora: »Med PWG's vedtagelse af princippet om 'pris frem for maengde' og den gradvise gennemfoerelse af et ensartet prissystem fra 1988 erkendte PWG's medlemmer, at det var noedvendigt at gennemfoere produktionsstandsninger for at fastholde priserne, idet stigningen i efterspoergslen faldt. Uden produktionsstandsninger havde det ikke vaeret muligt for producenterne at fastholde det aftalte prisniveau med en voksende overkapacitet.«

121 I det foelgende punkt i redegoerelsen tilfoejes det: »I 1988 og 1989 kunne industrien arbejde med en naesten fuldstaendig kapacitetsudnyttelse. Produktionsstandsninger, bortset fra saedvanlige standsninger, som skyldtes reparation eller ferier, blev noedvendige fra 1990 ... Senere viste det sig noedvendigt at anvende produktionsstandsninger, naar tilgangen af ordrer svigtede, for at kunne gennemfoere princippet om 'pris frem for maengde'. De produktionsstandsninger, som kraevedes af producenterne (for at sikre ligevaegten mellem produktion og forbrug), kunne beregnes paa grundlag af kapacitetsrapporterne. PWG angav ikke formelt omfanget af produktionsstandsningerne, men der fandtes et loest system i form af henstillinger ...«

122 For saa vidt angaar punkt 73 i meddelelsen af klagepunkter bemaerkes, at forfatterens begrundelse for, at han i skrivende stund ansaa sagsoegeren for »taber«, er et vigtigt bevis for, at der fandtes et ulovligt samarbejde om produktionsstandsninger mellem deltagerne i PWG's moeder.

123 Forfatteren fastslaar saaledes:

»4) Paa dette punkt begynder parterne at blive uenige om, hvad maalet er.

...

c) Samtlige salgsmedarbejdere og salgsagenter i Europa blev fritaget for at skulle overholde deres maengdebudgetter, og der fulgtes, stort set undtagelsesfrit, en streng prispolitik (ofte har vore medarbejdere ikke forstaaet vores aendrede holdning i relation til markedet - tidligere stilledes der kun krav med hensyn til maengde, mens det herefter alene var prisdisciplinen, der talte, uanset risikoen for produktionsstandsninger).«

124 Sagsoegeren har i bilag 75 til meddelelsen af klagepunkter og i sine skriftlige indlaeg for Retten (jf. ovenfor, praemis 80) anfoert, at notatet, og saaledes ogsaa den ovenfor gengivne passage, vedroerer et internt forhold i virksomheden. Naar notatet imidlertid ses i en stoerre sammenhaeng, giver dette uddrag udtryk for, at der i forhold til salgsmedarbejderne blev gennemfoert en streng politik, som var blevet vedtaget paa »direktoerniveau«. Dokumentet maa endvidere ses som udtryk for, at deltagerne i 1987-aftalen, dvs. i hvert fald deltagerne i PWG's moeder, utvivlsomt har vurderet foelgerne af den politik, der blev besluttet, for det tilfaelde at den skulle blive haandhaevet med strenghed.

125 Den omstaendighed, at der fandt droeftelser sted mellem producenterne vedroerende produktionsstandsninger i forbindelse med forberedelsen af prisforhoejelser, stoettes bl.a. af et notat fra Rena af 6. september 1990 (bilag 118 til meddelelsen af klagepunkter), der naevner omfanget af prisforhoejelser i en raekke lande, datoerne for den fremtidige offentliggoerelse af disse samt ordrebeholdningen udtrykt i antal arbejdsdage for flere producenter.

126 Notatets forfatter giver udtryk for, at visse producenter forudsaa produktionsstandsninger, idet han anfoerer:

»Kopparfors 5-15 days 5/9 will stop for five days.«

127 Sagsoegeren, som deltog i det moede i JMC, som der henvises til i notatet (tabel 4 i bilagene til beslutningen), er naevnt flere gange i notatet. Det er bl.a. anfoert, hvornaar selskabet skulle sende de skrivelser, hvori prisstigningerne blev annonceret. Endvidere staar der foelgende:

»Deiswill 5 days (GC) 2.5 week for GD plan to stop within 2 weeks step (?)«

128 Af disse grunde finder Retten, at Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis for, at der fandtes et ulovligt samarbejde om markedsandele mellem deltagerne i PWG's moeder, samt at der fandtes et ulovligt samarbejde mellem de samme parter om produktionsstandsninger. I det omfang det ikke bestrides, at sagsoegeren deltog i PWG's moeder, og i det omfang virksomheden udtrykkeligt er naevnt i de belastende centrale bevisdokumenter (redegoerelserne fra Stora og bilag 73 til meddelelsen af klagepunkter), har Kommissionen med foeje anset sagsoegeren for ansvarlig for at have deltaget i de to former for ulovligt samarbejde.

129 Sagsoegerens indvendinger mod Stora's redegoerelser, hvormed sagsoegeren bestrider dokumenternes bevisvaerdi, kan ikke antages at svaekke denne konstatering.

130 Det er nemlig ubestridt, at Stora's redegoerelser hidroerer fra en af de virksomheder, der anses for at have deltaget i den paastaaede overtraedelse, og at de indeholder en detaljeret beskrivelse af de droeftelser, der fandt sted i PG Paperboard's organer, af det maal, som forfulgtes af de virksomheder, der havde saede her, samt af virksomhedernes deltagelse i de forskellige organers moeder. I det omfang dette hovedbevis bekraeftes af andre omstaendigheder i sagen, er det et relevant grundlag for Kommissionens paastande.

131 Da Kommissionen har bevist, at de to naevnte former for ulovligt samarbejde fandtes, er det ikke fornoedent at undersoege de indsigelser, som sagsoegeren har rejst mod bilag 113 til meddelelsen af klagepunkter.

2. Sagsoegerens faktiske adfaerd

132 Sagsoegerens argumenter, hvorefter selskabets faktiske adfaerd ikke er forenelig med Kommissionens paastande om, at der fandtes de to former for ulovligt samarbejde, kan heller ikke tiltraedes.

133 For det foerste maa det ulovlige samarbejde mellem PWG's medlemmer om de to aspekter af princippet om »pris frem for maengde« ikke forveksles med gennemfoerelsen heraf. De beviser, som Kommissionen har fremlagt, har en saadan bevisvaerdi, at oplysningerne om sagsoegerens faktiske adfaerd paa markedet ikke kan paavirke Kommissionens konklusioner om selve eksistensen af det ulovlige samarbejde vedroerende de to aspekter af den omtvistede politik. Sagsoegerens argumenter kan hoejest ses som et forsoeg paa at godtgoere, at selskabets adfaerd ikke fulgte den linje, der var fastlagt mellem virksomhederne i PWG.

134 For det andet modsiges Kommissionens konklusioner heller ikke af de oplysninger, som sagsoegeren har fremlagt. Det understreges, at Kommissionen udtrykkeligt har medgivet, at det ulovlige samarbejde om markedsandele ikke indeholdt »nogen formel boede- eller erstatningsordning til at styrke den forstaaelse, der var opnaaet om markedsandele«, samt at enkelte store producenters markedsandele oegedes svagt aar for aar (jf. bl.a. beslutningens betragtning 59 og 60). Kommissionen har endvidere erkendt, at da branchen havde arbejdet med fuld kapacitetsudnyttelse indtil begyndelsen af 1990, havde der praktisk taget ikke vaeret behov for produktionsstandsninger foer dette tidspunkt (beslutningens betragtning 70).

135 For det tredje foelger det af fast retspraksis, at den omstaendighed, at en virksomhed ikke boejer sig for udfaldet af moeder, der havde et klart konkurrencebegraensende formaal, ikke kan fritage virksomheden for det fulde ansvar som foelge af dens deltagelse i kartellet, naar den ikke offentligt har taget afstand fra deres indhold (jf. eksempelvis Rettens dom af 6.4.1995, sag T-141/89, Tréfileurope mod Kommissionen, Sml. II, s. 791, praemis 85). Selv om det antages, at sagsoegerens adfaerd paa markedet ikke var i overensstemmelse med det aftalte, og at selskabet bl.a. - som det goer gaeldende - udnyttede sin produktionskapacitet fuldt ud i 1990, paavirker denne omstaendighed paa ingen maade selskabets ansvar for en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1.

3. Den retlige kvalifikation af samordningen med hensyn til fastfrysning af markedsandele og kontrol med udbuddet

136 Spoergsmaalet om den retlige kvalifikation af samordningen med hensyn til fastfrysning af markedsandele og kontrol med udbuddet skal besvares i forbindelse med anbringendet om, at der ikke var nogen faelles brancheplan med henblik paa at begraense konkurrencen (jf. nedenfor, praemis 137 ff.).

Anbringendet om, at der ikke var nogen faelles brancheplan med henblik paa at begraense konkurrencen

Parternes argumenter

137 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at Kommissionen ikke har bevist, at der fandtes en aftale om en faelles brancheplan med henblik paa at begraense konkurrencen. Selskabet har herved i det vaesentlige stoettet sig til de argumenter, det har fremfoert i forbindelse med de to forudgaaende anbringender.

138 Sagsoegeren har desuden anfoert, at det ikke kan udledes af paastanden om en saadan faelles brancheplan, hvad den paastaaede overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1, skulle bestaa i. Der fandtes ifoelge sagsoegeren ikke nogen bindende aftale mellem virksomhederne om, at de skulle foelge en faelles brancheplan med henblik paa at begraense konkurrencen (for saa vidt angaar begrebet aftale jf. ovenfor, praemis 54 ff.).

139 Kommissionen har taget stilling til dette anbringende i forbindelse med sin argumentation vedroerende anbringendet om, at der ikke fandtes nogen prisaftale (jf. ovenfor, praemis 58 ff.).

Rettens bemaerkninger

140 Det er fastslaaet ovenfor, at virksomhederne i PWG deltog i et ulovligt samarbejde om markedsandele, et ulovligt samarbejde om produktionsstandsninger og et ulovligt samarbejde om priser.

141 I henhold til beslutningens artikel 1 har de i denne bestemmelse naevnte virksomheder overtraadt traktatens artikel 85, stk. 1, ved i den relevante periode at have deltaget i en aftale og samordnet praksis, der startede medio 1986, og som indebar, at leverandoerer af karton i EF bl.a. »samledes regelmaessigt ved en raekke hemmelige og institutionaliserede moeder for at diskutere og naa til enighed om en faelles brancheplan med henblik paa at begraense konkurrencen«.

142 Det hedder i begrundelsen for beslutningen, at »fra slutningen af 1987, hvor der sker en konkretisering af de gradvis mere omfattende hemmelige aftaler mellem producenterne i den saakaldte ordning med 'pris frem for maengde', frembyder overtraedelsen alle de karakteristiske traek ved en fuldstaendig 'aftale' efter artikel 85« (betragtning 131, foerste afsnit).

143 Retten finder, at Kommissionen med rette betragtede det forstaerkede samarbejde mellem deltagerne i PWG's moeder fra slutningen af 1987 som en aftale i traktatens artikel 85's forstand. Virksomhederne gav nemlig udtryk for en faelles vilje til at optraede paa markedet paa en bestemt maade (jf. bl.a. de ovenfor i praemis 65 citerede domme). Det maa i denne forbindelse paa baggrund af ovenstaaende betragtninger konstateres, at virksomhederne udtrykte deres faelles vilje til at foretage ensartede og samtidige prisforhoejelser, til at kontrollere udbuddet ved at undersoege midlertidige produktionsstandsninger og til at fastholde deres markedsandele paa konstante niveauer, dog med mulighed for aendring fra tid til anden.

144 For saa vidt angaar perioden fra midten af 1986 til udgangen af 1987 anfoerer Kommissionen i beslutningen (betragtning 132): »Selv om hemmelige aftaler mellem producenterne muligvis ikke udmoentede sig i den fuldstaendige aftale om 'pris frem for maengde' foer omkring udgangen af 1987, betyder dette imidlertid ikke, at deres adfaerd i de foregaaende 18 maaneder falder uden for anvendelsesomraadet for artikel 85.« Da det maa laegges til grund, at det ulovlige samarbejde om produktionsstandsninger og det ulovlige samarbejde om markedsandele begyndte ved udgangen af 1987, kan denne udtalelse fra Kommissionens side kun vedroere det ulovlige samarbejde om priser.

145 Da sagsoegeren ikke bestrider, at selskabet deltog i et ulovligt samarbejde om priser (jf. ovenfor, praemis 55), er det ufornoedent at undersoege, om den paagaeldende retlige kvalifikation er korrekt.

146 Ingen af sagsoegerens argumenter har saaledes kunnet tiltraedes, hvorfor anbringendet maa forkastes.

Anbringendet om, at Fides' system for udveksling af oplysninger var lovligt

Parternes argumenter

147 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at Kommissionen med urette ansaa Fides' system for udveksling af oplysninger for at udgoere et vaesentligt element i gennemfoerelsen af de paastaaede aftaler om kvoter og maengder. De oplysninger, der blev fremsendt til Fides inden for rammerne af udvekslingssystemet, var nemlig samlede tal for det enkelte land, og de gav saaledes ikke mulighed for at kontrollere en aftale eller en samordnet adfaerd.

148 De udvekslede oplysninger om ordrebeholdningerne, som Fides bearbejdede, kunne kun give producenterne et overblik over den samlede markedssituation. Udvekslingen af de samlede data, som kun vedroerte allerede afgivne ordrer, kunne ikke skade konkurrencen. Den tjente derimod som grundlag for producenternes individuelle dispositioner (standsning af maskiner, salg paa markederne i tredjelande osv.).

149 De af Fides udsendte kapacitetsrapporter indeholdt i det vaesentlige kun oplysninger, der allerede var kendt paa markedet og gengivet i foreliggende og almindeligt tilgaengelige haandboeger.

150 Kommissionen har anfoert, at de udvekslede oplysninger blev brugt til at planlaegge en samordnet adfaerd for hele sektoren med hensyn til priser og maengder (beslutningens betragtning 134).

151 Desuden gav oplysningerne om kapaciteter sammenholdt med oplysningerne om ordrebeholdninger kartonproducenterne kendskab til udnyttelsesgraderne inden for sektoren. Oplysningerne om ordrebeholdningerne var imidlertid ikke tilgaengelige for kunderne, hvorfor markedet ikke generelt var transparent. Desuden skal der ved vurderingen af kapacitetsrapporternes betydning tages hensyn til samtlige udvekslede oplysninger.

152 Kommissionen goer gaeldende, at en udveksling af oplysninger til brug for et kartel i sig selv falder ind under traktatens artikel 85. Det er derfor irrelevant, om ordrestatistikkerne indeholdt data, der kan individualiseres.

Rettens bemaerkninger

153 Ifoelge beslutningens artikel 1 har de i bestemmelsen naevnte virksomheder overtraadt traktatens artikel 85, stk. 1, ved at deltage i en aftale og en samordnet praksis, hvorved virksomhederne bl.a. »udvekslede forretningsmaessige oplysninger om leverancer, priser, midlertidige produktionsstandsninger, ordrebeholdninger, kapacitetsudnyttelsesgrader osv. til stoette for naevnte forholdsregler«, dvs. et ulovligt samarbejde om priser, et ulovligt samarbejde om markedsandele og et ulovligt samarbejde om midlertidige produktionsstandsninger.

154 For saa vidt angaar Fides' system for udveksling af oplysninger maa beslutningen paa baggrund af dens konklusion og betragtning 134, tredje afsnit, fortolkes saaledes, at systemet ifoelge Kommissionen er i strid med traktatens artikel 85, stk. 1, som foelge af, at det fremmede kartellet.

155 I beslutningens betragtning 134, tredje afsnit, praeciseres det, at Fides' system for udveksling af oplysninger var »en vaesentlig hjaelp til

- overvaagning af udvikling i markedsandele

- overvaagning af udbuds- og efterspoergselsforholdene, saaledes at kapaciteten kunne udnyttes fuldt ud

- afgoerelse af, om samordnede prisstigninger kunne gennemfoeres

- fastlaeggelse af den noedvendige 'downtime'«.

156 I oevrigt fremgaar det af beslutningen, at Fides-statistikkerne blev undersoegt og droeftet inden for rammerne af PWG. Det hedder saaledes i betragtning 57, foerste afsnit, hvor der ogsaa henvises til betragtning 63: »'Udviklingen inden for markedsandele' blev analyseret paa alle PWG's moeder paa grundlag af foreloebige statistikker.« Endvidere fastslaas det i betragtning 69, foerste afsnit: »Ved at sammenholde den ugentlige ordrebestand og den disponible kapacitet kunne PWG danne sig et skoen over den samlede efterspoergsel i kartonsektoren.«

157 Retten finder, at disse paastande fra Kommissionens side er godtgjort.

158 For det foerste har sagsoegeren ikke bestridt, at Fides-statistikkerne blev droeftet i PWG.

159 For det andet skoennede Kommissionen med rette, at Fides-statistikkerne i det paagaeldende organ blev benyttet dels til »overvaagning af udvikling i markedsandele« (betragtning 134, tredje afsnit, foerste led), dels til »overvaagning af udbuds- og efterspoergselsforholdene, saaledes at kapaciteten kunne udnyttes fuldt ud« og »fastlaeggelse af den noedvendige 'downtime'« (betragtning 134, tredje afsnit, andet og fjerde led).

160 Hvad angaar udnyttelsen af Fides-statistikkerne til »overvaagning af udvikling i markedsandele« anerkendte Stora nemlig, at »hvis det ud fra en undersoegelse af statistikkerne viste sig, at der var stoerre aendringer i de nationale koncerners salg, ville PWG's medlemmer ... stoette hinanden og paatage sig at begraense udsvingene paa de nationale markeder« (bilag 39 til meddelelsen af klagepunkter, punkt 19).

161 Tilsvarende hedder det i bilag 43 til meddelelsen af klagepunkter (punkt 1.1):

»Udsving i udbuddet paa de nationale markeder blev undersoegt og droeftet paa alle PWG's moeder (dvs. hver anden eller tredje maaned) paa grundlag af Fides' foreloebige statistikker ... Disse statistikker blev udarbejdet maanedligt, idet det samlede udbud blev beregnet pr. kalenderaar og ikke paa grundlag af det indevaerende produktionsaar. De udsving, statistikkerne viste, afspejlede ikke noedvendigvis noejagtigt den endelige situation ved aarets udgang og var derfor noget usikre.

Det gav ingen mening for de stoerste producenter i PWG at droefte markedsandele i detaljer paa nationalt grundlag, da producenterne ikke kunne fastlaegge deres leverancers endelige bestemmelsessted.

...

De af PWG's medlemmer indgaaede aftaler om markedsandelenes stoerrelse vedroerte hele Europa. Disse aftaler var baseret paa de samlede tal for det foregaaende aar, som saedvanligvis forelaa i endelig form i marts i det efterfoelgende aar.«

162 Hvad angaar udnyttelsen af Fides-statistikkerne til »overvaagning af udbuds- og efterspoergselsforholdene, saaledes at kapaciteten kunne udnyttes fuldt ud« og »fastlaeggelse af den noedvendige 'downtime'« skal der henvises til Stora's redegoerelse (bilag 39 til meddelelsen af klagepunkter, punkt 5):

PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM: 694A0347.1

»I forbindelse med prisinitiativet i 1987 var det noedvendigt at opretholde en omtrentlig balance mellem produktion og forbrug (princippet om pris frem for maengde). I 1988 og 1989 arbejdede producenterne med fuld kapacitetsudnyttelse eller saa godt som. I 1990 fik problemer med overkapacitet og faldende vaekst i efterspoergslen producenterne til at indfoere midlertidige produktionsstandsninger for at opretholde balancen mellem produktion og forbrug ... Producenterne kunne paa grundlag af de aarlige kapacitetsrapporter beregne, hvor laenge driften skulle indstilles, og de opfordrede hinanden til at indfoere tilstraekkelige produktionsstandsninger til at opretholde balancen mellem produktion og efterspoergsel ... Ikke alle producenter gennemfoerte saadanne produktionsstandsninger, hvorfor visse producenter, normalt de stoerste producenter, led forholdsmaessigt stoerre tab i maengder i forsoeget paa at opretholde prisniveauerne« (jf. i samme retning punkt 25 i samme dokument).

163 Stora's redegoerelser stoettes indirekte af bilag 73 og 75 til meddelelsen af klagepunkter. Det fremgaar saaledes af bilag 73 (jf. ovenfor, praemis 109 ff.), at den marketingchef, der var ansvarlig for Mayr-Melnhof/FS-Karton-koncernens salg i Tyskland (hr. Katzner), foreslog sagsoegerens administrerende direktoer i OEstrig en aendring af Fides' dagaeldende system for udveksling af oplysninger [s. 5, punkt 5), under overskriften »Kontrolle«]. Som det fremgaar af bilag 75 (s. 11), som er sagsoegerens svar paa en begaering om oplysninger, »blev Fides' regler senere aendret, stort set i overensstemmelse med [de i bilag 73 naevnte] forslag« (jf. ogsaa beslutningens betragtning 63, andet afsnit). Paa baggrund af bilag 73's generelle ordlyd maa hr. Katzner's anmodning om en aendring af Fides' system for udveksling af oplysninger forstaas saaledes, at systemet ikke muliggjorde en tilstraekkelig kontrol med udviklingen i markedsandelene og/eller undersoegelse af de midlertidige produktionsstandsninger, og at det derfor skulle forbedres med henblik paa at sikre en bedre kontrol.

164 Paa baggrund af disse beviser og i betragtning af, at Kommissionen med rette ansaa sagsoegeren for at have deltaget i et ulovligt samarbejde om midlertidige produktionsstandsninger og i et ulovligt samarbejde om markedsandele i PWG, kan anbringendet ikke tiltraedes.

Paastanden om annullation af beslutningens artikel 2

Parternes argumenter

165 Sagsoegeren har principalt gjort gaeldende, at beslutningens artikel 2 for saa vidt angaar forbuddet mod udveksling af oplysninger for fremtiden er formuleret for upraecist og generelt til, at man kan vurdere, hvilken type oplysninger der lovligt vil kunne udveksles fremover. Naesten ethvert system for udveksling af oplysninger synes at kunne falde ind under forbuddet.

166 Endvidere er beslutningens artikel 2 uden genstand, for saa vidt som den angaar foranstaltninger, der er blevet opgivet efter reorganiseringen af informationsudvekslingssystemet og oprettelsen af sammenslutningen CEPI-Cartonboard (jf. beslutningens betragtning 106).

167 Sagsoegeren har subsidiaert gjort gaeldende, at beslutningens artikel 2 boer annulleres, i det omfang bestemmelsen forbyder udveksling af enhver form for oplysninger, selv i form af samlede tal, vedroerende den til enhver tid vaerende situation med hensyn til ordretilgang og ordrebeholdninger, dvs. rent statistiske oplysninger (jf. Kommissionens meddelelse vedroerende aftaler, vedtagelser og samordnet praksis angaaende samarbejdet mellem virksomheder (JO 1968 C 75, s. 3, som berigtiget i JO 1968 C 84, s. 14) og Syvende beretning om konkurrencepolitikken, punkt 7).

168 Udveksling af saadanne oplysninger goer imidlertid ikke indgreb i princippet om, at enhver erhvervsdrivende uafhaengigt skal tage stilling til den politik, han vil foere paa markedet (Rettens dom af 17.12.1991, sag T-4/89, BASF mod Kommissionen, Sml. II, s. 1523, praemis 240). Udveksling af rent historiske oplysninger, der ikke kan individualiseres, er kun i strid med traktaten, saafremt den er forbundet med et mere omfattende samarbejde mellem virksomhederne.

169 Sagsoegeren goer endelig gaeldende, at beslutningens artikel 2 foregriber afgoerelsen vedroerende sammenslutningen CEPI-Cartonboard's anmeldelse af informationsudvekslingssystemet til Kommissionen. Naar der sker en saadan anmeldelse, skal Kommissionen undersoege, om betingelserne for en fritagelse er opfyldt. Det af CEPI-Cartonboard anmeldte informationsudvekslingssystem vedroerer netop udveksling af historiske oplysninger om ordretilgang og ordrebeholdninger.

170 Kommissionen har bestridt, at forbuddet mod udveksling af oplysninger for fremtiden er for upraecist. Det er tilstraekkeligt, at det fremgaar af beslutningens konklusion og dens begrundelse, hvilken konkurrencebegraensende adfaerd der skal bringes til ophoer (Domstolens dom af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73, 55/73, 56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, Suiker Unie m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1663, praemis 122, 123 og 124). I det foreliggende tilfaelde indeholder beslutningens artikel 2, stk. 1, litra a), b) og c), allerede en detaljeret beskrivelse af den forbudte udveksling af oplysninger. Endvidere er der redegjort detaljeret for de faktiske konstateringer vedroerende de udvekslede oplysninger i beslutningens betragtning 61-68, 105 og 106. Desuden indeholder beslutningen en noejagtig beskrivelse af informationsudvekslingens konkurrencebegraensende virkninger (betragtning 134 og 166). Forbuddets raekkevidde fremgaar saaledes klart af beslutningens artikel 2 sammenholdt med dens begrundelse.

171 Beslutningens artikel 2, stk. 2 og 3, angiver blot, hvorledes en lovlig udveksling af oplysninger kan udformes.

172 Kommissionen har ligeledes bestridt, at forbuddet er for omfattende. Informationsudvekslingssystemet var selv efter de aendringer, PWG vedtog den 27. november 1991, uforeneligt med traktatens artikel 85 (beslutningens betragtning 105 og 106). Ved bedoemmelsen af udvekslingen af oplysninger skal der tages hensyn til sektorens hoeje koncentrationsgrad og det hoeje oplysningsniveau vedroerende de forskellige virksomheders struktur og politik, der er resultatet af det tidligere samarbejde inden for PG Paperboard. Paa koncentrerede markeder ligger mulighederne for konkurrence hovedsagelig i den uvished og hemmeligholdelse, der hersker mellem de stoerste producenter med hensyn til markedsvilkaarene. Udveksling af oplysninger om ordrebeholdningerne med korte mellemrum goer kunstigt markedet saa transparent, at de bestaaende konkurrencemuligheder til sidst ikke laengere kan udnyttes.

173 Den ugentlige udveksling af statistikker over ordretilgang giver desuden sammen med kapacitetsrapporterne virksomhederne mulighed for at goere sig bekendt med kapacitetsudnyttelsen inden for sektoren og at planlaegge produktionsstandsninger inden for hele sektoren. Producenterne kan saaledes opretholde en balance mellem udbud og efterspoergsel og modvirke et prisfald i tilfaelde af faldende efterspoergsel. Disse virkninger indtraeder, uanset om oplysningerne kan individualiseres, eller om de vedroerer allerede afgivne ordrer. Kommissionen konkluderede derfor med rette, at en udveksling af oplysninger vedroerende den til enhver tid vaerende situation med hensyn ordretilgang og ordrebeholdninger, selv i form af samlede tal, er i strid med traktatens artikel 85, stk. 1, hvilket ogsaa er i overensstemmelse med de oplysninger, der kom frem under sagens behandling.

174 Kommissionen har endelig i relation til det af sammenslutningen CEPI-Cartonboard anmeldte informationsudvekslingssystem henvist til, at dette system adskiller sig fra det, der er genstand for beslutningen, idet CEPI-Cartonboard bl.a. har foretaget visse aendringer i sit system under hensyntagen til Kommissionens kritik. Kommissionen skulle derfor ikke tage stilling til spoergsmaalet om en eventuel fritagelse i forbindelse med naervaerende sag.

Rettens bemaerkninger

175 Det bemaerkes, at beslutningens artikel 2 indeholder foelgende bestemmelse:

»De i artikel 1 naevnte virksomheder skal oejeblikkeligt bringe den omhandlede overtraedelse til ophoer, saafremt dette ikke allerede er sket. De skal for fremtiden i forbindelse med deres aktiviteter i kartonbranchen afholde sig fra enhver form for aftale eller samordnet praksis, som kan have samme eller tilsvarende formaal eller virkning, herunder enhver form for udveksling af forretningsmaessige oplysninger:

a) hvorved deltagerne direkte eller indirekte oplyses om andre individuelle producenters produktion, salg, ordrebeholdninger, kapacitetsudnyttelsesgrader, salgspriser, omkostninger eller markedsfoeringsplaner, eller

b) hvorved en faelles brancheholdning til oekonomiske forhold med hensyn til priser eller kontrol med produktionen fremmes, lettes eller tilskyndes, selv om individuelle oplysninger ikke afsloeres, eller

c) hvorved de kunne blive i stand til at overvaage tilslutning til eller overholdelse af en udtrykkelig eller stiltiende aftale om priser eller markedsopdeling i EF.

Enhver ordning til udveksling af almindelige oplysninger, som de indgaar, som f.eks Fides-systemet eller dets efterfoelger, skal vaere udformet paa en saadan maade, at den udelukker ikke alene enhver form for oplysninger, paa grundlag af hvilke individuelle producenters adfaerd kan identificeres, men endvidere oplysninger vedroerende den til enhver tid vaerende situation med hensyn til ordretilgang og ordrebeholdninger, den forventede udnyttelsesgrad for produktionskapaciteten (i begge tilfaelde selv om det drejer sig om samlede tal) eller produktionskapaciteten for den enkelte maskine.

Ethvert udvekslingssystem af denne art skal begraenses til indsamling og udbredelse af produktions- og salgsstatistikker i global form, som ikke kan bruges til at fremme eller lette en faelles brancheadfaerd.

Virksomhederne skal ogsaa afholde sig fra enhver form for udveksling af oplysninger af konkurrencemaessig betydning i tilslutning til en saadan tilladt udveksling samt afholde sig fra moeder eller anden form for kontakt med henblik paa at diskutere betydningen af de udvekslede oplysninger eller den mulige eller sandsynlige reaktion inden for branchen eller blandt individuelle producenter paa de paagaeldende oplysninger.

De noedvendige aendringer af et eventuelt system for udveksling skal vaere foretaget senest tre maaneder efter datoen for meddelelsen af denne beslutning.«

176 Som det fremgaar af betragtning 165, blev beslutningens artikel 2 vedtaget med hjemmel i artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17. I henhold til denne bestemmelse kan Kommissionen, naar den konstaterer, at der foreligger en overtraedelse af bl.a. traktatens artikel 85, ved en beslutning paalaegge de deltagende virksomheder at bringe den konstaterede overtraedelse til ophoer.

177 Ifoelge fast retspraksis vil anvendelsen af artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17 ikke alene kunne omfatte forbud mod at fortsaette med visse handlinger eller at opretholde en vis praksis eller situation, der er fundet ulovlig (Domstolens dom af 6.3.1974, forenede sager 6/73 og 7/73, Istituto Chemioterapico Italiano og Commercial Solvents mod Kommissionen, Sml. s. 223, praemis 45, og af 6.4.1995, forenede sager C-241/91 P og C-242/91 P, RTE og ITP mod Kommissionen, Sml. I, s. 743, praemis 90), men tillige mod at udvise en tilsvarende praksis for fremtiden (Rettens dom af 6.10.1994, sag T-83/91, Tetra Pak mod Kommissionen, Sml. II, s. 755, praemis 220).

178 I det omfang anvendelsen af artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17 skal ske under hensyn til arten af den konstaterede overtraedelse, har Kommissionen endvidere befoejelse til at praecisere omfanget af de forpligtelser, der paahviler de beroerte virksomheder med henblik paa at bringe overtraedelsen til ophoer. De byrder, som paalaegges virksomhederne, maa imidlertid ikke overskride graenserne for, hvad der er rimeligt og noedvendigt for at opfylde det tilsigtede maal, nemlig at sikre, at de regler, som er blevet tilsidesat, overholdes (RTE og ITP-dommen, a.st., praemis 93; jf. i samme retning Rettens domme af