Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Retspleje - intervention - formaliteten - fornyet undersoegelse efter en tidligere kendelse om tilladelse til intervention

(EF-statutten for Domstolen, art. 37, stk. 2)

2 Retspleje - intervention - begaering om at indtraede i sagen til stoette for en af parternes paastande, men under fremfoerelse af en anden argumentation - formaliteten

(EF-statutten for Domstolen, art. 37, stk. 4)

3 Appel - anbringender - urigtig bedoemmelse af faktiske omstaendigheder - afvisning - Domstolens proevelsesret med hensyn til vurdering af beviserne - udelukket, medmindre de er gengivet forkert - afslag paa at genaabne en mundtlig forhandling - Domstolens proevelse - graenser

(EF-traktaten, art. 168 A (nu art. 225 EF); EF-statutten for Domstolen, art. 51, stk. 1)

4 Retspleje - foranstaltninger med henblik paa sagens tilrettelaeggelse - begaering fremsat efter afslutningen af den mundtlige forhandling - betingelser

(Rettens procesreglement, art. 64)

5 Retspleje - begaering om bevisoptagelse - begaeringen fremsat efter afslutningen af den mundtlige forhandling - begaering om genaabning af den mundtlige forhandling - betingelser for at tage begaeringen til foelge

(Rettens procesreglement, art. 62)

6 Retspleje - mundtlig forhandling - genaabning - pligt til ex officio at rejse argumenter vedroerende lovligheden af proceduren for vedtagelse af den anfaegtede beslutning - foreligger ikke

(Rettens procesreglement, art. 62)

7 Institutionernes retsakter - formodning om gyldighed - nullitet - begreb

(EF-traktaten, art. 189 (nu art. 249 EF))

8 Appel - Domstolens kompetence - bevisoptagelse - ikke omfattet

(EF-statutten for Domstolen, art. 54, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 113, stk. 2)

Sammendrag

1 Det forhold, at Domstolen ved en tidligere afsagt kendelse har givet en person adgang til at intervenere til stoette for en parts paastande, er ikke til hinder for, at der foretages en fornyet undersoegelse af, om interventionen kan admitteres.

2 Artikel 37, stk. 4, i statutten for Domstolen er ikke til hinder for, at en intervenient paaberaaber sig andre argumenter end dem, der er fremsat af den part, der stoettes, forudsat at intervenienten stoetter den paagaeldende parts paastande.

3 I medfoer af traktatens artikel 168 A (nu artikel 225 EF) og artikel 51 i statutten for Domstolen kan appel kun stoettes paa, at Retten har tilsidesat retsregler, idet enhver bedoemmelse af faktisk karakter er udelukket. Rettens vurdering af beviser, der er fremfoert for den, udgoer ikke - medmindre de er gengivet forkert - et retsspoergsmaal og er derfor ikke undergivet Domstolens proevelsesret.

Heraf foelger, at appellantens klagepunkter ikke kan paakendes under appel, for saa vidt som de tager sigte paa den bedoemmelse, Retten skal have foretaget af de bevisforhold, den havde faaet forelagt i forbindelse med en begaering om genaabning af den mundtlige forhandling.

Derimod maa Domstolen tage stilling til, om Retten har begaaet en retlig fejl ved at afslaa at genaabne den mundtlige forhandling samt anordne foranstaltninger til tilrettelaeggelse af sagen og til bevisoptagelse som begaeret af en part.

4 En part kan for Retten fremsaette begaering om, at det som foranstaltning til sagens tilrettelaeggelse paalaegges modparten at fremlaegge dokumenter, parten er i besiddelse af. Naar en saadan begaering fremsaettes efter afslutningen af den mundtlige forhandling, skal Retten imidlertid kun tage stilling til den, saafremt den beslutter at genaabne den mundtlige forhandling.

5 En parts begaering om bevisoptagelse efter afslutning af den mundtlige forhandling kan kun imoedekommes, hvis den angaar forhold, som kan faa afgoerende betydning, og som den paagaeldende ikke kunne have gjort gaeldende foer afslutningen af den mundtlige forhandling. Samme loesning traenger sig paa hvad angaar begaeringen om genaabning af den mundtlige forhandling. I medfoer af artikel 62 i Rettens procesreglement raader den paa dette omraade vel over et frit skoen. Men Retten er ikke pligtig at imoedekomme en saadan begaering, medmindre den paagaeldende part paaberaaber sig faktiske omstaendigheder af afgoerende betydning, som parten ikke havde kunnet goere gaeldende foer afslutningen af den mundtlige forhandling.

6 Retten har ikke pligt til at anordne genaabning af den mundtlige forhandling paa grund af en angivelig pligt til ex officio at fremkomme med argumenter vedroerende lovligheden af proceduren for vedtagelse af en kommissionsbeslutning. En saadan pligt til ex officio at rejse argumenter af ordre public-karakter kan potentielt kun eksistere ud fra de faktiske oplysninger, som er tilfoert sagens akter.

7 For Faellesskabets institutioners retsakter gaelder der i princippet en formodning om lovlighed, og de affoeder derfor retsvirkninger, ogsaa selv om de er behaeftet med mangler, saa laenge de ikke er blevet annulleret eller trukket tilbage.

Imidlertid boer, som en undtagelse fra dette princip, retsakter, der er behaeftet med en mangel, hvis grovhed er saa aabenlys, at den ikke kan tolereres af Faellesskabets retsorden, imidlertid anses for ikke at have affoedt nogen som helst, end ikke foreloebig, retsvirkning, dvs. at de juridisk boer anses for nulliteter. Denne undtagelse skal sikre en ligevaegt mellem to grundlaeggende, men undertiden modstridende krav, som en retsorden skal opfylde, nemlig stabiliteten i retsforhold og overholdelsen af lovens bogstav.

De konsekvenser, som er forbundet med konstateringen af, at en retsakt fra Faellesskabets institutioner er en nullitet, er saa alvorlige, at det af retssikkerhedsmaessige grunde maa kraeves, at denne konstatering forbeholdes fuldstaendig ekstreme tilfaelde.

8 Det gaar uden for rammerne af en appel, der er begraenset til retsspoergsmaal, naar en part fremsaetter begaering om, at Domstolen foranstalter bevisoptagelse med henblik paa at fastslaa de betingelser, hvorunder Kommissionen vedtog den beslutning, der er genstand for den appellerede dom.

For det foerste ville en bevisoptagelse noedvendigvis foranledige Domstolen til at udtale sig om spoergsmaal af faktisk karakter og aendre genstanden for den tvist, der var forelagt Retten, hvilket ville vaere i strid med bestemmelserne i artikel 113, stk. 2, i Domstolens procesreglement.

For det andet vedroerer appellen kun den appellerede dom, og det er alene i det tilfaelde, hvor denne maatte blive ophaevet, at Domstolen i henhold til artikel 54, stk. 1, i statutten for Domstolen, ville kunne afgoere sagen selv og da paadoemme spoergsmaalet om eventuelle mangler ved den for Retten anfaegtede beslutning.