30.

Jeg vil derfor blot gengive præmis 69-75 og 77-79 i den appellerede dom, hvori Retten forklarer, hvorfor den forkaster dette annullationsanbringende. Dette gør den således: »69 I denne forbindelse bør det først og fremmest fremhæves, at det med hensyn til anvendelsen af grundforordningens artikel 11, stk. 10, er begrundet, at Kommissionen – i tilfælde af en væsentlig udvikling i produktionsomkostningerne for de omhandlede varer mellem den undersøgelsesperiode, der tidligere er blevet taget i betragtning, og den nye undersøgelsesperiode – ved fastlæggelsen af, om antidumpingtolden korrekt afspejlede videresalgspriserne for disse varer i denne sidste periode, ikke anvender de videresalgspriser, der blev anvendt i den første af disse perioder, men derimod de omkostninger, der blev konstateret i løbet af den nye undersøgelsesperiode. Disse betragtninger er gyldige, selv om det kan fastslås, at der er sket en ændring af metoden i forhold til fremgangsmåden i forbindelse med en tidligere undersøgelse, således som det er tilfældet i hovedsagen, i modsætning til det, som Kommissionen principalt har gjort gældende i de omtvistede afgørelser, således som det fremgår af præmis 22 ovenfor. 70 Denne praksis har til formål at sikre, at analysen ved sammenligningen af komplekse situationer på det økonomiske område er pålidelig med henblik på ikke kun at begrunde de foranstaltninger, der er vedtaget i henhold til antidumpinglovgivningen, men også at sikre overholdelse af det almindelige EU-retlige ligebehandlingsprincip for de erhvervsdrivende, der kan være genstand for sådanne foranstaltninger. Selv om en sikring af, at den økonomiske analyse er pålidelig ved sammenligningen af situationen mellem de to perioder, i princippet begrunder en anvendelse af den samme metode, er dette ikke, hvad der sker, når de relevante parametre har ændret sig tilstrækkeligt til, at anvendelsen af den tidligere anvendte metode er uegnet til at levere et pålideligt resultat, i det foreliggende tilfælde med henblik på at bedømme, om antidumpingtolden korrekt afspejles i videresalgspriserne eller de efterfølgende salgspriser i Unionen eller ej (jf. i denne retning og analogt dom af 18.9.2014, Valimar, C-374/12, EU:C:2014:2231, præmis 50 og 59). Som Kommissionen har gjort gældende, er en stigning i videresalgspriserne i Unionen, selv en betydelig stigning, såfremt produktionsomkostningerne er steget betydeligt mellem de to sammenlignede perioder, ikke nødvendigvis en garanti for, at antidumpingtolden er korrekt afspejlet, dvs. fuldt ud afspejlet, i fastsættelsen af disse priser. Produktionsomkostningerne kan være steget mere end priserne. I dette tilfælde afspejler de berørte ikke korrekt dumpingtolden i priserne, henset til udviklingen i deres produktionsomkostninger, selv ikke såfremt de nye priser er højere end niveauet for de tidligere priser forhøjet med antidumpingtold. 71 Sagsøgerens argumenter i den foreliggende sag rejser ikke tvivl om denne analyse. For det første, og i modsætning til det, som sagsøgeren i det væsentlige har gjort gældende, indebærer grundforordningens artikel 11, stk. 10, på ingen måde, for så vidt som den vedrører spørgsmålet, om »tolden korrekt afspejles i videresalgspriserne«, at det kun er den tilsvarende antidumpingtold, der skal indarbejdes i den nye videresalgspris, ud over den videresalgspris, der tidligere er blevet anvendt for at opnå et positivt svar. En yderligere told i forhold til normalt afholdte omkostninger er kun »korrekt afspejlet«, såfremt den føjes til disse omkostninger. Såfremt disse øvrige omkostninger stiger, men videresalgsprisen stiger mindre, tilføjes tolden i realiteten kun delvist eller slet ikke disse øvrige omkostninger, når den tilsvarende antidumpingtold er blevet tilføjet den tidligere anvendte videresalgspris. Afsnittet i Kommissionens meddelelse vedrørende tilbagebetaling af antidumpingtold, som er blevet fremhævet af sagsøgeren og gengivet i punkt 58, er på ingen måde i modstrid med denne analyse. Det samme gør sig gældende for dom af 18. november 2015, Einhell Germany m.fl. mod Kommissionen (T-73/12, EU:T:2015:865), som er blevet påberåbt af sagsøgeren. Særligt anføres i dommens præmis 155, der skal læses i sin sammenhæng, at en anden metode end en sammenligning af de videresalgspriser, der blev anvendt i Unionen før og efter indførelsen af antidumpingtolden, kan være passende med henblik på at fastslå, om denne antidumpingtold afspejles i de nye videresalgspriser i Unionen eller ej. 72 Med hensyn til de konkrete forhold i hovedsagen bør det med hensyn til den fjerde periode for undersøgelsen om tilbagebetaling, som vedrører 2012, anføres, at Kommissionen i de omtvistede afgørelser, f.eks. i 85. betragtning til afgørelse C(2014) 9805 final, konstaterede, at der var sket en betydelig stigning i produktionsomkostningerne i forhold til den oprindelige undersøgelsesperiode, på 109%, uden i denne forbindelse at blive modsagt af sagsøgeren i forbindelse med nærværende søgsmål. Under disse omstændigheder var det lovligt, at Kommissionen ved fastlæggelsen af, om antidumpingtolden korrekt afspejlede de videresalgspriser, der blev anvendt i Unionen af sagsøgeren på vegne af CHEMK og KF i den fjerde periode for undersøgelsen om tilbagebetaling, anvendte de produktionsomkostninger, der blev konstateret i 2012, i stedet for de videresalgspriser, der blev anvendt i forbindelse med den oprindelige undersøgelse. 73 I en situation, hvor videresalgspriserne, som anført af Kommissionen i de omtvistede afgørelser, f.eks. i 84. betragtning til afgørelse C(2014) 9805 final, kun i 1% af tilfældene dækker produktionsomkostningerne, inklusive antidumpingtolden, er det langt fra godtgjort, at denne antidumpingtold rent faktisk afspejler videresalgspriserne. 74 Selv den stigning på mere end 100% i videresalgsprisen mellem perioden for den oprindelige undersøgelse og perioden for den fjerde undersøgelse om tilbagebetaling, som er blevet fremhævet af sagsøgeren, er utilstrækkelig i denne sammenhæng til at godtgøre, at antidumpingtolden fuldt ud afspejles under den anden af disse perioder. Det er nemlig, som det i det væsentlige blev anført i præmis 70 ovenfor, tilstrækkeligt, at produktionsomkostningerne steg med mere end de anvendte priser, for at de anvendte priser ikke korrekt afspejler antidumpingtolden, henset til udviklingen i produktionsomkostningerne. Dette godtgøres a priori af den omstændighed, som Kommissionen har fremhævet, at produktionsomkostningerne, antidumpingtolden inkluderet, i 99% af tilfældene ikke var omfattet af videresalgspriserne i Unionen i 2012. 75 Det var således med rette, at Kommissionen fradrog antidumpingtolden i videresalgsprisen til den første uafhængige køber i Unionen ved fastlæggelsen af eksportprisen for den fjerde periode for undersøgelsen om tilbagebetaling, eftersom det ikke var blevet godtgjort, at antidumpingtolden korrekt var afspejlet i den første af disse priser. […] 77 Som det fremgår af de omtvistede afgørelser, f.eks. i 78. betragtning til afgørelse C(2014) 9805 final, har Kommissionen imidlertid med rette anført, at undersøgelsen af videresalgspriserne i Unionen med henblik på at fastslå, i hvilket omfang de afspejler antidumpingtolden, skal gennemføres i afsætningsleddet efter betalingen af denne told, dvs. pr. definition i et afsætningsled, hvor prisen omfatter ekstra omkostninger i forhold til omkostningerne i forbindelse med prisen »ab fabrik« eller CIF (Cost, Insurance and Freight (omkostninger, forsikring og fragt). I denne forbindelse må det fremhæves, at grundforordningen bestemmer, at visse priser justeres i et andet handelsled end det led, hvori de anvendes, for at sikre en rimelig sammenligning mellem priser, som ikke nødvendigvis afspejler de samme ydelser. Således bestemmes det i grundforordningens artikel 2, stk. 10, litra d), [nu artikel 2, stk. 10, litra d), i forordning (EU) 2016/1036 [ ( 17 )]], at den rimelige sammenligning mellem eksportprisen og den normale værdi kan kræve justeringer, der tager hensyn til de forskellige handelsled, hvor disse priser er blevet anvendt. Dette er imidlertid ikke det, der sker, når det udelukkende drejer sig om at bedømme videresalgspriserne i Unionen i sammenhæng med grundforordningens artikel 11, stk. 10, som ikke omfatter sådanne justeringer. For så vidt som det er begrundet, at Kommissionen med henblik på anvendelsen af denne bestemmelse i visse situationer såsom den i hovedsagen omhandlede undersøger videresalgspriserne under hensyntagen til alle de omkostninger, der er påløbet inden dette videresalg, som nævnt i præmis 69 ovenfor, ville en undersøgelse af de priser, der er fastsat i forbindelse med prisen »ab fabrik« eller CIF, selv om disse priser kunstigt blev pålagt antidumpingtolden, såsom det ifølge sagsøgeren er blevet gjort, ikke være sammenhængende uden at tage hensyn til et bestemt antal omkostninger, der er påløbet inden dette videresalg. I disse situationer er det desuden ikke nødvendigt at foretage en sammenligning af videresalgspriserne i Unionen mellem to på hinanden følgende perioder, hvilken sammenligning kan påvirkes af den manglende tidsmæssige overensstemmelse mellem de handelsled, hvori importørerne af de omhandlede varer fakturerede de første uafhængige købere i Unionen, således som det er tilfældet i den foreliggende sag. Det er derimod afgørende at kontrollere, om de forhold, som den omhandlede importør har fremlagt, viser, at den pris, som køberne reelt har betalt i den periode, der er omfattet af undersøgelsen, korrekt afspejler antidumpingtolden. I denne forbindelse er det i de omtvistede afgørelser blevet anført, uden at sagsøgeren har rejst tvivl herom, at sagsøgeren i den nævnte periode hovedsageligt solgte varer på grundlag af prisen »leveret told betalt«, dvs. en pris, der omfatter alle omkostninger, der er påløbet inden leveringen, hvilket kunne lette førnævnte kontrol. 78 Dermed kan sagsøgeren ikke støtte sig på udviklingen i de priser, der anvendes i forbindelse med prisen »ab fabrik« eller CIF, selv om de er forhøjet med antidumpingtolden, for at begrunde, at sagsøgeren i den tredje periode for undersøgelsen om tilbagebetaling afspejlede antidumpingtolden i sine videresalgspriser i Unionen. Sagsøgeren burde have fremlagt forhold, der viser, at prisen »leveret told betalt«, som sagsøgeren anvendte i den nævnte periode, dækkede alle de omkostninger, der for så vidt angår de omhandlede varer var påløbet i dette led, herunder antidumpingtolden, hvilket sagsøgeren ikke gjorde. Det var derfor med rette, at Kommissionen fradrog antidumpingtolden i videresalgsprisen for den første uafhængige køber i Unionen for at fastslå den beregnede eksportpris for så vidt angår den tredje periode for undersøgelsen om tilbagebetaling, eftersom det ikke var blevet godtgjort, at antidumpingtolden korrekt var afspejlet i den første af disse priser. Dermed er det ikke nødvendigt at undersøge parternes anbringender om pålideligheden af eller beregningsmetoden for prisen »ab fabrik« eller CIF. Med hensyn til sagsøgerens anbringende, der fremgår af replikken, om, at selv en sammenligning af videresalgspriserne »leveret told betalt« fører til et resultat, der bør give anledning til en delvis tilbagebetaling af antidumpingtolden, bør det under alle omstændigheder anføres, at det ikke er begrundet i en så tilstrækkelig grad, at det kan tages i betragtning i forbindelse med vurderingen af lovligheden af de omtvistede afgørelser (jf. i denne forbindelse dom af 17.3.2015, RFA International mod Kommissionen (T-466/12, EU:T:2015:151, præmis 44 og den deri nævnte retspraksis)). 79 Det følger af det ovenstående, at sagsøgerens andet anbringende om tilsidesættelse af grundforordningens artikel 11, stk. 9 og 10, ved beregningen af eksportprisen også er ugrundet.«