ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 12. maj 2021 — YL mod Altenrhein Luftfahrt GmbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof — Østrig)

(Sag C-70/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - lufttransport - Montrealkonventionen - artikel 17, stk. 1 - luftfartsselskabers erstatningsansvar i tilfælde af ulykker - begrebet »ulykke« - hård landing, som ligger inden for et flys normale driftsområde - en passagers angivelige tilskadekomst ved en sådan landing - ingen ulykke)

(2021/C 278/25)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: YL

Sagsøgt: Altenrhein Luftfahrt GmbH

Konklusion

Artikel 17, stk. 1, i konventionen om indførelse af visse ensartede regler for international luftbefordring, indgået i Montreal den 28. maj 1999, undertegnet af Det Europæiske Fællesskab den 9. december 1999 og godkendt på dettes vegne ved Rådets afgørelse 2001/539/EF af 5. april 2001, skal fortolkes således, at begrebet »ulykke«, der er indeholdt i denne bestemmelse, ikke omfatter en landing, der er forløbet i overensstemmelse med de procedurer og de operationelle begrænsninger, der finder anvendelse på det omhandlede fly — herunder de afvigelser og margener, der er fastsat vedrørende de præstationsfaktorer, som i væsentlig grad indvirker på landingen — og under hensyntagen til de tekniske regler og den bedste praksis på området for flydrift, selv om den berørte passager opfatter denne landing som en uforudset hændelse.

(1) EUT C 201 af 15.6.2020.
3)

Artikel 4, nr. 5), i rammeafgørelse 2002/584, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299, hvorefter anvendelsen af den fakultative afslagsgrund, der er fastsat i denne bestemmelse, er betinget af, at sanktionen i tilfælde af domfældelse er fuldbyrdet, er ved at blive fuldbyrdet eller ikke længere kan fuldbyrdes efter domslandets lovgivning, skal fortolkes således, at denne betingelse er opfyldt, når den eftersøgte person er blevet idømt en endelig frihedsstraf for de samme forhold, hvoraf en del er blevet fuldbyrdet i det tredjeland, hvori dommen er afsagt, og den resterende del er blevet eftergivet den pågældende af en ikke-judiciel myndighed i dette land i henhold til en generel amnesti, som også gælder for personer, der er dømt for alvorlige lovovertrædelser, og som ikke beror på objektive strafferetspolitiske overvejelser. Det tilkommer den fuldbyrdende judicielle myndighed ved udøvelsen af det skøn, som den råder over, at foretage en afvejning af forebyggelsen af straffrihed og bekæmpelsen af kriminalitet på den ene side og hensynet til den berørte persons retssikkerhed på den anden side.
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 15. juli 2021 — BEMH og Conseil national des centres commerciaux mod Premier ministre, Ministère de l’Économie, des Finances et de la Relance og Ministre de la cohésion des territoires et des relations avec les collectivités territoriales (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d’État — Frankrig)

(Sag C-325/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2006/123/EF - artikel 14, nr. 6) - etableringsfrihed - tilladelse til erhvervsmæssig brug udstedt af et kollegialt organ - organ sammensat af bl.a. sagkyndige personer, der repræsenterer den økonomiske sektor - personer, som kan udgøre eller repræsentere erhvervsdrivende, der er konkurrenter til ansøgeren om tilladelse - forbud)

(2021/C 349/14)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: BEMH og Conseil national des centres commerciaux

Sagsøgte: Premier ministre, Ministère de l’Économie, des Finances et de la Relance og Ministre de la cohésion des territoires et des relations avec les collectivités territoriales

Konklusion

Artikel 14, nr. 6), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12. december 2006 om tjenesteydelser i det indre marked skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en national lovgivning, som fastsætter, at sagkyndige personer, der repræsenterer den økonomiske sektor i det pågældende handelsområde, deltager i det kollegiale organ, der har kompetence til at afgive en udtalelse om udstedelse af en tilladelse til erhvervsmæssig brug, og dette gælder, selv om disse personer ikke tager del i afstemningen om ansøgningen om tilladelse og har den begrænsede opgave at redegøre for situationen i denne økonomiske sektor og det pågældende projekts indvirkning på sidstnævnte, for så vidt som ansøgerens aktuelle eller potentielle konkurrenter deltager i udpegelsen af de nævnte personer.

(1) EUT C 339 af 12.10.2020.
1)

Artikel 45 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats skattelovgivning, hvis anvendelse har til følge, at en skattepligtig person, der er bosiddende i denne medlemsstat, i forbindelse med beregningen af den pågældendes indkomstskat i nævnte medlemsstat mister en del af de skattefordele, som indrømmes i denne medlemsstat, med den begrundelse, at denne skattepligtige person har lønindtægt for lønnet erhvervsmæssig beskæftigelse i en anden medlemsstat, der er skattepligtig i denne sidstnævnte medlemsstat, og som er skattefritaget i den førstnævnte medlemsstat i medfør af en bilateral dobbeltbeskatningsoverenskomst.
2)

Artikel 70 i direktiv 2014/24, sammenholdt med dette direktivs artikel 18, stk. 1, skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for, at en tilbudsgivers bud afvises udelukkende af den grund, at tilbudsgiveren ikke på tidspunktet for afgivelsen af sit bud har fremlagt bevis for, at den pågældende opfylder en betingelse for gennemførelsen af den pågældende kontrakt.
1)

Artikel 70-73 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/26/EU af 25. oktober 2012, sammenholdt med dette direktivs artikel 5, stk. 1, og artikel 6, stk. 1, som ændret ved direktiv 2012/26, skal fortolkes således, at de med forbehold af anvendelsen af undtagelsen i denne artikel 5, stk. 1, er til hinder for, at et lægemiddel, der kan udleveres uden recept i en medlemsstat, ligeledes anses for et lægemiddel, der kan udleveres uden recept i en anden medlemsstat, når dette i den sidstnævnte medlemsstat ikke er omfattet af en markedsføringstilladelse og ikke er blevet klassificeret.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 8. juli 2021 — straffesag mod VAS Shipping ApS (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Østre Landsret)

(Sag C-71/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - artikel 49 TEUF og 54 TEUF - etableringsfrihed - national lovgivning, hvorefter der er krav om, at tredjelandsstatsborgere, der arbejder på skibe, som er indflaget i en medlemsstat, skal have arbejdstilladelse i denne medlemsstat - undtagelse for skibe, der ikke anløber i medlemsstatens havne mere end 25 gange inden for en periode på et år - restriktion - artikel 79, stk. 5, TEUF - national lovgivning, der fastlægger antallet af tredjelandsstatsborgere, der kan indrejse fra tredjelande på den pågældende medlemsstats område for at søge arbejde som lønmodtager eller selvstændig erhvervsdrivende)

(2021/C 338/06)

Processprog: dansk

Den forelæggende ret

Østre Landsret

Part i hovedsagen

VAS Shipping ApS

Konklusion

Artikel 49 TEUF, sammenholdt med artikel 79, stk. 5, TEUF, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en første medlemsstats lovgivning, hvorefter tredjelandsbesætningsmedlemmer på et skib, der er indflaget i denne medlemsstat og ejet — direkte eller indirekte — af et selskab, der har sit vedtægtsmæssige hjemsted i en anden medlemsstat, skal have arbejdstilladelse i denne første medlemsstat, medmindre det pågældende skib højst anløber havn dér 25 gange inden for en periode på et år.

(1) EUT C 137 af 27.4.2020.
2)

Artikel 45 TEUF og 49 TEUF skal fortolkes således, at i en situation, hvor en person ikke er i besiddelse af det uddannelsesbevis, der attesterer dennes erhvervsmæssige kvalifikation som farmaceut, som omhandlet i punkt 5.6.2 i bilag V til direktiv 2005/36, som ændret ved direktiv 2013/55, men har erhvervet faglige kompetencer vedrørende dette erhverv både i hjemlandet og i værtsmedlemsstaten, har de kompetente myndigheder i værtsmedlemsstaten, når de skal behandle en ansøgning om anerkendelse af de erhvervsmæssige kvalifikationer, pligt til at vurdere disse kompetencer og sammenligne dem med de kompetencer, som kræves i værtsmedlemsstaten for at få adgang til erhvervet som farmaceut. Hvis disse kompetencer svarer til de kompetencer, som kræves efter de nationale bestemmelser i værtsmedlemsstaten, har denne pligt til at anerkende dem. Hvis sammenligningen viser, at der kun er delvis overensstemmelse mellem disse kompetencer, er værtsmedlemsstaten berettiget til at kræve, at den pågældende person dokumenterer at have erhvervet de manglende kundskaber og kvalifikationer. Det tilkommer i givet fald de kompetente nationale myndigheder at vurdere, om de kundskaber, der er erhvervet i værtsmedlemsstaten, navnlig ved praktisk erfaring, er tilstrækkelige til at dokumentere, at vedkommende har de manglende kundskaber. Hvis sammenligningen viser, at der er væsentlige forskelle mellem den uddannelse, der er gennemført af ansøgeren, og den uddannelse, der kræves i værtsmedlemsstaten, kan de kompetente myndigheder fastsætte udligningsforanstaltninger for at kompensere for disse forskelle.
1)

Artikel 70, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 650/2012 af 4. juli 2012 om kompetence, lovvalg, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser vedrørende arv, og om accept og fuldbyrdelse af officielt bekræftede dokumenter vedrørende arv og om indførelse af et europæisk arvebevis skal fortolkes således, at en bekræftet genpart af et europæisk arvebevis, der indeholder angivelsen »tidsubegrænset varighed«, er gyldig i seks måneder fra datoen for udstedelse heraf, og at den er gældende som omhandlet i forordningens artikel 69, såfremt den var gyldig, da den første gang blev fremlagt for den kompetente myndighed.
1)

Artikel 13, stk. 1, artikel 14, stk. 9, og artikel 18, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 913/2010 af 22. september 2010 om et europæisk banenet med henblik på konkurrencebaseret godstransport og artikel 27, stk. 1 og 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/34/EU af 21. november 2012 om oprettelse af et fælles europæisk jernbaneområde, sammenholdt med bilag IV, punkt 3, litra a), til dette direktiv, skal fortolkes således, at infrastrukturforvalteren, der er defineret i nævnte direktivs artikel 3, nr. 2), er den myndighed, der er kompetent til at vedtage de regler, der finder anvendelse på proceduren for indgivelse af ansøgninger om infrastrukturkapacitet, herunder for så vidt angår den eksklusive anvendelse af et bestemt elektronisk bookingsystem, til den one-stop-shop, der er fastsat i forordningens artikel 13, stk. 1.
1)

Artikel 49 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26. februar 2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF og punkt 7 og 8 samt punkt 10, litra a), i del C i bilag V til dette direktiv, sammenholdt med nævnte direktivs artikel 33 og ligebehandlingsprincippet og gennemsigtighedsprincippet, der er fastsat i dette direktivs artikel 18, stk. 1, skal fortolkes således, at der i udbudsbekendtgørelsen skal angives den anslåede mængde og/eller den anslåede værdi samt en maksimal mængde og/eller en maksimal værdi af de varer, der skal leveres i henhold til en rammeaftale, og at når denne grænse er nået, vil den nævnte rammeaftale have udtømt sine virkninger.
C 310/8

Domstolens dom (Niende Afdeling) af 17. juni 2021 — Republikken Litauen mod Europa-Kommissionen og Den Tjekkiske Republik

(Sag C-153/20 P) (1)

(Appel - Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) - udgifter udelukket fra EU-finansiering - udgifter afholdt af Republikken Litauen - forordning (EU) nr. 65/2011 - administrativ kontrol - kontrol på stedet - kvaliteten af kontrol - ansøgernes kvalitet - kunstigt skabte betingelser - udgifter afholdt inden for rammerne af projekter)

(2021/C 310/08)

Processprog: litauisk

Parter

Appellant: Republikken Litauen (ved R. Dzikovič og K. Dieninio, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved A. Sauka og A. Steiblytė, som befuldmægtigede) og Den Tjekkiske Republik (ved M. Smolek, J. Pavliš og J. Vláčil, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Republikken Litauen bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europa- Kommissionen afholdte omkostninger

3) Den Tjekkiske Republik bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 215 af 29.6.2020.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 17. juni 2021 — K (sag C-58/20) og DBKAG (sag C-59/20) mod Finanzamt Österreich, tidligere Finanzamt Linz (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzgericht– Østrig)

(Forenede sager C-58/20 og 59/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - merværdiafgift (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 135, stk. 1 - fritagelser - forvaltning af investeringsforeninger - outsourcing - tjenesteydelser leveret af tredjemand)

(2021/C 310/07)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: K (sag C-58/20) og DBKAG (sag C-59/20)

Sagsøgt: Finanzamt Österreich, tidligere Finanzamt Linz

Konklusion

Artikel 135, stk. 1, litra g), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at tjenesteydelser, som af tredjemand leveres til administrationsselskaber, der forvalter investeringsforeninger, såsom skattemæssige opgaver, der består i at sikre en beskatning, der er i overensstemmelse med den nationale lov om fondsindtægter oppebåret af deltagerne, og i tildeling af en brugsret til software, som udelukkende tjener til at foretage beregninger, der er væsentlige for risikostyring og resultatmåling, er omfattet af den fritagelse, der er fastsat i denne bestemmelse, såfremt de har en tæt sammenhæng med forvaltningen af investeringsforeninger, og såfremt de udelukkende leveres med henblik på forvaltning af sådanne foreninger, også selv om disse tjenesteydelser ikke er outsourcet i deres helhed.

(1) EUT C 191 af 8.6.2020.
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 10. juni 2021 — Prima banka Slovensko a.s. mod HD (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Krajský súd v Preš– Slovakiet)

(Sag C-192/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - forbrugerbeskyttelse - direktiv 93/13/EØF - urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler - anvendelsesområde - artikel 1, stk. 2 - bindende nationale lovbestemmelser - førtidig ophævelse af låneaftalen - kumulation af renterne af lånet og morarenterne)

(2021/C 297/12)

Processprog: slovakisk

Den forelæggende ret

Krajský súd v Prešove

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Prima banka Slovensko a.s.

Sagsøgt: HD

Konklusion

Med forbehold for den efterprøvelse, der skal foretages af den forelæggende ret, skal Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler fortolkes således, at det ikke finder anvendelse på nationale bestemmelser, hvorefter en forbruger, som har indgået en låneaftale med en erhvervsdrivende, ikke i henhold til vilkår i denne aftale kan være forpligtet til i tilfælde af førtidig ophævelse af låneaftalen at betale den erhvervsdrivende ordinære renter for perioden fra erklæringen om denne ophævelse indtil den faktiske tilbagebetaling af det lånte beløb, når betalingen af morarenter og de andre kontraktmæssige sanktioner, der skal betales i medfør af den nævnte aftale, giver mulighed for, at den erhvervsdrivende ydes erstatning for sit reelle tab.

(1) EUT C 329 af 5.10.2020.
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 10. juni 2021 — Ultimo Portfolio Investment (Luxembourg) S.A. mod KM (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sąd Rejonowy w Opatowie — Polen)

(Sag C-303/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - forbrugerkreditaftaler - direktiv 2008/48/EF - risiko for overdreven gældsættelse - artikel 8 - forpligtelse for kreditgiveren til at vurdere forbrugerens kreditværdighed - artikel 23 - sanktionens effektive, forholdsmæssige og afskrækkende karakter i tilfælde af tilsidesættelse af denne forpligtelse)

(2021/C 297/13)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Rejonowy w Opatowie

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ultimo Portfolio Investment (Luxembourg) S.A.

Sagsøgt: KM

Konklusion

Artikel 23 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/48/EF af 23. april 2008 om forbrugerkreditaftaler og om ophævelse af Rådets direktiv 87/102/EØF skal fortolkes således, at undersøgelsen af, hvorvidt de i denne bestemmelse fastsatte sanktioner er effektive, står i et rimeligt forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkning — navnlig i tilfælde af tilsidesættelse af den forpligtelse til at undersøge forbrugerens kreditværdighed, der er fastsat i dette direktivs artikel 8 — skal gennemføres ved i overensstemmelse med artikel 288, stk. 3, TEUF at tage hensyn til ikke blot den bestemmelse, der er specifikt vedtaget i national ret for at gennemføre det nævnte direktiv, men ligeledes til samtlige de nationale retsregler, idet disse i videst muligt omfang skal fortolkes i lyset af ordlyden af og formålene med samme direktiv, således at de nævnte sanktioner opfylder de krav, der er fastsat i dette direktivs artikel 23.

(1) EUT C 329 af 5.10.2020.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 10. juni 2021 — VI mod KRONE — Verlag Gesellschaft mbH & Co KG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof– Østrig)

(Sag C-65/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - forbrugerbeskyttelse - produktansvar - direktiv 85/374/EØF - artikel 2 - begrebet »defekt produkt« - eksemplar af en trykt avis, der indeholder et urigtigt sundhedsråd - udelukkelse fra anvendelsesområdet)

(2021/C 297/10)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: VI

Sagsøgt: KRONE — Verlag Gesellschaft mbH & Co KG

Konklusion

Artikel 2 i Rådets direktiv 85/374/EØF af 25. juli 1985 om tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om produktansvar, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/34/EF af 10. maj 1999, sammenholdt med direktivets artikel 1 og 6, som ændret ved direktiv 1999/34, skal fortolkes således, at et eksemplar af en trykt avis, som ved omtale af et paramedicinsk emne giver et urigtigt sundhedsråd vedrørende anvendelsen af en plante, hvis efterlevelse har forårsaget skade på helbredet hos en læser af denne avis, ikke udgør et »defekt produkt« som omhandlet i disse bestemmelser.

(1) EUT C 209 af 22.6.2020.
1)

Artikel 11, stk. 1, litra d), i Rådets direktiv 2003/109/EF af 25. november 2003 om tredjelandsstatsborgeres status som fastboende udlænding skal fortolkes således, at bestemmelsen — selv når der er gjort brug af muligheden for at anvende den undtagelse, der er fastsat i dette direktivs artikel 11, stk. 4 — er til hinder for en medlemsstats lovgivning, i henhold til hvilken boligstøtte til fastboende tredjelandsstatsborgere er betinget af, at disse dokumenterer på en i denne lovgivning fastlagt måde, at de har grundlæggende kundskaber i denne medlemsstats sprog, såfremt denne boligstøtte udgør »en central ydelse« som omhandlet i sidstnævnte bestemmelse, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at bedømme.
Domstolens dom (Niende Afdeling) af 3. juni 2021 — Rad Service Srl Unipersonale, Cosmo Ambiente Srl og Cosmo Scavi Srl mod Del Debbio SpA, Gruppo Sei Srl, Ciclat Val di Cecina Soc. Coop. og Daf Costruzioni Stradali Srl (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Consiglio di Stato — Italien)

(Forenede sager C-210/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter - direktiv 2014/24/EU - procedurens forløb - udvælgelse af deltagere og tildeling af kontrakter - artikel 63 - tilbudsgiver, der baserer sig på en anden enheds kapaciteter for at opfylde den ordregivende myndigheds krav - artikel 57, stk. 4, 6 og 7 - falske erklæringer afgivet af denne enhed - udelukkelse af den nævnte tilbudsgiver uden at pålægge denne eller tillade denne at erstatte den nævnte enhed - proportionalitetsprincippet)

(2021/C 289/21)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Rad Service Srl Unipersonale, Cosmo Ambiente Srl og Cosmo Scavi Srl

Sagsøgte: Del Debbio SpA, Gruppo Sei Srl, Ciclat Val di Cecina Soc. Coop. og Daf Costruzioni Stradali Srl

Procesdeltager: Azienda Unità Sanitaria Locale USL Toscana Centro

Konklusion

Artikel 63 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26. februar 2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF — sammenholdt med dette direktivs artikel 57, stk. 4, litra h), og i lyset af proportionalitetsprincippet — skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, hvorefter en ordregivende myndighed automatisk skal udelukke en tilbudsgiver fra en procedure for indgåelse af en offentlig kontrakt, når en hjælpevirksomhed, hvis kapaciteter tilbudsgiveren agter at basere sig på, har afgivet en falsk erklæring med hensyn til, om der foreligger straffedomme med endelig retskraft, uden i et sådant tilfælde at kunne pålægge eller i det mindste tillade denne tilbudsgiver at udskifte den nævnte enhed.

(1) EUT C 279 af 24.8.2020.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 3. juni 2021 — ZN mod Generalno konsulstvo na Republika Bulgaria v grad Valensia Kralstvo Ispania (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sofiyski rayonen sad — Bulgarien)

(Sag C-280/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - samarbejde om civilretlige spørgsmål - forordning (EU) nr. 1215/2012 - fastlæggelsen af den internationale kompetence for retterne i en medlemsstat - artikel 5, stk. 1 - arbejdstager, der er statsborger i en medlemsstat - aftale indgået med denne medlemsstats konsulære repræsentation i en anden medlemsstat - arbejdstagerens opgaver - ikke udøvelse af offentlig myndighed)

(2021/C 289/22)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Sofiyski rayonen sad

Parter i hovedsagen

Sagsøger: ZN

Sagsøgt: Generalno konsulstvo na Republika Bulgaria v grad Valensia Kralstvo Ispania

Konklusion

Artikel 5, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område, sammenholdt med tredje betragtning til denne forordning, skal fortolkes således, at denne bestemmelse finder anvendelse med henblik på fastlæggelsen af den internationale kompetence for retterne i en medlemsstat til at påkende en tvist mellem en arbejdstager fra en medlemsstat, som ikke udfører opgaver, der henhører under udøvelsen af offentlig myndighed, og en konsulær myndighed fra samme medlemsstat, som er beliggende på en anden medlemsstats område.

(1) EUT C 287 af 31.8.2020.
1)

Kongeriget Sverige har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4 i Rådets direktiv 91/271/EØF af 21. maj 1991 om rensning af byspildevand, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1137/2008 af 22. oktober 2008, sammenholdt med artikel 10 i direktiv 91/271, som ændret ved forordning nr. 1137/2008, idet det ikke har sikret, at spildevand fra byområderne Lycksele, Malå og Pajala før udledningen underkastes sekundær rensning eller en tilsvarende rensning. Kongeriget Sverige har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 3, TEU, idet det under den administrative procedure ikke meddelte Europa-Kommissionen de oplysninger, der var nødvendige for, at denne kunne bedømme, om rensningsanlæggene i byområderne Habo og Töreboda opfyldte kravene i direktiv 91/271, som ændret ved forordning nr. 1137/2008.