ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Retspleje - intervention - foreløbige forholdsregler - personer med interesse i afgørelsen - hovedsag angående en påstand om annullation af en forordning, der tillader medlemsstaterne at udveksle fiskekvoter - lokale forvaltninger - afvisning

(EF-statutten for Domstolen, art. 37, stk. 2, og art. 46, stk. 1)

2. Særlige rettergangsformer - betingelser for antagelse til realitetsbehandling - hovedsagens antagelse til realitetsbehandling - irrelevant - grænser

(Art. 242 EF og 243 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 1)

Sammendrag

1. Begrebet interesse i afgørelsen af tvisten i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 37, stk. 2, i statutten for Domstolen, skal forstås således, at der forudsættes en direkte og aktuel interesse i, hvorledes der træffes afgørelse om påstandene. Fællesskabets retsinstanser skal navnlig efterprøve, om den, der har fremsat begæring om intervention, berøres direkte af den anfægtede retsakt, og om den pågældendes interesse i sagens afgørelse er godtgjort.

En begæring om intervention, der er indgivet af en lokal forvaltning i en medlemsstat inden for rammerne af en sag om foreløbige forholdsregler med henblik på at opnå udsættelse af gennemførelsen af en forordning, der tillader to andre medlemsstater at udveksle fiskekvoter, og som er genstand for et annullationssøgsmål, skal afvises, hvis det ikke er godtgjort, at den økonomiske og sociale struktur i den pågældende lokale forvaltning i det væsentlige er afhængig af de erhvervsmæssige aktiviteter inden for fiskerisektoren.

( jf. præmis 15, 17 og 18 )

2. Spørgsmålet, om hovedsagen kan antages til realitetsbehandling, bør ganske vist som hovedregel ikke behandles under en sag om foreløbige forholdsregler, da afgørelsen i hovedsagen herved kan foregribes, men når det gøres gældende, at begæringen om foreløbige forholdsregler udspringer af en hovedsag, som åbenbart må afvises, kan det være nødvendigt, at der fremlægges omstændigheder, som godtgør, at hovedsagen ud fra en umiddelbar betragtning alligevel kan antages til realitetsbehandling.

( jf. præmis 21 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Særlige rettergangsformer - udsættelse af gennemførelsen - betingelser - uopsættelighed - alvorligt og uopretteligt tab - beslutning om tilbagekaldelse af tilladelse til markedsføring af humanlægemidler med stoffet »amfepramon«

(Art. 242 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 1 og 2)

2. Særlige rettergangsformer - udsættelse af gennemførelsen - betingelser - afvejning af samtlige interesser i sagen - hensynet til beskyttelsen af den offentlige sundhed vigtigere end økonomiske hensyn - grænser - beslutning om tilbagekaldelse af tilladelse til markedsføring af humanlægemidler med stoffet »amfepramon«

(Art. 242 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

Sammendrag

1. Spørgsmålet om, hvorvidt uopsættelighedsbetingelsen i forbindelse med en begæring om udsættelse af gennemførelsen af en beslutning er opfyldt, skal vurderes på baggrund af nødvendigheden af, at der træffes en foreløbig afgørelse for at undgå, at den begærende part udsættes for et alvorligt og uopretteligt tab. Det er i den forbindelse - og særligt når en lang række faktorer skal være til stede for, at tabet kan forvoldes - tilstrækkeligt, at tabet kan forudses med en tilstrækkelig grad af sandsynlighed.

Såfremt en kommissionsbeslutning om at tilbagekalde en tilladelse til markedsføring af humanlægemidler, der indeholder stoffet »amfepramon«, gennemføres umiddelbart, vil den medføre alvorlig og uoprettelig skade for sagsøgeren i form af, at sagsøgeren definitivt mister sin stilling på markedet.

( jf. præmis 44 og 47 )

2. Når Retten i forbindelse med en begæring om udsat gennemførelse af en retsakt foretager en afvejning af sagens forskellige interesser, skal den afgøre, om en eventuel annullation af den omtvistede beslutning ville have gjort det muligt at ændre den situation, som beslutningens umiddelbare gennemførelse vil medføre, og omvendt, om udsættelse af beslutningens gennemførelse kan hindre, at beslutningen senere får fuld virkning, såfremt sagsøgeren ikke får medhold i hovedsagen.

Såfremt beskyttelsen af den offentlige sundhed må tillægges større vægt end økonomiske overvejelser, kan henvisningen til den offentlige sundhed herved ikke i sig selv udelukke en gennemgang af sagens omstændigheder, og navnlig ikke af dens faktiske omstændigheder. Gennemførelsen af Kommissionens beslutning af 9. marts 2000 om tilbagekaldelse af tilladelse til markedsføring af humanlægemidler, der indeholder stoffet »amfepramon«, skal følgelig udsættes, idet Kommissionen ikke har godtgjort, at de beskyttelsesforanstaltninger, som den har truffet ved den anfægtede beslutning, ikke er åbenbart uforholdsmæssige.

( jf. præmis 49, 52, 53 og 54 samt domskonkl. )
KENDELSE AFSAGT AF RETTENS PRÆSIDENT

3. juli 2000

Sag T-163/00 R

Rosemarie Carotti

mod

Revisionsretten for De Europæiske Fællesskaber

»Sag om foreløbige forholdsregler — formaliteten«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-607

Angående:

Begæring om udsættelse af gennemførelsen af afgørelsen af 15. maj 2000 om at fritage sagsøgeren fra sit arbejde som gruppeleder i den italienske oversættelsesafdeling.

Udfald:

Begæringen tages ikke til følge. Afgørelsen om sagens omkostningern udsættes.

Sammendrag

Særlige rettergangsformer – udsættelse af gennemførelsen – foreløbige forholdsregler – betingelser for at indrømme – uopsættelighed – alvorligt og uopretteligt tab

(Art. 242 EF og 243 EF; Rettens procesreglementet, art. 104, stk. 2)

Spørgsmålet om, hvorvidt foreløbige forholdsregler bør anses for uopsættelige, afgøres under hensyn til, om sådanne foreløbige forholdsregler er nødvendige for at afværge, at den part, som begærer dem, påføres et alvorligt og uopretteligt tab.

Det er ikke tilstrækkeligt for at opfylde kravet om uopsættelighed i artikel 104, stk. 2, i Rettens procesreglement blot at påstå, at gennemførelsen af den retsakt, der begæres udsat, er umiddelbart forestående eller har fundet sted. Den sagsøgende part skal tillige fremføre omstændigheder, som godtgør uopsætteligheden, dvs. bevise, at han vil lide et alvorligt og uopretteligt tab, dersom begæringen ikke tages til følge.

(jf. præmis 7 og 8)
KENDELSER AFSAGT AF FORMANDEN FOR RETTENS ANDEN AFDELING

15. maj 2000

Sag T-101/00 R

Miguel Ángel Martín de Pablos

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — udvælgelsesprøve — ikke adgang til udvælgelsesprøven — særlige rettergangsformer — udsættelse af udvælgelsesproceduren«

Fuldstændig gengivelse på spansk II-347

Angående:

Begæring om foreløbige forholdsregler med påstand om udsættelse af proceduren i forbindelse med afholdelse af udvælgelsesprøve KOM/A/11/98.

Udfald:

Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge. Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.

Sammendrag

Foreløbige forholdsregler – udsættelse af gennemførelsen – betingelser – alvorligt og uopretteligt tab – udsættelse af proceduren i forbindelse med afholdelse af generel udvælgelsesprøve – begæring ikke taget tilfølge

(Art. 242 EF og 243 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2,)

Formålet med foreløbige forholdsregler er at sikre virkningen af dommen vedrørende sagens realitet. For at denne målsætning kan opfyldes, skal de begærede forholdsregler være uopsættelige, dvs. at det for at undgå et alvorligt og uopretteligt tab for sagsøgeren er nødvendigt at foreskrive dem og tillægge dem retsvirkninger før afgørelsen i hovedsagen.

De rettigheder, der tilkommer en ansøger, som ikke har fået adgang til at deltage i en generel udvælgelsesprøve, der afholdes med henblik på oprettelse af en ansættelsesreserve, og som indgiver en begæring om foreløbige forholdsregler med påstand om udsættelse af gennemførelsen af udvælgelsesproceduren, er tilstrækkeligt beskyttet, idet ansættelsesmyndigheden, såfremt Fællesskabets retsinstanser anerkender grundlaget for vedkommendes søgsmål med påstand om annullation af udvælgelseskomiteens afgørelse om ikke at give ham adgang til nævnte prøve, skal genoptage udvælgelsesprøven for den pågældende ansøger. En fortsættelse med gennemførelsen af ansættelsesproceduren indebærer således ikke en risiko for et alvorligt og uopretteligt tab for en sådan ansøger.

(jf. præmis 10, 21, 22 og 23)

Henvisning til: Retten, 22. juni 1990, forenede sager T-32/89 og T-39/89, Marcopoulos mod Domstolen, Sml. II, s. 281, præmis 44; Domstolen, 6. juli 1993, sag C-242/90P, Kommissionen mod Albani m.fl., Sml. I, s. 3839, præmis 13 og 17; Domstolen, 15. september 1995, sag C-254/95P-R, Parlamentet mod Innamorati, Sml. I, s. 2707, præmis 18; Domstolen, 25. marts 1999, sag C-65/99 P (R), Willeme mod Kommissionen, Sml. I, s. 1857, præmis 62.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Rådet - aktindsigt i Rådets dokumenter - afslag på aktindsigt i et dokument - annullationssøgsmål - frist - afvisning

(Art. 230 EF; Rådets afgørelse 93/731, art. 7, stk. 3)

Sammendrag

$$Et annullationssøgsmål, der er for sent anlagt, og som er rettet mod en afgørelse fra Rådet om ikke at give sagsøgeren indsigt i et dokument, må afvises, når Rådet i overensstemmelse med artikel 7, stk. 3, i afgørelse 93/731 om indsigt i Rådets dokumenter i skrivelsen fra dets Generalsekretariat, hvorved det underrettede sagsøgeren om dets afgørelse, desuden oplyste ham om indholdet af artikel 195 EF og 230 EF for så vidt angår henholdsvis betingelserne for fysiske personers indbringelse af klage for ombudsmanden og Domstolens prøvelse af lovligheden af retsakter vedtaget af Rådet, idet en normalt påpasselig person ikke kunne nære nogen tvivl hverken om afgørelsens endelige karakter eller om søgsmålsfristen i henhold til artikel 230 EF.

( jf. præmis 23 og 24 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssøgsmål - fysiske eller juridiske personer - retsakter, der berører dem umiddelbart og individuelt - forordning om ændring af den kombinerede nomenklatur - sag anlagt af en importør af konserves af svampe af slægten Agaricus - afvisning

(Art. 230, stk. 4, EF, art. 234 EF og art. 249, stk. 2, EF; Kommissionens forordning nr. 2626/1999 om ændring af bilag I til Rådets forordning nr. 2658/87)

Sammendrag

$$Retten er afskåret fra at påkende et annullationssøgsmål, som er anlagt af en virksomhed, der importerer konserves af svampe af slægten Agaricus, til prøvelse af Kommissionens forordning nr. 2626/1999 om ændring af bilag I til Rådets forordning nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, hvori det med henblik på at skelne mellem svampe henhørende under underposition 2001 90 50 i den kombinerede nomenklatur og svampe henhørende under underposition 2003 10 bestemmes, at indholdet af salt i svampe henhørende under underposition 2001 90 50 ikke må overstige en bestemt grænse.

Denne forordning fremtræder nemlig som en almengyldig foranstaltning efter artikel 249, stk. 2, EF. Den vedrører - for at sikre en ensartet anvendelse af den fælles toldtarif - en objektivt bestemt situation og har retsvirkninger for alment og abstrakt afgrænsede persongrupper, herunder importører af de i forordningen omhandlede produkter.

Selv om sagsøgeren hører til en lukket kreds af erhvervsdrivende, som er parter i kontrakter, hvis opfyldelse den nævnte forordning hævdes at være til hinder for, har sagsøgeren ikke henvist til nogen konkret bestemmelse, hvorefter Kommissionen i den anfægtede forordning var forpligtet til at tage hensyn til situationen for disse erhvervsdrivende.

Muligheden for med større eller mindre bestemthed at angive antallet eller endog identiteten af de retssubjekter, som en foranstaltning finder anvendelse på, er endvidere på ingen måde ensbetydende med, at disse retssubjekter skal anses for individuelt berørt af denne foranstaltning, når det er ubestridt, at foranstaltningen anvendes på grundlag af objektive faktiske og retlige kriterier, som er fastlagt i den pågældende retsakt. Den anfægtede forordning, der finder anvendelse på en objektivt bestemt situation, berører imidlertid alene sagsøgeren i dennes objektive egenskab af importør af de omhandlede produkter. Den omstændighed, at en generel retsakt kan have forskellige konkrete virkninger for de enkelte retssubjekter, som den finder anvendelse på, er ikke tilstrækkeligt til at adskille dem i forhold til alle de andre berørte erhvervsdrivende, når det står fast, at retsakten anvendes på grundlag af en objektivt bestemt situation.

Selv om sagsøgeren ikke kan påstå den anfægtede forordning annulleret, bevarer virksomheden imidlertid muligheden for at påberåbe sig dennes ulovlighed for de nationale domstole, som træffer afgørelse under overholdelse af artikel 234 EF.

( jf. præmis 24, 27, 29, 31, 32, 33 og 36 )
RETTENS KENDELSE (Fjerde Afdeling)

2. februar 2001

Sag T-97/00

Anastassia Vakalopoulou

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Midlertidigt ansatte — tidsbegrænset kontrakt — forlængelse — annullationssøgsmål og erstatningssøgsmål — akt, der indeholder et klagepunkt — åbenbart afvisningsgrundlag«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-91

Angående:

Påstand dels om annullation af Kommissionens afgørelse om ikke at forlænge sagsøgerens kontrakt som midlertidigt ansat, dels om erstatning for det økonomiske tab, sagsøgeren hævder at have lidt.

Udfald:

Sagen afvises. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – søgsmål – akt, der indeholder et klagepunkt – begreb – skrivelse til en midlertidig ansat, hvori denne mindes om tidspunktet for udløbet af hans ansættelseskontrakt – afvisning

Kun retsakter og beslutninger, som har retligt bindende virkninger, der direkte og umiddelbart kan påvirke sagsøgerens interesser gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling, kan være genstand for et annullationssøgsmål.

En institution ændrer på ingen måde en midlertidigt ansats retsstilling, når den i en skrivelse anfører, at den ansattes kontrakt udløber på det normale tidspunkt. I mangel af en ansøgning i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 1, fra den midlertidigt ansatte om forlængelse af dennes kontrakt, der enten er blevet afvist, eller som institutionen har undladt at besvare, er det alene ansættelseskontrakten, der har retligt bindende virkninger for den pågældende. Den midlertidigt ansatte kan således ikke gyldigt indgive en klage over og anlægge et annullationssøgsmål mod en ren informativ skrivelse, hvori der mindes om tidspunktet for ansættelseskontraktens udløb.

(jf. præmis 13 og 14)

Henvisning til: Domstolen, 11. november 1981, sag 60/81, IBM mod Kommissionen, Sml. s. 2639, præmis 9; Domstolen, 24. juni 1986, sag 53/85, AKZO Chemie mod Kommissionen, Sml. s. 1965, præmis 16; Domstolen, 9. juli 1987, sag 329/85, Castagnoli mod Kommissionen, Sml. s. 3281, præmis 10, 11 og 12; Domstolen, 4. maj 1988, sag 95/87, Contini mod Kommissionen, Sml. s. 2537, præmis 8, 9 og 10; Retten, 15. juli 1993, forenede sager T-17/90, T-28/91 og T-17/92, Cámara Alloisio m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 841, præmis 39; Retten, 19. oktober 1995, sag T-562/93, Obst mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 247, og II, s. 737, præmis 23.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Særlige rettergangsformer - udsættelse af gennemførelsen - foreløbige forholdsregler - betingelser - uopsættelighed - alvorligt og uopretteligt tab

(Art. 242 EF og 243 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

2. Særlige rettergangsformer - foreløbige forholdsregler - betingelser - uopsættelighed - hensyntagen til sagsøgers manglende omhu

(Art. 243 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

Sammendrag

1. Når den anfægtede retsakt under en sag om foreløbige forholdsregler hører til et område, hvor fællesskabsinstitutionen har et vidt skøn, ikke blot med hensyn til, om de betingelser, der kan begrunde vedtagelsen af en beskyttelsesforanstaltning, er opfyldt, men også med hensyn til det principielle spørgsmål, om der skal vedtages en beskyttelsesforanstaltning, når størstedelen af sagsøgerens anbringender vedrører netop den måde, hvorpå institutionen har vurderet spørgsmålet, om det var nødvendigt at træffe beskyttelsesforanstaltningen, og hvordan den nærmere skulle udformes, og når en afgørelse fra Fællesskabets retsinstanser om dens udsættelse i praksis ville have endelige virkninger i betragtning af den anfægtede retsakts tidsbegrænsede gyldighed, kan Fællesskabets retsinstanser kun sætte deres skøn i stedet for institutionens under ekstraordinære omstændigheder, hvor der foreligger en særligt udpræget »fumus boni juris« og en ubestridelig uopsættelighed.

( jf. præmis 46, 47 og 48 )

2. En foreløbig forholdsregels uopsættelige karakter skal være en følge af de virkninger, som den anfægtede retsakt fremkalder, og ikke af manglende omhu fra den, der begærer denne forholdsregel. Det påhviler nemlig sidstnævnte at udvise rimelig omhu for at begrænse tabets omfang.

( jf. præmis 59 )
KENDELSE AFSAGT AF RETTENS PRÆSIDENT

31. januar 2001

Sag T-373/00 R

Carmine Salvatore Tralli

mod

Den Europæiske Centralbank

»Særlige rettergangsformer — uopsættelighed — foreligger ikke«

Fuldstændig gengivelse på tysk II-83

Angående:

Begæring om udsættelse af gennemførelsen af Den Europæiske Centralbanks afgørelse af 29. november 2000 om at afskedige sagsøgeren ved udløbet af hans prøvetid.

Udfald:

Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge. Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.

Sammendrag

Foreløbige forholdsregler – udsættelse af gennemførelse – betingelser – uopsættelighed – alvorligt og uopretteligt tab – bevisbyrde – udelukkende økonomisk skade – ansat i Den Europæiske Centralbank afskediget ved udløbet af sin prøvetid

(Art. 242 EF, Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

Spørgsmålet om, hvorvidt en foreløbig forholdsregel er uopsættelig, skal vurderes ud fra, om det er nødvendigt at træffe en foreløbig afgørelse for at undgå, at den part, der har indgivet begæringen, lider et alvorligt og uopretteligt tab. Det påhviler sidstnævnte at godtgøre, at det vil påføre vedkommende et sådant tab, såfremt man afventer afgørelsen i hovedsagen.

Et rent økonomisk tab kan principielt ikke antages at være uopretteligt eller blot vanskeligt at oprette, såfremt tabet kan dækkes ved en senere økonomisk erstatning. Retten må dog på grundlag af de konkrete omstændigheder i hvert enkelt tilfælde vurdere, om en øjeblikkelig gennemførelse af den anfægtede afgørelse kan forvolde sagsøgeren et alvorligt og uopretteligt tab, som ikke vil kunne afhjælpes, selv om den anfægtede retsakt annulleredes under behandlingen af hovedsagen.

Det forhold, at en tidligere ansat i Den Europæiske Centralbank, der er blevet afskediget ved udløbet af sin prøvetid, på grund af sin familiære situation ser sig tvunget til at finde et nyt arbejde, udgør ikke i sig selv et alvorligt og uopretteligt tab. Det er en simpel konsekvens af det forhold, at Den Europæiske Centralbank som arbejdsgiver principielt og i henhold til sine regler har ret til at opsige sagsøgerens kontrakt. Endvidere er risikoen for, at kontrakten opsiges ved prøvetidens udløb, uadskilleligt forbundet med ethvert arbejdsforhold af denne art, hvilket enhver ansat er bekendt med.

(jf. præmis 23, 24, 26 og 27)

Henvisning til: Domstolen, 18. oktober 1991, sag C-213/91 R, Abertal m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 5109, præmis 24; Retten, 15. juli 1998, sag T-73/98 R, Prayon-Rupel mod Kommissionen, Sml. II, s. 2769, præmis 36; Retten, 26. februar 1999, sag T-203/98 R, Tzikis mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 37, og II, s. 167, præmis 52; Retten, 30. juni 1999, sag T-70/99 R, Alpharmamod Rådet, Sml. II, s. 2027, præmis 128; Retten, 20. juli 2000, sag T-169/00 R, Esedra mod Kommissionen, Sml. II, s. 2951, præmis 43 og 44; Domstolen, 12. oktober 2000, sag C-278/00R, Grækenland mod Kommissionen, Sml. I, s. 8787, præmis 14.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssøgsmål - fysiske eller juridiske personer - retsakter, der berører dem umiddelbart og individuelt - forordning om optagelse af visse betegnelser i registeret over beskyttede oprindelsesbetegnelser og beskyttede geografiske betegnelser - søgsmål anlagt af en producent, som markedsfører produkter under en betegnelse, der er gjort til genstand for optagelse, og som hos den nationale myndighed har gjort indsigelse mod registreringen af denne - afvisning

(Art. 230, stk. 4, EF; Rådets forordning nr. 2081/92, art. 7; Kommissionens forordning nr. 1338/2000)

Sammendrag

$$Et annullationssøgsmål anlagt af en producent af produkter, der fremstilles af ænder, til prøvelse af forordning nr. 1338/2000 om tilføjelse til bilaget til forordning nr. 2400/96 om optagelse af visse betegnelser i det register over beskyttede oprindelsesbetegnelser og beskyttede geografiske betegnelser, der er fastsat i forordning nr. 2081/92, for så vidt som den vedrører registrering som beskyttet geografisk betegnelse af betegnelsen »canard à foie gras du Sud-Ouest«, kan ikke antages til realitetsbehandling.

Selv om det ikke er udelukket, at en bestemmelse som den i sagen omhandlede, som ifølge sin art og rækkevidde har almengyldig karakter, kan berøre en fysisk eller juridisk person individuelt, er det ikke tilfældet i den foreliggende sag. For det første er alle andre producenter, der aktuelt eller potentielt befinder sig i en situation, der er identisk med den af sagsøgeren påberåbte, berørt af forordning nr. 1338/2000 på samme måde som sagsøgeren. Den omstændighed, at en normativ retsakt kan have forskellige konkrete følger for de forskellige retssubjekter, den gælder for, adskiller dem for det andet ikke fra alle andre berørte erhvervsdrivende, idet retsaktens anvendelse sker på baggrund af en objektivt bestemt situation. Endelig følger anvendelsen af den geografiske betegnelse, som sagsøgeren påberåber sig, ikke af en specifik ret, som sagsøgeren har opnået på nationalt eller fællesskabsretligt plan inden vedtagelsen af forordning nr. 1338/2000, og som denne har tilsidesat.

I øvrigt er den omstændighed, at den kompetente myndighed i den medlemsstat, hvori sagsøgeren er etableret, ikke har videresendt sagsøgerens indsigelse til Kommissionen, ikke tilstrækkelig til at godtgøre, at søgsmålet kan antages til realitetsbehandling. I denne henseende henhører de proceduregarantier, der gives borgerne inden for rammerne af indsigelsessystemet i henhold til forordning nr. 2081/92, alene under medlemsstaternes ansvar og indebærer ingen udøvelse af skønsmæssige beføjelser fra Kommissionens side, således at der ikke er fastsat særlige proceduremæssige garantier til fordel for borgerne på fællesskabsplan.

( jf. præmis 34, 36, 37, 40-44, 47 og 53 )