ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Første Afdeling) af 16. juli 2020 — Belgische Staat, ved Minister van Werk, Economie en Consumenten, ansvarlig for Buitenlandse handel, og ved Directeur-Generaal van de Algemene Directie Controle en Bemiddeling van de FOD Economie, K.M.O., Middenstand en Energie, nu Algemene Directie Economische Inspectie, og Directeur-Generaal van de Algemene Directie Controle en Bemiddeling van de FOD Economie, K.M.O., Middenstand en Energie, nu Algemene Directie Economische Inspectie mod Movic BV, Events Belgium BV og Leisure Tickets & Activities International BV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hof van beroep te Antwerpen — Belgien)

(Sag C-73/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i civile sager - forordning (EU) nr. 1215/2012 - artikel 1, stk. 1 - anvendelsesområde - begrebet »det civil- og handelsretlige område« - søgsmål med påstand om forbud mod urimelig handelspraksis anlagt af en offentlig myndighed med henblik på beskyttelse af forbrugernes interesser)

(2020/C 297/14)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hof van beroep te Antwerpen

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Belgische Staat, ved Minister van Werk, Economie en Consumenten, ansvarlig for Buitenlandse handel, og ved Directeur-Generaal van de Algemene Directie Controle en Bemiddeling van de FOD Economie, K.M.O., Middenstand en Energie, nu Algemene Directie Economische Inspectie, og Directeur-Generaal van de Algemene Directie Controle en Bemiddeling van de FOD Economie, K.M.O., Middenstand en Energie, nu Algemene Directie Economische Inspectie

Sagsøgte: Movic BV, Events Belgium BV og Leisure Tickets & Activities International BV

Konklusion

Artikel 1, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at begrebet »det civil- og handelsretlige område«, der er nævnt i denne bestemmelse, omfatter et søgsmål mellem myndighederne i én medlemsstat og erhvervsdrivende, der er hjemmehørende i en anden medlemsstat, i hvilken forbindelse disse myndigheder har nedlagt principal påstand om, at det fastslås, at der foreligger overtrædelser, som udgør urimelig — og angiveligt ulovlig — handelspraksis, og at det fastslås, at denne praksis skal bringes til ophør, samt, som supplerende påstand, at det fastslås, at der skal træffes foranstaltninger til offentliggørelse, og at der pålægges en tvangsbøde.

(1) EUT C 139 af 15.4.2019.
—

For det andet, for at der foreligger en sådan kontrol, er det tilstrækkeligt, at offentlige organer i fællesskab ejer, eventuelt indirekte, mindst 25 % af kapitalen eller stemmerettighederne i den pågældende virksomhed i overensstemmelse med vedtægterne for den virksomhed, som udøver den direkte kontrol over den førstnævnte virksomhed, uden at det er fornødent tillige at undersøge, om disse organer er i stand til at påvirke og koordinere deres repræsentanters faktiske udøvelse af deres stemmerettigheder, eller om disse repræsentanter faktisk varetager de nævnte organers interesser.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 1. oktober 2020 — Ehab Makhlouf mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-157/19 P) (1)

(Appel - den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger over for Den Syriske Arabiske Republik - foranstaltninger over for fremtrædende erhvervsfolk, der driver virksomhed i Syrien - liste over personer, der er omfattet af indefrysningen af pengemidler og økonomiske ressourcer - appellantens navn omfattet - annullationssøgsmål)

(2020/C 399/13)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Ehab Makhlouf (ved avocat E. Ruchat)

Den anden part i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union (ved V. Piessevaux og S. Kyriakopoulou, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen afvises.

2) Ehab Makhlouf betaler sagsomkostningerne.

(1) EUT C 172 af 20.5.2019.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 1. oktober 2020 — Syriatel Mobile Telecom (Joint Stock Company) mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-159/19 P) (1)

(Appel - fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger over for Den Syriske Arabiske Republik - foranstaltninger iværksat over for visse personer og enheder, der driver virksomhed i Syrien - liste over personer og enheder, der er omfattet af indefrysningen af midler og økonomiske ressourcer - opførelse af appellantens navn - annullationssøgsmål)

(2020/C 399/15)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Syriatel Mobile Telecom (Joint Stock Company) (ved avocat E. Ruchat)

Den anden part i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union (ved V. Piessevaux et S. Kyriakopoulou, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Syriatel Mobile Telecom (Joint Stock Company) betaler sagsomkostningerne.

(1) EUT C 172 af 20.5.2019.
C 399/14

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 1. oktober 2020 — Bena Properties Co. SA mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-260/19 P) (1)

(Appel - den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger, der er truffet over for Den Syriske Arabiske Republik - foranstaltninger rettet mod visse personer og enheder, der udøver deres virksomhed i Syrien - liste over personer og enheder, der er omfattet af indefrysningen af pengemidler og økonomiske ressourcer - appellantens navn omfattet - annullationssøgsmål)

(2020/C 399/18)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Bena Properties Co. SA (ved avocat E. Ruchat)

Den anden part i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union (ved V. Piessevaux og S. Kyriakopoulou, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen afvises.

2) Bena Properties Co. SA betaler sagsomkostningerne.

(1) EUT C 187 af 3.6.2019.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 10. september 2020 — Tax-Fin-Lex d.o.o. mod Ministrstvo za notranje zadeve (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil — Slovenien)

(Sag C-367/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - offentlige tjenesteydelseskontrakter - direktiv 2014/24/EU - artikel 2, stk. 1, nr. 5) - begrebet »offentlig kontrakt« - begrebet »gensidigt bebyrdende kontrakt« - tilbudsgivers tilbud til en pris på 0 EUR - afvisning af et tilbud - artikel 69 - unormalt lavt tilbud)

(2020/C 390/14)

Processprog: slovensk

Den forelæggende ret

Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Tax-Fin-Lex d.o.o.

Sagsøgt: Ministrstvo za notranje zadeve

procesdeltager: LEXPERA d.o.o.

Konklusion

Artikel 2, stk. 1, nr. 5), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26. februar 2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF, som ændret ved Kommissionens delegerede forordning (EU) 2017/2365 af 18. december 2017, skal fortolkes således, at den ikke udgør et retsgrundlag for at afvise en tilbudsgivers tilbud i forbindelse med en offentlig udbudsprocedure, alene fordi prisen i tilbuddet er på 0 EUR.

(1) EUT C 263 af 5.8.2019.
1)

Artikel 17, stk. 2, litra a), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, skal fortolkes således, at en afgiftspligtig person har ret til at fradrage den indgående merværdiafgift for arbejder med udvidelse af en kommunevej udført til fordel for en kommune, når denne vejstrækning både anvendes af denne afgiftspligtige person i forbindelse med dennes økonomiske virksomhed og af offentligheden, for så vidt som disse udvidelsesarbejder ikke er gået videre, end hvad der var nødvendigt for at give nævnte afgiftspligtige person mulighed for at udøve sin økonomiske virksomhed, og for så vidt som omkostningerne herfor er indeholdt i prisen for de udgående transaktioner foretaget af samme afgiftspligtige person.
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 10. september 2020 — Hamas mod Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen

(Sag C-386/19 P) (1)

(Appel - fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - bekæmpelse af terrorisme - restriktive foranstaltninger over for visse personer og enheder - indefrysning af midler - fælles holdning 2001/931/FUSP - artikel 1, stk. 4 og 6 - forordning (EF) nr. 2580/2001 - artikel 2, stk. 3 - opretholdelse af en organisation på listen over personer, grupper og enheder, som er involveret i terrorhandlinger - betingelser - kompetent myndighed svarende til en judiciel myndighed - afgørelse om domfældelse - risiko for involvering i terroraktiviteter består fortsat - begrundelsespligt - ret til forsvar - ret til en effektiv domstolsbeskyttelse)

(2020/C 390/15)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Hamas (ved avocate L. Glock)

De øvrige parter i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union (ved B. Driessen og S. Van Overmeire, som befuldmægtigede) og Europa-Kommissionen (først ved F. Castillo de la Torre, L. Baumgart, J. Roberti di Sarsina, C. Zadra og A. Tizzano, derefter ved F. Castillo de la Torre, L. Baumgart og J. Roberti di Sarsina, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Hamas bærer sine egne omkostninger og betaler de af Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.

(1) EUT C 220 af 1.7.2019.
2)

I tilfælde af konflikt mellem bestemmelserne i forordning nr. 1924/2006, som ændret ved forordning nr. 107/2008, og bestemmelserne i Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (»direktivet om urimelig handelspraksis«) vil bestemmelserne i forordningen have forrang og finde anvendelse på urimelig handelspraksis med hensyn til sundhedsanprisninger som omhandlet i den nævnte forordning.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 16. september 2020 — XT mod Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas — Litauen)

(Sag C-312/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2006/112/EF - det fælles merværdiafgiftssystem (moms) - artikel 9, stk. 1 - artikel 193 - begrebet »afgiftspligtig person« - aftale om fælles aktivitet - partnerskab - henføring af en økonomisk transaktion til én af partnerne - bestemmelse af den afgiftspligtige person)

(2020/C 390/11)

Processprog: litauisk

Den forelæggende ret

Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

Parter i hovedsagen

Sagsøger: XT

Sagsøgt: Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

Konklusion

Artikel 9, stk. 1, og artikel 193 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at en fysisk person, som med en anden fysisk person har indgået en aftale om fælles aktivitet udgørende et partnerskab, der ikke har status som juridisk person og er kendetegnet ved den omstændighed, at den førstnævnte person har ret til at handle på vegne af samtlige partnere, men indgår alene og i eget navn i relationer med tredjeparter, når vedkommende foretager dispositioner, der udgør økonomisk virksomhed, som det pågældende partnerskab udøver, skal anses for »afgiftspligtig person« som omhandlet i artikel 9, stk. 1, i direktiv 2006/112 og for selv at skulle betale den merværdiafgift, der skyldes i henhold til dette direktivs artikel 193, for så vidt som vedkommende har handlet i eget navn eller for tredjemands regning som kommissionær som omhandlet i nævnte direktivs artikel 14, stk. 2, litra c), og artikel 28.

(1) EUT C 220 af 1.7.2019.
C 390/15

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 16. september 2020 — »Skonis ir kvapas« UAB mod Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas — Litauen)

(Sag C-674/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - punktafgiftsstruktur og -satser for forarbejdet tobak - direktiv 2011/64/EU - artikel 2, stk. 2 - artikel 5, stk. 1 - begrebet »produkter, som helt eller delvis består af andre stoffer end tobak« - begrebet »røgtobak« - vandpibetobak)

(2020/C 390/21)

Processprog: litauisk

Den forelæggende ret

Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

Parter i hovedsagen

Sagsøger:»Skonis ir kvapas« UAB

Sagsøgt: Muitinės departamentas prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

Procesdeltager: Vilniaus teritorinė muitinė

Konklusion

Artikel 2 og 5 i Rådets direktiv 2011/64/EU af 21. juni 2011 om punktafgiftsstrukturen og -satserne for forarbejdet tobak skal fortolkes således, at vandpibetobak, der består af op til 24 % tobak og andre stoffer som sukkeropløsning, glycerin, aromastoffer og konserveringsmiddel, skal kvalificeres som »produkt, som delvis består af andre stoffer end tobak« i disse bestemmelsers forstand og følgelig i sin helhed og uanset indholdet af andre stoffer deri anses for røgtobak, som er underlagt punktafgift på tobak.

(1) EUT C 413 af 9.12.2019.
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 10. september 2020 — Hamas mod Rådet for Den Europæiske Union, Den Franske Republik og Europa-Kommissionen

(Sag C-122/19 P) (1)

(Appel - fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - bekæmpelse af terrorisme - restriktive foranstaltninger over for visse personer og enheder - indefrysning af midler - fælles holdning 2001/931/FUSP - artikel 1, stk. 4 og 6 - forordning (EF) nr. 2580/2001 - artikel 2, stk. 3 - opretholdelse af en organisation på listen over personer, grupper og enheder, som er involveret i terrorhandlinger - betingelser - kompetent myndighed svarende til en judiciel myndighed - afgørelse om domfældelse - risiko for involvering i terroraktiviteter består fortsat - faktuelt grundlag for afgørelserne om indefrysning af midler - begrundelsespligt - ret til en effektiv domstolsbeskyttelse)

(2020/C 390/10)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Hamas (ved avocate L. Glock)

De øvrige parter i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union (ved B. Driessen og K. Pavlaki, som befuldmægtigede), Den Franske Republik og Europa-Kommissionen (først ved F. Castillo de la Torre, A. Bouquet, J. Roberti di Sarsina, C. Zadra og A. Tizzano, derefter ved F. Castillo de la Torre, A. Bouquet og J. Roberti di Sarsina, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Hamas bærer sine egne omkostninger og betaler de af Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.

(1) EUT C 131 af 8.4.2019.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 10. september 2020 — BMW Bayerische Motorenwerke AG mod Hauptzollamt München (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht München — Tyskland)

(Sag C-509/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - toldunion - EU-toldkodeksen - forordning (EU) nr. 952/2013 - artikel 71, stk. 1, litra b) - toldværdi - import af elektroniske produkter udstyret med software)

(2020/C 390/18)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht München

Parter i hovedsagen

Sagsøger: BMW Bayerische Motorenwerke AG

Sagsøgt: Hauptzollamt München

Konklusion

Artikel 71, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 952/2013 af 9. oktober 2013 om EU-toldkodeksen skal fortolkes således, at denne bestemmelse med henblik på at fastsætte toldværdien af en importeret vare tillader, at der til denne vares transaktionsværdi lægges den økonomiske værdi af software, der er udviklet i Den Europæiske Union, og som af køberen er leveret uden beregning til sælgeren, der er etableret i et tredjeland.

(1) EUT C 328 af 30.9.2019.
Domstolens dom (Niende Afdeling) af 16. september 2020 — SC Romenergo SA og Aris Capital SA mod Autoritatea de Supraveghere Financiară (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie — Rumænien)

(Sag C-339/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - frie kapitalbevægelser - selskabsret - aktier, der er optaget til handel på et reguleret marked - finansielt investeringsselskab - national lovgivning, der fastsætter et loft for kapitalandele i visse finansielle investeringsselskaber - retlig formodning om handling i forståelse med andre)

(2020/C 390/12)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: SC Romenergo SA og Aris Capital SA

Sagsøgt: Autoritatea de Supraveghere Financiară

Konklusion

Artikel 63 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en national foranstaltning, der fastsætter et loft på 5 % for kapitalandele i et finansielt investeringsselskab, såfremt denne foranstaltning ikke er begrundet i et tvingende alment hensyn, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 255 af 29.7.2019.
3)

Francisco Carreras Sequeros, Mariola de las Heras Ojeda, Olivier Maes, Gabrio Marinozzi, Giacomo Miserocchi og Marc Thieme Groen bærer hver deres egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af Rådet for Den Europæiske Union i forbindelse med nærværende appelsager og i forbindelse med sagen for Den Europæiske Unions Ret samt de omkostninger, der er afholdt af Kommissionen i forbindelse med sagen for Retten.
2)

§ 4, stk. 1, i rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse, der blev indgået den 18. marts 1999, og som er opført som bilag til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal fortolkes således, at den er til hinder for anvendelsen af en national lovgivning, hvorefter det blandt de undervisere på et universitet, der fortsætter med at udøve deres hverv på universitetet efter at have nået den lovbestemte pensionsalder, kun er de undervisere, der har titel af ph.d.-vejledere, der kan opretholde deres status som fastansat underviser, mens de undervisere, der ikke er ph.d.-vejledere, kun kan indgå tidsbegrænsede ansættelseskontrakter med dette universitet med en ringere aflønningsordning end den, der indrømmes fastansatte ledende undervisere, for så vidt som den første kategori af undervisere består af fastansatte arbejdstagere, der er sammenlignelige med de arbejdstagere, der tilhører den anden kategori, og for så vidt som den lønforskel, der bl.a. følger af den nævnte aflønningsordning, ikke er objektivt begrundet, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 8. oktober 2020 — Impresa Pizzarotti & C SPA Italia Sucursala Cluj mod Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunalul Cluj — Rumænien)

(Sag C-558/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - artikel 49 TEUF og 63 TEUF - etableringsfrihed - frie kapitalbevægelser - fastlæggelse af den skattepligtige indkomst for selskaber - person, som befinder sig i et afhængighedsforhold - ekstraordinær fordel, som en hjemmehørende filial indrømmer et ikke-hjemmehørende selskab - berigtigelse af et ikke-hjemmehørende selskabs filials skattepligtige indkomst - ingen berigtigelse af den skattepligtige indkomst i tilfælde, hvor et hjemmehørende selskab indrømmes en lignende fordel af sin filial - princippet om fri konkurrence - restriktion for etableringsfriheden - begrundelse - afbalanceret fordeling af beskatningskompetencen mellem medlemsstaterne - proportionalitet)

(2020/C 414/13)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Tribunalul Cluj

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Impresa Pizzarotti & C SPA Italia Sucursala Cluj

Sagsøgt: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală de Administrare a Marilor Contribuabili

Konklusion

Artikel 49 TEUF skal fortolkes således, at den i princippet ikke er til hinder for bestemmelser i en medlemsstat, hvorefter overførsel af midler fra en hjemmehørende filial til dens moderselskab hjemmehørende i en anden medlemsstat kan kvalificeres som »en indtægtsgenererende transaktion« med den konsekvens, at den omfattes af bestemmelserne om afregningspriser, hvorimod en identisk transaktion mellem en filial og dens moderselskab, der begge er hjemmehørende i den samme medlemsstat, ikke kan kvalificeres på tilsvarende måde, således at bestemmelserne om afregningspriser ikke finder anvendelse.

(1) EUT C 372 af 4.11.2019.
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 8. oktober 2020 — Staatssecretaris van Financiën mod Exter BV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden — Nederlandene)

(Sag C-330/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - toldunion - forordning (EØF) nr. 2913/92 - EF-toldkodeks - artikel 121, stk. 1 - proceduren for aktiv forædling - overgang til fri omsætning - toldskylds opståen - fastsættelse af toldskylden - begrebet »beskatningselementer« - hensyntagen til en præferencetoldforanstaltning)

(2020/C 414/07)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Staatssecretaris van Financiën

Sagsøgt: Exter BV

Konklusion

Artikel 121, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for anvendelsen af en præferencetoldforanstaltning, som indebærer en nedsat toldsats, og som var gældende på tidspunktet for antagelse af angivelsen om varernes henførsel under proceduren for aktiv forædling, men som var suspenderet på datoen for antagelsen af angivelsen om disse varers overgang til fri omsætning.

(1) EUT C 238 af 15.7.2019.
1)

Artikel 7, stk. 2, og artikel 10 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 492/2011 af 5. april 2011 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Unionen skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter en statsborger fra en anden medlemsstat og dennes mindreårige børn, der alle i den førstnævnte medlemsstat har ret til ophold på grundlag af denne forordnings artikel 10 som følge af, at disse børn går i skole i denne samme medlemsstat, under alle omstændigheder og automatisk er udelukket fra retten til ydelser til sikring af deres underhold. Artikel 24, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EØF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF rejser ikke tvivl om denne fortolkning.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 8. oktober 2020 — Allmänna ombudet hos Tullverket mod Combinova AB (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Kammarrätten i Göteborg — Sverige)

(Sag C-476/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - EU-toldkodeksen - artikel 124, stk. 1, litra k) - toldskyldens ophør i tilfælde af varernes manglende anvendelse - begrebet »anvendt vare« - procedure for aktiv forædling - toldskyld opstået som følge af manglende overholdelse af reglerne i forbindelse med proceduren for aktiv forædling - manglende fremlæggelse af afslutningsopgørelsen inden for den fastsatte frist)

(2020/C 414/11)

Processprog: svensk

Den forelæggende ret

Kammarrätten i Göteborg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Allmänna ombudet hos Tullverket

Sagsøgt: Combinova AB

Konklusion

Artikel 124, stk. 1, litra k), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 952/2013 af 9. oktober 2013 om EU-toldkodeksen skal fortolkes således, at den anvendelse af varer, som denne bestemmelse henviser til, alene omfatter en anvendelse, der går ud over de forædlingsprocesser, som toldmyndighederne har tilladt under proceduren for aktiv forædling i denne forordnings artikel 256, og ikke en anvendelse, der er i overensstemmelse med de tilladte forædlingsprocesser.

(1) EUT C 288 af 26.8.2019.