Forslag til afgørelse fra generaladvokat Darmon fremsat den 28. juni 1994. - SIMON J. M. VAN MUNSTER MOD RIJKSDIENST VOOR PENSIOENEN. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: ARBEIDSHOF ANTWERPEN - BELGIEN. - SOCIAL SIKRING - ARBEJDSKRAFTENS FRIE BEVAEGELIGHED - LIGEBEHANDLING AF MAEND OG KVINDER - PENSION - FORHOEJELSE AF PENSIONEN PAA GRUND AF AEGTEFAELLE DER FORSOERGES. - SAG C-165/91.



Samling af Afgørelser 1994 side I-04661



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hr. praesident,

De herrer dommere,

1. Genaabningen af den mundtlige forhandling i denne praejudicielle sag har medfoert en debat, som foerer mig til at supplere mit forslag til afgoerelse af 14. januar 1993 med foelgende bemaerkninger.

2. Jeg skal ikke i detaljer vende tilbage til den faktiske og retlige sammenhaeng i denne sag, men henvise til mit foerste forslag.

3. Som bekendt har den forelaeggende ret forelagt et spoergsmaal om, hvorvidt den belgiske lovgivning, som retten skal anvende, er forenelig med faellesskabsprincipperne om arbejdskraftens frie bevaegelighed og ligebehandlingen af maend og kvinder.

4. Der er efter min opfattelse ikke behov for at vende tilbage til det sidstnaevnte princip. Jeg skal paa dette punkt henvise til mit tidligere forslag (1).

5. Jeg vil derfor begraense mig til det andet aspekt af problemet, som saavel Domstolens spoergsmaal med henblik paa genaabningen af den mundtlige forhandling, som den mundtlige forhandling den 12. april 1994 drejede sig om, nemlig: Er EOEF-traktatens artikel 48 og 51 til hinder for, at en national bestemmelse "... hvorved en pensionsydelse, som fastsaettes under hensyntagen til den hjemmegaaende aegtefaelles situation, har forskellige konsekvenser, alt efter om ydelsen tilkendes i form af en forhoejelse af den erhvervsaktive aegtefaelles pension eller i form af en selvstaendig pension, der tilkendes den hjemmegaaende aegtefaelle ..." (2)?

6. Kan den omstaendighed i den faktiske situation for den forelaeggende ret, at den pension, som fru van Munster har erhvervet ret til i Nederlandene (herefter benaevnt "medlemsstat B") paa grundlag af bopaelsperioden i denne stat, ikke laengere ydes i form af en forhoejelse af aegtemandens pension, men som en selvstaendig pension ° da aegtefaellernes samlede indtaegt i Nederlandene er uaendret ° danne grundlag for en nedsaettelse, uden tilsidesaettelse af traktatens artikel 48 og 51, af den pension, som aegtemanden har ret til i Belgien (herefter benaevnt "medlemsstat A"), idet sidstnaevnte ydelse aendres fra at vaere en familiepension til at vaere en pension for enlige?

7. Som tidligere anfoert er formaalet med artikel 51 en koordinering, men ikke en harmonisering af lovgivningerne. Domstolens praksis paa omraadet ligger fast: "... efter artikel 51 [kan der] fortsat ... gaelde forskellige sociale sikringsordninger i de forskellige medlemsstater og dermed forskellige rettigheder for arbejdstagerne dér. Forskelle i de forskellige medlemsstaters social sikringsordningers materielle og formelle regler paavirkes saaledes ikke af traktatens artikel 51" (3).

8. Koordinationen ° paa det nuvaerende stade af tilnaermelsen af de sociale ordninger ° kan hverken afhjaelpe, at der ikke findes en faelles ordning for social sikring, eller udviske de deraf foelgende uundgaaelige forskelle, som findes mellem de nationale ordninger (4). Det sociale beskyttelsesniveau er forskelligt i de forskellige medlemsstater, og en vandrende arbejdstager kan f.eks. ikke i modtagerstaten forvente et niveau for social beskyttelse, der svarer til niveauet i hans oprindelsesstat (5).

9. Medlemsstaterne fastsaetter betingelserne for tilslutning til de sociale sikringsordninger, bestemmelserne vedroerende tilkendelse af pensioner ° forsikringsperiodernes minimumsvarighed, udpegning af ydelsesberettigede, pensionsalder ° samt pensionsbeloebet og antikumulationsregler. Hver medlemsstat fastsaetter saaledes frit pensionsbeloebet, som den udbetaler, eller de bidrag, den opkraever, samt de mekanismer, hvorved der tages hensyn til en hjemmegaaende aegtefaelles situation.

10. En accept af, at der kan bestaa forskellige regler i medlemsstaterne, indebaerer ligeledes, at reglerne kan aendres. Faellesskabsretten hjemler ikke velerhvervede rettigheder vedroerende en bestemt pension eller stoerrelsen heraf.

11. Denne ordning indeholder uundgaaeligt en kim til forskelsbehandling. Kommissionen har klart paavist dette under det andet retsmoede: Saafremt fru van Munster havde vaeret en maaned aeldre end sin mand, havde han aldrig oppebaaret familiepension, da hans hustru paa den dag, da pensionen blev beregnet, havde en selvstaendig ret til pension, hvorimod han kunne have oppebaaret den, indtil hustruen fik tildelt en selvstaendig pension, saafremt hun havde vaeret en maaned yngre end han. Med andre eksempler er der ligeledes paavist forskelsbehandling i situationer, der er meget lig denne (6). Disse eksempler er talrige.

12. Denne frihed for medlemsstaterne er imidlertid begraenset.

13. Den manglende harmonisering af de sociale ordninger kan nemlig ikke have til foelge, at anvendelsen af faellesskabsrettens grundlaeggende principper laegges hindringer i vejen.

14. Dette gaelder for princippet om ligebehandling af maend og kvinder, hvilket jeg har behandlet udtoemmende i mit tidligere forslag.

15. Som tidligere naevnt er det et andet princip, nemlig arbejdskraftens frie bevaegelighed, der er kernen i denne debat, og det maa i denne sag afgoeres om og i givet fald, i hvilket omfang det begraenser medlemsstaternes befoejelser til at traeffe afgoerelser paa det sociale omraade.

16. Foerst vil jeg foretage en kort gennemgang af Domstolens praksis vedroerende anvendelsen af artikel 48 og 51 paa ordninger paa dette omraade.

17. For det foerste har Domstolen i en raekke domme fastslaaet, at artikel 48 er til hinder for ordninger paa det sociale omraade, som indeholder forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet:

"... den enkelte medlemsstat [kan] i sin lovgivning ... fastsaette vilkaarene for retten eller pligten til at blive tilknyttet en socialsikringsordning eller en bestemt gren af en saadan, idet den dog ikke herved maa udoeve forskelsbehandling mellem sine egne statsborgere og statsborgere fra andre medlemsstater" (7).

18. For det andet har Domstolen i en anden raekke domme fastslaaet, at en national lovgivning, selv om den finder anvendelse uden forskel, er i strid med artikel 48, naar den vandrende arbejdstager dermed naegtes en fordel, som den bofaste arbejdstager har:

"... maalet for traktatens artikel 48-51 [ville] ikke ... blive naaet, hvis arbejdstagerne ved at udoeve deres ret til fri bevaegelighed skulle miste de sociale fordele, som sikres dem ved en medlemsstats lovgivning. Dette vil nemlig kunne afholde arbejdstagere eller selvstaendige erhvervsdrivende i Faellesskabet fra at udoeve deres ret til fri bevaegelighed, hvilket vil vaere en hindring for virkeliggoerelsen af dette princip ...

For saa vidt angaar en bestemmelse som den, tvisten i hovedsagen angaar, bemaerkes, at den kan stille vandrende arbejdstagere ringere med hensyn til social sikring end arbejdstagere, der kun har vaeret beskaeftiget i én og samme medlemsstat, uanset om den finder anvendelse uden hensyn til de paagaeldende arbejdstageres nationalitet" (8).

19. Denne sidstnaevnte retspraksis, hvorefter det paa det sociale omraade fastslaas, at endog ikke-diskriminatoriske begraensninger af arbejdskraftens frie bevaegelighed (9) er uforenelig med artikel 48, er ligeledes underkastet uundgaaelige begraensninger.

20. Det kan saaledes ikke med foeje haevdes, at en medlemsstats ikke-diskriminerende nationale lovgivning, som foreskriver et hoejere bidrag eller en lavere ydelse eller pension end i en anden medlemsstat, er i strid med artikel 48 med den begrundelse, at den afskraekker arbejdstagere fra at rejse til den foerste medlemsstat (10). Man kan saaledes ikke paa grundlag af denne artikel forsoege indirekte at opnaa en harmonisering, som artikel 51 ikke forudser.

21. Kommissionen har i Hartmann Troiani-sagen (11) haevdet, at artikel 48 indebar afskaffelse ogsaa af ikke-diskriminerende hindringer for arbejdskraftens frie bevaegelighed.

22. Generaladvokat Jacobs har i sit forslag til afgoerelse i denne sag anfoert foelgende:

"Det kan ... ikke benaegtes, at der maa foretages en udvidende fortolkning af artikel 48. Jeg naerer imidlertid tvivl om, hvorvidt det er muligt at bygge paa generelle traktatbestemmelser ° saasom artikel 48 ° for at daekke lakuner i Faellesskabets socialsikringslovgivning" (12).

23. Det skal dog fremhaeves, at artikel 48 ifoelge Domstolens praksis er til hinder for en lovgivning, som enten er diskriminerende eller fratager den vandrende arbejdstager en fordel, som den bofaste arbejdstager har.

24. Spoergsmaalet er nu, om der i denne sag foreligger en af disse to situationer?

25. Det paafaldende i den foreliggende situation er, at aegteparret van Munster' s samlede indtaegter i medlemsstat B er forblevet fuldstaendig uaendrede: Stoerrelsen af fru van Munster' s AOW-pension svarer nemlig til nedsaettelsen af aegtemandens AOW-pension, idet det tillaeg for den hjemmegaaende aegtefaelle, som han tidligere modtog, ikke laengere udbetales. Der er saaledes ikke nogen reel modydelse for nedsaettelsen af pensionen i medlemsstat A.

26. Medfoerer dette resultat, uanset hvor uretfaerdigt det maatte vaere, at medlemsstat A' s lovgivning er i strid med faellesskabsretten? Med andre ord, indebaerer den situation, som sagsoegeren i hovedsagen befinder sig i, at der er tale om diskrimination eller en mistet fordel som omhandlet i Domstolens ovennaevnte praksis?

27. Som jeg har anfoert i mit tidligere forslag til afgoerelse, er det min opfattelse, at den belgiske ordning "oprindeligt hverken var diskriminerende eller en hindring", men at den er blevet det (13).

28. Jeg vil herefter paavise, at artikel 48 ikke er til hinder for en ordning af den type, som medlemsstat A har indfoert, isoleret betragtet. Derefter vil jeg paavise en saadan ordnings diskriminerende karakter under hensyn til de virkninger, den medfoerer i forbindelse med en aendring af lovgivningen som den, der er foretaget i medlemsstat B.

I ° Artikel 48 er ikke som saadan til hinder for en ordning af den type, som medlemsstat A har indfoert

29. To spoergsmaal maa her undersoeges.

A ° Medfoerer en saadan ordning i sig selv ° paa grund af den omstaendighed, at en pensioneret arbejdstagers aegtefaelle oppebaerer egenpension ° de samme konsekvenser, naar pensionen oppebaeres i denne medlemsstat eller i en anden medlemsstat?

B ° Er der mere praecist tale om forskelsbehandling til skade for en vandrende arbejdstager, naar aegtefaellen er hjemmegaaende?

° A °

30. Ved foerste oejekast er en ordning som den, der fremgaar af kongelig anordning nr. 50, paa ingen maade diskriminerende: Den finder anvendelse uden forskel paa landets egne statsborgere og statsborgere fra andre medlemsstater. Spoergsmaalet er, om der er tale om forskellig behandling af de arbejdstagere, der aldrig har gjort brug af den frie bevaegelighed, og de vandrende arbejdstagere. Fratager den de sidstnaevnte en fordel, som de foerstnaevnte har? Saafremt aegtefaellen oppebaerer en egenpension i Belgien eller i en anden medlemsstat, nedsaettes da arbejdstagerens pension til satsen for enlige under de samme betingelser (14)?

31. Lad mig bruge den situation, at aegtefaellen oppebaerer en egenpension i medlemsstat A.

32. I denne medlemsstat kan der gives afkald paa denne pension, hvilket goer det muligt at opretholde den pensionerede arbejdstagers familiepension (15).

33. Et aegtepar kan saaledes oppebaere enten familiepension (16) eller pension for enlige, hvortil laegges egenpensionen (17).

34. Det foelger heraf, at aegteparrets sociale indtaegter mindst bestaar af aegtemandens familiepension og hoejst af aegtemandens pension for enlige og hustruens egenpension, der dog sammenlagt kan vaere hoejere end aegtemandens familiepension (18).

35. Situationen er den samme for en vandrende arbejdstager, hvis aegtefaelle oppebaerer en egenpension i en anden medlemsstat.

36. Den egenpension, som fru van Munster oppebaerer i medlemsstat B, kan hun ikke give afkald paa. Den fratraekkes aegtemandens familiepension i medlemsstat A (19), saaledes at aegteparrets samlede indtaegter principielt i hvert fald svarer til aegtemandens familiepension (20).

37. Ordningen i medlemsstat A har derfor for saa vidt angaar arbejdstagerens pension de samme retsvirkninger for den anden aegtefaelles rettigheder, uanset om disse rettigheder er erhvervet i denne medlemsstat eller i en anden medlemsstat.

38. Lad mig et oejeblik standse ved begrundelsen for den nationale ordning, som reducerer den forsikredes familiepension til en pension for enlige, naar aegtefaellen oppebaerer en egenpension.

39. Familiepensionen udbetales, naar den forsikrede skal forsoerge sin aegtefaelle. Dette er i almindelighed ikke tilfaeldet, naar aegtefaellen har en personlig pension. Det er logisk, at den faellesskabsborger, der befinder sig i den sidstnaevnte situation, mister retten til pension til den hoeje sats. Det vil derimod vaere unormalt, hvis han fortsat faar den hoeje sats, naar aegtefaellen raader over egne indtaegter. Resultatet ville vaere en omvendt diskrimination af den bofaste arbejdstager i medlemsstat A. Der er nemlig tale om, at sidstnaevnte faar sin pension nedsat til satsen for enlige paa det tidspunkt, hvor aegtefaellen modtager en egenpension.

40. Den ordning, som medlemsstat A har valgt, er udformet saaledes, at aegteparrets indtaegter ikke kan overstige den erhvervsaktive aegtefaelles familiepension (naar den anden aegtefaelle giver afkald paa sin egenpension) eller den erhvervsaktive aegtefaelles pension for enlige, forhoejet med den anden aegtefaelles pension. Det er ikke muligt at sammenlaegge den erhvervsaktive aegtefaelles pension til den forhoejede sats med den anden aegtefaelles egenpension. Denne ordning er baade logisk og rimelig.

° B °

41. Ordningen i medlemsstat A er principielt ikke mere diskriminerende for en vandrende arbejdstager, saafremt aegtefaellen er hjemmegaaende, og han mister heller ikke derved rettigheder. Den forskel, de to ordninger medfoerer for ham, er ikke i sig selv diskriminerende.

42. Sammenligningen skal finde sted mellem en vandrende arbejdstager, hvis aegtefaelle er hjemmegaaende, og en bofast arbejdstager, hvor hustruen ligeledes er hjemmegaaende.

43. I de to tilfaelde er udgangspunktet, at aegtefaellen ikke har udoevet erhvervsmaessig beskaeftigelse og derfor ikke har erhvervet en pensionsret paa grundlag af dette arbejde.

44. Den hjemmegaaende aegtefaelle kan ikke i medlemsstat A oppebaere en pension paa grundlag af bopael, idet denne form for pension ikke eksisterer i denne stat. Pensionen for en arbejdstager, som aldrig har gjort brug af den frie bevaegelighed, vil kun i undtagelsestilfaelde i medlemsstat A blive nedsat til satsen for enlige paa grund af den hjemmegaaende aegtefaelle: Denne har kun undtagelsesvist krav paa egenpension i denne medlemsstat (21).

45. Derimod nedsaettes i samme medlemsstat familiepensionen til en pension for enlige for den vandrende arbejdstager, hvis hustru ° der aldrig har vaeret erhvervsaktiv ° alligevel har faaet tildelt egenpension i en anden medlemsstat, naar denne sidstnaevnte ° dette er tilfaeldet i Nederlandene ° tildeler en saadan pension paa grundlag af laengden af bopaelsperioder.

46. En hjemmegaaende aegtefaelle med egenpension, der medfoerer en nedsaettelse af den anden aegtefaelles pension, vil derfor i de fleste tilfaelde vaere en vandrende arbejdstagers aegtefaelle.

47. Dette foerer dog ikke automatisk til forskelsbehandling mellem 1) den arbejdstager, hvis hjemmegaaende aegtefaelle giver ret til en forhoejelse af hans pension (familiepension), og 2) den arbejdstager, hvis hjemmegaaende aegtefaelle oppebaerer egenpension (paa grundlag af bopael), der medfoerer nedsaettelse af arbejdstagerens pension i den foerste medlemsstat til en pension for enlige.

48. Jeg har allerede anfoert (22), at det endelige resultat kan vaere det samme i de to tilfaelde. I den foerste situation indebaerer den manglende egenpension til den hjemmegaaende aegtefaelle, at arbejdstageren oppebaerer familiepension. I det andet tilfaelde modtager han ligeledes familiepension, men nedsat med det samme beloeb som den egenpension, den erhvervsaktive aegtefaelle oppebaerer i en anden medlemsstat. AEgteparrets samlede indtaegter er saaledes i begge tilfaelde mindst lig den erhvervsaktive aegtefaelles familiepension.

49. Ud fra en umiddelbar betragtning knytter medlemsstat A saaledes de samme konsekvenser til det forhold, at en hjemmegaaende aegtefaelle oppebaerer en pension, uanset om denne ydelse tilkendes i henhold til lovgivningen i medlemsstat A eller i en anden medlemsstat. Indtil dette punkt er ordningen saaledes ikke diskriminerende, fordi den ikke fratager den vandrende arbejdstager en fordel, som den bofaste arbejdstager har.

II ° Artikel 48 er til hinder for visse retsvirkninger, som medlemsstat A' s lovgivning medfoerer som foelge af de lovaendringer, der er foretaget i medlemsstat B

50. Spoergsmaalet er, om medlemsstat A' s ordning er "paa kanten af" at vaere diskriminerende paa grund af de konsekvenser, den medfoerer i forhold til lovgivningen i medlemsstat B. Dette er det centrale spoergsmaal i denne sag.

51. Jeg bliver ved min ° allerede afgivne ° bekraeftende besvarelse af spoergsmaalet.

52. Efter min opfattelse er der tale om diskrimination i en ekstremt specifik situation som den, en pensionsberettiget som sagsoegeren i hovedsagen befinder sig i. Denne forskelsbehandling haenger sammen med en saadan situations saerlige omstaendigheder. Dette aendrer dog ikke ved, at den er meget reel.

53. Spoergsmaalet er nemlig: Kan denne ordning, som tillader opretholdelse af den erhvervsaktive aegtefaelles familiepension, naar denne ligeledes oppebaerer en pension til en forhoejet sats (paa grund af den hjemmegaaende aegtefaelle) i en anden medlemsstat (23), udelukke opretholdelse af familiepensionen, naar den samlede indtaegt er uaendret, og forhoejelsen i denne anden medlemsstat aendres til en egenpension for den hjemmegaaende aegtefaelle?

54. Domstolen maa vaelge mellem to muligheder.

55. Domstolen kan laegge vaegt paa det forhold, at lovaendringen i medlemsstat B, fordi den tillaegger hustruen egne pensionsrettigheder, bidrager til at sikre hendes uafhaengighed. I det tilfaelde kan Domstolen gaa ud fra, at indholdet af aegtefaellernes rettigheder er blevet aendret, og at der foreligger to forskellige situationer, ogsaa selv om den tidligere forhoejelse og den pension, der har erstattet den, ved et rent tilfaelde er paa samme beloeb. Domstolen kan saaledes naa frem til, at den hjemmegaaende aegtefaelle, naar vedkommende oppebaerer egenpension, ikke laengere skal forsoerges, saaledes at der hverken foreligger forskelsbehandling eller en hindring for arbejdskraftens frie bevaegelighed.

56. Men Domstolen kan ogsaa ° og jeg foretraekker denne loesning ° mene, at udgangspunktet er den samlede indtaegt for et aegtepar, hvor den ene aegtefaelle er en vandrende arbejdstager, der skal forsoerge en hjemmegaaende aegtefaelle.

57. Domstolen maa derefter fastslaa, at i en sag som denne er aendringen i parrets situation som foelge af lovaendringen i medlemsstat B klart mere formel end indholdsmaessig: Alene aegtemanden har arbejde, hustruen har ikke vaeret erhvervsaktiv, parrets samlede indtaegter i denne stat er uaendrede, det forhold, at hustruen dér som personlig pension oppebaerer halvdelen af den pension, som tidligere blev udbetalt for hende til hendes mand, har ikke medfoert nogen forbedring i denne sammenhaeng.

58. Domstolen maa saaledes fastslaa, at faellesskabsretten er til hinder for den paagaeldende nedsaettelse.

59. Enhver anden loesning vil vaere til skade for den vandrende arbejdstager i forhold til en bofast arbejdstager, som i medlemsstat A ° og ogsaa med en aegtefaelle, der skal forsoerges ° ikke risikerer at faa sin pension nedsat. Ordningen er diskriminerende og saaledes en hindring for arbejdskraftens frie bevaegelighed.

60. Netop paa omraadet for arbejdskraftens frie bevaegelighed og for de rettigheder, de har erhvervet i loebet af deres erhvervsmaessige karriere, er det vigtigt, at indhold gaar forud for form og virkeligheden forud for det ydre skin.

61. For saa vidt angaar det andet spoergsmaal skal jeg henvise til mit tidligere fremsatte forslag (24).

62. Derfor gentager jeg uden forbehold mit tidligere standpunkt og skal foreslaa Domstolen at besvare de forelagte spoergsmaal saaledes:

"1) Artikel 4, stk. 1, sammenholdt med artikel 7, stk. 1, litra c), i Raadets direktiv 79/7/EOEF af 19. december 1978 om gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring, skal fortolkes saaledes, at bestemmelsen ikke er til hinder for, at en national bestemmelse tillaegger en pensionsydelse, som fastsaettes under hensyntagen til den hjemmegaaende aegtefaelles situation, forskellige konsekvenser, alt efter om ydelsen tilkendes i form af en forhoejelse af den erhvervsaktive aegtefaelles pension eller i form af en pension, der tilkendes den hjemmegaaende aegtefaelle.

2) Traktatens artikel 3, litra c), artikel 48 og 51 skal fortolkes saaledes, at de er til hinder for en national regel, der ° hvis den ikke er begrundet i hensynet til den offentlige orden, den offentlige sikkerhed eller den offentlige sundhed ° har den foelge, at en erhvervsaktiv aegtefaelle med forsoergerpligt over for en hjemmegaaende aegtefaelle og en af dette forhold flydende pension, mister denne pension, hvis den hjemmegaaende aegtefaelle modtager en pension fra en anden medlemsstat, og der ikke herved sker nogen forhoejelse af aegtefaellernes samlede indkomst, idet pensionen til den hjemmegaaende aegtefaelle blot svarer til et tillaeg, som erhvervsaktive aegtefaeller tidligere oppebar for hjemmegaaende aegtefaeller."

(*) Originalsprog: fransk.

(1) ° Punkt 17 og 18 og punkt 1 i konklusionen.

(2) ° Jf. den forelaeggende rets foerste spoergsmaal.

(3) ° Dom af 7.2.1991, sag C-227/89, Roenfeldt, Sml. I, s. 323, praemis 12.

(4) ° Jf. dom af 13.10.1977, sag 22/77, Mura, Sml. s. 1699, praemis 10.

(5) ° Jf. B. Willms: Artikel 51 , punkt 35, i Kommentar zum EWG-Vertrag, Groben, Thiesing, Ehlermann, fjerde udgave, s. 870.

(6) ° Jf. Kommissionens skriftlige besvarelse af Domstolens spoergsmaal, dateret den 11.3.1994.

(7) ° Jf. bl.a. dom af 18.5.1989, sag 368/87, Hartmann Troiani, Sml. s. 1333, praemis 21.

(8) ° Praemis 18 og 19 i dom af 7.3.1991, sag C-10/90, Masgio, Sml. I, s. 1119, min fremhaevelse. Der henvises til den citerede praksis.

(9) ° Jf. hertil den meget generelle formulering i dommen af 31.3.1993, sag C-19/92, Kraus, Sml. I, s. 1663: ... artikel 48 og 52 er til hinder for nationale regler vedroerende betingelserne for at anvende en universitetsgrad, der er erhvervet i en anden medlemsstat, som ° selv om den finder anvendelse uden hensyn til nationalitet ° kan hindre eller goere det mindre tillokkende for statsborgere i Faellesskabet, herunder statsborgerne i den medlemsstat, der har udstedt reglerne, at anvende de grundlaeggende friheder, der er sikret ved traktaten (praemis 32, min fremhaevelse).

(10) ° Jf. punkt 4.5 i Det Forenede Kongeriges besvarelse af Domstolens spoergsmaal.

(11) ° Ovennaevnte dom af 18.5.1989, jf. fodnote 7.

(12) ° Punkt 23, min fremhaevelse.

(13) ° Punkt 47 og 48.

(14) ° Jf. hertil punkt 6.6 i Det Forenede Kongerige' s besvarelse af Domstolens spoergsmaal og s. 21 i sagsoegtes indlaeg.

(15) ° Artikel 10, stk. 4, i kongelig anordning nr. 50.

(16) ° A.st.

(17) ° Artikel 10, stk. 1, litra b), i kongelig anordning nr. 50.

(18) ° Jf. hertil sagsoegtes indlaeg, s. 8 og 9, og Det Forenede Kongerige' s besvarelse af Domstolens spoergsmaal, punkt 2.7. Se ligeledes Kommissionens indlaeg, punkt I.3.

(19) ° Artikel 10, stk. 4, sidste afsnit, i kongelig anordning nr. 50.

(20) ° Jf. Kommissionens indlaeg, punkt I.4, sagsoegtes indlaeg, punkt II.A og C, og sagsoegtes besvarelse af Domstolens spoergsmaal, s. 2. Jf. ligeledes Det Forenede Kongeriges besvarelse af Domstolens spoergsmaal, punkt 2.7.

(21) ° En hjemmegaaende aegtefaelle i Belgien kan ikke optjene egenpension paa grundlag af beskaeftigelsesaar (netop fordi vedkommende ikke er erhvervsaktiv) eller egenpension paa grundlag af bopaelsperiode. Vedkommende kan dog faa tilkendt egenpension eller en ydelse af tilsvarende art af andre grunde. Jf. artikel 10, stk. 1, litra a), i kongelig anordning nr. 50.

(22) ° Jf. ovenfor, punkt 33 og 34.

(23) ° Dette var tilfaeldet ifoelge den nederlandske lovgivning foer aendringen af 1.4.1985.

(24) ° Punkt 54 og 55.