Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker, der mangler fornødent særpræg – tredimensionale varemærker, der består af varens form – fornødent særpræg – bedømmelseskriterierne – den pågældende form er en »variant« af en af de sædvanlige former for den omhandlede varetype – forhold, der ikke er tilstrækkeligt til at fastslå varemærkets fornødne særpræg

[Forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b)]

2. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker, der mangler fornødent særpræg – den kompetente myndigheds undersøgelse af tegnet – hensyntagen til alle relevante faktiske omstændigheder, herunder den faktiske opfattelse af tegnet hos forbrugerne, men ikke opfattelsen, der er et resultat af tegnets brug

[Forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b), og art. 7, stk. 3]

3. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker, der mangler fornødent særpræg – tredimensionelle varemærker, der består af varens form – kvalitetsdesign – forhold, der ikke er tilstrækkeligt til at fastslå varemærkets fornødne særpræg

[Forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b)]

Sammendrag

1. Kriterierne for bedømmelsen af, om tredimensionale varemærker, der består af selve varens form, har fornødent særpræg i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, er ikke forskellige fra dem, der finder anvendelse på andre varemærkekategorier. I forbindelse med anvendelsen af disse kriterier er opfattelsen hos den relevante kundekreds imidlertid ikke nødvendigvis den samme, når der er tale om et tredimensionalt varemærke, der består af selve varens form, som når der er tale om et ord- eller figurmærke, der består af et tegn, som er uafhængigt af fremtrædelsesformen for de varer, det betegner. Gennemsnitsforbrugerne er nemlig ikke vant til at udlede varers oprindelse af deres form eller emballage uden nogen geografisk eller tekstmæssig oplysning, og det kan derfor vise sig vanskeligere at bevise, at varemærket har særpræg, når der er tale om et tredimensionalt varemærke, end når der er tale om et ord- eller figurmærke.

Heraf følger, at jo mere den form, der søges registreret, ligner den form, som der er størst sandsynlighed for, at den omhandlede vare vil antage, desto mere sandsynligt er det, at den pågældende form mangler fornødent særpræg. Kun et varemærke, der afviger betydeligt fra normen eller branchesædvanen og derfor opfylder sin grundlæggende oprindelsesfunktion, mangler ikke fornødent særpræg i henhold til nævnte bestemmelse.

I det tilfælde, hvor et tredimensionalt varemærke består af formen på den vare, som varemærkeansøgningen vedrører, er det forhold, at denne form er en variant af en af de sædvanlige former for denne type varer, ikke i sig selv tilstrækkelig til, at det kan godtgøres, at det pågældende varemærke har fornødent særpræg. Det skal stadig efterprøves, om et sådant varemærke gør det muligt for en almindelig oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger af denne vare, uden at foretage undersøgelser eller sammenligninger og uden at udvise særlig opmærksomhed, at adskille den omhandlede vare fra andre virksomheders varer.

(jf. præmis 30-32)

2. Ved bedømmelsen af, om et varemærke mangler fornødent særpræg i henhold til artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, skal Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) eller Retten, hvis der er anlagt sag ved denne, tage alle relevante faktiske omstændigheder i betragtning.

Selv om denne bedømmelse skal foretages i forhold til den formodede opfattelse hos en almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger af de varer og tjenesteydelser, som varemærkeansøgningen vedrører, kan det ikke udelukkes, at beviser vedrørende den faktiske opfattelse af varemærket hos forbrugerne i visse tilfælde kan være nyttige for Harmoniseringskontoret eller Retten, hvis der er anlagt sag ved denne.

Disse beviser skal dog for at kunne bidrage til at fastslå, hvorvidt et varemærke har fornødent særpræg, godtgøre, at forbrugerne ikke har måttet gøre sig bekendt med varemærket som følge af brug, men at varemærket umiddelbart har gjort det muligt for dem at adskille de varer og tjenesteydelser, der var forsynet med mærket, fra varer og tjenesteydelser, der hidrører fra konkurrerende virksomheder. Artikel 7, stk. 3, i forordning nr. 40/94 ville nemlig være betydningsløs, hvis et varemærke kunne registreres på grundlag af artikel 7, stk. 1, litra b), fordi det har fået fornødent særpræg som følge af den brug, der er gjort heraf.

(jf. præmis 48-50)

3. Det forhold, at varer har et kvalitetsdesign, medfører ikke nødvendigvis, at et varemærke, der består af disse varers tredimensionale form, fra begyndelsen gør det muligt at adskille de nævnte varer fra andre virksomheders varer i henhold til artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker.

(jf. præmis 68)