ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Selv om det tilkommer medlemsstaterne at træffe de nødvendige foranstaltninger til at opretholde deres indre og ydre sikkerhed, betyder dette dog ikke, at sådanne foranstaltninger falder helt uden for fællesskabsrettens anvendelsesområde. Traktatens udtrykkelige undtagelsesbestemmelser vedrørende situationer, der kan true den offentlige sikkerhed, findes kun i artikel 30 EF, 39 EF, 46 EF, 58 EF, 64 EF, 296 EF og 297 EF, der angår usædvanlige, klart afgrænsede tilfælde. Det kan ikke udledes heraf, at der efter traktaten gælder et almindeligt forbehold for samtlige foranstaltninger, der træffes af hensyn til den offentlige sikkerhed, og som udelukker disse fra fællesskabsrettens anvendelsesområde. Såfremt der antoges at gælde et sådant forbehold, uafhængigt af de nærmere betingelser i traktatens bestemmelser, ville fællesskabsrettens bindende karakter og ensartede anvendelse kunne skades.

Undtagelserne fastsat i artikel 296 EF og 297 EF skal ligesom undtagelserne til de grundlæggende friheder desuden fortolkes strengt. Hvad nærmere bestemt angår artikel 296 EF kan den imidlertid ikke, selv om den nævner foranstaltninger, som en medlemsstat kan anse for nødvendige til beskyttelse af dens væsentlige sikkerhedsinteresser, eller oplysninger, hvis udbredelse efter dens opfattelse ville være i strid med disse interesser, fortolkes således, at den tildeler medlemsstaterne kompetence til at fravige traktatens bestemmelser blot ved påberåbelse af disse interesser. Det påhviler derfor den medlemsstat, der påberåber sig artikel 296 EF, at bevise nødvendigheden af at bringe undtagelsen fastsat i denne artikel i anvendelse for at beskytte sine væsentlige sikkerhedsinteresser.

(jf. præmis 50-52 og 54)
Selv om det tilkommer medlemsstaterne at træffe de nødvendige foranstaltninger til at opretholde deres indre og ydre sikkerhed, betyder dette dog ikke, at sådanne foranstaltninger falder helt uden for fællesskabsrettens anvendelsesområde. Traktatens udtrykkelige undtagelsesbestemmelser vedrørende situationer, der kan true den offentlige sikkerhed, findes kun i artikel 30 EF, 39 EF, 46 EF, 58 EF, 64 EF, 296 EF og 297 EF, der angår usædvanlige, klart afgrænsede tilfælde. Det kan ikke udledes heraf, at der efter traktaten gælder et almindeligt forbehold for samtlige foranstaltninger, der træffes af hensyn til den offentlige sikkerhed, og som udelukker disse fra fællesskabsrettens anvendelsesområde. Såfremt der antoges at gælde et sådant forbehold, uafhængigt af de nærmere betingelser i traktatens bestemmelser, ville fællesskabsrettens bindende karakter og ensartede anvendelse kunne skades.

Undtagelserne fastsat i artikel 296 EF og 297 EF skal ligesom undtagelserne til de grundlæggende friheder desuden fortolkes strengt. Hvad nærmere bestemt angår artikel 296 EF kan den imidlertid ikke, selv om den nævner foranstaltninger, som en medlemsstat kan anse for nødvendige til beskyttelse af dens væsentlige sikkerhedsinteresser, eller oplysninger, hvis udbredelse efter dens opfattelse ville være i strid med disse interesser, fortolkes således, at den tildeler medlemsstaterne kompetence til at fravige traktatens bestemmelser blot ved påberåbelse af disse interesser. Det påhviler derfor den medlemsstat, der påberåber sig artikel 296 EF, at bevise nødvendigheden af at bringe undtagelsen fastsat i denne artikel i anvendelse for at beskytte sine væsentlige sikkerhedsinteresser.

(jf. præmis 43-45 og 47)
Selv om det tilkommer medlemsstaterne at træffe de nødvendige foranstaltninger til at opretholde deres indre og ydre sikkerhed, betyder dette dog ikke, at sådanne foranstaltninger falder helt uden for fællesskabsrettens anvendelsesområde. Traktatens udtrykkelige undtagelsesbestemmelser vedrørende situationer, der kan true den offentlige sikkerhed, findes kun i artikel 30 EF, 39 EF, 46 EF, 58 EF, 64 EF, 296 EF og 297 EF, der angår usædvanlige, klart afgrænsede tilfælde. Det kan ikke udledes heraf, at der efter traktaten gælder et almindeligt forbehold for samtlige foranstaltninger, der træffes af hensyn til den offentlige sikkerhed, og som udelukker disse fra fællesskabsrettens anvendelsesområde. Såfremt der antoges at gælde et sådant forbehold, uafhængigt af de nærmere betingelser i traktatens bestemmelser, ville fællesskabsrettens bindende karakter og ensartede anvendelse kunne skades.

Undtagelserne fastsat i artikel 296 EF og 297 EF skal ligesom undtagelserne til de grundlæggende friheder desuden fortolkes strengt. Hvad nærmere bestemt angår artikel 296 EF kan den imidlertid ikke, selv om den nævner foranstaltninger, som en medlemsstat kan anse for nødvendige til beskyttelse af dens væsentlige sikkerhedsinteresser, eller oplysninger, hvis udbredelse efter dens opfattelse ville være i strid med disse interesser, fortolkes således, at den tildeler medlemsstaterne kompetence til at fravige traktatens bestemmelser blot ved påberåbelse af disse interesser. Det påhviler derfor den medlemsstat, der påberåber sig artikel 296 EF, at bevise nødvendigheden af at bringe undtagelsen fastsat i denne artikel i anvendelse for at beskytte sine væsentlige sikkerhedsinteresser.

(jf. præmis 45-47 og 49)
Selv om det tilkommer medlemsstaterne at træffe de nødvendige foranstaltninger til at opretholde deres indre og ydre sikkerhed, betyder dette dog ikke, at sådanne foranstaltninger falder helt uden for fællesskabsrettens anvendelsesområde. Traktatens udtrykkelige undtagelsesbestemmelser vedrørende situationer, der kan true den offentlige sikkerhed, findes kun i artikel 30 EF, 39 EF, 46 EF, 58 EF, 64 EF, 296 EF og 297 EF, der angår usædvanlige, klart afgrænsede tilfælde. Det kan ikke udledes heraf, at der efter traktaten gælder et almindeligt forbehold for samtlige foranstaltninger, der træffes af hensyn til den offentlige sikkerhed, og som udelukker disse fra fællesskabsrettens anvendelsesområde. Såfremt der antoges at gælde et sådant forbehold, uafhængigt af de nærmere betingelser i traktatens bestemmelser, ville fællesskabsrettens bindende karakter og ensartede anvendelse kunne skades.

Undtagelserne fastsat i artikel 296 EF og 297 EF skal ligesom undtagelserne til de grundlæggende friheder desuden fortolkes strengt. Hvad nærmere bestemt angår artikel 296 EF kan den imidlertid ikke, selv om den nævner foranstaltninger, som en medlemsstat kan anse for nødvendige til beskyttelse af dens væsentlige sikkerhedsinteresser, eller oplysninger, hvis udbredelse efter dens opfattelse ville være i strid med disse interesser, fortolkes således, at den tildeler medlemsstaterne kompetence til at fravige traktatens bestemmelser blot ved påberåbelse af disse interesser. Det påhviler derfor den medlemsstat, der påberåber sig artikel 296 EF, at bevise nødvendigheden af at bringe undtagelsen fastsat i denne artikel i anvendelse for at beskytte sine væsentlige sikkerhedsinteresser.

(jf. præmis 51-53 og 55)
Selv om det tilkommer medlemsstaterne at træffe de nødvendige foranstaltninger til at opretholde deres indre og ydre sikkerhed, betyder dette dog ikke, at sådanne foranstaltninger falder helt uden for fællesskabsrettens anvendelsesområde. Traktatens udtrykkelige undtagelsesbestemmelser vedrørende situationer, der kan true den offentlige sikkerhed, findes kun i artikel 30 EF, 39 EF, 46 EF, 58 EF, 64 EF, 296 EF og 297 EF, der angår usædvanlige, klart afgrænsede tilfælde. Det kan ikke udledes heraf, at der efter traktaten gælder et almindeligt forbehold for samtlige foranstaltninger, der træffes af hensyn til den offentlige sikkerhed, og som udelukker disse fra fællesskabsrettens anvendelsesområde. Såfremt der antoges at gælde et sådant forbehold, uafhængigt af de nærmere betingelser i traktatens bestemmelser, ville fællesskabsrettens bindende karakter og ensartede anvendelse kunne skades.

Undtagelserne fastsat i artikel 296 EF og 297 EF skal ligesom undtagelserne til de grundlæggende friheder desuden fortolkes strengt. Hvad nærmere bestemt angår artikel 296 EF kan den imidlertid ikke, selv om den nævner foranstaltninger, som en medlemsstat kan anse for nødvendige til beskyttelse af dens væsentlige sikkerhedsinteresser, eller oplysninger, hvis udbredelse efter dens opfattelse ville være i strid med disse interesser, fortolkes således, at den tildeler medlemsstaterne kompetence til at fravige traktatens bestemmelser blot ved påberåbelse af disse interesser. Det påhviler derfor den medlemsstat, der påberåber sig artikel 296 EF, at bevise nødvendigheden af at bringe undtagelsen fastsat i denne artikel i anvendelse for at beskytte sine væsentlige sikkerhedsinteresser.

(jf. præmis 68-70 og 72)
Artikel 28 EF afspejler forpligtelsen til at overholde princippet om forbud mod forskelsbehandling og princippet om gensidig anerkendelse af varer, der er lovligt fremstillet og markedsført i andre medlemsstater, samt princippet om at sikre fællesskabsvarer fri adgang til de nationale markeder. En medlemsstats foranstaltninger, der tilsigter eller bevirker, at varer fra en anden medlemsstat behandles mindre gunstigt, samt hindringer for de frie varebevægelser, der, i mangel af en harmonisering af de nationale lovgivninger, følger af, at der på varer fra andre medlemsstater, hvor de er lovligt fremstillet og bragt i omsætning, anvendes regler om, hvilke betingelser sådanne varer skal opfylde, uanset om sådanne regler anvendes uden forskel på alle varer, skal anses for kvantitative indførselsrestriktioner i henhold til artikel 28 EF. Enhver anden foranstaltning, der hindrer varer med oprindelse i en anden medlemsstat adgang til markedet i en medlemsstat, er ligeledes omfattet af samme begreb.

En medlemsstat tilsidesætter ikke de forpligtelser, der påhviler den i medfør af artikel 28 EF, ved af hensyn til beskyttelsen af trafiksikkerheden at fastsætte et forbud mod, at knallerter, motorcykler, trehjulede motorcykler og quadricykler trækker en påhængsvogn, der er særligt fremstillet hertil, og som er lovligt fremstillet og markedsført i andre medlemsstater.

Et sådant forbud udgør ganske vist en foranstaltning med tilsvarende virkning som kvantitative indførselsrestriktioner, som er forbudt i henhold til den nævnte artikel, for så vidt som det medfører, at påhængsvogne, som er særligt fremstillet til motorcykler, hindres adgang til det pågældende marked, da det har betydelig indflydelse på forbrugernes adfærd og hindrer, at der på dette marked kan være efterspørgsel på sådanne påhængsvogne.

Det nævnte forbud må imidlertid anses for berettiget af grunde vedrørende beskyttelsen af trafiksikkerheden. Selv om det i denne forbindelse er korrekt, at det påhviler den medlemsstat, der påberåber sig tvingende hensyn for at berettige en hindring for de frie varebevægelser, at bevise, at dens lovgivning er passende og nødvendig for at nå det forfulgte formål, kan man ikke på grundlag af denne bevisbyrde gå så vidt som til at kræve, at medlemsstaten positivt skal bevise, at ingen anden tænkelig foranstaltning kan gøre det muligt at nå det nævnte formål på de samme vilkår.

Skønt det nemlig ikke er udelukket, at andre foranstaltninger end det omhandlede forbud kan sikre et vist trafiksikkerhedsniveau for færdsel med en kombination af motorcykel og påhængsvogn, gælder det dog stadig, at medlemsstaterne ikke kan afskæres fra muligheden for at nå et formål som trafiksikkerhed ved at indføre almene og simple regler, som førerne let kan forstå og anvende, og som de kompetente myndigheder nemt kan forvalte og håndhæve.

(jf. præmis 56-58, 66, 67 og 69)
Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv, idet den ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet for så vidt angår forskelsbehandling på grund af religion eller tro, handicap og seksuel orientering.
Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/84/EF af 5. november 2002 om ændring af direktiverne om sikkerhed til søs og om forebyggelse af forurening fra skibe, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv, idet den ikke på har vedtaget de love og administrative bestemmelser, som er nødvendige for på forbundsplan at efterkomme direktivets bestemmelser om forskelsbehandling på grund af handicap og i øvrigt på delstatsplan – med undtagelse af delstaterne Wien og Niederösterreich – at efterkomme samtlige direktivets bestemmelser.
Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/19/EF af 14. maj 2001 om ændring af Rådets direktiv 89/48/EØF og 92/51/EØF om den generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser og om ændring af Rådets direktiv 77/452/EØF, 77/453/EØF, 78/686/EØF, 78/687/EØF, 78/1026/EØF, 78/1027/EØF, 80/154/EØF, 80/155/EØF, 85/384/EØF, 85/432/EØF, 85/433/EØF og 93/16/EØF om følgende erhverv: sygeplejersker med ansvar for den almene sundheds- og sygepleje, tandlæger, dyrlæger, jordemødre, arkitekter, farmaceuter og læger, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget alle de nødvendige love og administrative bestemmelser til fuldstændig gennemførelser heraf.
:

Traktatbrudssøgsmål – manglende vedtagelse inden for fristen af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/95/EF af 3. december 2001 om produktsikkerhed i almindelighed (EFT L 11, s. 4).
Angående:

Traktatbrud – manglende indsendelse af årlige rapporter om alle eksisterende støtteordninger i landbrugssektoren for år 2000 og 2001 inden den 1. juli 2001, og derefter senest den 30. juni 2002 – EF-traktatens artikel 88, stk. 1, og artikel 21 i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (nu artikel 88 EF) (EFT L 83, s. 1) – EF-rammebestemmelserne for statsstøtte i landbrugssektoren (2000/C/28/02) (EFT C 28, s. 2; berigtiget version i EFT C 232, s. 19).
1)

Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/54/EF af 26. juni 2003 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 96/92/EF, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet.
Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2000/79/EF af 27. november 2000 om iværksættelse af den europæiske aftale om tilrettelæggelse af arbejdstiden for mobile arbejdstagere i civil luftfart, som er indgået af Sammenslutningen af Europæiske Luftfartsselskaber (AEA), European Transport Workers’ Federation (ETF), European Cockpit Association (ECA), Den Europæiske Organisation for Regionale Luftfartsselskaber (ERA) og Den Internationale Charterflysammenslutning (IACA), idet Irland ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet.
Traktatbrudssøgsmål – tilsidesættelse af artikel 3 og 4 i Kommissionens beslutning 2003/193/EF af 5. juni 2002 om skattefritagelser og lån på lempelige vilkår, som Italien har indrømmet til fordel for offentlige forsyningsværker med offentlig aktiemajoritet (statsstøtte C-27/99 (ex NN 69/98)) (EUT L 77, s. 21) – undladelse af inden for den fastsatte frist at træffe de nødvendige foranstaltninger med henblik på at tilbagesøge den støtte, som er blevet erklæret uforenelig med fællesmarkedet.
1)

Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF af 13. oktober 2003 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af Rådets direktiv 96/61/EF, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv.
Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/30/EF af 26. marts 2002 med henblik på bestemmelser og procedurer for indførelse af støjrelaterede driftsrestriktioner i Fællesskabets lufthavne, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet.
1)

Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/55/EF af 26. juni 2003 om fælles regler for det indre marked for naturgas og om ophævelse af direktiv 98/30/EF, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv.
Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/19/EF af 14. maj 2001 om ændring af Rådets direktiv 89/48/EØF og 92/51/EØF om den generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser og om ændring af Rådets direktiv 77/452/EØF, 77/453/EØF, 78/686/EØF, 78/687/EØF, 78/1026/EØF, 78/1027/EØF, 80/154/EØF, 80/155/EØF, 85/384/EØF, 85/432/EØF, 85/433/EØF og 93/16/EØF om følgende erhverv: sygeplejersker med ansvar for den almene sundheds- og sygepleje, tandlæger, dyrlæger, jordemødre, arkitekter, farmaceuter og læger, idet den ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at gennemføre direktivets artikel 1-4 og artikel 9-13.
Republikken Finland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 21 og 22 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter – Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, som ændret ved Rådets direktiv 2001/115/EF af 20. december 2001, idet den kræver, at afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i Finland, men som foretager afgiftspligtige transaktioner i Finland, skal udpege en fiskal repræsentant, når de er etableret i en anden medlemsstat eller i et tredjeland, der er part i en overenskomst om gensidig bistand mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder inden for området indirekte skatter, og hvis anvendelsesområde svarer til anvendelsesområdet for Rådets direktiv 76/308/EØF af 15. marts 1976 om gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer i forbindelse med visse bidrag, afgifter, skatter og andre foranstaltninger, som ændret ved Rådets direktiv 2001/44/EF af 15. juni 2001 og for Rådets forordning (EF) nr. 1798/2003 af 7. oktober 2003 om administrativt samarbejde vedrørende merværdiafgift og ophævelse af forordning (EØF) nr. 218/92.
Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/19/EF af 14. maj 2001 om ændring af Rådets direktiv 89/48/EØF og 92/51/EØF om den generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser og om ændring af Rådets direktiv 77/452/EØF, 77/453/EØF, 78/686/EØF, 78/687/EØF, 78/1026/EØF, 78/1027/EØF, 80/154/EØF, 80/155/EØF, 85/384/EØF, 85/432/EØF, 85/433/EØF og 93/16/EØF om følgende erhverv: sygeplejersker med ansvar for den almene sundheds- og sygepleje, tandlæger, dyrlæger, jordemødre, arkitekter, farmaceuter og læger, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for fuldt ud at gennemføre direktivet.
Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 1 og 3, i Rådets direktiv 91/271/EØF af 21. maj 1991 om rensning af byspildevand, idet det ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at byspildevand fra byområderne Bangor, Brighton, Broadstairs, Carrickfergus, Coleraine, Donaghadee, Larne, Lerwick, Londonderry, Margate, Newtonabbey, Omagh og Portrush senest den 31. december 2000 gøres til genstand for en tilstrækkelig rensning.
Traktatbrud – tilsidesættelse af artikel 49 EF – fri udveksling af tjenesteydelser – forpligtelse i henhold til den nationale lovgivning for selskabet til at have hovedsæde eller et driftssted på det nationale område for at kunne drive virksomhed med tjenesteydelser vedrørende kontrol med kedler og trykbeholdere (»Kesselprüfstelle«).
Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 16, stk. 5 og 6, og artikel 17, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2037/2000 af 29. juni 2000 om stoffer, der nedbryder ozonlaget, idet den ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger til fastsættelse af krav til de minimumskvalifikationer, som personalet, der skal sikre genvinding, genanvendelse, regenerering og destruktion af kontrollerede stoffer, der nedbryder ozonlaget, skal være i besiddelse af, idet den ikke senest den 31. december 2001 har tilsendt Kommissionen en rapport med oplysninger om, hvilke ordninger den har indført, og hvilken mængde brugte kontrollerede stoffer der er genvundet, genanvendt, regenereret eller destrueret, og idet den ikke har truffet de nødvendige sikkerhedsforanstaltninger for at fast udstyr med et kølevæskeindhold på mere end 3 kg kontrolleres for udsivning hvert år.
Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3, stk. 1, andet afsnit, og artikel 5, stk. 2, i Rådets direktiv 91/271/EØF af 21. maj 1991 om rensning af byspildevand, sammenholdt med direktivets artikel 4, stk. 4, idet det ikke den 31. december 1998 havde truffet de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at byspildevandet fra Suecas byområder, fra kystområderne i omegnen (El Perelló, Les Palmeres, Mareny de Barrequetes, Playa del Rey og Boga de Mar) samt fra visse kommuner i La Ribera-regionen (Benifaió, Sollana og Almussafes) underkastes en passende rensning før udledning i et område, der er udpeget som følsomt.
1)

Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, 8 og 9 i Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald, som ændret ved Rådets direktiv 91/156/EØF af 18. marts 1991, og af artikel 14, litra a), b) og c), i Rådets direktiv 1999/31/EF af 26. april 1999 om deponering af affald, idet den ikke truffet alle de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre overholdelsen af disse bestemmelser.
Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, 9 og 13 i Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald, som ændret ved Rådets direktiv 91/156/EØF af 18. marts 1991, samt artikel 14 i Rådets direktiv 1999/31/EF af 26. april 1999 om deponering af affald, idet det ikke inden for den fastsatte frist har truffet de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at bestemmelserne finder anvendelse på lossepladserne i Níjar, Hoyo de Miguel og Cueva del Mojón (i Almería-provinsen).