DOMSTOLENS DOM AF 30. MAJ 1989. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD DEN ITALIENSKE REPUBLIK. - TRAKTATBRUD - KONTROL OG ADMINISTRATIVE FORMALITETER I FORBINDELSE MED GODSTRANSPORT - NATIONAL LOVGIVNING STRIDENDE MOD FAELLESSKABSRETLIGE FORPLIGTELSER. - SAG 340/87.



Samling af Afgørelser 1989 side 01483



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

Frie varebevaegelser - told - afgifter med tilsvarende virkning - de erhvervsdrivendes afholdelse af udgifterne ved den kontrol og de administrative formaliteter der foretages i en del af graenseovergangstoldstedernes normale arbejdstid som fastsat i faellesskabsbestemmelser - utilladelighed

(( EOEF-Traktaten, artikel 9 og 12; Raadets direktiv 83/643/EOEF med senere aendringer, artikel 5, stk . 1, litra a ) ))

Sammendrag

En medlemsstat, der debiterer de erhvervsdrivende udgifterne ved den kontrol og de administrative formaliteter, der gennemfoeres i forbindelse med samhandlen inden for Faellesskabet, og som foretages i en del af graenseovergangstoldstedernes saedvanlige aabningstid som fastsat i artikel 5, stk . 1, litra a ), andet led i direktiv 83/643/EOEF, som aendret ved direktiv 87/53/EOEF, tilsidesaetter sine forpligtelser i henhold til Traktatens artikler 9 og 12 . I et tilfaelde, hvor en fragtfoerer henvender sig paa et toldkontor i den normale aabningstid, er der ikke tale om, at han modtager en konkret, faktisk og individuel tjenesteydelse, for hvilken han ved overholdelse af de naevnte traktatbestemmelser kan afkraeves en modydelse, der staar i rimeligt forhold til denne tjenesteydelse .

Dommens præmisser

1 Ved staevning indgivet til Domstolens Justitskontor den 2 . november 1987 har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det statueres, at Den Italienske Republik ved at debitere de erhvervsdrivende for udgifterne ved den kontrol og de administrative formaliteter, der foretages i en del af graenseovergangsstedernes aabningstider, har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-Traktatens artikler 9 og 12, og de bestemmelser i EOEF-forordningerne vedroerende de faelles markedsordninger paa landbrugsomraadet, og i de praeferenceaftaler, der er indgaaet mellem Faellesskabet og visse tredjelande, som forbyder afgifter med tilsvarende virkning som told i samhandelen med tredjelande, samt artikel 5 i Raadets direktiv 83/643/EOEF af 1 . december 1983 om forenkling af fysisk kontrol og administrative formaliteter i forbindelse med godstransport mellem medlemsstaterne ( EFT L 359, s . 8 ), som aendret ved Raadets direktiv 87/53/EOEF af 15 . december 1986 ( EFT L 24, s . 33 ).

2 I artikel 11 i den Italienske Republiks praesidents dekret nr . 43 af 23 . januar 1973 om bekendtgoerelse af toldlovgivningen, som aendret ved artikel 1, nr . 2, i dekret nr . 254 af 8 . maj 1985, bestemmes, at aabningstiderne paa toldkontorerne ved landegraenserne, i havne og lufthavne, naar trafikmaengden berettiger dertil, holdes aabne, saaledes at det bliver muligt at foretage kontrol og formaliteter for faerdsel med transportmidler og for gods, der ikke transporteres under en toldforsendelsesordning, fra mandag til fredag i mindst ti timer uden afbrydelse, medmindre disse dage er officielle fri - eller helligdage . Ifoelge samme bestemmelse opkraeves for toldekspeditioner, der gennemfoeres i den del af toldkontorernes aabningstid, der ligger uden for statens ansattes normale arbejdstid, der i Den Italienske Republik er seks timer daglig mandag til loerdag, et beloeb som betaling for tjenesteydelsen . I artikel 15 i naevnte dekret nr . 254 bestemmes mere generelt, at kontrol og formaliteter som omhandlet i foerstnaevnte dekret, der gennemfoeres i toldkontorernes aabningstid uden for statens ansattes normale arbejdstid, foretages mod betaling for omkostningerne ved tjenesteydelsen .

3 Efter Kommissionens opfattelse er de omhandlede italienske bestemmelser faellesskabsretsstridige, idet det dermed bestemmes, at de erhvervsdrivende, der henvender sig paa toldkontorerne ved graenseovergangsstederne i disses normale aabningstid, der er fastsat ved direktiv 83/643/EOEF, som aendret ved direktiv 87/53/EOEF, skal betale for tjenesteydelser, der praesteres af toldvaesenets personale mandag til fredag i de fire timer, hvormed aabningstiden overstiger statens ansattes normale arbejdstid i Italien . Disse bestemmelser er ifoelge Kommissionen ikke kun i strid med artikel 5, stk . 1 og stk . 4, i direktiv 83/643/EOEF, som aendret ved direktiv 87/53/EOEF, men indfoerer ogsaa en afgift med tilsvarende virkning som told, der i henhold til Traktatens artikler 9 og 12 er forbudt i samhandelen mellem medlemsstaterne . De omstvistede italienske lovbestemmelser er desuden efter Kommissionens opfattelse i strid med de forbud mod opkraevning af afgifter med tilsvarende virkning som told i handelen med tredjelande, som indeholdes i EOEF-forordningerne om faelles markedsordninger paa landbrugsomraadet og i de praeferenceaftaler, Faellesskabet har afsluttet med en raekke tredjelande .

4 Paa baggrund heraf tilstillede Kommissionen den 28 . april 1986 Den Italienske Republiks regering en aabningsskrivelse, hvormed den indledte proceduren i henhold til Traktatens artikel 169 .

5 Denne skrivelse blev ikke besvaret, og Kommissionen fremsatte derefter den 31 . oktober 1986 en begrundet udtalelse over for Den Italienske Republiks regering i henhold til Traktatens artikel 169, stk . 1 .

6 Den Italienske Republik meddelte den 21 . maj 1987 Kommissionen, at der havde fundet samraad sted mellem en raekke italienske ministerier med henblik paa en indgaaende undersoegelse af spoergsmaalet, og at resultaterne af denne undersoegelse snarest ville blive tilstillet Kommissionen .

7 Da Kommissionen ikke siden har modtaget yderligere oplysninger herom fra den italienske regering har den anlagt naervaerende sag .

8 Vedroerende sagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb og parternes anbringender og argumenter henvises i oevrigt til retsmoederapporten . Disse omstaendigheder omtales derfor i det foelgende kun i det omfang det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation .

9 Det bemaerkes, at for saa vidt angaar samhandelen inden for Faellesskabet maa det foerst undersoeges, om den omtvistede betaling udgoer en foranstaltning med tilsvarende virkning som told, der er forbudt i medfoer af Traktatens artikler 9 og 12 sammenholdt med artikel 5 i direktiv 84/643/EOEF, som aendret ved direktiv 87/53/EOEF .

10 I den forbindelse skal der i foerste raekke henvises til forbuddet ifoelge Traktatens artikel 9 mod egentlig told og alle former for afgifter med tilsvarende virkning i samhandelen mellem medlemsstater .

11 Det bemaerkes dernaest, som Domstolen flere gange har fastslaaet ( sidst i dom af 27 . september 1988, Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tyskland, sag 18/87, Sml . s . 5427 ), at forbuddet mod told og afgifter med tilsvarende virkning er begrundet i det forhold, at selv minimale oekonomiske byrder ved graenseoverskridelsen hindrer varernes bevaegelighed, idet saadanne afgifter kunstigt forhoejer priserne paa indfoerte eller udfoerte varer i forhold til priserne paa indenlandske varer . Foelgelig udgoer enhver oekonomisk byrde, som paalaegges ensidigt og belaster varer ved graenseoverskridelsen, uanset benaevnelse eller opkraevningsmaade, en afgift med tilsvarende virkning som told i den i Traktatens artikler 9, 12, 13 og 16 forudsatte betydning .

12 Det er i den foreliggende sag ubestridt, at den afgift, der skal betales, ifoelge Den Italienske Republiks lovgivning opkraeves af varer ved graenseoverskridelsen, og udgoer et tillaeg til transportomkostningerne, der medfoerer en prisforhoejelse paa de transporterede varer .

13 I oevrigt er det ikke under sagen gjort gaeldende, at de formaliteter og den toldbehandling, der foretages ved graenseoverskridelsen og som foerer til afgiftens opkraevning, er paabudt ifoelge faellesskabsretten . Det maa derfor fastslaas, at der i det foreliggende tilfaelde er tale om formaliteter og toldbehandling, der alene gennemfoeres i henhold til italiensk lovgivning .

14 Den Italienske Republiks regering har gjort gaeldende, at opkraevningen af den i italiensk lovgivning omhandlede afgift er berettiget, idet den opkraeves ved toldbehandling uden for den normale arbejdstid, som de ansatte ved graenseovergangstoldstsederne har, og saaledes er et modstykke til en tjenesteydelse, som praesteres i fragtfoererens interesse og staar i et rimeligt forhold til vaerdien af denne tjenesteydelse .

15 Ifoelge Domstolens faste praksis er en afgift, som opkraeves af varer, naar de passerer en graense, ikke omfattet af Traktatens forbud mod afgifter med tilsvarende virkning, saafremt der er tale om et modstykke til en konkret tjenesteydelse, der faktisk og individuelt er praesteret over for den erhvervsdrivende, og afgiftens stoerrelse staar i rimeligt forhold til denne tjenesteydelse ( jfr . Domstolens dom af 26 . februar 1975, Cadsky, sag 63/74, Sml . s . 281 ). Denne betingelse vil kun kunne vaere opfyldt, naar tjenesteydelsen er udtryk for en specifik eller individualiseret fordel for den erhvervsdrivende .

16 Det maa imidlertid konstateres, at der ikke er tale om en saadan specifik tjenesteydelse i et tilfaelde, hvor en fragtfoerer henvender sig paa et toldkontor i den normale aabningstid, der for graenseovergangstoldstederne ved artikel 5, stk . 1, litra a ), andet led, i direktiv 83/643/EOEF, som aendret ved direktiv 87/53/EOEF, er fastsat til mindst ti timer uden afbrydelse mandag til fredag og mindst seks timer uden afbrydelse loerdag, medmindre disse dage er officielle fri - og helligdage .

17 Af det anfoerte foelger, at Den Italienske Republik ved at debitere de erhvervsdrivende for udgifterne ved den kontrol og de administrative formaliteter, der foretages i en del af graenseovergangsstedernes saedvanlige aabningstid som fastsat i artikel 5, stk . 1, litra a ), andet led, i direktiv 83/643/EOEF, som aendret ved direktiv 87/53/EOEF, ikke har opfyldt sine forpligtelser i henhold til EOEF-Traktatens artikler 9 og 12 .

18 Vedroerende den fortoldning, der skal foretages i samhandelen med tredjelande, har Kommissionen i aabningsskrivelsen til Den Italienske Republiks regering anfoert, at "opkraevning hos de afgiftspligtige, der handler inden for de i artikel 5, stk . 1, andet led, i direktiv 83/643/EOEF afstukne rammer, af specielle godtgoerelser, der udgoer vederlag for tjenesteydelser, der praesteres af toldvaesnets personale mandag til fredag i fire timer, der er en del af toldstedernes saedvanlige daglige aabningstid, udgoer en afgift med tilsvarende virkning som told, der er forbudt ifoelge EOEF-forordningerne om de faelles markedsordninger paa landbrugsomraadet samt ifoelge de praeferenceaftaler, Faellesskabet har afsluttet med en raekke tredjelande ".

19 Dette klagepunkt genfindes i samme formulering i den begrundede udtalelse, Kommissionen har tilstillet Den Italienske Republik .

20 Kommissionen har i staevningen gentaget denne formulering med den tilfoejelse, at navnlig den afgift, der opkraeves i henhold til Den Italienske Republiks lovgivning, er i strid med artikel 20, stk . 2, i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 525/77 af 14 . februar 1977 om aendring af forordning ( EOEF ) nr . 805/68 om den faelles markedsordning for oksekoed og om tilpasning af forordning ( EOEF ) nr . 827/68 samt med forordning ( EOEF ) nr . 950/68 om Den Faelles Toldtarif ( EFT L 61, s . 1 ) og med artikel 6 i den overenskomst, der findes som bilag til Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1691/73 af 25 . juni 1973 om afslutning af overenskomst mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Kongeriget Norge og bestemmelser til gennemfoerelse heraf ( EFT L 171, s . 1 ).

21 Kommissionen har imidlertid intet som helst anfoert som begrundelse for, at en afgift som den omhandlede, der opkraeves under de ovenfor beskrevne forhold, kan anses for en afgift med tilsvarende virkning som told, der er forbudt ifoelge faellesskabsretten . Da der her er tale om formaliteter og toldbehandling, der kan antages at skulle gennemfoeres for at opfylde faellesskabsretlige forpligtelser, navnlig til gennemfoerelse af Den Faelles Toldtarif, har det paahvilet Kommissionen at godtgoere, hvorledes og paa hvilke betingelser kravet om en saadan afgift er i strid med en forpligtelse i henhold til Traktaten eller den af Traktaten afledte ret .

22 Selv om der ikke almindelighed kan antages at foreligge hjemmel for medlemsstaterne til ud over afgifter i henhold til de faellesskabsretlige bestemmelser at opkraeve nationale afgifter, idet dette ville stride mod princippet om faellesskabsrettens ensartede anvendelse ( jfr . Domstolens dom af 28 . juni 1978, Simmenthal, sag 70/77, Sml . s . 1453 ), maa det laegges til grund, at Kommissionen ikke til stoette for sit klagepunkt har anfoert noget som helst om hvorfor og paa hvilke betingelser, det paastaaede traktatbrud maa antages at vaere godtgjort, navnlig naar henses til det af Den Italienske Republiks regering anfoerte, hvorefter afgiften er et modstykke til en tjenesteydelse, som faktisk praesteres over for importoeren .

23 Under disse omstaendigheder kan Domstolen ikke paa grundlag af det af Kommissionen anfoerte tilstraekkeligt praecist fastslaa, at der som paastaaet foreligger et traktatbrud fra Den Italienske Republiks side .

24 Der kan herefter ikke gives Kommissionen medhold i dens paastand, for saa vidt angaar de afgifter, der opkraeves i forbindelse med samhandelen med tredjelande .

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

25 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk . 2, bliver den part, der taber sagen, doemt til at afholde sagens omkostninger . Domstolen kan dog ifoelge artikel 69, stk . 3, foerste afsnit, ophaeve sagsomkostningerne helt eller delvis, hvis hver af parterne henholdsvis taber eller vinder paa et eller flere punkter . Da Kommissionen har tabt sagen paa et punkt og Den Italienske Republik paa et andet punkt, er der grundlag for at ophaeve sagens omkostninger .

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

1 ) Den Italienske Republik har ikke overholdt de forpligtelser, der paahviler den i medfoer af EOEF-Traktatens artikler 9 og 12, idet den i samhandelen inden for Faellesskabet debiterer de erhvervsdrivende udgifterne ved den kontrol og de administrative formaliteter, der foretages i en del af graenseovergangstoldstedernes normale aabningstider som fastsat i artikel 5, stk . 1, litra a ), andet led, i Raadets direktiv 83/643/EOEF om forenkling af fysisk kontrol og administrative formaliteter i forbindelse med godstransport mellem medlemsstaterne, som aendret ved direktiv 87/53/EOEF .

2 ) I oevrigt frifindes sagsoegte .

3 ) Hver part baerer sine omkostninger .