ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 246/34

Sag anlagt den 14. juli 2010 — Europa-Parlamentet mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-355/10)

()

2010/C 246/58

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Europa-Parlamentet (ved M. Dean og A. Auersperger Matić, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Rådets afgørelse 2010/252/EU af 26. april 2010 om supplering af Schengengrænsekodeksen for så vidt angår overvågning af de ydre søgrænser inden for rammerne af det operative samarbejde, der samordnes af Det Europæiske Agentur for Forvaltning af Det Operative Samarbejde ved EU-medlemsstaternes Ydre Grænser (1) annulleres.

— Virkningerne af Rådets afgørelse opretholdes, indtil en ny afgørelse er vedtaget.

— Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har nedlagt påstand om annullation af den anfægtede afgørelse med henvisning til, at den overskrider grænserne for den gennemførelsesbeføjelse, der er fastsat i artikel 12, stk. 5, i Schengengrænsekodeksen (2), idet den indfører bestemmelser om »opbringning«, »eftersøgning og redning« og »ilandsætning«, der ikke kan anses for at være omfattet af begrebet »overvågning« som omhandlet i Schengengrænsekodeksens artikel 12, og som ikke kan anses for at være ikke-væsentlige bestemmelser samt indebærer en ændring af det væsentligste indhold af Schengengrænsekodeksen, der er forbeholdt lovgiver. Endvidere ændrer den anfægtede afgørelse EU-medlemsstaternes forpligtelser med hensyn til Frontexoperationer, der er fastsat i Frontexforordningen (3).

Såfremt Domstolen annullerer den anfægtede afgørelse, mener Parlamentet ikke desto mindre, at Domstolen bør udøve sin beføjelse til at opretholde virkningerne af den anfægtede afgørelse i overensstemmelse med artikel 264, stk. 2, TEUF, indtil en ny afgørelse er vedtaget.

(1) EUT L 111, s. 20.

(2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 562/2006 af 15.3.2006 om indførelse af en fællesskabskodeks for personers grænsepassage (Schengengrænsekodeks) (EUT L 105, s. 1).

(3) Rådets forordning (EF) nr. 2007/2004 af 26.10.2004 om oprettelse af et europæisk agentur for forvaltning af det operative samarbejde ved EU-medlemsstaternes ydre grænser (EUT L 349, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 246/26

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour de cassation (Belgien) den 2. juli 2010 — SIAT SA mod État belge

(Sag C-318/10)

()

2010/C 246/44

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation

Parter i hovedsagen

Sagsøger: SIAT SA

Sagsøgt: État belge

Præjudicielt spørgsmål

Skal EF-traktatens artikel 49 i den affattelse, der finder anvendelse i det foreliggende tilfælde henset til, at sagens faktiske omstændigheder indtraf før ikrafttrædelsen af Lissabontraktaten den 1. december 2009, fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for, at en medlemsstat i sin nationale lovgivning fastsætter, at vederlag for tjenesteydelser ikke kan udgøre fradragsberettigede erhvervsmæssige udgifter, når vederlaget direkte eller indirekte betales til eller tildeles en skattepligtig, der er hjemmehørende i en anden medlemsstat, eller et udenlandsk foretagende, der i henhold til lovgivningen i den medlemsstat, hvor den modtagende person eller det modtagende selskab er etableret, ikke er pålagt indkomstskat eller for så vidt angår denne indkomst er undergivet en skatteordning, der er betydeligt mere fordelagtig end den skatteordning, som en sådan indkomst er underlagt ifølge medlemsstatens egen lovgivning, medmindre den skattepligtige ved et hvilket som helst retsmiddel godtgør, at vederlaget er forbundet med faktiske og legitime transaktioner, og at det ikke er større end normalen, mens den skattepligtige ikke skal føre et sådant bevis for at opnå ret til fradrag for vederlag for tjenesteydelser, der betales til en skattepligtig i samme medlemsstat, selv om denne skattepligtige ikke er pålagt indkomstskat eller er underlagt en skatteordning, der er betydeligt mere fordelagtig end den skatteordning, der følger af medlemsstatens almindelige regler?
6)

Giver SBC-forordningen, og navnlig artikel 3, litra b), mulighed for at udstede et supplerende beskyttelsescertifikat for en enkelt bestemt aktiv ingrediens eller en kombination af aktive ingredienser, når: a) et grundpatent, der er i kraft, beskytter den enkelte bestemte aktive ingrediens eller en kombination af aktive ingredienser i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i SBC-forordningens artikel 3, litra a), og b) et lægemiddel, der indeholder den enkelte bestemte aktive ingrediens eller kombination af aktive ingredienser sammen med en eller flere andre aktive ingredienser, er genstand for en gyldig tilladelse, som er udstedt i overensstemmelse med direktiv 2001/83/EF (2) eller 2001/82/EF (3), som er den første tilladelse til at markedsføre den enkelte bestemte aktive ingrediens eller kombination af aktive ingredienser?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 246/24

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal de première instance de Liège (Belgien) den 30. juni 2010 — Hubert Pagnoul mod État belge — SPF Finances

(Sag C-314/10)

()

2010/C 246/42

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal de première instance de Liège

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Hubert Pagnoul

Sagsøgt: État belge — SPF Finances

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 6 i afsnit 1 »Fælles bestemmelser« i Lissabontraktaten af 13. december 2007 om ændring af traktaten om Den Europæiske Union, underskrevet i Maastricht den 7. februar 1992, og som har været gældende siden den 1. december 2009 (som gengiver en stor del af bestemmelserne i artikel 6 i afsnit I i traktaten om Den Europæiske Union, underskrevet i Maastricht den 7. februar 1992, som trådte i kraft den 1. november 1993) samt artikel 234 (tidligere artikel 177) i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab (EF-traktaten) af 25. marts 1957, og/eller artikel 47 i chartret om Den Europæiske Unions grundlæggende rettigheder af 7. december 2000, til hinder for, at en national lov som lov af 12. juli 2009, der ændrer artikel 26 i særlov af 6. januar 1989 om Cour d’arbitrage (1), der pålægger en national ret at forelægge et præjudicielt spørgsmål for Cour constitutionelle, hvis den nationale ret har fastslået, at en skattepligtig borger fratages adgangen til effektiv retsbeskyttelse som sikret ved artikel 6 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, som indgår i fællesskabsretten, i henhold til anden national lovgivning, nemlig artikel 49 i rammeloven af 9. juli 2004, og retten dermed ikke straks kan sikre fællesskabsrettens direkte anvendelse i den verserende sag og kan prøve foreneligheden med forfatningen, når Cour constitutionelle har anerkendt den nationale lovgivnings overensstemmelse med de grundlæggende rettigheder, der er garanteret i [den belgiske] forfatnings afsnit II?

(1) Moniteur belge af 31.7.2009, s. 51617.
—

Det fastslås, at Irland — i forbindelse med udbudsproceduren fra Department of Agriculture and Food om en offentlig vareindkøbskontrakt for identifikationsmærker til dyr — for så vidt angår anvendelsen af kriterier om tilbudsgivernes evne til at gennemføre den pågældende kontrakt som tildelingskriterier i stedet for udvælgelseskriterier har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 53 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF (1) af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter.
1)

Skal artikel 1, stk. 3, litra b), i direktiv 2004/17/EF (1) fortolkes således, at en kontrakt, hvorved den valgte tilbudsgiver tildeles ret til at levere offentlige bustransportydelser, skal anses for en koncessionskontrakt om tjenesteydelser i de tilfælde, hvor en del af vederlaget består i retten til at udnytte den offentlige transportydelse, men hvor den ordregivende myndighed samtidig kompenserer tjenesteyderen for de tab, der opstår som følge af driften, og når risikoen ved driften endvidere begrænses af de offentligretlige bestemmelser, der regulerer levering af tjenesteydelser, samt af de kontraktmæssige bestemmelser?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 246/20

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rechtbank van Koophandel te Dendermonde (Belgien) den 2. juni 2010 — Wamo BVBA mod JBC NV og Modemakers Fashion NV

(Sag C-288/10)

()

2010/C 246/34

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank van Koophandel te Dendermonde

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Wamo BVBA

Sagsøgt: JBC NV og Modemakers Fashion NV

Præjudicielt spørgsmål

Er direktiv (1) af 11.5.2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne til hinder for en national bestemmelse som artikel 53 i lov af 14. juli 1991 om handelspraksis og om oplysning og beskyttelse af forbrugeren, der forbyder at annoncere med eller antyde prisreduktioner i bestemt afgrænsede perioder?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11.5.2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (direktivet om urimelig handelspraksis) (EUT L 149, s. 22).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 246/21

Sag anlagt den 16. juni 2010 — Europa-Kommissionen mod Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland

(Sag C-301/10)

()

2010/C 246/36

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved S. Pardo Quintillán og A.-A. Gilly, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland ved at undlade at sikre, at der findes tilstrækkelige kloaknet i henhold til artikel 3, stk. 1 og 2, og bilag I, litra A, i Rådets direktiv 91/271/EØF af 21. maj 1991 om rensning af byspildevand (1) i Whitburn samt i Beckton og Crossness i London, og undlade at sikre en passende rensning af spildevand fra rensningsanlæggene i Beckton, Crossness og Mogden i London i henhold til direktivets artikel 4, stk. 1 og 3, artikel 10 og bilag I, litra B, har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til disse bestemmelser.

— Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

I henhold til artikel 3, stk. 1 og 2, og bilag I, litra A, i Rådets direktiv 91/271/EØF er Det Forenede Kongerige forpligtet til at sikre, at alle byområder med over 15 000 personækvivalenter (PE) senest den 31. december 2000 er forsynet med kloaknet, og at disse kloaknet opfylder betingelserne i direktivets bilag I, litra A. I henhold til direktivets artikel 4, stk. 1 og 3, og bilag I, litra B, er Det Forenede Kongerige ligeledes forpligtet til at sikre, at byspildevand, der tilledes kloaknet, før udledningen underkastes sekundær rensning eller en tilsvarende rensning senest den 31. december 2000 for så vidt angår samtlige udledninger fra byområder med over 15 000 PE, og at udledninger fra rensningsanlæg for byspildevand opfylder de relevante krav for udledninger fra rensningsanlæg for byspildevand til vandrecipienter.

Da Det Forenede Kongerige anvender et kombineret kloaksystem for både byspildevand og regnvand i Londonområdet, skal dette system være konstrueret således, at det sikres, at det opsamlede vand opbevares og ledes til rensning i overensstemmelse med de krav, der er fastsat i direktivet. Det Forenede Kongerige har undladt at sikre, at kloaknettene er konstrueret og udført således, at alt byspildevand fra de byområder, de betjener, bliver indsamlet og ledt til rensning. Kloaknettets kapacitet skal kunne tage hensyn til naturlige klimaforhold og sæsonbestemte svingninger. Det Forenede Kongerige har tilsidesat direktivets krav ved ikke at sikre tilstrækkelige kloaknet og de nødvendige rensningsfaciliteter i London- og Whitburnområderne og ved at tillade udledning i naturen af store mængder ubehandlet spildevand uden rensning.

(1) EFT L 135, s. 40
DA Den Europæiske Unions Tidende C 246/17

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesfinanzhof (Tyskland) den 27. maj 2010 — Döhler Neuenkirchen GmbH mod Hauptzollamt Oldenburg

(Sag C-262/10)

()

2010/C 246/29

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Döhler Neuenkirchen GmbH

Sagsøgt: Hauptzollamt Oldenburg

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 204, stk. 1, litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (1) fortolkes således, at den ligeledes omhandler misligholdelse af sådanne forpligtelser, der først skal opfyldes efter afslutningen af den relevante anvendte toldprocedure, således at i et tilfælde af indførselsvarer, der indenfor rammerne af en procedure for aktiv forædling delvist genudføres rettidigt efter suspensionsordningen, vil en misligholdelse af forpligtelsen til at forelægge afslutningsopgørelsen for kontroltoldstedet inden 30 dage efter udløbet af fristen for afslutningen af proceduren, føre til, at der opstår en toldskyld for den samlede mængde indførselsvarer, der skal angives, såfremt betingelserne i artikel 859, nr. 9), i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 (2), som ændret ved artikel 1, nr. 30), litra b), i Kommissionens forordning (EF) nr. 993/2001 af 4. maj 2001 (3), ikke er opfyldt?

(1) EFT L 302, s. 1.

(2) Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2.7.1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF- toldkodeks, EFT L 253, s. 1.

(3) Kommissionens forordning (EF) nr. 993/2001 af 4.5.2001 om ændring af forordning (EØF) nr. 2454/93 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks, EFT L 141, s. 1.
—

Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2006/117/Euratom af 20. november 2006 om overvågning af og kontrol med overførsel af radioaktivt affald og brugt nukleart brændsel (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
1)

Har en afgiftspligtig, der midlertidigt anvender et investeringsgode, der er bestemt for hans virksomhed, til privat brug for sig selv, i henhold til sjette direktivs (1) artikel 6, stk. 2, første afsnit, litra a) og b), artikel 11, punkt A, stk. 1, litra c), og artikel 17, stk. 2, ret til at fradrage momsen af udgifter til varige ændringer, der udelukkende er gennemført med henblik på den private brug?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 246/20

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 7. juni 2010 — Campsa Estaciones de Servicio S.A. mod Administración del Estado

(Sag C-285/10)

()

2010/C 246/33

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Supremo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Campsa Estaciones de Servicio S.A.

Sagsøgt: Administración del Estado

Præjudicielt spørgsmål

Tillod Rådets sjette direktiv 77/388/EØF (1) af 17. maj 1977 medlemsstaterne at vedtage regler, som for transaktioner mellem forbundne parter, hvor prisen var åbenbart lavere end den normale markedspris, fastsatte et andet beskatningsgrundlag end det, der var fastsat i hovedreglen i artikel 11, punkt A, stk. 1, litra a) — dvs. modværdien — ved at udvide anvendelsesområdet for reglerne om anvendelse af goder og tjenesteydelser til privat brug (hvilket var tilfældet i momslovens artikel 79, stk. 5, før dennes ændring ved Ley 36/2006 af 29. november) uden at følge den særlige procedure i sjette direktivs artikel 27 for at opnå tilladelse til at fravige hovedreglen, hvilket Spanien først opnåede tilladelse til ved Rådets afgørelse af 15. maj 2006?

(1) Om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1).
—

Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, 5 og 6 i Kommissionens beslutning K(2007) 3251 af 18. juli 2007 om en reservefond fritaget for skat (statsstøtte C-37/05) og traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget alle nødvendige foranstaltninger til at tilbagesøge den støtte, der blev erklæret retsstridig og uforenelig med fællesmarkedet ved beslutningens artikel 1, stk. 1, (bortset fra støtten omhandlet i artikel 2 og 3) og under alle omstændigheder ikke har givet Kommissionen passende meddelelse om de foranstaltninger, der er truffet i denne henseende.
d)

Er den fortolkning af begrebet »vikar«, der er beskrevet i spørgsmål 3 c), i modstrid med meningen med og formålet med rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der består i at forhindre misbrug hidrørende fra anvendelsen af flere på hinanden følgende ansættelseskontrakter, og det princip, der blev fastslået i Angelidaki-sagen (Domstolens dom af 23.4.2009, forenede sager C-378/07 — C-380/07, sammendrag punkt 2), hvorefter § 5, stk. 1, litra a), i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse er til hinder for, at nationale bestemmelser anvendes »på en sådan måde, at fornyelsen af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter inden for den offentlige sektor anses for at være berettiget på grundlag af »objektive omstændigheder« i bestemmelsens forstand, med den ene begrundelse, at disse kontrakter er støttet på lovregler, der tillader fornyelsen af sådanne kontrakter for at dække visse midlertidige behov, selv om de nævnte behov i virkeligheden er faste og varige«?
1)

Hindres den korrekte anvendelse af artikel 15 og 16 i direktiv 2006/123/EF (1) af bestemmelserne i national ret, der er fastsat i artikel 32, stk. 7a, i lovdekret nr. 185 af 29. november 2008, tilføjet ved lovændring nr. 2 af 28. januar 2009 og efterfølgende ændret ved lov nr. 14 af 27. februar 2009, hvorefter tildeling af kontrakter om levering af tjenesteydelser vedrørende fastsættelse, kontrol og inddrivelse af skatter og andre offentlige lokale indtægter til juridiske personer, der ikke opfylder det økonomiske krav om en selskabskapital på minimum 10 millioner EUR, fuldt indbetalt, er ugyldig, det er obligatorisk for juridiske personer, der er opført i det relevante register over private, der har tilladelse til at udøve virksomhed med fastsættelse, kontrol og inddrivelse af skatter og andre offentlige indtægter for provinserne og kommunerne, at tilpasse deres selskabskapital til det nævnte minimum i henhold til artikel 53, stk. 3, i lovdekret nr. 446 af 15. december 1997, som ændret, det er forbudt at få tildelt nye kontrakter eller at deltage i udbud vedrørende tjenesteydelser med fastsættelse, kontrol og inddrivelse af skatter og andre offentlige lokale indtægter, indtil den ovennævnte tilpasning af selskabskapitalen er gennemført?
1)

Strider en overenskomstmæssigt fastsat lønordning for offentligt ansatte funktionærer, der i overensstemmelse med § 27 i Bundesangestelltentarifvertrag (BAT) (kollektiv overenskomst for offentligt ansatte funktionærer, sammenholdt med lønoverenskomst nr. 35 til BAT, fastsætter grundlønnen for de enkelte lønklasser på grundlag af aldersanciennitetstrin, tillige under hensyn til arbejdsmarkedets parters primærretligt sikrede ret til at føre kollektive forhandlinger (nu artikel 28 i charteret om grundlæggende rettigheder) mod det primærretlige forbud mod forskelsbehandling på grund af alder (nu artikel 21, stk. 1, i charteret om grundlæggende rettigheder), således som det konkret er udformet ved direktiv 2000/78/EF (1)?
1)

Urigtig gengivelse af beviser ved forkert fremstilling af appellantens faktuelle tilkendegivelser vedrørende listen over varer for det pågældende EF-varemærke, idet det blev anført, at det »ikke i den foreliggende sag er bestridt, at de varer, som det omhandlede varemærke var registreret for, navnlig omfatter hukommelsesspil«
1)

Skal artikel 11 i Rådets forordning (EF) nr. 320/2006 af 20. februar 2006 om en midlertidig ordning for omstrukturering af sukkerindustrien i Fællesskabet og om ændring af forordning (EF) nr. 1290/2005 om finansiering af den fælles landbrugspolitik (1), fortolkes således, at den midlertidige omstruktureringsafgift for sukker og inulinsirup for produktionsåret 2008/09 på 113,30 EUR pr. ton kvote, der er fastsat i denne artikels stk. 2, skal opkræves under alle omstændigheder og i fuldt omfang, selv om der ved betaling heraf opstår et (betydeligt) overskud i omstruktureringsfonden, og en yderligere forøgelse af finansieringsbehovet forekommer udelukket?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 260/5

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Hamburg (Tyskland) den 7. juli 2010 — Grünwald Logistik Service GmbH (GLS) mod Hauptzollamt Hamburg-Stadt

(Sag C-338/10)

()

2010/C 260/07

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Hamburg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Grünwald Logistik Service GmbH (GLS)

Sagsøgt: Hauptzollamt Hamburg-Stadt

Præjudicielt spørgsmål

Er antidumpingbestemmelser, som Europa-Kommissionen har vedtaget som led i en procedure i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (1), ugyldige som følge af, at Kommissionen har vedtaget dem på grundlag af en normalværdi, der er fastsat på et »andet rimeligt grundlag« (i det foreliggende tilfælde på grundlag af de priser, der faktisk er betalt eller skal betales i Fællesskabet for samme vare), uden at foretage yderligere undersøgelser vedrørende normalværdien, efter at der uden resultat var blevet rettet skriftlig henvendelse til to virksomheder i et land, som Kommissionen i første omgang havde udset sig som referenceland — idet den ene virksomhed slet ikke reagerede, og den anden erklærede sig villig til at samarbejde, men derefter ikke reagerede på det fremsendte spørgeskema — og Kommissionen af berørte parter var blevet gjort opmærksom på et andet potentielt referenceland?

(1) EFT L 56, s. 1.