DOMSTOLENS DOM (ANDEN AFDELING) AF 14 JULI 1983. - LENE OEHRGAARD OG JEAN - LOUIS DELVAUX MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - TJENESTEMAEND - INTERN FORFREMMELSE - KRITERIER. - SAG 9/82.



Samling af Afgørelser 1983 side 02379



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

1 . Tjenestemaend _ forfremmelse _ sammenligning af fortjenester _ kriterier _ tjenestens interesse _ ansoegernes personlige fortjenester _ ansaettelsesmyndighedens skoen _ proevelsesret _ graenser

( Tjenestemandsvedtaegten , art . 45 )

2 . Tjenestemaend _ forfremmelse _ sammenligning af fortjenester _ kriterier _ eksamensbeviser _ hensyntagen _ graenser

( Tjenestemandsvedtaegten , art . 45 )

3 . Tjenestemaend _ forfremmelse _ sammenligning af fortjenester _ kriterier _ ansoegernes personlige fortjenester _ anciennitet _ hensyntagen _ graenser

( Tjenestemandsvedtaegten , art . 45 )

Sammendrag

1 . Ved sin vurdering af tjenestens interesse og af de fortjenester , der skal tages i betragtning i forbindelse med en afgoerelse om forfremmelse i henhold til vedtaegtens artikel 45 , har ansaettelsesmyndigheden et vidt skoen , og Domstolen boer paa dette omraade kun tage stilling til , om administrationen har holdt sig inden for graenser , som ikke kan kritiseres , og ikke har udoevet sine befoejelser aabenbart fejlagtigt .

2.For saa vidt angaar spoergsmaalet om forfremmelser har ogsaa andre omstaendigheder end eksamensbeviser betydning for den sammenligning af fortjenester , der skal foretages for de tjenestemaend , der skal forfremmes , navnlig hvorledes de i almindelighed har udfoert deres arbejdsopgaver .

Heraf foelger , at en tjenestemand ikke kan rejse indsigelse mod , at ansaettelsesmyndigheden under udoevelsen af sit skoen ikke udelukkende har taget ansoegernes eksamensbeviser i betragtning , og at den har valgt at forfremme en person , hvis eksamener efter tjenestemandens opfattelse laa paa et lavere niveau end hans eget .

3.I forbindelse med forfremmelser er ancienniteten kun ét blandt flere kriterier , og den kan under ingen omstaendigheder have stoerre vaegt end ansoegernes fortjenester .

Dommens præmisser

1 Ved staevning , indgivet til Domstolens justitskontor den 8 . januar 1982 , har Lene OEhrgaard og Jean-Louis Delvaux , der paa davaerende tidspunkt begge var tjenestemaend i loenklasse LA 6 i den danske oversaettelsesafdeling ved Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber , anlagt sag med paastand dels om annullation af Kommissionens afslag , meddelt ved skrivelse af 3 . april 1981 , paa deres ansoegninger om stillinger som ledende oversaettere i loenklasse LA 5 i henhold til stillingsopslag KOM/1134-1140/80 , dels om , at Kommissionen tilpligtes at udnaevne dem i de naevnte stillinger , enten ved at oprette to nye stillinger som ledende oversaettere eller ved at annullere udnaevnelserne af to tjenestemaend , som blev udnaevnt , og hvis kvalifikationer sagsoegerne har bestridt .

2 I stillingsopslaget KOM/1134-1140/80 var »kvalifikationskravene« angivet som foelger :

»_ Uddannelse paa universitetsniveau afsluttet med eksamensbevis eller faglig erfaring paa tilsvarende niveau ;

_lang erfaring i oversaettelse . Erfaring i revision , og

_sikker udtryksfaerdighed og stilfornemmelse« .

3 Det er ubestridt , at sagsoegerne opfyldte betingelserne for at kunne forfremmes til loenklasse LA 5 . Deres ansoegninger blev imidlertid ikke imoedekommet , og Kommissionen udnaevnte den 1 . marts 1981 de to tjenestemaend , hvis udnaevnelser sagsoegerne har anfaegtet .

4 Efter at have indbragt en klage for ansaettelsesmyndigheden i medfoer af vedtaegtens artikel 90 har sagsoegerne anlagt denne sag , som oprindelig stoettedes paa to hovedanbringender . For det foerste har sagsoegerne gjort gaeldende , at de to tjenestemaend , Kommissionen forfremmede , ikke opfyldte alle betingelserne ifoelge stillingsopslaget , og at Kommissionen ved at udnaevne dem har begaaet en aabenbar fejl . For det andet har sagsoegerne anfoert , at de paagaeldende stillinger i stedet burde vaere tildelt dem , navnlig paa grund af , at de var bedre kvalificerede .

5 I replikken har sagsoegerne desuden gjort gaeldende , at Kommissionen har gjort sig skyldig i magtfordrejning , hvilket haevdes at fremgaa af nye oplysninger , Kommissionen har givet i svarskriftet .

6 Kommissionen har anfoert , at sidstnaevnte anbringende boer afvises i medfoer af procesreglementets artikel 42 , stk . 2 ; inden der tages stilling til Kommissionens indsigelse om , at det tredje anbringende er fremfoert for sent , skal der dog knyttes foelgende bemaerkninger til de to foerste anbringender .

Det foerste anbringende

7 Til stoette for det foerste anbringende har sagsoegerne navnlig henvist til , at det efter deres opfattelse kun er den faglige erfaring , der er erhvervet efter opnaaelsen af det kraevede eksamensbevis , der kan tages i betragtning , og at de to hovedbetingelser i stillingsopslaget , nemlig et eksamensbevis paa universitetsniveau og faglig erfaring , derfor maa vaere kumulative . I denne sag opfyldte imidlertid ingen af de to personer , der blev forfremmet , begge betingelserne ; den ene havde ikke noget eksamensbevis paa universitetsniveau og kunne derfor heller ikke have faglig erfaring , mens den anden , som foerst fik sit eksamensbevis paa universitetsniveau i 1979 , ved sin forfremmelse kun havde to aars anciennitet , hvilket ikke er »lang erfaring« .

8 Som Kommissionen med rette har anfoert , fremgaar det klart af ordet »eller« i stillingsopslaget , at der er tale om alternative betingelser . Det er saaledes ikke blot noedvendigt , men ogsaa tilstraekkeligt , at ansoegerne enten har et eksamensbevis paa universitetsniveau eller en tilsvarende faglig erfaring , hvilket i oevrigt ogsaa foelger af tjenestemandsvedtaegtens artikel 5 , stk . 1 og 2 , hvor det blandt andet bestemmes , at stillingerne i kategori LA »kraever universitetsuddannelse eller hermed ligestillede faglige kundskaber« .

9 Det er i denne forbindelse tilstraekkeligt at paapege , at de to tjenestemaend , hvis forfremmelser anfaegtes , i 1974 bestod en udvaelgelsesproeve med henblik paa ansaettelse inden for Faellesskaberne , og at ansaettelsesmyndigheden paa davaerende tidspunkt skoennede , at de var i besiddelse af faglige kundskaber ligestillet med universitetsuddannelse ; de har derfor utvivlsomt begge opfyldt den foerste betingelse i stillingsopslaget .

10 Da de paagaeldende to tjenestemaend siden 1974 havde arbejdet som oversaettere ved Kommissionen , kan det saaledes ikke bestrides , at de havde lang erfaring i oversaettelse , og at de dermed ogsaa har opfyldt den anden betingelse i stillingsopslaget .

11 Det foerste anbringende kan herefter ikke tages til foelge .

Det andet anbringende

12 Sagsoegerne har gjort gaeldende , at selv om de to tjenestemaend , hvis udnaevnelser sagsoegerne har anfaegtet , maatte antages at opfylde kvalifikationskravene i stillingsopslaget , burde ansaettelsesmyndigheden ikke desto mindre have forfremmet sagsoegerne ; ikke alene opfyldte de alle betingelserne , men Kommissionen har endog gjort sig skyldig i en aabenbar fejl ved ikke at udnaevne dem , naar det tages i betragtning , at de navnlig paa baggrund af deres universitetsuddannelse var bedre kvalificerede end de to tjenestemaend , der blev forfremmet .

13 Kommissionen har afvist sagsoegernes argumentation under henvisning til , at den er i strid med tjenestemandsvedtaegtens artikel 45 , hvorefter forfremmelser sker paa grundlag af en sammenligning af ansoegernes fortjenester og ikke alene paa grundlag af universitetseksaminer .

14 Da der er tale om en forfremmelse , skal det indledningsvis fremhaeves , at ansaettelsesmyndigheden ved sin vurdering af tjenestens interesse og af de fortjenester , der skal tages i betragtning i forbindelse med den i vedtaegtens artikel 45 naevnte afgoerelse , har et vidt skoen , og at Domstolen paa dette omraade kun boer tage stilling til , om administrationen har holdt sig inden for graenser , som ikke kan kritiseres , og ikke har udoevet sine befoejelser aabenbart fejlagtigt .

15 I den foreliggende sag er der intet i sagens akter , der giver grundlag for at antage , at ansaettelsesmyndigheden ikke har foretaget en korrekt vurdering af de enkelte ansoegeres , herunder sagsoegernes , kvalifikationer og fortjenester .

16 Saerlig med hensyn til det af sagsoegerne rejste spoergsmaal om eksamensbeviserne skal det , saaledes som Domstolen har udtalt i dommen af 17 . marts 1983 ( Hoffmann , sag 280/81 , Sml . 1983 , s . 889 ), bemaerkes , at for saa vidt angaar spoergsmaalet om forfremmelser har ogsaa andre omstaendigheder betydning for den sammenligning af fortjenester , der skal foretages for de tjenestemaend , der kan forfremmes , navnlig hvorledes de i almindelighed har udfoert deres arbejdsopgaver .

17 Sagsoegerne kan herefter ikke rejse indsigelse mod , at ansaettelsesmyndigheden under udoevelsen af sit skoen ikke udelukkende har taget ansoegernes eksamensbeviser i betragtning , og at den har valgt at forfremme to personer , hvis eksaminer efter sagsoegernes opfattelse laa paa et lavere niveau end deres egne .

18 Sagsoegerne har endvidere anfoert , at den tjenestefrihed af personlige aarsager , de havde fra 1 . januar 1976 til 1 . juli 1977 , i virkeligheden har hindret dem i at blive forfremmet , idet den afbroed deres anciennitet , selv om tjenestefriheden blev givet dem i tjenestens interesse .

19 Det skal i denne forbindelse foerst bemaerkes , dels at ancienniteten kun er ét blandt flere kriterier , og at den under ingen omstaendigheder kan have stoerre vaegt end ansoegernes fortjenester , dels at vedtaegtens artikel 40 , stk . 3 , bestemmer , at tjenestemanden »under tjenestefriheden . . . ikke [kan] avancere til et hoejere loentrin eller forfremmes til en hoejere loenklasse« . Det kan derfor ikke bebrejdes ansaettelsesmyndigheden , at den har betragtet sagsoegernes anciennitet som afbrudt under deres tjenestefrihed . Desuden er der intet i sagens akter , der giver grundlag for at antage , at ancienniteten har spillet en afgoerende rolle i forbindelse med de paagaeldende udnaevnelser .

20 Da sagsoegerne ikke har fremfoert andre oplysninger , der kunne foere til at antage , at ansaettelsesmyndigheden har overskredet graenserne for sit skoen ved at foretraekke at forfremme andre ansoegere , kan det andet anbringende heller ikke tages til foelge .

21 Anbringendet vedroerende magtfordrejning savner herefter ethvert grundlag og kan derfor heller ikke tages til foelge .

22 Sagsoegte vil herefter vaere at frifinde for paastanden om annullation af den anfaegtede afgoerelse . For saa vidt angaar paastanden om , at Kommissionen af Domstolen tilpligtes at udnaevne de to sagsoegere , skal det blot bemaerkes , at en saadan paastand under alle omstaendigheder falder uden for Domstolens kompetence .

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

23 Ifoelge procesreglementets artikel 69 , stk . 2 , skal den part , der taber sagen , afholde sagens omkostninger . Ifoelge procesreglementets artikel 70 baerer institutionerne i sager vedroerende ansatte ved Faellesskaberne imidlertid selv de af dem afholdte udgifter .

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN ( anden afdeling )

1 . Sagsoegte frifindes .

2 . Hver part betaler sine omkostninger .