ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 27. januar 2021 — The Goldman Sachs Group Inc. mod Europa-Kommissionen, Prysmian SpA og Prysmian Cavi e Sistemi Srl

(Sag C-595/18 P) (1)

(Appel - konkurrence - karteller - det europæiske marked for el-kabler - opdeling af markedet inden for rammerne af projekter - forordning (EF) nr. 1/2003 - artikel 23, stk. 2 - et selskabs tilregnelse af en adfærd udvist af et andet selskab - formodning om faktisk udøvelse af en afgørende indflydelse - enhed, der 100 % kontrollerer de stemmerettigheder, der er knyttet til aktierne i et andet selskab)

(2021/C 88/04)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: The Goldman Sachs Group Inc. (ved avvocatessa A. Mangiaracina og advokat J. Koponen)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved P. Rossi, C. Sjödin, T. Vecchi og J. Norris, som befuldmægtigede), Prysmian SpA og Prysmian Cavi e Sistemi Srl (ved avvocati C. Tesauro og L. Armati)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Goldman Sachs Group Inc. bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.

3) Prysmian SpA og Prysmian Cavi e Sistemi Srl bærer hver deres egne omkostninger.

(1) EUT C 445 af 10.12.2018.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 21. januar 2021 — Forbundsrepublikken Tyskland mod Esso Raffinage, Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA), Den Franske Republik og Kongeriget Nederlandene

(Sag C-471/18 P) (1)

(Appel - registrering, vurdering og godkendelse af kemikalier - forordning (EF) nr. 1907/2006 (REACH) - artikel 5 og 6 - generel forpligtelse til at registrere kemikalier - artikel 41 og 42 - vurdering af registreringsdossierer og kontrol af oplysninger indsendt af registranterne - erklæring om manglende overensstemmelse - retsakt, der kan gøres til genstand for søgsmål - søgsmålsinteresse - søgsmålskompetence - Det Europæiske Kemikalieagenturs (ECHA) og de nationale myndigheders respektive kompetencer - forpligtelse for ECHA til at kontrollere yderligere oplysninger, der efter agenturets anmodning er blevet indsendt af registranterne - ECHA’s beføjelse til at vedtage en passende afgørelse herom - artikel 1 - formålet om at beskytte menneskers sundhed og miljøet - artikel 13 og 25 - brug af dyreforsøg - fremme af alternative metoder)

(2021/C 79/02)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Forbundsrepublikken Tyskland (først ved T. Henze og D. Klebs, derefter ved D. Klebs og J. Möller, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Esso Raffinage (først ved Rechtsanwalt H. Estreicher og solicitor N. Navin-Jones, derefter ved Rechtsanwalt H. Estreicher, adwokat A. Kołtunowska og avocate K. Merten-Lentz samt solicitor N. Navin-Jones og endelig ved Rechtsanwalt H. Estreicher, adwokat A. Kołtunowska og avocate K. Merten-Lentz), Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA) (ved W. Broere, C. Jacquet og M. Heikkilä, som befuldmægtigede), Den Franske Republik (først ved D. Colas, J. Traband og A.-L. Desjonquères, derefter ved E. Leclerc, J. Traband, W. Zemamta og A.-L. Desjonquères, som befuldmægtigede) og Kongeriget Nederlandene (ved K. Bulterman og L. Noort, som befuldmægtigede)

Intervenienter til støtte for Esso Raffinage: European Coalition to End Animal Experiments (ved solicitor T. David), Higher Olefins and Poly Alpha Olefins REACH Consortium og Higher Olefins & Poly Alpha Olefins vzw (først ved advocaat E. Vermulst, derefter ved advocaat P. Kugel)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Forbundsrepublikken Tyskland bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, som Esso Raffinage og Det Europæiske Kemikalieagentur (ECHA) har afholdt.

3) Den Franske Republik, Kongeriget Nederlandene, European Coalition to End Animal Experiments, Higher Olefins and Poly Alpha Olefins REACH Consortium og Higher Olefins & Poly Alpha Olefins vzw bærer deres egne omkostninger.

(1) EUT C 399 af 5.11.2018.
C 79/3

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 21. januar 2021 — Päivi Leino-Sandberg mod Europa-Parlamentet

(Sag C-761/18 P) (1)

(Appel - aktindsigt i dokumenter fra EU-institutionerne - forordning (EF) nr. 1049/2001 - artikel 10 - afslag på aktindsigt - søgsmål ved Den Europæiske Unions Ret til prøvelse af en afgørelse fra Europa-Parlamentet om afslag på aktindsigt i et dokument - tredjemands udbredelse af dokumentet med kommentarer efter anlæggelsen af søgsmålet - Retten fastslog, at det var ufornødent at træffe afgørelse som følge af søgsmålsinteressens bortfald - retlig fejl)

(2021/C 79/03)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Päivi Leino-Sandberg (ved advocaten O.W. Brouwer og B.A. Verheijen, samt ved Rechtsanwalt S. Schubert)

Den anden part i appelsagen: Europa-Parlamentet (ved C. Burgos, I. Anagnostopoulou og L. Vétillard, som befuldmægtigede)

Intervenienter til støtte for sagsøgeren: Republikken Finland (ved M. Pere, som befuldmægtiget) og Kongeriget Sverige (først ved A. Falk, C. Meyer-Seitz, H. Shev, J. Lundberg og H. Eklinder, derefter ved C. Meyer-Seitz, H. Shev og H. Eklinder, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Den Europæiske Unions Rets kendelse af 20. september 2018, Leino-Sandberg mod Parlamentet (T-421/17, ikke trykt i Sml., EU:T:2018:628), ophæves.

2) Sagen hjemvises til Retten.

3) Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes.

(1) EUT C 82 af 4.3.2019.
2)

Artikel 9, stk. 2, i konventionen om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet, der blev undertegnet i Århus den 25. juni 1998 og godkendt på Det Europæiske Fællesskabs vegne ved afgørelse 2005/370, skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for, at antagelsen af de i denne bestemmelse omhandlede klager eller søgsmål, der indgives af ikke-statslige organisationer, som udgør en del af den »berørte offentlighed« som omhandlet i denne konventions artikel 2, stk. 5, til realitetsbehandling, betinges af disse organisationers deltagelse i forberedelsesproceduren forud for den anfægtede afgørelse, selv om denne betingelse ikke finder anvendelse, når det ikke med rimelighed kan foreholdes dem, at de ikke har deltaget deri. Derimod er den nævnte konventions artikel 9, stk. 3, ikke til hinder for, at antagelsen af en klage eller et søgsmål, som omhandlet i denne bestemmelse, til realitetsbehandling betinges af sagsøgerens deltagelse i forberedelsesproceduren forud for den anfægtede afgørelse, medmindre det, henset til sagens omstændigheder, ikke med rimelighed kan foreholdes sagsøgeren, at denne ikke er indtrådt i denne sag.
1)

Republikken Slovenien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 93 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/65/EU af 15. maj 2014 om markeder for finansielle instrumenter og om ændring af direktiv 2002/92/EF og direktiv 2011/61/EU, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/1034 af 23. juni 2016, idet medlemsstaten ved udløbet af den frist, der var fastsat i den begrundede udtalelse, ikke havde vedtaget eller under alle omstændigheder ikke havde meddelt Europa-Kommissionen de love og administrative bestemmelser, der var nødvendige for at efterkomme direktiv 2014/65, som ændret ved direktiv 2016/1034.
1)

Republikken Slovenien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 14 i Kommissionens delegerede direktiv (EU) 2017/593 af 7. april 2016 om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/65/EU for så vidt angår beskyttelse af kunders finansielle instrumenter og midler, produktstyringsforpligtelser og de regler, der finder anvendelse på levering eller modtagelse af gebyrer, provisioner eller andre penge- eller naturalieydelser, idet medlemsstaten ved udløbet af den frist, der var fastsat i den begrundede udtalelse, ikke havde vedtaget de love og administrative bestemmelser, der var nødvendige for at efterkomme dette delegerede direktiv, og idet den dermed heller ikke havde meddelt Europa-Kommissionen disse love og bestemmelser.
1)

Ungarn har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5, artikel 6, stk. 1, artikel 12, stk. 1, og artikel 13, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16. december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold, artikel 6, artikel 24, stk. 3, artikel 43 og artikel 46, stk. 5, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU af 26. juni 2013 om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse samt artikel 8, 9 og 11 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/33/EU af 26. juni 2013 om fastlæggelse af standarder for modtagelse af ansøgere om international beskyttelse: — ved at fastsætte, at ansøgninger om international beskyttelse fra tredjelandsstatsborgere eller statsløse, der indrejser fra Serbien og på dens område ønsker adgang til proceduren for international beskyttelse, kun kan indgives i transitområderne Röszke (Ungarn) og Tompa (Ungarn), og idet den samtidig har indført en fast og generel administrativ praksis, som drastisk begrænser antallet af ansøgere, der dagligt tillades at indrejse i disse transitområder — ved at indføre en generaliseret ordning om frihedsberøvelse af ansøgere om international beskyttelse i transitområderne Röszke og Tompa uden at overholde de betingelser og garantier, der følger af artikel 24, stk. 3, og artikel 43 i direktiv 2013/32 samt artikel 8, 9 og 11 i direktiv 2013/33 — ved at tillade udsendelse af alle tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold på dens område, bortset fra dem, der er mistænkt for at have begået en lovovertrædelse, uden at de procedurer og garantier, som er fastsat i artikel 5, artikel 6, stk. 1, artikel 12, stk. 1, og artikel 13, stk. 1, i direktiv 2008/115, er overholdt — ved at undergive udøvelsen af retten til — for ansøgere om international beskyttelse, der er omfattet af anvendelsesområdet for artikel 46, stk. 5, i direktiv 2013/32 — at forblive på dens område betingelser, der er i strid med EU-retten.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 8. december 2020 — Ungarn mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-620/18) (1)

(Annullationssøgsmål - direktiv (EU) 2018/957 - fri udveksling af tjenesteydelser - udstationering af arbejdstagere - arbejds- og ansættelsesvilkår - aflønning - udstationeringens varighed - fastlæggelse af retsgrundlaget - artikel 53 TEUF og 62 TEUF - ændring af et eksisterende direktiv - artikel 9 TEUF - magtfordrejning - princippet om forbud mod forskelsbehandling - nødvendighed - proportionalitetsprincippet - omfanget af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser - vejtransport - artikel 58 TEUF - forordning (EF) nr. 593/2008 - anvendelsesområde - retssikkerhedsprincippet og princippet om retsreglers klarhed)

(2021/C 44/03)

Processprog: ungarsk

Parter

Sagsøger: Ungarn (ved M.Z. Fehér, G. Tornyai, og M.M. Tátrai, som befuldmægtigede)

Sagsøgte: Europa-Parlamentet (ved M. Martínez Iglesias, L. Visaggio og A. Tamás, som befuldmægtigede) og Rådet for Den Europæiske Union (først ved A. Norberg, M. Bencze og E. Ambrosini, derefter ved A. Norberg, E. Ambrosini, A. Sikora-Kalėda og Zs. Bodnár, som befuldmægtigede)

Intervenienter til støtte for Europa-Parlamentet: Forbundsrepublikken Tyskland (ved J. Möller og S. Eisenberg, som befuldmægtigede), Den Franske Republik (ved E. de Moustier, A.-L. Desjonquères, C. Mosser og R. Coesme, som befuldmægtigede), Kongeriget Nederlandene (ved M.K. Bulterman, C. Schillemans og J. Langer, som befuldmægtigede), Kongeriget Sverige (ved C. Meyer-Seitz, H. Shev og H. Eklinder, som befuldmægtigede) og Europa-Kommissionen (ved L. Havas, M. Kellerbauer, B.-R. Killmann og A. Szmytkowska, som befuldmægtigede)

Intervenienter til støtte for Rådet for Den Europæiske Union: Forbundsrepublikken Tyskland (ved J. Möller og S. Eisenberg, som befuldmægtigede), Den Franske Republik (ved E. de Moustier, A.-L. Desjonquères, C. Mosser og R. Coesme, som befuldmægtigede), Kongeriget Nederlandene (ved M.K. Bulterman, C. Schillemans og J. Langer, som befuldmægtigede), Kongeriget Sverige (ved C. Meyer-Seitz, H. Shev og H. Eklinder, som befuldmægtigede) og Europa-Kommissionen (ved L. Havas, M. Kellerbauer, B.-R. Killmann og A. Szmytkowska, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union frifindes.

2) Ungarn bærer sine egne omkostninger og betaler de af Parlamentet og Rådet afholdte omkostninger.

3) Forbundsrepublikken Tyskland, Den Franske Republik, Kongeriget Nederlandene, Kongeriget Sverige og Europa-Kommissionen bærer hver deres egne omkostninger.

(1) EUT C 427 af 26.11.2018.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 8. december 2020 — Republikken Polen mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

(C-626/18) (1)

(Annullationssøgsmål - direktiv (EU) 2018/957 - fri udveksling af tjenesteydelser - udstationering af arbejdstagere - arbejds- og ansættelsesvilkår - aflønning - udstationeringens varighed - fastlæggelse af retsgrundlaget - artikel 53 TEUF og 62 TEUF - ændring af et eksisterende direktiv - artikel 9 TEUF - princippet om forbud mod forskelsbehandling - nødvendighed - proportionalitetsprincippet - forordning (EF) nr. 593/2008 - anvendelsesområde - vejtransport - artikel 58 TEUF)

(2021/C 44/04)

Processprog: polsk

Parter

Sagsøger: Republikken Polen (ved B. Majczyna og D. Lutostańska, som befuldmægtigede)

Sagsøgte: Europa-Parlamentet (først ved M. Martínez Iglesias, K. Wójcik, A. Pospíšilová Padowska og L. Visaggio, derefter ved M. Martínez Iglesias, K. Wójcik, L. Visaggio og A. Tamás, som befuldmægtigede) og Rådet for Den Europæiske Union (først ved E. Ambrosini, K. Adamczyk Delamarre og A. Norberg, derefter ved E. Ambrosini, A. Sikora-Kalėda, Z. Bodnar og A. Norberg, som befuldmægtigede)

Intervenienter til støtte for Europa-Parlamentet: Forbundsrepublikken Tyskland (først ved J. Möller og T. Henze, derefter ved J. Möller, som befuldmægtigede), Den Franske Republik (ved E. de Moustier, A.-L. Desjonquères og R. Coesme, som befuldmægtigede), Kongeriget Nederlandene (ved M.K. Bulterman, C. Schillemans og J. Langer, som befuldmægtigede) og Europa-Kommissionen (ved M. Kellerbauer, B.-R. Killmann og A. Szmytkowska, som befuldmægtigede)

Intervenienter til støtte for Rådet for Den Europæiske Union: Forbundsrepublikken Tyskland (først ved J. Möller og T. Henze, derefter ved J. Möller, som befuldmægtigede), Den Franske Republik (ved E. de Moustier, A.-L. Desjonquères og R. Coesme, som befuldmægtigede), Kongeriget Nederlandene (ved M.K. Bulterman, C. Schillemans og J. Langer, som befuldmægtigede), Kongeriget Sverige (først ved C. Meyer-Seitz, A. Falk, H. Shev, J. Lundberg og H. Eklinder, derefter ved C. Meyer-Seitz, H. Shev og H. Eklinder, som befuldmægtigede) og Europa-Kommissionen (ved M. Kellerbauer, B.-R. Killmann og A. Szmytkowska, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union frifindes.

2) Republikken Polen bærer sine egne omkostninger og betaler de af Parlamentet og Rådet afholdte omkostninger.

3) Forbundsrepublikken Tyskland, Den Franske Republik, Kongeriget Nederlandene, Kongeriget Sverige og Europa-Kommissionen bærer hver deres egne omkostninger.

(1) EUT C 4 af 7.1.2019.
1)

Artikel 132, stk. 1, litra m), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke har direkte virkning, hvorfor et organ, som ikke arbejder med gevinst for øje, såfremt en medlemsstats lovgivning, der gennemfører denne bestemmelse, kun indrømmer fritagelse for merværdiafgift til et begrænset antal tjenesteydelser med nær tilknytning til udøvelsen af sport eller fysisk træning, ikke kan påberåbe sig den nævnte bestemmelse direkte for de nationale retsinstanser for at opnå fritagelse for andre tjenesteydelser med nær tilknytning til udøvelsen af sport eller fysisk træning, som dette organ leverer til personer, der udøver disse aktiviteter, og som ikke er fritaget i medfør af denne lovgivning.
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 26. november 2020 — Skatteverket mod Sögård Fastigheter AB (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Högsta förvaltningsdomstolen — Sverige)

(Sag C-787/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - national lovgivning, der fastsætter regulering af fradrag for merværdiafgift (moms) for en anden afgiftspligtig person end den, der oprindeligt foretog fradraget - selskabs salg til privatpersoner af en ejendom, der har været udlejet af selskabet og af det selskab, der tidligere var ejer - ophør af momspligt ved salg af ejendommen til privatpersoner)

(2021/C 35/03)

Processprog: svensk

Den forelæggende ret

Högsta förvaltningsdomstolen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Skatteverket

Sagsøgt: Sögård Fastigheter AB

Konklusion

Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at dette direktiv er til hinder for en national lovgivning, der, idet den på grundlag af dette direktivs artikel 188, stk. 2, bestemmer, at overdrageren af en fast ejendom ikke er forpligtet til at foretage regulering af et fradrag for indgående moms, når erhververen kun vil anvende denne ejendom til transaktioner, der giver ret til fradrag, ligeledes pålægger erhververen at foretage en regulering af dette fradrag for den resterende del af reguleringsperioden, når erhververen for sit vedkommende overdrager den pågældende faste ejendom til en tredjemand, der ikke vil anvende ejendommen til sådanne transaktioner.

(1) EUT C 72 af 25.2.2019.
2)

Punkt 2 i domskonklusionen i Den Europæiske Unions Rets dom af 3. maj 2018, Distillerie Bonollo m.fl. mod Rådet (T-431/12, EU:T:2018:251), annulleres, for så vidt som Retten herved pålagde Rådet for Den Europæiske Union at gennemføre de til dommens opfyldelse nødvendige foranstaltninger.
2)

Artikel 1, stk. 1 og 3, og artikel 2, stk. 1, i direktiv 96/71 skal fortolkes således, at en arbejdstager, der er beskæftiget som chauffør i den internationale vejtransportsektor, i forbindelse med en charterkontrakt mellem den virksomhed, som beskæftiger vedkommende, og som har hjemsted i en medlemsstat, og en virksomhed i en anden medlemsstat end den, hvor den pågældende sædvanligvis arbejder, er en arbejdstager, som er udstationeret på en medlemsstats område i disse bestemmelsers forstand, når udførelsen af vedkommendes arbejde i den omhandlede begrænsede periode har tilstrækkelig tilknytning til dette område. Hvorvidt der foreligger en sådan tilknytning, afgøres som led i en samlet vurdering af forhold som arten af de aktiviteter, som den pågældende arbejdstager har udført på det nævnte område, intensiteten af forbindelsen mellem denne arbejdstagers aktiviteter og hver medlemsstats område, hvorpå vedkommende virker, samt den andel, som disse aktiviteter udgør af den samlede transporttjeneste. Den omstændighed, at en international lastbilchauffør, som en virksomhed med hjemsted i en medlemsstat har stillet til rådighed for en virksomhed med hjemsted i en anden medlemsstat, modtager instrukser i forbindelse med sine opgaver, begynder eller afslutter opgaverne ved den anden virksomheds hjemsted, er ikke i sig selv tilstrækkeligt til at fastslå, at denne chauffør er blevet udstationeret på denne anden medlemsstats område som omhandlet i direktiv 96/71, når den nævnte chaufførs udførelse af arbejdet ikke på grundlag af andre forhold har tilstrækkelig tilknytning til dette område.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 19. november 2020 — straffesag mod BS og CA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour d’appel d’Aix-En-Provence — Frankrig)

(Sag C-663/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - frie varebevægelser - fælles markedsordning for hør- og hampesektoren - undtagelser - beskyttelse af den offentlige sundhed - national lovgivning, hvorefter industriel anvendelse og markedsføring af hamp er begrænset til fibre og frø - Cannabidiol (CBD))

(2021/C 28/02)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d’appel d’Aix-En-Provence

Parter i straffesagen

Sagsøgere: BS og CA

Procesdeltagere: Ministère public og Conseil national de l’ordre des pharmaciens

Konklusion

Artikel 34 TEUF og 36 TEUF skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, som forbyder markedsføring af cannabidiol (CBD), der lovligt fremstilles i en anden medlemsstat, når det udvindes af hele cannabis sativa-planten og ikke kun af dens fibre og frø, medmindre denne lovgivning er egnet til at sikre opfyldelsen af formålet om beskyttelse af den offentlige sundhed og ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at opnå dette. Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1307/2013 af 17. december 2013 om fastsættelse af regler for direkte betalinger til landbrugere under støtteordninger inden for rammerne af den fælles landsbrugspolitik og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 637/2008 og Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 samt Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1308/2013 af 17. december 2013 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 922/72, (EØF) nr. 234/79, (EF) nr. 1037/2001 og (EF) nr. 1234/2007 skal fortolkes således, at de ikke finder anvendelse på en sådan lovgivning.

(1) EUT C 4 af 7.1.2019.
3)

John Mills Ltd bærer sine egne omkostninger og betaler EUIPO’s omkostninger i forbindelse med nærværende appelsag og sagen for Retten samt de omkostninger, der er opstået for Jerome Alexander Consulting Corp. i forbindelse med sagen for Retten.