ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri udveksling af tjenesteydelser - restriktioner - erhvervsskat (Gewerbesteuer) - nationale bestemmelser, hvorefter visse beløb på ny skal medregnes i beskatningsgrundlaget for virksomheder, som lejer formuegoder hos udlejere, som i de fleste tilfælde ikke er etableret i indlandet - ikke tilladt - begrundelse i almene hensyn - ikke begrundet

(EF-traktaten, art. 59 (efter ændring nu art. 49))

Sammendrag

$$Traktatens artikel 59 (efter ændring nu artikel 49 EF) er til hinder for en national lovgivning om erhvervsskat (»Gewerbesteuer«), hvorefter en del af den leje eller forpagtningsafgift, der er betalt for benyttelse af anlægsaktiver, som ejes af en anden, samt værdien af aktiverne på ny skal medregnes i beskatningsgrundlaget, hvis udlejeren eller bortforpagteren ikke allerede skal svare erhvervsskat af henholdsvis lejen og forpagtningsafgiften eller af aktiverne.

Sådanne bestemmelser forbeholder en skattemæssig fordel - i form af, at denne medregning ikke skal foretages - for de fleste af de virksomheder, der lejer formuegoder af udlejere, der er etableret i samme medlemsstat, mens de altid udelukker virksomheder, der lejer formuegoder af udlejere, der er etableret i en anden medlemsstat, og bestemmelserne indebærer dermed en forskellig behandling, som beror på tjenesteyderens etableringssted, og som ikke kan være begrundet hverken i hensynet til sammenhængen i skattesystemet eller med, at den udlejer, der er etableret i en anden medlemsstat, er undergivet en lav beskatning i den pågældende stat.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Socialpolitik - mandlige og kvindelige arbejdstagere - adgang til beskæftigelse samt arbejdsvilkår - ligebehandling - undtagelsesforanstaltninger begrundet i hensynet til den offentlige sikkerhed - undergivet fællesskabsrettens regler - beføjelse i henhold til artikel 2, stk. 2, i direktiv 76/207 - omfang - udelukkelse af kvinder fra de britiske Royal Marines - lovligt - kriterier

(Rådets direktiv 76/207, art. 2, stk. 2)

Sammendrag

$$Selv om det tilkommer medlemsstaterne - som det påhviler at træffe de nødvendige foranstaltninger til at opretholde deres indre og ydre sikkerhed - at træffe afgørelser om opbygningen af deres væbnede styrker, betyder dette dog ikke, at sådanne afgørelser bør falde helt uden for fællesskabsrettens anvendelsesområde. Det kan ikke antages, at der efter traktaten, uafhængigt af de nærmere betingelser i dennes bestemmelser, gælder et almindeligt forbehold for samtlige foranstaltninger, som en medlemsstat træffer af hensyn til den offentlige sikkerhed, da fællesskabsrettens bindende karakter og ensartede anvendelse i modsat fald kunne undergraves. De afgørelser, som medlemsstaterne træffer vedrørende adgangen til beskæftigelse, uddannelse i tjenesten eller arbejdsvilkår i de væbnede styrker med det formål at sikre kampdygtigheden, er begrundet i hensynet til beskyttelsen af den offentlige sikkerhed og falder derfor ikke generelt uden for fællesskabsrettens anvendelsesområde.

Når de kompetente nationale myndigheder med vedtagelsen af sådanne foranstaltninger gør brug af deres beføjelse efter artikel 2, stk. 2, i direktiv 76/207, råder de over et vist skøn, således at de med føje uden at tilsidesætte proportionalitetsprincippet kan antage, at de særlige vilkår, som gælder for indsættelse af sådanne angrebsstyrker som Royal Marines - herunder navnlig det krav om indsatsegnethed, som dette mandskab er undergivet - gør det berettiget udelukkende at sammensætte det af mænd. Det er derfor muligt med hjemmel i denne bestemmelse at udelukke kvinder fra at gøre tjeneste i sådanne særlige kampenheder på grund af arten af den pågældende virksomhed eller de forhold, hvorunder den udøves.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Konventionen om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser - specielle kompetenceregler - retten paa opfyldelsesstedet for den kontraktmaessige forpligtelse - fastlaeggelse af opfyldelsesstedet efter den lov, der finder anvendelse efter lovkonfliktreglerne for den ret, sagen er indbragt for

(Konventionen af 27.9.1968, art. 5, nr. 1)

Sammendrag

$$Artikel 5, nr. 1, i konventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser i borgerlige sager, herunder handelssager, som aendret ved konventionen af 9. oktober 1978 om Kongeriget Danmarks, Irlands og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands tiltraedelse, ved konventionen af 25. oktober 1982 om Den Hellenske Republiks tiltraedelse og ved konventionen af 26. maj 1989 om Kongeriget Spaniens og Den Portugisiske Republiks tiltraedelse, skal fortolkes saaledes, at det sted, hvor forpligtelsen er opfyldt eller skal opfyldes, i bestemmelsens forstand, skal fastlaegges efter den lov, der gaelder for den omtvistede forpligtelse efter lovkonfliktreglerne for den ret, sagen er indbragt for.

Hensynet til retssikkerhedsprincippet, hvis varetagelse er et af konventionens formaal, kraever bl.a., at kompetenceregler, der fraviger konventionens hovedregel, f.eks. artikel 5, nr. 1, fortolkes saaledes, at en normalt velunderrettet person nogenlunde kan forudse, ved hvilken ret - ud over retten i den stat, hvor han har bopael - han kan blive sagsoegt. En fastlaeggelse af begrebet opfyldelsessted, bl.a. ud fra arten af det kontraktforhold, forpligtelsen udspringer af, og ud fra omstaendighederne i det konkrete tilfaelde, forekommer imidlertid med den nuvaerende affattelse af artikel 5, nr. 1, at vaere utilstraekkelig til at loese de spoergsmaal, som er forbundet med anvendelsen af bestemmelsen. Der er i oevrigt ikke fare for, at den lov, der finder anvendelse ved fastlaeggelsen af opfyldelsesstedet, er forskellig, alt efter hvilken ret sagen indbringes for, idet de lovkonfliktregler, der danner grundlag for at afgoere, hvilken lov der finder anvendelse paa kontrakten, er gjort ensartede i de kontraherende stater ved konventionen af 19. juni 1980 om, hvilken lov der skal anvendes paa kontraktlige forpligtelser.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Landbrug - fælles markedsordning - fedtstoffer - olivenolie - produktionsstøtte - frist for udbetaling til producenter - overskredet - ikke muligt at påberåbe sig force majeure

(Kommissionens forordning nr. 2796/93)

2. Landbrug - EUGFL - regnskabsafslutning - afslag på finansiering af udgifter, der er en følge af retsstridig anvendelse af Fællesskabets retsforskrifter - den pågældende medlemsstats anfægtelse heraf - bevisbyrde

(Rådets forordning nr. 729/70)

Sammendrag

1. En medlemsstat kan ikke påberåbe sig force majeure for så vidt angår overholdelsen af den frist, der er fastsat i forordning nr. 2796/93 om ændring af forordning nr. 3061/84 om gennemførelsesbestemmelser vedrørende ordningen for støtte til olivenolieproduktion, for udbetaling af støtte til producenterne, når den først har påberåbt sig, at der har foreligget force majeure, efter den fastsatte dato, og ikke har foretaget sig noget i forhold til Fællesskabets organer for at få ændret denne dato, selv om de vanskeligheder, den har henvist til, var kendt på forhånd.

( jf. præmis 24 og 25 )

2. Den medlemsstat, over for hvilken Kommissionen har begrundet sin beslutning, hvori det fastslås, at der ikke er blevet ført kontrol ved anvendelsen af bestemmelserne om EUGFL, Garantisektionens, virksomhed, eller at denne kontrol har været utilstrækkelig, kan ikke afkræfte Kommissionens konstateringer uden at støtte sine egne synspunkter på oplysninger, af hvilke det fremgår, at der foreligger et pålideligt og funktionsdygtigt kontrolsystem. Såfremt medlemsstaten ikke fører bevis for, at Kommissionens konstateringer er urigtige, udgør disse konstateringer forhold, der kan give anledning til alvorlig tvivl med hensyn til indførelsen af et passende og effektivt system af foranstaltninger til overvågning og kontrol.

( jf. præmis 53 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Landbrug - EUGFL - regnskabsafslutning - afslag på finansiering af udgifter, der er en følge af en retsstridig anvendelse af Fællesskabets retsforskrifter - mangel på et effektivt kontrolsystem

(Rådets forordning nr. 2048/89, art. 3, stk. 1, og art. 6, stk. 1)

2. Landbrug - EUGFL - regnskabsafslutning - afslag på finansiering af udgifter, der er en følge af en retsstridig anvendelse af Fællesskabets retsforskrifter - konstatering af mangler ved en medlemsstats kontrolsystem - ikke bestridt af medlemsstaten - følger

(Rådets forordning nr. 1201/89, art. 8 og 12)

Sammendrag

1. Når en medlemsstats kontrolsystem med henblik på at sikre overholdelsen af reglerne om vindyrkning alene bygger på bestemte funktionærers kompetence og indsats, idet disse funktionærer er de eneste, der kan kontrollere rigtigheden af præmieansøgningerne, og en kontrol foretaget af eksterne nationale og EF-tjenestegrene således er udelukket, er kontrolsystemet ikke objektivt som krævet i fællesskabsbestemmelserne.

( jf. præmis 38 )

2. Den medlemsstat, over for hvilken Kommissionen har begrundet sin beslutning, hvori det konstateres, at den kontrol, der er foretaget som led i anvendelsen af funktionsreglerne for EUGFL, Garantisektionen, er mangelfuld eller slet ikke har fundet sted, kan ikke afkræfte Kommissionens konstateringer ved simple påstande, som ikke underbygges af elementer, der godtgør eksistensen af et pålideligt og funktionsdygtigt kontrolsystem. Såfremt medlemsstaten ikke fører bevis for, at Kommissionens konstateringer er urigtige, udgør disse forhold, der kan give anledning til alvorlig tvivl med hensyn til indførelsen af et passende og effektivt system af foranstaltninger til overvågning og kontrol.

Såfremt medlemsstaten ikke har bestridt mangler og fejl ved et kontrolsystem, kan der ikke sættes spørgsmålstegn ved en finansiel korrektion, hverken under påberåbelse af en fejlvurdering af de faktiske omstændigheder eller under påberåbelse af magtfordrejning fra Kommissionens side eller overskridelse af Kommissionens skønsbeføjelser.

( jf. præmis 58-60 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Institutionernes retsakter - forordninger - grundforordninger og gennemførelsesforordninger - bemyndigelse tildelt Kommissionen i generelle vendinger - lovligt

(EF-traktaten, art. 145 og 155 (nu art. 202 EF og 211 EF); Rådets forordning nr. 3950/92, art. 11; Kommissionens forordning nr. 536/93, art. 3, stk. 2, andet afsnit)

2. Landbrug - fælles markedsordning - mælk og mejeriprodukter - tillægsafgift på mælk - fastsættelse af en bestemt økonomisk sanktion i tilfælde af en overskridelse af fristen for fremsendelsen, uanset overskridelsens omfang

(Kommissionens forordning nr. 536/93, art. 3, stk. 2, andet afsnit)

Sammendrag

1. Hvad angår anvendelsen af traktatens artikel 145 og 155 (nu artikel 202 EF og 211 EF) sondres der i retspraksis mellem bestemmelser, som er af væsentlig betydning, og som alene henhører under Rådets kompetence, og bestemmelser, som kun er gennemførelsesbestemmelser, og som Kommissionen kan bemyndiges til at træffe. Kun bestemmelser, som har til formål at omsætte hovedprincipperne i Fællesskabets politik i praktiske foranstaltninger, kan betegnes som væsentlige. Når Rådet har fastsat de væsentligste bestemmelser vedrørende tillægsafgiften på mælk i grundforordningen, er det for at vedtage gennemførelsesforanstaltninger tilstrækkeligt, at Kommissionen har fået tildelt en generel bemyndigelse. Artikel 11 i forordning nr. 3950/92, der giver Kommissionen beføjelse til at træffe alle de foranstaltninger, der er nødvendige med henblik på at gennemføre forordningen, må derfor antages at udgøre en gyldig bemyndigelse for Kommissionen til at indføre sanktionen i artikel 3, stk. 2, andet afsnit, i forordning nr. 536/93.

( jf. præmis 21-24 og 32 )

2. Artikel 3, stk. 2, andet afsnit, i forordning nr. 536/93 om gennemførelsesbestemmelser for tillægsafgiften på mælk og mejeriprodukter er ugyldig, i det omfang den i tilfælde af en overskridelse af fristen i bestemmelsens første afsnit pålægger opkøberen en bøde svarende til den tillægsafgift på mælk, der skal betales ved en overskridelse af de af producenterne leverede mængder mælk og mælkeækvivalenter med 0,1%, uden at der er mulighed for at tage hensyn til fristoverskridelsens omfang.

( jf. præmis 45 og domskonkl. )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Toldunion - anvendelse af toldforskrifterne - overgangsforanstaltninger i samhandelen med Den Tyske Demokratiske Republik inden for landbrugs- og fiskerisektoren i perioden forud for Tysklands forening - forordning nr. 2252/90 - undtagelse - forpligtelse for Forbundsrepublikken Tyskland til at undersøge betingelserne for anvendelse af forordningen og i givet fald opkræve importafgift - tilsidesættelse

(Kommissionens forordning nr. 2252/90)

Sammendrag

$$Forordning nr. 2252/90 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2060/90 om overgangsforanstaltninger i samhandel med Den Tyske Demokratiske Republik inden for landbrugs- og fiskerisektoren har indført en undtagelse fra de fællesskabstoldbestemmelser, der normalt gælder for produkter fra tredjelande, idet den fra den 1. august 1990 for landbrugsprodukter har suspenderet opkrævningen af importafgifter samt anvendelsen af andre importbelastninger og restriktioner med tilsvarende virkning som følger af den fælles ordning for disse produkter, i samhandelen mellem Fællesskabet og Den Tyske Demokratiske Republik på de betingelser, der er fastsat i artikel 1, stk. 2. Det følger heraf, at de nævnte bestemmelser uden for anvendelsesområdet for den nævnte undtagelse var gældende indtil den 3. oktober 1990, datoen for Tysklands forening.

For at kunne undersøge, om landbrugsprodukter, der blev indført på Fællesskabets område, opfyldte en af betingelserne i nævnte forordnings artikel 1, stk. 2, første afsnit, og såfremt dette ikke var tilfældet, for at kunne anvende de forskellige importbelastninger og andre foranstaltninger, der følger af den fælles ordning for disse produkter, skulle Forbundsrepublikken Tyskland følgelig opretholde toldformaliteterne, herunder dem, der var nødvendige for at anvende artikel 2 og 3 i forordning nr. 4151/88 om fastsættelse af bestemmelser, der skal finde anvendelse på varer, som føres ind i Fællesskabets toldområde, inden for rammerne af samhandelen mellem de to Tysklande, eller træffe andre foranstaltninger, der sikrede en korrekt anvendelse af forordning nr. 2252/90. Ved at ophæve alle disse formaliteter og ved ikke at træffe sådanne foranstaltninger har Forbundsrepublikken Tyskland tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i henhold til traktaten.

Da der for disse produkter, som oprindelig var blevet indført fra Fællesskabet og bragt i fri omsætning i Den Tyske Demokratiske Republik, var blevet udbetalt en eksportrestitution i udførselsmedlemsstaten, kunne de ikke være omfattet af suspensionen i artikel 1 i forordning nr. 2252/90, hvorfor der skulle opkræves en importafgift, og denne, da der er tale om Fællesskabets egne indtægter, skulle krediteres Kommissionens konto. Forbundsrepublikken Tyskland har således tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i henhold til traktaten, idet den i strid med denne forordning har tilladt, at varer, for hvilke der ved udførsel fra en medlemsstat var blevet ydet en restitution, kunne indføres til Tyskland, uden at der blev opkrævet og til Fællesskabet indbetalt en afgift svarende til fællesskabsprisniveauet.

( jf. præmis 39, 40, 42, 48, 49, 65 og 67 samt domskonkl. )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Traktatbrudssøgsmål - Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget - relevante forhold - forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist

(EF-traktaten, art. 169 (nu art. 226 EF))

2. Miljø - forurening af vandmiljøet - direktiv 76/464 - pligt til at fastlægge specifikke programmer med henblik på at formindske forureningen med visse farlige stoffer - rækkevidde

(Rådets direktiv 76/464, art. 7, og bilaget, liste II)

Sammendrag

1. Under en sag anlagt i henhold til traktatens artikel 169 (nu artikel 226 EF) skal spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger traktatbrud, vurderes på baggrund af forholdene i medlemsstaten, som de var ved udløbet af fristen i den begrundede udtalelse, og ændringer af forholdene i tiden derefter kan ikke tages i betragtning af Domstolen.

( jf. præmis 35 )

2. De programmer, som medlemsstaterne i henhold til artikel 7 i direktiv 76/464 skal fastlægge med henblik på at formindske forureningen af deres vandområder med stoffer, som er opført på liste II i bilaget til direktivet, skal være specifikke, dvs. at de skal fastlægge en overordnet og sammenhængende politik, der indebærer en konkret og detaljeret planlægning, som dækker hele det nationale område og vedrører formindskelse af forurening forårsaget af samtlige de stoffer, som er opført på liste II, og som er relevante for de særlige forhold i hver enkelt medlemsstat, på grundlag af kvalitetsmålsætninger for recipientvande, som er fastsat i disse programmer.

Nationale foranstaltninger, der ganske vist kan bidrage til en formindskelse af forureningen af vandmiljøet, men kun udgør enkeltstående foranstaltninger og ikke en udmøntning af et sådant overordnet og sammenhængende program baseret på en vurdering af forholdene i recipientvandene og med fastsættelse af kvalitetsmålsætninger, kan derfor ikke betragtes som programmer i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i direktivets artikel 7.

( jf. præmis 39, 40 og 42 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug - fælles markedsordning - mælk og mejeriprodukter - tillægsafgift på mælk - tildeling af afgiftsfrie referencemængder - første tildeling i en medlemsstat, der er tiltrådt Fællesskaberne i 1995 - fastsættelse på grundlag af gennemsnittet af de foretagne leverancer i årene 1991, 1992 og 1993 - anvendelse af nedsættelsessatser over for nye producenter og over for dem, der havde øget deres produktion - krav om en uafbrudt produktionsperiode - lovlighed i henhold til forordning nr. 3950/92 og ligebehandlingsprincippet

(EF-traktaten, art. 40, stk. 3, andet afsnit (efter ændring nu art. 34, stk. 2, andet afsnit, EF); tiltrædelsesakten af 1994; Rådets forordning nr. 3950/92)

Sammendrag

$$Forordning nr. 3950/92 om en tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter, som ændret ved akten vedrørende vilkårene for Republikken Østrigs, Republikken Finlands og Kongeriget Sveriges tiltrædelse, og ligebehandlingsprincippet, som særligt er kommet til udtryk i traktatens artikel 40, stk. 3, andet afsnit (efter ændring nu artikel 34, stk. 2, andet afsnit, EF), skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for nationale regler om den første tildeling af individuelle referencemængder (»mælkekvoter«), som er vedtaget af en medlemsstat, der er tiltrådt De Europæiske Fællesskaber den 1. januar 1995, og som indebærer,

- at de individuelle referencemængder for producenter, der ikke ændrede deres produktion i perioden fra den 1. januar 1991 til den 31. december 1994, fastsættes på grundlag af gennemsnittet af de foretagne leverancer i årene 1991, 1992 og 1993

- at der - til forskel fra hvad der gælder for producenter, der ikke ændrede deres produktion i perioden fra den 1. januar 1991 til den 31. december 1994, og for økologiske mælkeproducenter - ved beregningen af de individuelle referencemængder, der tildeles nye producenter, der påbegyndte deres produktion i perioden fra den 1. januar 1991 til den 31. december 1994, og udvidende producenter, der øgede en allerede eksisterende produktion i samme periode, anvendes nedsættelsessatser, der desuden er forskellige

- at der kun gives en individuel referencemængde til producenter, der kan godtgøre, at de har haft en uafbrudt produktion i perioden fra den 1. marts 1994 til den 1. januar 1995, medmindre en producent, der ufrivilligt har afbrudt sine leverancer i den pågældende periode, kan henvise til særlige forhold, der kan begrunde, at der tildeles ham en referencemængde.

( jf. præmis 41 og 61 samt domskonkl. )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Institutionernes retsakter - valg af hjemmel - kriterier - den sammenhæng, som udstedelsen af retsakten indgår i - uden betydning - anvendelse af de traktatbestemmelser, som gælder på det tidspunkt, hvor retsakten vedtages

2. Landbrug - fælles markedsordning - oksekød - ordning for identifikation og registrering af kvæg og om mærkning af oksekød - forordning nr. 820/97 - hjemmel - traktatens artikel 43 (efter ændring nu artikel 37 EF) - hensyntagen til folkesundheden

(EF-traktaten, art. 39 og art. 129, stk. 1, tredje afsnit (nu art. 33 EF og art. 152, stk. 1, tredje afsnit, EF), og art. 43 (efter ændring nu art. 37 EF); Rådets forordning nr. 820/97)

Sammendrag

1. Valget af hjemmel for en retsakt skal efter kompetencefordelingen i Fællesskabet ske på grundlag af objektive forhold, som gør det muligt at foretage en domstolskontrol. Disse forhold omfatter navnlig retsaktens formål og indhold. I den forbindelse er det uden betydning, om en institution ønsker at deltage mere indgående i vedtagelsen af en given retsakt, hvilket arbejde der i øvrigt er udført inden for det område, den pågældende retsakt henhører under, eller hvilken sammenhæng, udstedelsen af retsakten indgår i. Desuden skal fællesskabsretsakter vedtages i overensstemmelse med de traktatbestemmelser, som gælder på det tidspunkt, hvor retsakterne udstedes.

( jf. præmis 43, 44 og 45 )

2. Traktatens artikel 43 (efter ændring nu artikel 37 EF) er rette hjemmel for enhver retsakt, der regulerer spørgsmålet om produktion af og handel med de i bilag II til traktaten opregnede landbrugsvarer, og som bidrager til virkeliggørelsen af et eller flere af de mål med den fælles landbrugspolitik, som er fastlagt i traktatens artikel 39 (nu artikel 33 EF).

Hovedformålet med Rådets forordning nr. 820/97 om indførelse af en ordning for identifikation og registrering af kvæg og om mærkning af oksekød og oksekødsprodukter, hvorved det tilsigtes, at betingelserne for produktion og markedsføring af oksekødsprodukter bliver mere gennemsigtige, er dermed at virkeliggøre målsætningerne i traktatens artikel 39, herunder bl.a. at genoprette markedets stabilitet for de berørte produkter. Forordningen er således med rette blevet udstedt med hjemmel i traktatens artikel 43.

Det er herved uden betydning, at den ordning, som er indført ved forordningen, vil have en positiv indvirkning på beskyttelsen af menneskers sundhed. Det er således i overensstemmelse med traktatens artikel 129, stk. 1, tredje afsnit (nu artikel 152, stk. 1, tredje afsnit, EF), at der tages hensyn til folkesundheden i forbindelse med retsakter, som vedtages med hjemmel i artikel 43. Hertil kommer, at beskyttelsen af sundheden bidrager til virkeliggørelsen af de mål med den fælles landbrugspolitik, som er fastlagt i traktatens artikel 39, stk. 1, navnlig når landbrugsproduktionen er direkte afhængig af afsætningen af produkterne til forbrugerne, som bliver mere og mere bevidste om deres sundhed.

( jf. præmis 47, 49 og 59-62 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssøgsmål - akter, der kan gøres til genstand for søgsmål - retsakter, der tilsigter at skabe retsvirkninger - retsakt, der giver udtryk for Kommissionens hensigt til at følge visse retningslinjer i forbindelse med nedsættelse eller suspension af finansiel støtte fra en strukturfond - ikke omfattet

(EF-traktaten, art. 173 (efter ændring nu art. 230 EF); Rådets forordning nr. 4253/88, art. 24)

Sammendrag

$$Enhver af institutionerne vedtagen bestemmelse, som er bestemt til at afføde retsvirkninger, kan uanset dens art eller form gøres til genstand for annullationssøgsmål. Dog har interne tjenesteinstruktioner kun virkninger inden for selve den pågældende administration, og de skaber ikke rettigheder eller forpligtelser for tredjemænd. Dette gælder for de af Kommissionen vedtagne interne retningslinjer, der blot er udtryk for dennes hensigt til at følge visse retningslinjer ved udøvelsen af dens kompetence til at nedsætte eller suspendere en finansiel støtte i medfør af artikel 24 i forordning nr. 4253/88 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2052/88 for så vidt angår samordningen af de forskellige strukturfondes interventioner indbyrdes såvel som med interventionerne fra Den Europæiske Investeringsbank og de øvrige eksisterende finansielle instrumenter.

( jf. præmis 27, 28 og 34 )