RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS KENDELSE

(Anden Afdeling)

5. februar 2016

Ingrid Fedtke

mod

Det Økonomiske og Sociale Udvalg (EØSU)

»Personalesag — tjenestemænd — pensionering uden ansøgning — pensionsalder — ansøgning om fortsættelse i tjenesten ud over aldersgrænsen — vedtægtens artikel 52, stk. 2 — tjenestens interesse — procesreglementets artikel 82 — ufravigelige procesforudsætninger — den administrative procedure ulovlig«

Angående:

Søgsmål anlagt i medfør af artikel 270 TEUF, der finder anvendelse på Euratomtraktaten i henhold til denne traktats artikel 106A, hvorunder Ingrid Fedtke i det væsentlige har nedlagt påstand om annullation af den afgørelse, hvormed Det Økonomiske og Sociale Udvalg (EØSU) afslog hendes ansøgning om at forblive i tjenesten indtil det fyldte 66. år.

Udfald:

Sagen afvises. Ingrid Fedtke bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg.

Sammendrag

Tjenestemandssager — forudgående administrativ klage — frister — ufravigelig karakter — genåbning — betingelse — ny og væsentlig faktisk omstændighed

(Art. 270 TEUF; tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)

En forudsætning for, at en sag, der er indbragt for Personaleretten i henhold til artikel 270 TEUF og vedtægtens artikel 91, kan antages til realitetsbehandling, er at den forudgående administrative procedure er forløbet forskriftsmæssigt, og at de i henhold hertil gældende frister er blevet overholdt.

I denne henseende bemærkes, at klage- og søgsmålsfristerne, som er ufravigelige, og som hverken parterne eller EU’s retsinstanser kan råde over, har til formål i Unionens institutioner at værne om retssikkerheden, som er nødvendig for, at disse kan fungere hensigtsmæssigt, således at det undgås, at Unionens retsakter, der afføder retsvirkninger, kan anfægtes i ubegrænset tid, og således at enhver form for forskelsbehandling eller vilkårlig behandling i retsplejen undgås. Muligheden for at indgive en ansøgning som omhandlet i vedtægtens artikel 90, stk. 1, gør det således ikke muligt for tjenestemanden at tilsidesætte klage- og søgsmålsfristerne efter vedtægtens artikel 90 og 91 ved at udnytte en sådan efterfølgende ansøgning til indirekte at anfægte en tidligere afgørelse, som ikke var blevet anfægtet inden for den gældende frist.

Kun forekomsten af nye og væsentlige omstændigheder kan begrunde indgivelse af en ansøgning om genbehandling af en afgørelse, som ikke er blevet anfægtet inden for de frister, der er fastsat i vedtægtens artikel 90 og 91.

For at en omstændighed er »ny«, er det nødvendigt, at hverken sagsøgeren eller administrationen har haft eller har kunnet få kendskab til den pågældende omstændighed på det tidspunkt, hvor den tidligere afgørelse, som er blevet endelig, blev truffet. For at være »væsentlig« skal den pågældende faktiske omstændighed i væsentlig grad kunne ændre sagsøgerens retsstilling, som er grundlaget for den oprindelige ansøgning, der har givet anledning til den tidligere afgørelse, som er blevet endelig.

(jf. præmis 18-21)

Henvisning til:

Retten i Første Instans: dom af 6. juli 2004, Huygens mod Kommissionen, T-281/01, EU:T:2004:207, præmis 126

Den Europæiske Unions Ret: dom af 25. februar 2015, Walton mod Kommissionen, T-261/14 P, EU:T:2015:110, præmis 37

Retten for EU-personalesager: dom af 12. marts 2009, Lafleur Tighe mod Kommissionen, F-24/07, EU:F:2009:24, præmis 56 og 57, samt kendelse af 22. april 2015, ED mod ENISA, F-105/14, EU:F:2015:33, præmis 27, og af 22. juni 2015, van Oudenaarden mod Parlamentet, F-139/14, EU:F:2015:64, præmis 24 og 25 og den deri nævnte retspraksis