Forslag til afgørelse fra generaladvokat Lenz fremsat den 12. juli 1990. - DEN ITALIENSKE REPUBLIK MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - STATSSTOETTE - VINSEKTOREN - STOETTE TIL ANVENDELSE AF KONCENTRERET REKTIFICERET DRUEMOST. - SAG C-86/89.



Samling af Afgørelser 1990 side I-03891



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

A - Faktiske omstaendigheder

1 . Den sag, jeg i dag skal tage stilling til, drejer sig om en beslutning, rettet til Den Italienske Republik, som Kommissionen traf den 30 . november 1988 i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 93 .

2 . Med hensyn til beslutningens baggrund skal jeg alene anfoere foelgende ( jeg tillader mig at henvise til retsmoederapporten, for saa vidt angaar de naermere detaljer ).

3 . Der indfoertes ved artikel 45 i raadsforordning nr . 822/87 "om den faelles markedsordning for vin" ( 1 ) en stoetteordning for bl.a . koncentreret rektificeret druemost, som er produceret i Faellesskabet, naar naevnte produkt anvendes med henblik paa at forhoeje alkoholindholdet som omhandlet i artikel 18 i denne forordning . For produktionsaaret for vin 1987/1988 udstedtes kommissionsforordning nr . 2287/87 ( 2 ), hvor de relevante stoettebeloeb er opfoert i artikel 2 .

4 . Den italienske regering ansaa ikke denne ordning for tilstraekkelig . Dette kom til udtryk i et notat af 12 . september 1987 til Kommissionen, hvori den italienske regering fremsatte krav om, at der blev ydet en supplerende faellesskabsstoette, som eventuelt kunne finansieres ved hjaelp af nationale midler ( en loesning som aabenbart blev afvist af Forvaltningskomitéen, som stoettede Kommissionens forordning ).

5 . Det boer ogsaa naevnes, at det blev fastsat i det italienske decreto-legge nr . 370/87 af 7 . september 1987 ( som blev ophoejet til lov ved lov nr . 460 af 4 . november 1987 ), at i de produktionsaar, hvor der - i henhold til artikel 18 i forordning nr . 822/87 - tillades en forhoejelse af alkoholindholdet i friske druer mv ., kan producenter af koncentreret rektificeret druemost, fremstillet af italienske druer, som der ved et ministerielt dekret fastsaettes en maksimal salgspris for, modtage stoette . Det paagaeldende stoettebeloeb blev fastsat ved dekret af 21 . november 1987 .

6 . Kommissionen blev ved skrivelse af 14 . september 1987 ( som aabenbart foerst er indgaaet den 14 . oktober 1987 ) underrettet om det foerstnaevnte decreto-legge . Kommissionen meddelte ved skrivelse af 11 . december 1987 den italienske regering, at den ville indlede proceduren i EOEF-Traktatens artikel 93, stk . 2 . Baggrunden herfor var, at Kommissionen betragtede den italienske stoette for uforenelig med det faelles marked, og ikke mente, at den var omfattet af undtagelserne i EOEF-Traktatens artikel 92 .

7 . Proceduren blev afsluttet ved, at Kommissionen traf den naevnte beslutning, hvori den i det vaesentlige fastholdt, at stoetten er ulovlig, idet den er en overtraedelse af EOEF-Traktatens artikel 93, stk . 3, samt endvidere er uforenelig med det faelles marked og skal afskaffes ( hvilket Kommissionen skulle underrettes om inden for en frist paa to maaneder ).

8 . Jeg skal nu undersoege spoergsmaalet, om denne beslutning er gyldig, eller om den maa annulleres, fordi den er ulovlig .

B - Diskussion

9 . 1 . Som bekendt har sagsoegeren foerst og fremmest gjort gaeldende, at artikel 92, stk . 1, er anvendt forkert . Bestemmelsen lyder :

"Bortset fra de i denne Traktat hjemlede undtagelser er statsstoette eller stoette, som ydes ved hjaelp af statsmidler under enhver taenkelig form, og som fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencevilkaarene ved at begunstige visse virksomheder eller visse produktioner, uforenelig med faellesmarkedet i det omfang, den paavirker samhandelen mellem medlemsstaterne ."

10 . Efter sagsoegerens opfattelse medfoerer den af Kommissionen kritiserede italienske foranstaltning ikke en begunstigelse af de italienske producenter, og den paavirker heller ikke samhandelen mellem medlemsstaterne . Formaalet med den er nemlig at opveje den konkurrencefordrejning, som bestaar mellem regioner, hvor forhoejelsen af alkoholindholdet sker ved tilsaetning af saccharose, og regioner, hvor denne forhoejelse kun kan ske ved at anvende - dyrere - koncentreret rektificeret druemost . Der er under hensyn hertil indfoert en faellesskabsstoette til producenter, som anvender det sidstnaevnte produkt . Denne stoette er imidlertid ikke tilstraekkelig til at daekke omkostningsforskellen . Faellesskabsstoetten, som i forordning nr . 822/87' s artikel 45, stk . 3' s forstand ikke tager tilstraekkeligt hensyn til omkostningsforskellen, opretholder derfor ikke samhandelsmoenstret for most og vin til sammenstikning som forudsat i artikel 45, stk . 2, i forbindelse med vinavlszoner C III . Tvaertimod maa det - da koncentreret rektificeret druemost hovedsagelig kommer fra vinavlszonerne C III - fastslaas, at eksporten fra denne zone er faldende siden faellesskabsstoettens indfoerelse . Sagsoegeren har ogsaa anfoert, at faellesskabsstoetten for produktionsaaret 1988/1989 blev forhoejet, ( nemlig til naesten samme beloeb som det forudgaaende aars faellesskabsstoette plus den nationale italienske stoette ), hvorfor det ikke var noedvendigt at yde supplerende national stoette .

11 . Mit indtryk - efter alt hvad der er fremfoert under sagen - er, at Kommissionens beslutning ikke kan annulleres med denne begrundelse .

12 . a ) Jeg vil lade det staa aabent, hvilken betydning der kan tillaegges Kommissionens argument om, at den anfaegtede beslutning foerst og fremmest - hvilket fremgaar af artikel 1 - er truffet paa grundlag af EOEF-Traktatens artikel 93, stk . 3, som lyder saaledes :

"Kommissionen skal underrettes saa betids om enhver paataenkt indfoerelse eller aendring af stoetteforanstaltninger, at den kan fremsaette sine bemaerkninger hertil . Er Kommissionen af den opfattelse, at det paataenkte er uforeneligt med faellesmarkedet i henhold til art . 92, ivaertsaetter den uopholdeligt den i stk . 2 fremsatte fremgangsmaade . Den paagaeldende medlemsstat maa ikke gennemfoere de paataenkte foranstaltninger, foer den naevnte fremgangsmaade har foert til endelig beslutning ."

13 . Kommissionen udledte som bekendt heraf, at de nationale stoetteforanstaltninger - fordi den citerede bestemmelse ( som ifoelge retspraksis er umiddelbart anvendelig ) ikke var overholdt, men at der tvaertimod var gennemfoert nationale foranstaltninger, foerend Kommissionen havde afsluttet proceduren - eo ipso var ulovlige og ikke kunne anerkendes . Jeg finder det ogsaa ufornoedent at tage stilling til den af sagsoegeren i replikken fremfoerte kritik af, at der ikke i beslutningens begrundelse angives noget om, at de nationale stoetteforanstaltninger er for tidligt indfoert, men at der alene henvises til, at stoetten er uforenelig med artikel 92, stk . 3, og det foerst sidst i beslutningen anfoeres, at stoetten er ulovlig, fordi den overtraeder artikel 93, stk . 3 .

14 . b ) Det afgoerende for bedoemmelsen er, at sagsoegerens hovedkritik angaar faellesskabsstoettens stoerrelse som fastlagt i Kommissionens forordning nr . 2287/87 . Dette problem blev imidlertid behandlet i forbindelse med den forvaltningskomitéprocedure, der gik forud for Kommissionens udstedelse af forordningen . Den logiske foelge ville derfor have vaeret at anfaegte denne EF-foranstaltning . Efter at soegsmaalsfristen er udloebet, kan en i oevrigt fuldt ud soegsmaalsberettiget medlemsstat ikke laengere goere gaeldende, at den af Faellesskabet trufne foranstaltning ikke opfyldte maalsaetningen i artikel 45 i forordning nr . 822/87, som derfor kun kunne opfyldes via en national foranstaltning .

15 . Efter min opfattelse kan man ikke herimod indvende, at det drejede sig om et paatraengende problem, fordi det i Italien kun var muligt at traeffe foranstaltninger til forhoejelse af alkoholindholdet i perioden den 1 . september til den 31 . december 1987, hvorfor afgoerelse herom saa vidt muligt skulle traeffes foer dette tidsrum . Jeg skal her henvise til datoen for Kommissionens forordning nr . 2287/87 ( 30 . juli 1987 ), som ville have gjort det muligt paa et tidligt tidspunkt at anlaegge sag ved Domstolen, og understrege, at i forbindelse med et saadant soegsmaal kan der i henhold til Domstolens statuts artikel 36 traeffes afgoerelse om anvendelse af foreloebige forholdsregler, hvilket - som bekendt - er en mulighed, som anvendes i stigende omfang med tilfredsstillende resultater .

16 . c ) Desuden skal jeg bemaerke, at den italienske foranstaltning - hvilket udtrykkeligt fremgaar af den anfaegtede beslutning - vedroerer et produkt, som i en faelles markedsordning er genstand for en udtoemmende faellesskabsretlig regulering . Paa dette punkt har det laenge vaeret fast retspraksis, at medlemsstaterne paa omraader, der i faellesskabsretten er udtoemmende reguleret ( i naervaerende sag drejer det sig navnlig om Kommissionens forordning nr . 2287/87, som flere gange er naevnt ), ikke laengere ensidigt kan fastsaette nationale bestemmelser . Navnlig kan der ikke fastsaettes bestemmelser, som griber ind i en faelles prisordning, fordi dette ville betyde et indgreb i Faellesskabets enekompetence . Jeg skal her - uden i oevrigt at gaa i detaljer med hensyn til sagerne - henvise til foelgende ret nyligt afsagte domme i sagerne 255/86 ( 3 ), 127/86 ( 4 ), 212/87 ( 5 ) og C-281/87 ( 6 ).

17 . d ) Hvis stoetten bedoemmes paa baggrund af Traktatens regler om stoetteordninger, som beslutningen jo er truffet under henvisning til, har Kommissionen med foeje lagt til grund, at den supplerende italienske stoette har medfoert en begunstigelse af den italienske produktion, hvilket kan betragtes baade som en konkurrencefordrejning og som en begraensning af handelen mellem medlemsstaterne .

18 . Sagsoegeren maa her erkende, at det ikke var begrundet at laegge hovedvaegten paa en sammenligning af de italienske vinproducenters situation med situationen for producenterne i de oevrige medlemsstater, som forsoeger at forhoeje alkoholindholdet ved anvendelse af saccharose ( for herved at opnaa en ligebehandling af italienske producenter ). Kommissionen har nemlig godtgjort, at alkoholindholdet ikke alene i Italien forhoejes ved anvendelse af koncentreret rektificeret druemost, og at de allerede naevnte vinavlszoner C III ( jf . bilag IV til forordning nr . 822/87 ), ogsaa omfatter visse regioner i Frankrig og Graekenland . For saa vidt sagsoegeren imidlertid har gjort gaeldende, at det var muligt at anvende saccharose i de fleste regioner i Frankrig - hvor druemost indtil for nylig kun blev anvendt i begraensede maengder i visse regioner - og at en forhoejelse af alkoholindholdet i Graekenland kun fandt sted i sjaeldne tilfaelde, og da kun med koncentreret druemost ( altsaa ikke med koncentreret rektificeret druemost ), har Kommissionen i duplikken paa overbevisende maade godtgjort, at ogsaa i Frankrig - hvilket fremgaar af de fremlagte stoetteansoegninger - anvendes koncentreret rektificeret druemost i vidt omfang ( det af Kommissionen paaberaabte talmateriale viser ogsaa, at der i Italien i produktionsaaret 1987/1988 har vaeret en staerk stigning i maengderne af koncentreret rektificeret druemost, som anvendtes til at forhoeje alkoholindholdet, hvilket udmaerket kan ses som en konsekvens af den supplerende nationale stoette ).

19 . Kommissionen var derfor berettiget til at antage, at den italienske stoetteforanstaltning medfoerte en konkurrencefordrejning ( i det mindste i forhold til de lande, hvor alkoholindholdet blev forhoejet paa samme maade ), og Kommissionen har ogsaa med rette understreget, at sagsoegeren ikke kan modbevise dette ved at henvise til de italienske markedspriser ( som ikke aendrede sig i tidsrummet seks maaneder foer og efter udstedelsen af dekretet af 21 . november 1987 ), idet dette hverken siger noget om de eventuelle virkninger heraf paa de graeske og franske producenter, eller om hvorledes priserne i Italien ville have udviklet sig uden den nationale stoette .

20 . Med hensyn til den anden betingelse i EOEF-Traktatens artikel 92, havde Kommissionen ogsaa grund til at antage, at den nationale foranstaltning har paavirket samhandelen mellem medlemsstaterne . Efter min opfattelse er det her nok at henvise til oplysningerne i afsnit V i den anfaegtede beslutning, ( som sagsoegeren ikke har anfoert noget vaesentligt til ), hvoraf stoerrelsen af den italienske vinproduktion, af eksporten til de oevrige medlemsstater, af den italienske import og endelig af eksporten af druemost fra Italien klart fremgaar .

21 . 2 . For saa vidt som sagsoegeren endvidere har anfaegtet beslutningen for - forudsat, at EOEF-Traktatens artikel 92 finder anvendelse - fejlagtigt ikke at have henfoert foranstaltningerne til undtagelserne i artikel 92, kan dette argument - dvs . synspunktet om at artikel 92, stk . 3, litra c ), skulle have vaeret anvendt, fordi den nationale foranstaltning skulle fremme udviklingen i regioner med et stort vinoverskud - heller ikke tages til foelge .

22 . Kommissionen har heroverfor med rette anfoert, at den nationale stoette - som kun blev ydet paa grundlag af de anvendte maengder - skulle betragtes som driftsstoette, dvs . som en foranstaltning, der - eftersom den ikke var ledsaget af foranstaltninger med henblik paa strukturaendringer - maatte vurderes saerlig strengt . Kommissionen har desuden anfoert, at i henhold til artikel 92, stk . 3, litra c ), maa stoetteordninger ikke aendre samhandelsvilkaarene paa en maade, der strider mod den faelles interesse . Stoetten aendrer imidlertid samhandelsvilkaarene, fordi den paa den ene side maa betragtes som en overtraedelse af den faelles markedsordning for vin, og paa den anden side har den medfoert en oeget produktion af druemost og vin, hvilket har givet anledning til en oeget belastning af den faelles landbrugsfond . Kommissionen har ogsaa med rette anfoert, at den i henhold til fast retspraksis ( jf . f.eks . dom i sag 730/79 ( 7 )) har et vidt skoen i forbindelse med anvendelsen af artikel 92, og at sagsoegeren ikke - hvilket kraeves i saadanne sager - har gjort gaeldende, at Kommissionen har begaaet en aabenbar fejl og har truffet afgoerelsen paa grundlag af fejlagtige oplysninger .

23 . 3 . Jeg skal - for fuldstaendighedens skyld - tilfoeje, at det ikke er fornoedent at undersoege, om sagsoegerens kritik ( som ikke fremstaar som en selvstaendig soegsmaalsgrund ) over en overtraedelse af EOEF-Traktatens artikel 30 ( som angivet i beslutningens afsnit VI, 3 . pkt ., 3 . led ) normalt burde vaere fremsat i forbindelse med en anden procedure .

24 . Dette argument er irrelevant, fordi de omhandlede betragtninger klart ikke er den begrundelse, som er afgoerende for beslutningen . Selv om denne vurdering optraeder i beslutningen, har den dog ingen betydning for beslutningens gyldighed i betragtning af oevrige betragtninger, som er fremfoert i beslutningen . ( Det forhold, at beslutningens indhold ikke kan bestrides, fremgaar i oevrigt klart af, at stoetten kun blev ydet til druemost fremstillet af italienske druer, og saaledes af at de indenlandske produkter derfor har nydt godt af en ensidig fordel ).

C - Sammenfatning

25 . Paa grundlag af det anfoerte skal jeg foreslaa Domstolen at frifinde sagsoegte og doemme sagsoegeren til at betale sagens omkostninger i overensstemmelse med den herom nedlagte paastand .

(*) Originalsprog : tysk .

( 1 ) EFT L 84, s . 1 .

( 2 ) EFT L 209, s . 26 .

( 3 ) Dom af 4 . februar 1988, Kommissionen mod Kongeriget Belgien ( sag 255/86, Sml . s . 705 ).

( 4 ) Dom af 21.6.1988, Kommissionen mod Den Hellenske Republik ( sag 127/87, Sml . s . 3345 ).

( 5 ) Dom af 22.9.1988, Unilec mod Etablissements Larroche Frères ( sag 212/87, Sml . s . 5075 ).

( 6 ) Dom af 29.11.1989, Kommissionen mod Den Hellenske Republik ( sag C-281/87, Sml . s . 4015 ).

( 7 ) Dom af 17.9.1980, Phillip Morris Holland VB mod Kommissionen ( sag 730/79, Sml . s . 2671 ).