ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 25/31

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene) den 24. oktober 2011 — Woningstichting Maasdriel, den anden part: Staatssecretaris van Financiën

(Sag C-543/11)

(2012/C 25/56)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Appellant: Woningstichting Maasdriel

Den anden part: Staatssecretaris van Financiën

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 135, stk. 1, litra k), i momsdirektivet af 2006 (1), sammenholdt med direktivets artikel 12, stk. 1 og 3, fortolkes således, at en levering af en ubebygget grund, der er opstået ved nedrivning af en på grunden eksisterende bygning med henblik på opførelse af nye bygninger, under alle omstændigheder ikke kan fritages for moms?

(1) Rådets direktiv 2006/112/EF af 28.11.2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 13/5

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Hamburg (Tyskland) den 20. oktober 2011 — Novartis Pharma GmbH mod Apozyt GmbH

(Sag C-535/11)

2012/C 13/10

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht Hamburg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Novartis Pharma GmbH

Sagsøgt: Apozyt GmbH

Præjudicielt spørgsmål

Omfatter begrebet »udviklet« i indledningen til punkt 1 i bilaget til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 726/2004 af 31. marts 2004 om fastlæggelse af fællesskabsprocedurer for godkendelse og overvågning af human- og veterinærmedicinske lægemidler og om oprettelse af et europæisk lægemiddelagentur (1) ligeledes processer, hvorunder delmængder af et medikament, der er udviklet og færdigproduceret i henhold til den nævnte fremgangsmåde, efter recept og bestilling fra en læge, omhældes til en anden beholder, når lægemidlets sammensætning ikke derved ændres, dvs. navnlig fremstilling af brugsklare sprøjter, som er blevet påfyldt et medikament, der er godkendt i henhold til forordningen?

(1) EUT L 136, s. 1.
1)

Skal artikel 30, stk. 1, første afsnit, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1371/2007 af 23. oktober 2007 om jernbanepassagerers rettigheder og forpligtelser (1) fortolkes således, at det nationale organ, der er udpeget til at håndhæve forordningen, er beføjet til bindende at foreskrive en jernbanevirksomhed, hvis betingelser for erstatning af billetpriser ikke opfylder kriterierne i denne forordnings artikel 17, det konkrete indhold af de erstatningsbetingelser, som denne jernbanevirksomhed skal anvende, selv om organet efter national ret kun har mulighed for at erklære sådanne erstatningsbetingelser for ugyldige?
2)

Er EU-retten til hinder for en sådan national bestemmelse, hvis denne ganske vist gælder tilsvarende for en rent national kartelsag og ikke indeholder nogen særlig ordning med hensyn til dokumenter, som kronvidner har stillet til rådighed, men lignende nationale bestemmelser om andre typer af sager, navnlig indenretlig og udenretlig civilproces og straffeproces, giver mulighed for aktindsigt i retsdokumenter, uden at parterne har indvilliget heri, under forudsætning af, at den tredjemand, der ikke deltager i sagen, kan sandsynliggøre en retlig interesse i at få aktindsigt, og der ikke foreligger overordnede interesser hos andre personer eller offentligheden, som er til hinder for at indrømme aktindsigt i det konkrete tilfælde?
2)

Såfremt spørgsmål 1 besvares benægtende: Såfremt en medlemsstat kan indføre andre grunde til at udelukke økonomiske aktører fra deltagelse i en procedure med henblik på tildeling af en offentlig kontrakt end de i artikel 45 i direktiv 2004/18/EF nævnte, som medlemsstaten anser for berettigede af hensyn til beskyttelse af almenvellet, ordregivers legitime interesser samt for at opretholde en fair konkurrence mellem de økonomiske aktører, er det da foreneligt med direktivet og traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde at udelukke økonomiske aktører fra proceduren, såfremt den pågældende ordregiver har ophævet eller opsagt en udbudskontrakt eller er trådt tilbage fra en udbudskontrakt, som var indgået med den pågældende økonomiske aktør, på grund af omstændigheder, som aktøren bærer ansvaret for, når ophævelsen eller opsigelsen af kontrakten eller tilbagetrædelsen fra kontrakten har fundet sted inden for et tidsrum af tre år fra udbudsproceduren blev indledt, og værdien af den ikke opfyldte ordre udgør mindst 5 % af kontraktværdien?
2)

Medfører den omstændighed, at direktivets artikel 6 må betragtes som en norm af samme værdi som de nationale regler, der i den interne retsorden gælder som ordre public-bestemmelser, at de nationale gennemførelsesbestemmelser vedrørende urimelige vilkår er ordre public-bestemmelser i en sag mellem private, således at de nationale domstole såvel i første instans som i appel er beføjet og forpligtet til ex officio (og således også under tilsidesættelse af dispositionsmaksimen) at efterprøve et kontraktvilkår i forhold til den nationale gennemførelseslovgivning og fastslå, at vilkåret er en nullitet, såfremt den når til den konklusion, at vilkåret er urimeligt?
2)

Skal artikel 6, stk. 2, forstås således, at muligheden for fastsættelse af aldersgrænser kun vedrører indtræden i ordningen, eller skal bestemmelsen forstås således, at muligheden for fastsættelse af aldersgrænser tillige vedrører retten til udbetaling af ydelser fra ordningen?
1)

Skal artikel 63 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (1) fortolkes således, at den er til hinder for en undtagelse, hvorefter afgiftspligten for udførelse af byggearbejder i forbindelse med opførelse af visse enkelte elementer ved en bebyggelse indtræder før det tidspunkt, hvor byggearbejderne faktisk udføres, og denne (afgiftspligt) tager udgangspunkt i tidspunktet for indtrædelsen af afgiftspligten for den transaktion, der skal leveres til gengæld, hvilken transaktion består i etableringen af en bebyggelses og brugsret for andre elementer i denne bebyggelse, som ligeledes udgør modydelsen for byggearbejderne?
3)

Er det foreneligt med artikel 185, stk. 2, i direktiv 2006/112, at en national ordning som den, der følger af momslovens artikel 79, stk. 3, og artikel 80, stk. 2, sammen med en skatte- og afgiftsordning som i hovedsagen, medfører, at fradrag for indgående moms ved erhvervelse af goder, der senere er blevet stjålet, obligatorisk skal reguleres, såfremt det lægges til grund, at staten ikke har udnyttet den hjemlede mulighed for udtrykkeligt at bestemme, at der skal foretages reguleringer i tilfælde af tyveri?
3)

Såfremt de kombinerede kabler, som består af polypropylen og ståltråd, og hvis største tværmål er på over 3 mm, sådan som det er tilfældet i denne sag, alligevel henhører under underposition 7312 90 98 i den kombinerede nomenklatur i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, henhører disse kabler da ligeledes under artikel 1 i Rådets forordning (EF) nr. 1601/2001 (2) af 2. august 2001 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af tovværk og kabler af jern og stål med oprindelse i Den Tjekkiske Republik, Rusland, Thailand og Tyrkiet og om endelig opkrævning af den midlertidige antidumpingtold?
1)

Skal sjette direktivs artikel 17, stk. 2, litra a) (1), fortolkes således, at en afgiftspligtig person, som opfylder alle de væsentlige krav for fradrag af moms, uden at det er godtgjort, at der er tale om misbrug fra hans side, kan nægtes ret til fradrag af moms, der betales i forbindelse med erhvervelse af goder, når modparten til transaktionen ikke har været i stand til at foretage levering af goderne af faktiske eller retlige grunde (modparten til transaktionen er fiktiv, eller den ansvarlige for denne benægter eksistensen af en økonomisk virksomhed eller af en bestemt transaktion og ikke er i stand til at opfylde kontrakten)?
—

Det fastslås, at: — Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5 og 6 i Kommissionens beslutning 2006/323/EF af 7. december 2005 om den punktafgiftsfritagelse for mineralolie anvendt som brændstof til produktion af aluminiumoxid i Gardanne, i Shannon-regionen og på Sardinien, som henholdsvis Frankrig, Irland og Italien har indført (herefter »beslutning 2006/323«) og i henhold til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget alle de nødvendige bestemmelser for at tilbagesøge den statsstøtte, som blev erklæret ulovlig og uforenelig med det indre marked i henhold til beslutning 2006/323. — Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4 og 6 i Kommissionens beslutning 2007/375/EF af 7. februar 2007 om den punktafgiftsfritagelse for mineralolie anvendt som brændsel ved produktion af aluminiumoxid i Gardanne, Shannon-regionen og på Sardinien, som henholdsvis Frankrig, Irland og Italien har indført (herefter »beslutning 2007/375«) og i henhold til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget alle de nødvendige bestemmelser for at tilbagesøge den statsstøtte, som blev erklæret ulovlig og uforenelig med det indre marked i henhold til beslutning 2007/375.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 6/2

Appel iværksat den 28. juli 2011 af Jager & Polacek GmbH til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 12. maj 2011 i sag T-488/09 — Jager und Polacek GmbH mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

(Sag C-402/11 P)

2012/C 6/02

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Jager & Polacek GmbH (ved Rechtsanwalt A. Renck)

Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 12. maj 2011 i sag T-488/09 ophæves.

— Sagsøgte i første instans tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Retten til effektive retsmidler kræver, at den omtvistede meddelelse fra Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), i medfør af hvilken appellantens indsigelse blev antaget til behandling, skal betragtes som en afgørelse og at indsigelsessagen skal genoptages. Rettens modsatte opfattelse er retligt fejlagtig og støttes på en dom fra Domstolen, som ikke finder anvendelse i det foreliggende tilfælde.

Desuden har Retten begået en fejl, idet den fastslog, at en meddelelse ikke kan være en afgørelse. En afgørelse kan nemlig også godt være indeholdt i en meddelelse.

Endelig har Retten ikke i tilstrækkelig grad begrundet, hvorfor den internationale registrering af det omtvistede varemærke er irrelevant for den foreliggende sag.
C 25/28

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberlandesgericht Düsseldorf (Tyskland) den 18. oktober 2011 — IVD GmbH & Co. KG mod Ärztekammer Westfalen-Lippe

(Sag C-526/11)

(2012/C 25/48)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberlandesgericht Düsseldorf

Parter i hovedsagen

Sagsøger: IVD GmbH & Co. KG

Sagsøgt: Ärztekammer Westfalen-Lippe

Øvrige procesdeltagere: WWF Druck + Medien GmbH

Præjudicielt spørgsmål

Er der tale om, at et offentligretligt organ (konkret: en erhvervsmæssig sammenslutning) i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 1, stk. 9, andet afsnit, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (1), der »for størstedelens vedkommende finansieres af staten«, eller hvis »drift er underlagt […] kontrol« fra staten, såfremt

— organet i henhold til lov er berettiget til at opkræve bidrag hos dets medlemmer, men loven hverken fastsætter bidragenes størrelse eller omfanget af de ydelser, der skal finansieres gennem bidraget,

— gebyrordningen imidlertid kræver statslig tilladelse?

(1) EUT L 134, s. 114.
Appel iværksat den 24. november 2011 af Omnicare, Inc. til prøvelse af dom afsagt af Retten (Første Afdeling) den 9. september 2011 i sag T-290/09 — Omnicare, Inc. mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og Astellas Pharma GmbH

(Sag C-588/11 P)

(2012/C 25/77)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Omnicare, Inc. (ved M. Edenborough, QC)

De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) og Astellas Pharma GmbH

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves.

— Der træffes afgørelse om, at appellanten tilkendes sagsomkostninger i forbindelse med appelsagen og sagen for Retten.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har som eneste anbringende gjort gældende, at Retten foretog en urigtig anvendelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 (1) (den »nye forordning«). Sagen omhandler en indsigelse rejst af Astellas Pharma GmbH (tidligere Yamanouchi Pharma GmbH) (»indsigeren«) på grundlag af indsigerens tyske varemærkeregistrering nr. 394 01 348, idet denne har gjort gældende, at der foreligger risiko for forveksling i henhold til artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 40/94 (2) (den »gamle forordning«) (som imidlertid er identisk med de relevante dele af den nye forordning). Eftersom det ældre varemærke var registreret mere end 5 år før indsigelsen blev rejst, skal indsigeren til støtte for sin indsigelse kunne godtgøre, at han har gjort reel brug af varemærket.

Det er gjort gældende at Retten fejlagtigt antog, at der var blevet gjort reel brug af indsigerens ældre varemærke. Det er ikke bestridt, at det omhandlede varemærke rent faktisk var blevet brugt af indsigeren eller med dennes samtykke i forbindelse med handel i relation til de tjenesteydelser, som registreringen omfattede. Brugen vedrørte imidlertid tjenesteydelser, der ikke blev afkrævet betaling for. Følgelig kan en sådan brug ikke påberåbes med henblik på at fastslå, at der har været gjort reel brug af varemærket. Spørgsmålet er blevet behandlet i en del retspraksis, som ifølge appellanten a) er forkert anvendt af Retten, og b) under alle omstændigheder ikke er konsekvent. Som følge heraf er der behov for, at Domstolen træffer afgørelse om, hvilke juridiske konsekvenser der bør drages under sådanne faktiske omstændigheder.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker, EUT L 78, s. 1.

(2) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker, EFT 1994 L 11, s. 1.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunalul Sibiu (Rumænien) den 10. november 2011 — Mariana Irimie mod Administrația Finanțelor Publice Sibiu og Administrația Fondului pentru Mediu

(Sag C-565/11)

(2012/C 25/66)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Tribunalul Sibiu

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Mariana Irimie

Sagsøgte: Administrația Finanțelor Publice Sibiu og Administrația Fondului pentru Mediu

Præjudicielt spørgsmål

Skal principperne om effektivitet, ækvivalens og proportionalitet — som gælder for de retsmidler, som en privatperson, der har lidt et tab som følge af anvendelsen af en bestemmelse, der er i strid med fællesskabsretten, har adgang til med henblik på udbedring af tilsidesættelser af fællesskabsretten — og som følger af retspraksis fra Den Europæiske Unions Domstol i forening med artikel 6 i traktaten om Den Europæiske Union og artikel 17 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, fortolkes således, at de er til hinder for nationale retsforskrifter, der begrænser størrelsen af det beløb, som kan kræves tilbagebetalt af den privatperson, hvis rettigheder er blevet tilsidesat?
I den appellerede dom fastslog Retten fejlagtigt, at den absolutte registreringshindring i varemærkeforordningens (1) artikel 7, stk. 1, litra c), er til hinder for registreringen af ordet SCOMBER MIX som EF-varemærke som følge af det omtvistede varemærkes beskrivende karakter.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Vrhovno sodišče Republike Slovenije (Republikken Slovenien) den 25. oktober 2011 — Jožef Grilc mod Slovensko zavarovalno združenje GIZ

(Sag C-541/11)

(2012/C 25/54)

Processprog: slovensk

Den forelæggende ret

Vrhovno sodišče Republike Slovenije

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Jožef Grilc

Sagsøgt: Slovensko zavarovalno združenje GIZ

Præjudicielt spørgsmål

Skal bestemmelserne i artikel 6, stk. 1, andet punktum, i direktiv 2000/26/EF (1) fortolkes således, at erstatningsorganet i den medlemsstat, hvor en skadelidt er bosat, har passiv søgsmålskompetence i en retssag som denne skadelidte — der har lidt skade som følge af et uheld i en anden medlemsstat end den, hvor vedkommende er bosat, forvoldt af et køretøj, der er forsikret og hjemmehørende i en medlemsstat — anlægger for at opnå udbetaling af en erstatning, fordi skadelidte senest tre måneder efter fremsættelse af erstatningskravet over for skadevolderens forsikringsselskab eller dets skadebehandlingsrepræsentant ikke har modtaget et begrundet svar på det omtalte krav fra forsikringsselskabet eller dets skadebehandlingsrepræsentant?

(1) EFT L 181, s. 65.
Appel iværksat den 24. november 2011 af Omnicare, Inc. til prøvelse af dom afsagt af Retten (Første Afdeling) den 9. september 2011 i sag T-289/09 — Omnicare, Inc. mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og Astellas Pharma GmbH

(Sag C-587/11 P)

(2012/C 25/76)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Omnicare, Inc. (ved M. Edenborough, QC)

De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) og Astellas Pharma GmbH

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves.

— Der træffes afgørelse om, at appellanten tilkendes sagsomkostninger i forbindelse med appelsagen og sagen for Retten.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har som eneste anbringende gjort gældende, at Retten foretog en urigtig anvendelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 (1) (den »nye forordning«). Sagen omhandler en indsigelse rejst af Astellas Pharma GmbH (tidligere Yamanouchi Pharma GmbH) (»indsigeren«) på grundlag af indsigerens tyske varemærkeregistrering nr. 394 01 348, idet denne har gjort gældende, at der foreligger risiko for forveksling i henhold til artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 40/94 (2) (den »gamle forordning«) (som imidlertid er identisk med de relevante dele af den nye forordning). Eftersom det ældre varemærke var registreret mere end 5 år før indsigelsen blev rejst, skal indsigeren til støtte for sin indsigelse kunne godtgøre, at han har gjort reel brug af varemærket.

Det er gjort gældende at Retten fejlagtigt antog, at der var blevet gjort reel brug af indsigerens ældre varemærke. Det er ikke bestridt, at det omhandlede varemærke rent faktisk var blevet brugt af indsigeren eller med dennes samtykke i forbindelse med handel i relation til de tjenesteydelser, som registreringen omfattede. Brugen vedrørte imidlertid tjenesteydelser, der ikke blev afkrævet betaling for. Følgelig kan en sådan brug ikke påberåbes med henblik på at fastslå, at der har været gjort reel brug af varemærket. Spørgsmålet er blevet behandlet i en del retspraksis, som ifølge appellanten a) er forkert anvendt af Retten, og b) under alle omstændigheder ikke er konsekvent. Som følge heraf er der behov for at Domstolen træffer afgørelse om, hvilke juridiske konsekvenser der bør drages under sådanne faktiske omstændigheder.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker, EUT L 78, s. 1.

(2) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærket, EFT 1994 L 11, s. 1.
—

Dommen indeholder ingen form for begrundelse, og argumentationen er irrationel, modstridende, ulogisk og usammenhængende, og der er tale om en fejlagtig, urigtig, falsk og irrationel fortolkning og anvendelse af bilag X til vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union, af de almindelige fortolkningsprincipper og af de betingelser, der skal være opfyldt for, at en institution i Den Europæiske Union kan blive dømt til at betale skadeserstatning.
1)

Er artikel 7, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 af 19. januar 2009 om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte til landbrugere og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere gyldig (1), for så vidt som den for 2009 til 2012 fastsætter en nedsættelse af de direkte betalinger med en sats på over 5 %?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Naczelny Sąd Administracyjny (Republikken Polen) den 4. november 2011 — Maria Kozak mod Dyrektor Izby Skarbowej w Lublinie

(Sag C-557/11)

(2012/C 25/63)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Naczelny Sąd Administracyjny

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Maria Kozak

Sagsøgt: Dyrektor Izby Skarbowej w Lublinie

Præjudicielt spørgsmål

Er den transportydelse, som et rejsebureau selv har leveret inden for rammerne af en samlet pris, som den har modtaget fra en rejsende for en rejseydelse, der er leveret til denne rejsende, hvilken ydelse pålægges afgift efter særordningen for rejsebureauer i artikel 306-310 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (1), i sin egenskab af nødvendig del af leveringen af denne rejseydelse undergivet afgiftspligt i henhold til den for rejseydelser gældende normale afgiftssats, eller i henhold til den nedsatte sats, der i medfør af artikel 98, sammenholdt med nr. 5) i bilag III til direktivet, finder anvendelse på den ydelse, der består i befordring af personer?

(1) EUT L 347, s. 1.
—

Fremlæggelsen af beviser for reel brug af det varemærke, der er påberåbt til støtte for indsigelsen, reguleres udelukkende af regel 22, stk. 2, i forordning nr. 2868/95. Ordlyden af regel 22, stk. 2, i forordning nr. 2868/95 hjemler ikke et skøn. Artikel 76, stk. 2, i forordning nr. 207/2009 er derfor for så vidt ikke anvendelig. I tilfælde af, at der ikke inden for den periode, der er fastsat af Harmoniseringskontoret i overensstemmelse med regel 22, stk. 2, første punktum, er ført bevis for reel brug af det varemærke, der er påberåbt til støtte for indsigelsen, skal indsigelsen afvises.
1)

Skal artikel 13, punkt B, litra b), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF (1) af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter fortolkes således, at begrebet bortforpagtning og udlejning af fast ejendom omfatter udlejning af en husbåd, med dertilhørende kajareal og anløbsbro, som udelukkende er beregnet til stationær og varig benyttelse som restaurant/diskotek på en afgrænset og identificerbar kajplads i vandet? Er det relevant for vurderingen, hvordan husbåden er forbundet med grund og jord, eller hvor meget arbejde der er forbundet med at fjerne bådens fastgørelsesforanstaltninger?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de lo Mercantil de Alicante (Spanien) den 8. november 2011 — Fédération Cynologique Internationale mod Federación Canina Internacional de Perros de Pura Raza

(Sag C-561/11)

(2012/C 25/65)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de lo Mercantil de Alicante

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Fédération Cynologique Internationale

Sagsøgt: Federación Canina Internacional de Perros de Pura Raza

Præjudicielt spørgsmål

I en tvist om krænkelse af den eneret, der er knyttet til et EF-varemærke, nemlig retten til at forbyde tredjemand at gøre erhvervsmæssig brug af varemærket, således som det er fastsat i artikel 9, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26. februar 2009 om EF-varemærker (1), udstrækker eneretten sig da til enhver tredjemand, der gør brug af et tegn, der medfører risiko for forveksling (fordi det ligner et EF-varemærke for [lignende] tjenesteydelser og varer), eller er den tredjemand, som gør brug af dette tegn [der kan forveksles], der er blevet registreret til denne som EF-varemærke, derimod undtaget, så længe registreringen af det yngre varemærke ikke er annulleret?

(1) EUT L 78, s. 1.