ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
8

I præamblen til besluit van de Vlaamse Regering tot wijziging van het besluit van de Vlaamse Regering van 15 maart 2013 houdende nadere regels inzake duurzaam gebruik van pesticiden in het Vlaamse Gewest voor niet-land- en tuinbouwactiviteiten en de opmaak van het Vlaams Actieplan Duurzaam Pesticidengebruik (den flamske regerings bekendtgørelse om ændring af bekendtgørelsen af 15.3.2013 om nærmere bestemmelser for en bæredygtig anvendelse af pesticider i regionen Flandern med hensyn til aktiviteter, der ikke vedrører landbrugs- og gartnerivirksomhed, og indførelse af den flamske handlingsplan for bæredygtig brug af pesticider) af 14. juli 2017 (Belgisch Staatsblad, 18.7.2017, s. 73320, herefter »bekendtgørelsen af 14. juli 2017«), fastslås følgende: »[…] Under hensyn til, at den videnskabelige forskning ikke giver noget endeligt svar på, hvorvidt anvendelsen af glyphosatholdige pesticider har skadelige virkninger for såvel folkesundheden som miljøet, at undersøgelsen af de kræftfremkaldende eller toksiske virkninger af anvendelsen af glyphosatholdige pesticider viser sig at være påvirket af de berørte virksomheder, at anvendelsen af glyphosatholdige pesticider derfor på grundlag af forsigtighedsprincippet straks bør forbydes på grunde til privat brug i forhold til brugere, der ikke har en godkendelse hertil, at det er blevet konstateret, at der mangler et retsgrundlag for et sådant forbud, at Vlaams Parlamentet (det flamske parlament) den 28. juni 2017 hastegodkendte forslaget til et dekret, der indeholder forskellige bestemmelser vedrørende miljø, natur og landbrug med henblik på udtrykkeligt at fastsætte retsgrundlaget for dette forbud, at den flamske regering den 30. juni 2017 godkendte og udstedte [decreet houdende diverse bepalingen inzake omgeving, natuur en landbouw (dekret om forskellige bestemmelser vedrørende miljø, natur og landbrug)], at et sådant forbud uden en hastebehandling risikerer først at få virkning, når de pågældende brugere allerede har anvendt glyphosatholdige pesticider på de omhandlede områder. […] Under hensyn til, at der ikke er videnskabelig enighed om virkningerne af glyphosat og glyphosatbaserede herbicider på menneskers sundhed, miljøet og naturen, skal forsigtighedsprincippet overholdes. […]«
57

I et sådant tilfælde anses indgåelsen af en værnetingsklausul således for gyldig, når det sker i en form, der er anerkendt inden for det område, som parterne har eller burde have kendskab til. Selv om denne lempelse ikke er ensbetydende med, at en viljesoverensstemmelse mellem parterne ikke nødvendigvis skal foreligge – idet det forhold, at der reelt er opnået enighed mellem de berørte, fortsat er et af de formål, der forfølges med denne bestemmelse – anses en viljesoverensstemmelse mellem parterne om værnetingsklausulen imidlertid for at være godtgjort, når der i denne henseende i den pågældende branche inden for den internationale handel findes handelssædvaner, som parterne har eller burde have kendskab til (jf. i denne retning dom af 20.2.1997, MSG, C-106/95, EU:C:1997:70, præmis 16, 17 og 19, og af 20.4.2016, Profit Investment SIM, C-366/13, EU:C:2016:282, præmis 39 og 40).
21

Den forelæggende ret har anført, at en fortolkning af chartrets artikel 47 er nødvendig for, at den kan træffe afgørelse i den tvist, der er indbragt for den. Den ønsker navnlig oplyst, om en ændring af en bestemmelse i en national regelfastsættende retsakt, som – før den blev ændret – var genstand for en retsafgørelse, hvorved det blev fastslået, at den var strid med EU-retten, fritager den ret, der skal efterprøve denne afgørelse, for forpligtelsen til at vurdere, om den nævnte bestemmelse – som affattet før ændringen – var i overensstemmelse med EU-retten. Det skal ligeledes afklares, om det på grundlag af den omstændighed, at den pågældende nationale bestemmelse under sådanne omstændigheder anses for at være blevet kaldt tilbage, kan konkluderes, at en borger, der har anfægtet bestemmelsens lovlighed før dens tilbagekaldelse, har haft adgang til et effektivt retsmiddel, og om det udgør et sådant effektivt retsmiddel, at der i henhold til national ret alene er mulighed for at prøve, om denne nationale bestemmelse var forenelig med EU-retten, i forbindelse med et søgsmål med påstand om erstatning for de tab, som denne borger eller virksomhed har lidt på grund af vedtagelsen af den nævnte nationale bestemmelse. Den forelæggende ret har anført, at den nærer tvivl i denne henseende, eftersom den samme nationale bestemmelse i den affattelse, der var gældende før ændringen, fortsat regulerer retsforhold, der er opstået i den periode, hvor den var gældende, mens en tilbagekaldt forvaltningsakt ikke afføder retsvirkninger.
35

Følgelig skal det præjudicielle spørgsmål besvares med, at momsdirektivets artikel 132, stk. 1, litra c), skal fortolkes således, at ydelser, der består i at efterprøve rigtigheden af diagnosticeringen af alvorlig sygdom hos den forsikrede for at finde den bedst mulige sundhedsbehandling med henblik på den forsikredes helbredelse og at arrangere, at lægebehandlingen – såfremt denne risiko er omfattet af forsikringsaftalen, og den forsikrede anmoder herom – ydes i udlandet, ikke er omfattet af den fritagelse, der er fastsat i denne bestemmelse.
41

Domstolen har i øvrigt allerede haft lejlighed til at fastslå, at den omstændighed, at en afgiftspligtig person har erhvervet varer eller tjenesteydelser, skønt den pågældende vidste eller burde have vidst, at vedkommende ved erhvervelsen af disse varer eller disse ydelser deltog i en transaktion, der var led i svig begået i tidligere led, er tilstrækkelig til at lægge til grund, at denne afgiftspligtige person har medvirket til dette svig, og til at fratage vedkommende fradragsretten, uden at det er nødvendigt at godtgøre, at der foreligger en risiko for tab af afgiftsindtægter (dom af 11.11.2021, Ferimet, C-281/20, EU:C:2021:910, præmis 56).
43

Begrebet »producent« som omhandlet i artikel 3, stk. 1, i direktiv 85/374, der er et selvstændigt begreb i EU-retten, opfylder således formålet om forbrugerbeskyttelse, som dels kræver, at flere personer kan anses for at være producenter, og dels kræver, at forbrugeren kan rejse sit krav mod en hvilken som helst af dem, således at det ikke er relevant at identificere en enkelt person, som ansvaret »mest hensigtsmæssigt« kan pålægges, og som forbrugeren skal gøre sine rettigheder gældende over for (jf. i denne retning dom af 7.7.2022, Keskinäinen Vakuutusyhtiö Fennia, C-264/21, EU:C:2022:536, præmis 35).
8

Bilag I, del III, til dette direktiv fastsatte: »Definitionen af skydevåben i dette bilag omfatter ikke genstande, der normalt ville svare til definitionen, men som: a) er gjort definitivt uegnet til brug ved en inaktivering, der sikrer, at alle væsentlige dele af skydevåbnet er gjort definitivt ubrugelige og umulige at fjerne, udskifte eller ændre med henblik på reaktivering. […] Medlemsstaterne træffer bestemmelser med henblik på at lade de i litra a) omhandlede inaktiveringsforanstaltninger kontrollere ved en kompetent myndighed for at sikre, at de ændringer, der er tilført et skydevåben, gør det definitivt ubrugeligt. Medlemsstaterne sørger for, at der i forbindelse med kontrollen udstedes en attest eller et dokument, der bekræfter skydevåbnets inaktivering, eller at der i dette øjemed påsættes skydevåbnet et klart synligt mærke. Kommissionen udsteder efter proceduren i direktivets artikel 13a, stk. 2, fælles retningslinjer for inaktiveringsstandarder og inaktiveringsteknikker for at sikre, at inaktiverede skydevåben er definitivt ubrugelige. Indtil en koordination er gennemført på fællesskabsniveau, kan medlemsstaterne anvende den nationale lovgivning for de våben, der er omfattet af afsnit III.«
13

Vreemdelingencirculaire 2000 (udlændingecirkulære af 2000) fastsætter følgende i den affattelse, der finder anvendelse på tvisten i hovedsagen (herefter »udlændingecirkulæret«): »[…] 7. Ingen udsendelse af helbredsårsager 7.1 Generelt [Immigratie- en naturalisatiedienst (IND) (myndigheden for indvandring og naturalisation)] kan udsætte udrejsen i henhold til udlændingelovens artikel 64, når: – udlændingen ikke ud fra et lægefagligt synspunkt er i stand til at rejse, eller – der findes en reel risiko for, at artikel 3 [i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, undertegnet i Rom den 4. november 1950,] vil blive tilsidesat på grund af medicinske årsager. 7.1.1 Udlændingen er ikke i stand til at rejse Udlændingens udrejse udsættes i henhold til udlændingelovens artikel 64, såfremt [Bureau Medische Advisering (BMA) (kontoret for medicinske udtalelser – et lægefagligt rådgivningskontor for sikkerheds- og justitsministeriet, Nederlandene)] tilkendegiver, at udlændingens eller et familiemedlems helbredstilstand ud fra et lægefagligt synspunkt gør vedkommende ude af stand til at rejse. […] 7.1.3 Reel risiko for tilsidesættelse af artikel 3 [i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder] af medicinske årsager Udlændingens udrejse udsættes i henhold til udlændingelovens artikel 64, når der findes en reel risiko for tilsidesættelse af artikel 3 [i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder] af medicinske årsager. Der foreligger kun en reel risiko for tilsidesættelse af [den nævnte konventions] artikel 3 af medicinske årsager: – når det fremgår af BMA’s udtalelse, at det er meget sandsynligt, at en manglende medicinsk behandling vil medføre en akut situation med behov for lægehjælp, og – når den nødvendige medicinske behandling ikke findes i oprindelseslandet eller det land, hvor personen har fast opholdssted, eller – når det er åbenbart umuligt at få adgang til den nødvendige medicinske behandling, selv om den findes. Akut situation med behov for lægehjælp Ved en akut situation med behov for lægehjælp forstår IND en situation, i hvilken udlændingen lider af en sygdom, som i henhold til den aktuelle lægevidenskabelige viden uden behandling vil føre til dødsfald, invaliditet eller en anden form for alvorlig psykisk eller fysisk skade inden for tre måneder. […]«
81

Heraf følger, at en national lovgivning, der fastsætter en maksimal aldersgrænse på 30 år for at kunne deltage i en udvælgelsesprøve med henblik på ansættelse af politikommissærer, i princippet ikke kan anses for at være nødvendig for at sikre de pågældende kommissærer en rimelig periode i beskæftigelse før pensioneringen som omhandlet i artikel 6, stk. 1, andet afsnit, litra c), i direktiv 2000/78 (jf. i denne retning dom af 13.11.2014, Vital Pérez, C-416/13,EU:C:2014:2371, præmis 72), navnlig hvis den forelæggende ret efter at have undersøgt alle de relevante omstændigheder bekræfter, at en politikommissærs opgaver ikke i det væsentlige omfatter opgaver, der er krævende på det fysiske plan, således at politikommissærer, der er ansat i en højere alder ikke vil være i stand til at udføre disse opgaver i en tilstrækkelig lang periode (jf. i denne retning dom af 12.1.2010, Wolf, C-229/08, EU:C:2010:3, præmis 43, og af 15.11.2016, Salaberria Sorondo, C-258/15, EU:C:2016:873, præmis 46).
4

6., 8., 11., 22. og 29. betragtning til direktiv 2008/98 har følgende ordlyd: »(6) Det primære mål for enhver affaldspolitik bør være at minimere de negative virkninger af affaldsproduktion og ‑håndtering for menneskers sundhed og miljøet. Affaldspolitik bør ligeledes sigte mod at reducere brugen af ressourcer og fremme den praktiske anvendelse af affaldshierarkiet. […] (8) […] Desuden bør man fremme nyttiggørelsen af affald og anvendelse af nyttiggjorte materialer for at bevare de naturlige ressourcer. […] […] (11) Det bør i overensstemmelse med definitionen af affald og bestemmelserne om biprodukter eller bestemmelserne om affaldsfasens ophør i dette direktiv overvejes, om ikke-forurenet opgravet jord og andet naturligt forekommende materiale, der anvendes andre steder end dér, hvor det er udgravet, skal have status som affald. […] (22) […] For at præcisere visse aspekter af definitionen af affald bør dette direktiv klart angive, […] – hvornår visse former for affald ophører med at være affald, og indeholde kriterier for affaldsfasens ophør, der sikrer et højt miljøbeskyttelsesniveau og miljømæssige og økonomiske fordele; specifikationer og kriterier for affaldsfasens ophør bør udarbejdes for bl.a. affaldskategorierne bygnings- og nedrivningsaffald […] Med henblik på at nå til affaldsfasens ophør kan en nyttiggørelsesoperation være noget så enkelt som at kontrollere affald for at konstatere, at det opfylder kriterierne for affaldsfasens ophør. […] (29) Medlemsstaterne bør støtte anvendelsen af genanvendelige materialer (som f.eks. genbrugspapir) i overensstemmelse med affaldshierarkiet og målet om at skabe et genanvendelsessamfund og bør så vidt muligt ikke støtte deponering eller forbrænding af sådanne genanvendelige materialer.«
Rammedirektivets artikel 12 med overskriften »Samhusning og delt brug af netelementer og tilhørende faciliteter for udbydere af elektroniske kommunikationsnet« fastsatte:

»1. Hvis en virksomhed, der udbyder elektroniske kommunikationsnet, i henhold til national lovgivning har tilladelse til at installere faciliteter på, over eller under offentlig eller privat ejendom, eller kan påberåbe sig en procedure for ekspropriation af ejendom eller brugsret til sådanne formål, skal de nationale tilsynsmyndigheder under fuld hensyntagen til proportionalitetsprincippet kunne stille krav om delt brug af sådanne faciliteter eller sådan ejendom, herunder bl.a. bygninger, adgangsveje til bygninger, kabler i bygninger, master, antenner, tårne og andre støttekonstruktioner, kabelkanaler, ledningskanaler, mandehuller og skabe.

2. Af hensyn til miljø, folkesundhed, eller den offentlige sikkerhed eller til opfyldelse af målene for by- og landsplanlægningen kan medlemsstaterne kræve, at indehavere af de rettigheder, der er nævnt i stk. 1, deles om faciliteter eller ejendom (herunder ved fysisk samhusning) eller træffer foranstaltninger til at lette koordineringen af offentlige arbejder, dog først efter en offentlig høring af passende varighed, hvor alle berørte parter har haft mulighed for at fremlægge deres synspunkter. Sådanne ordninger for delt brug eller koordinering kan også omfatte bestemmelser om fordeling af omkostningerne ved delt brug af faciliteter eller ejendom.

3. Medlemsstaterne sikrer, at de nationale myndigheder efter en offentlig høring af passende varighed, hvor alle berørte parter har haft mulighed for at fremlægge deres synspunkter, også har beføjelse til at stille krav til de i stk. 1 omhandlede indehavere af brugsretten til og/eller ejere af kabler med hensyn til delt brug af disse kabler inde i bygninger eller frem til det første krydsfelt eller den første fordeler, hvis dette befinder sig uden for bygningen, såfremt det er berettiget, fordi en infrastrukturoverlapning ville være urentabel eller uigennemførlig i praksis. Sådanne dele- eller koordineringsordninger kan omfatte regler for fordeling af omkostningerne til deling af faciliteter eller ejendom, justeret i forhold til eventuelle risici.

4. Medlemsstaterne sikrer de kompetente myndigheder ret til at forlange at virksomheder stiller de nødvendige oplysninger til rådighed, når de kompetente myndigheder kræver det, for at disse myndigheder i samarbejde med de nationale tilsynsmyndigheder kan udarbejde en detaljeret fortegnelse over arten, tilgængeligheden og den geografiske placering af de i stk. 1 omhandlede faciliteter og stille den til rådighed for de berørte parter.

5. Foranstaltninger, som en national tilsynsmyndighed træffer i overensstemmelse med denne artikel, skal være objektive, transparente, ikke-diskriminerende og forholdsmæssigt afpassede. Sådanne foranstaltninger gennemføres, hvor det er relevant, i samarbejde med lokale myndigheder.«
6

Direktivets artikel 4, stk. 1, 2 og 5, lyder: »1. Hvis betingelserne i kapitel IV og artikel 16 er opfyldt, tillader medlemsstaterne i henhold til dette direktiv indrejse og ophold for følgende familiemedlemmer: a) referencepersonens ægtefælle b) mindreårige børn af referencepersonen og dennes ægtefælle, herunder børn, der er adopteret i overensstemmelse med en afgørelse truffet af den kompetente myndighed i den pågældende medlemsstat eller en afgørelse, der automatisk kan fuldbyrdes i henhold til medlemsstatens internationale forpligtelser, eller som skal anerkendes i overensstemmelse med internationale forpligtelser c) mindreårige børn, herunder adoptivbørn, af referencepersonen, hvis referencepersonen har forældremyndigheden og har forsørgerpligt over for børnene. Medlemsstaterne kan tillade familiesammenføring af børn, for hvilke der er fælles forældremyndighed, hvis den anden forældremyndighedsindehaver har givet sit samtykke d) mindreårige børn, herunder adoptivbørn, af ægtefællen, hvis ægtefællen har forældremyndigheden og har forsørgerpligt over for børnene. Medlemsstaterne kan tillade familiesammenføring af børn, for hvilke der er fælles forældremyndighed, hvis den anden forældremyndighedsindehaver har givet sit samtykke. De mindreårige børn, der er omhandlet i denne artikel, skal være under den myndighedsalder, der gælder i den pågældende medlemsstat, og må ikke være gift. Når et barn er fyldt tolv år og ankommer uafhængigt af den øvrige familie, kan medlemsstaten som en undtagelse herfra, inden den tillader barnets indrejse og ophold i henhold til dette direktiv, undersøge, om barnet opfylder et kriterium om integration, hvis dens lovgivning på datoen for gennemførelsen af dette direktiv foreskriver en sådan undersøgelse. 2. Medlemsstaterne kan, hvis kravene i kapitel IV er opfyldt, ved lov eller administrative bestemmelser tillade indrejse og ophold i henhold til dette direktiv for følgende familiemedlemmer: a) førstegradsslægtninge i lige opstigende linje til referencepersonen eller dennes ægtefælle, hvis slægtningene forsørges af disse og ikke har den nødvendige familiemæssige støtte i hjemlandet […] 5. For at sikre bedre integration og forhindre tvangsægteskaber kan medlemsstaterne kræve, at referencepersonen og dennes ægtefælle som et minimum skal være over en bestemt alder, dog højst 21 år, før ægtefællen kan sammenføres med vedkommende.«
72

Hvad angår den af den forelæggende ret anførte omstændighed, at det i mangel af adgang til Harmans databaser ikke er objektivt muligt for AB at påvise, at de varer, som AB har købt, er blevet markedsført i EØS af Harman eller med dennes samtykke, kan det, som generaladvokaten har anført i punkt 90 i forslaget til afgørelse, selv om det ikke er godtgjort, at der er tale om eneforhandling, være nødvendigt for den kompetente fuldbyrdelsesmyndighed eller i givet fald for den ret, der har kompetence til at træffe afgørelse i sager vedrørende klager over denne myndigheds retsakter, at justere bevisbyrden, for så vidt som de i lyset af de særlige omstændigheder vedrørende afsætningen af de pågældende varer finder, at den i denne doms præmis 50 omhandlede bevisbyrderegel er egnet til at gøre det muligt for indehaveren at opdele de nationale markeder og dermed fremme opretholdelsen af prisforskelle mellem medlemsstaterne.
46

Som den tyske regering har anført i sit indlæg, er erstatning for ikke-økonomisk skade, der er lidt af indirekte ofre for en trafikulykke, i henhold til tysk ret i det væsentlige underlagt tre betingelser, nemlig at et sådant offer har lidt skade på sin egen sundhed, at vedkommende er et nærtstående familiemedlem til det direkte offer, og at der er en årsagsforbindelse mellem den fejl, som den ansvarlige for ulykken har begået, og denne skade. Hvad angår den første af disse betingelser har den tyske regering desuden fremhævet, at i henhold til tysk ret, som fortolket af Bundesgerichtshof (forbundsdomstol), kan psykiske skader udelukkende anses for skader på sundheden, hvis de er patologiske og går ud over den sundhedsskade, som de berørte personer generelt er udsat for i tilfælde af et nærtstående familiemedlems død eller alvorlig legemsbeskadigelse.
5

Resolutionens punkt 23 er affattet på følgende måde: »[A]ll Member States in which there are: a) funds or other financial assets or economic resources of the previous Government of Iraq or its state bodies, corporations, or agencies, located outside Iraq as of the date of this resolution, or b) funds or other financial assets or economic resources that have been removed from Iraq, or acquired, by Saddam Hussein or other senior officials of the former Iraqi regime and their immediate family members, including entities owned or controlled, directly or indirectly, by them or by persons acting on their behalf or at their direction, shall freeze without delay those funds or other financial assets or economic resources and, unless these funds or other financial assets or economic resources are themselves the subject of a prior judicial, administrative, or arbitral lien or judgement, immediately shall cause their transfer to the Development Fund for Iraq, it being understood that, unless otherwise addressed, claims made by private individuals or non-government entities on those transferred funds or other financial assets may be presented to the internationally recognized, representative government of Iraq […]«
107

I denne forbindelse skal det fastslås, at det, selv om det er korrekt, at pensionsrettigheder før pensioneringen, der er en usikker fremtidig begivenhed, er potentielle rettigheder, der dagligt forøges, ikke desto mindre forholder sig således, at en forvaltningsakt, hvoraf det følger, at en ansat ikke kan drage fordel af gunstigere bestemmelser for så vidt angår den årlige tilskrivningssats for disse rettigheder og vedkommendes normale pensionsalder, umiddelbart og direkte griber ind i den pågældendes retsstilling, selv om forvaltningsakten først skal gennemføres senere. Hvis det blev fastslået, at det forholdt sig anderledes, ville appellanten først kunne kende sine rettigheder ved pensioneringen og ville indtil dette tidspunkt befinde sig i en usikker stilling ikke blot med hensyn til sin økonomiske situation, men også med hensyn til den alder, hvor han kan anmode om at blive pensioneret, således at han ikke vil få mulighed for straks at træffe hensigtsmæssige personlige forholdsregler for at sikre sin fremtid, således som han forestiller sig den. Det følger heraf, at appellanten har en legitim, eksisterende og aktuel interesse, der er tilstrækkeligt kvalificeret til, at han allerede nu ad rettens vej kan få afklaret en uvis faktor, såsom hans pensionsalder og den årlige tilskrivningssats for pensionsrettigheder (jf. i denne retning dom af 1.2.1979, Deshormes mod Kommissionen, 17/78, EU:C:1979:24, præmis 10-12).
Dette direktivs artikel 9, med overskriften »Minimumskrav«, fastsætter:

»1. Dette direktiv er ikke til hinder for, at medlemsstaterne kan anvende eller indføre love eller administrative bestemmelser, som er gunstigere for arbejdstagerne, eller kan tilskynde arbejdsmarkedets parter til eller give dem mulighed for at indgå kollektive overenskomster, som er gunstigere for arbejdstagerne.

2. Gennemførelsen af dette direktiv kan under ingen omstændigheder udgøre en tilstrækkelig begrundelse for en forringelse af det generelle beskyttelsesniveau for arbejdstagerne på de områder, der er omfattet af dette direktiv. Dette er ikke til hinder for, at medlemsstaterne og/eller arbejdsmarkedets parter på baggrund af ændrede forhold kan vedtage love og administrative bestemmelser eller overenskomstmæssige bestemmelser, som afviger fra de bestemmelser, der var gældende på tidspunktet for vedtagelsen af dette direktiv, forudsat at minimumskravene i dette direktiv overholdes.«