Sag C-235/14.

Safe Interenvios SA

mod

Liberbank SA m.fl.

(anmodning om præjudiciel afgørelse

indgivet af Audiencia Provincial de Barcelona)

»Præjudiciel forelæggelse — forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme — direktiv 2005/60/EF — kundelegitimationsprocedurer — direktiv 2007/64/EF — betalingstjenester i det indre marked«

Sammendrag – Domstolens dom (Femte Afdeling) af 10. marts 2016

Fri udveksling af tjenesteydelser – restriktioner – forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme – direktiv 2005/60 – finansieringsinstitutters forpligtelse til at anvende kundelegitimationsprocedurer – national lovgivning, hvorefter et kreditinstitut kan anvende skærpede kundelegitimationsprocedurer over for et betalingsinstitut – lovlig – betingelse – overholdelse af proportionalitetsprincippet

Tilnærmelse af lovgivningerne – forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme – direktiv 2005/60 – finansieringsinstitutters forpligtelse til at anvende kundelegitimationsprocedurer – national lovgivning, hvorefter der kan anvendes skærpede kundelegitimationsprocedurer over for institutter eller personer, som er omfattet af direktivet, ved mistanke om hvidvaskning af kapital eller finansiering af terrorisme – lovlig

Artikel 5, artikel 7, artikel 11, stk. 1, og artikel 13 i direktiv 2005/60 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme, som ændret ved direktiv 2010/78, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, som dels tillader anvendelsen af almindelige legitimationsprocedurer over for kunder, som er finansieringsinstitutter, der er genstand for tilsyn med opfyldelsen af kundelegitimationskravene, når der foreligger mistanke om hvidvaskning af penge eller finansiering af terrorisme som omhandlet i dette direktivs artikel 7, litra c), dels pålægger institutter og personer, som er omfattet af nævnte direktiv, på grundlag af en risikovurdering at skærpe kundelegitimationsforanstaltningerne i situationer, som i sig selv indebærer en øget risiko for hvidvaskning af penge eller finansiering af terrorisme som omhandlet i samme direktivs artikel 13, stk. 1, såsom ved pengeoverførsler. Uanset undtagelsen i artikel 11, stk. 1, i direktiv 2005/60 skal medlemsstaterne således i henhold til dette direktivs artikel 7 og 13 sikre, at institutter og personer, der er omfattet af nævnte direktiv, i situationer, der vedrører kunder, som selv er institutter eller personer, der er omfattet af hvidvaskningsdirektivet, gennemfører almindelige kundelegitimationsprocedurer i medfør af dette direktivs artikel 7, litra c), og skærpede kundelegitimationsprocedurer i medfør af nævnte direktivs artikel 13 i situationer, som i sig selv indebærer en øget risiko for hvidvaskning af penge eller finansiering af terrorisme. Selv når der ikke foreligger en sådan mistanke eller en sådan risiko, tillader artikel 5 i direktiv 2005/60 desuden medlemsstaterne at vedtage eller opretholde strengere bestemmelser, når disse bestemmelser har til formål at styrke bekæmpelsen af hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme. (jf. præmis 75 og 80 samt domskonkl. 1)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 76 og 79)

Direktiv 2005/60 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme, som ændret ved direktiv 2010/78, skal fortolkes således, at institutter og personer, der er omfattet af dette direktiv, ikke må underminere den opgave med at føre tilsyn med betalingsinstitutter, som i henhold til artikel 21 i direktiv 2007/64 om betalingstjenester i det indre marked, som ændret ved direktiv 2009/111, påhviler de kompetente myndigheder, og ikke må sætte sig i disse myndigheders sted. Direktiv 2005/60 skal fortolkes således, at selv om et finansieringsinstitut inden for rammerne af den forpligtelse til at føre tilsyn med kunderne, som påhviler det, kan tage de legitimationsprocedurer i betragtning, som anvendes af et betalingsinstitut over for dettes egne kunder, skal alle legitimationsprocedurer, som det anvender, afpasses efter risikoen for hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme. Institutter og personer, der er omfattet af direktiv 2005/60, skal således i henhold til dette direktivs artikel 8, stk. 2, kunne godtgøre over for de i nævnte direktivs artikel 37 omhandlede kompetente myndigheder, at omfanget af de foranstaltninger, der træffes med henblik på at opfylde kundelegitimationskravene, hvis omfang kan vedtages på grundlag af risikoen i forbindelse med kundekategorien, forretningsforbindelsen, produktet eller transaktionen, må anses for at være passende i betragtning af risikoen for hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme. I denne henseende skal sådanne foranstaltninger have en konkret sammenhæng med risikoen for hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme og stå i et rimeligt forhold til denne risiko. Heraf følger, at anvendelsen af en foranstaltning som at bringe en forretningsforbindelse til ophør som omhandlet i artikel 9, stk. 5, første afsnit, i direktiv 2005/60 ikke bør finde sted, henset til nævnte direktivs artikel 8, stk. 2, når der ikke foreligger tilstrækkelige oplysninger vedrørende risikoen for hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme. (jf. præmis 86, 87 og 93 samt domskonkl. 2)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 98 og 100)

Artikel 5 og 13 i direktiv 2005/60 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme, som ændret ved direktiv 2010/78, skal fortolkes således, at en national lovgivning, som er vedtaget under anvendelse af enten den skønsbeføjelse, som i medfør af dette direktivs artikel 13 tilkommer medlemsstaterne, eller den i nævnte direktivs artikel 5 omhandlede beføjelse, skal være forenelig med EU-retten, herunder med de grundlæggende friheder, som sikres ved traktaterne. Selv om en sådan national lovgivning med henblik på at bekæmpe hvidvaskning af penge eller finansiering af terrorisme forfølger et legitimt mål, som kan begrunde en begrænsning af de grundlæggende friheder, og selv om den omstændighed, at det forudsættes, at pengeoverførsler, som foretages af et institut, der er omfattet af nævnte direktiv, til andre stater end den, hvor det har hjemsted, altid indebærer en øget risiko for hvidvaskning af penge eller finansiering af terrorisme, er egnet til at sikre virkeliggørelsen af nævnte mål, går denne lovgivning imidlertid ud over, hvad der nødvendigt for at opnå det mål, som den forfølger, for så vidt som den formodning, som den opstiller, finder anvendelse på enhver pengeoverførsel uden at fastsætte en mulighed for at afkræfte den for så vidt angår pengeoverførsler, som objektivt ikke indebærer en sådan risiko. Vurderingen af risikoen for hvidvaskning af kapital og finansiering af terrorisme skal endvidere i det mindste tage alle relevante faktiske omstændigheder i betragtning, der vil kunne godtgøre risikoen for en af de typer af adfærd, der anses for at udgøre hvidvaskning af penge eller finansiering af terrorisme. (jf. præmis 108 og 111 samt domskonkl. 3)

Når en medlemsstat påberåber sig tvingende almene hensyn for at begrunde nationale retsforskrifter, som kan begrænse den frie udveksling af tjenesteydelser, skal denne begrundelse, som er hjemlet i EU-retten, således fortolkes i lyset af de almindelige EU-retlige principper, herunder de grundlæggende rettigheder, der nu er sikret ved Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Sådanne nationale retsforskrifter kan derfor kun omfattes af de fastsatte undtagelser, såfremt de er i overensstemmelse med de grundlæggende rettigheder, som Domstolen skal beskytte. (jf. præmis 109)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 114-116)