Forslag til afgørelse fra generaladvokat Mischo fremsat den 12. oktober 1989. - SILVERIO ACERBIS M. FL. MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - TJENESTEMAEND - TILPASNING AF JUSTERINGSKOEFFICIENTEN. - SAG 320/81.



Samling af Afgørelser 1990 side I-00563



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . Ved staevning, indgivet den 24 . december 1981, har S . Acerbis og 485 andre tjenestemaend ved Kommissionen, der alle goer tjeneste ved Det Faelles Forskningscenter i Ispra ( Varese, Italien ), anfaegtet deres loensedler for maanederne februar-marts 1981, der omfatter den af Kommissionen foretagne loenefterbetaling med virkning fra 1 . juli 1980 i medfoer af Raadets forordning ( Euratom, EKSF, EOEF ) nr . 397/81 af 10 . februar 1981 om fastsaettelse med virkning fra 1 . juli 1980 af loentabeller samt af oevrige loenelementer ( EFT L 46, s . 1 ).

2 . Sagsoegerne har principalt nedlagt paastand om annullation af loenefterbetalingen under paaberaabelse af fire anbringender : tilsidesaettelse af tjenestemandsvedtaegtens artikler 64 og 65, stk . 2, princippet om ikke-forskelsbehandling og "forventningsprincippet ".

3 . Vedtaegtens artikel 64 bestemmer, at tjenestemaendenes vederlag "korrigeres med en koefficient, der er over, under eller lig med 100%, afhaengig af de forskellige tjenestesteders levevilkaar ". Ifoelge sagsoegerne er denne bestemmelse blevet tilsidesat, fordi der er blevet fastsat én faelles justeringskoefficient for hele Italien paa grundlag af de i Rom konstaterede priser, der notorisk er lavere end de i Ispra anvendte priser . Ifoelge sagsoegerne har Raadet saaledes ikke foretaget en tilpasning af sagsoegernes vederlag "afhaengig af de forskellige tjenestesteders levevilkaar ".

4 . For saa vidt angaar tilsidesaettelsen af vedtaegtens artikel 65, stk . 2, der bestemmer, at

"i tilfaelde af en vaesentlig aendring i leveomkostningerne traeffer Raadet efter faelles aftale inden for en frist paa hoejst to maaneder afgoerelse om tilpasning af justeringskoefficienten, og eventuelt om dette skal ske med tilbagevirkende kraft",

skyldes dette den omstaendighed, de anfaegtede foranstaltninger ikke blot har vaeret utilstraekkelige, men ogsaa er truffet for sent .

5 . Sagsoegerne mener, at der er sket tilsidesaettelse af princippet om ikke-forskelsbehandling, idet de er blevet stillet ringere end deres kollegaer, der goer tjeneste paa de tjenestesteder, som der er blevet taget hensyn til ved beregningen af justeringskoefficienten .

6 . Sagsoegernes sidste anbringende skyldes den omstaendighed, at aendringen af den anfaegtede justeringskoefficient - "under tilsidesaettelse af de loefter, der officielt var blevet givet personalet" - ikke er baseret paa den statistiske undersoegelse vedroerende priserne, som i oktober 1980 blev gennemfoert af Faellesskabernes Statistiske Kontor .

7 . Efter at Domstolen har afsagt en raekke domme paa omraadet, er sagens genstand blevet betragtelig begraenset .

8 . Den foretagne aendrings utilstraekkelige og forsinkede karakter er blevet fastslaaet af Domstolen i sag 59/81 ( 1 ), hvor Domstolen annullerede forordning ( Euratom, EKSF, EOEF ) nr . 187/81 samt en raekke bestemmelser i forordning nr . 397/81, paa grundlag af hvilke de i den foreliggende sag anfaegtede loensedler var blevet udfaerdiget .

9 . I mellemdommen af 15 . december 1982 i sagen Roumengous Carpentier ( 158/79, Sml . s . 4379 ) har Domstolen endvidere fastslaaet, at forordning ( Euratom, EKSF, EOEF ) nr . 3087/78 af 21 . december 1978 om tilpasning af den justeringskoefficient, der anvendes for vederlag til De Europaeiske Faellesskabers tjenestemaend og oevrige ansatte, der goer tjeneste i Italien ( EFT L 369, s . 10 ), der var baseret paa samme beregningsmetode som de foernaevnte forordninger nr . 187/81 og nr . 397/81, og som ligesom dem foreskrev en faelles justeringskoefficient for hele Italien, var i strid med vedtaegtens artikler 64 og 65, blandt andet fordi den ikke foreskrev nogen saerskilt koefficient for Varese .

10 . Det er derfor nu ubestridt, at sagsoegernes klagepunkter vedroerende den differentierede koefficient for Ispra og den anfaegtede aendrings utilstraekkelige og forsinkede karakter, ikke laengere har nogen genstand .

11 . Det fremgaar af sagsoegernes indlaeg vedroerende udviklingen af Domstolens praksis og de udstedte forordninger om det paagaeldende problem, at tvistens genstand fremover kun vedroerer to paastande .

12 . De kraever dels, at Domstolen fastslaar, at aendringen af justeringskoefficienten skal baseres paa resultatet af de undersoegelser, der er foretaget af Faellesskabernes Statistiske Kontor, og at de justeringskoefficienter, der er fastsat i forordningen, med virkning fra 1 . januar 1981 skal tage hensyn til den femaarlige undersoegelse, der blev gennemfoert i oktober 1980 .

13 . Ved dom af 28 . juni 1988, Kommissionen mod Raadet ( 7/87, Sml . s . 3401 ) har Domstolen annulleret forordning ( EOEF, Euratom, EKSF ) nr . 3619/86 af 26 . november 1986 om korrigering af de justeringskoefficienter, der anvendes paa vederlag og pensioner til De Europaeiske Faellesskabers tjenestemaend og oevrige ansatte i Danmark, Tyskland, Graekenland, Frankrig, Irland, Italien, Nederlandene og Det Forenede Kongerige ( EFT L 336, s . 1 ).

14 . Raadet har truffet konsekvenserne af denne dom i forordning ( EKSF, EOEF, Euratom ) nr . 3294/88 af 24 . oktober 1988 om korrigering af de justeringskoefficienter, hvormed vederlag og pensioner til tjenestemaend og oevrige ansatte i De Europaeiske Faellesskaber korrigeres i Danmark, Tyskland, Graekenland, Frankrig, Irland, Italien, Nederlandene og Det Forenede Kongerige ( EFT L 293, s . 1 ). Denne forordnings artikel 1 indfoerer en saerlig justeringskoefficient for Varese med virkning fra 1 . januar 1981, og forordningens praeambel henviser udtrykkeligt til noedvendigheden af at efterkomme den kontrol, som De Europaeiske Faellesskabers Statistiske Kontor har foretaget "i 1980 og 1985 ".

15 . Det er klart, at dette klagepunkt fremover ligeledes er uden genstand . Dette har sagsoegerens repraesentant da ogsaa anerkendt under retsmoedet for Domstolen .

16 . For saa vidt angaar sagsoegerens anden paastand vedroerende betaling af morarenter og erstatning skal der bemaerkes foelgende .

17 . Ved endelig dom i sagen Roumengous Carpentier af 15 . januar 1985 ( 158/79, Sml . s . 39 ) og i oevrige domme af samme dato har Domstolen tilkendt morarenter med 6% pro anno af den efterbetaling, der skal udbetales med virkning fra datoen for sagsoegernes indgivelse af administrativ klage, og Domstolen har endvidere forkastet paastanden om erstatning som vaerende for sent fremsat .

18 . Til opfyldelse af disse domme har Kommissionen ved beslutning af 31 . juli 1985 udbetalt morarenter til samtlige tjenestemaend, der goer tjeneste i Ispra, og derfor ogsaa til sagsoegerne i den foreliggende sag . Disse har endvidere under retsmoedet anerkendt, at deres paastand fremover kun vedroerer betaling af erstatning, hvis tilkendelse vil kunne afhjaelpe det tab, de har lidt som foelge af pengenes vaerdiforringelse . Herom skal der anfoeres foelgende .

19 . Paastanden om betaling af morarenter samt om erstatning er under alle omstaendigheder fremsat for sent, eftersom den foerst er blevet fremfoert i replikken . Den kan derefter ikke antages til realitetsbehandling, jfr . artikel 19 i statutten for Domstolen og procesreglementets artikel 38, der udelukker fremsaettelse af nye paastande under retsforhandlingerne . Desuden kan sagsoegerne, der ikke rettidigt har anfaegtet Kommissionens beslutning af 31 . juli 1985, der alene angik udbetaling af morarenter, ikke via deres soegsmaal, der blev indledt i 1981, nu kraeve udbetaling af beloeb, som de ikke da fik udbetalt .

20 . Hvad angaar sagens omkostninger, har Kommissionen indroemmet, at der til grund for den foreliggende tvist ligger en forordning, der i det foelgende blev annulleret ved en dom fra Domstolen, men Kommissionen mener imidlertid, at sagsoegernes adfaerd, der bestod i at viderefoere sagen trods alt, maa begrunde en ophaevelse af sagens omkostninger . Jeg tilslutter mig dette synspunkt, thi det var klart - hvilket ogsaa blev forstaaet af de 272 sagsoegere, der har frafaldet deres paastande - at der ikke laengere var noget grundlag for soegsmaalet, navnlig efter kendelsen af 10 . juni 1987, hvor det blev fastslaaet, at sag 321/81 var uden genstand; i den naevnte sag havde andre tjenestemaend ved Det Faelles Forskningscenter i Ispra anfaegtet de samme loensedler som sagsoegerne i det vaesentlige under paaberaabelse af de samme vedtaegtsbestemmelser, og hvis lighed med den foreliggende sag er blevet understreget af sagsoegerne i deres indlaeg til Domstolen af 2 . december 1985, og endvidere efter udstedelsen af Raadets foernaevnte forordning nr . 3294/88 .

21 . Jeg skal derfor foreslaa Domstolen at konstatere, at paastandene om annullation af sagsoegernes loensedler for maanederne februar-marts 1981, der angik loenefterbetaling i medfoer af Raadets forordning nr . 397/81, er blevet uden genstand, samt at Domstolen afsiger dom om, at hver part baerer sine omkostninger .

(*) Originalsprog : fransk

( 1 ) Dom af 6 . oktober 1982, Kommissionen mod Raadet ( 59/81, Sml . s . 3329 ).