ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Rettens dom (Første Afdeling) af 9. marts 2012 – Colas mod KHIM – García-Teresa Gárate og Bouffard Vicente (BASE-SEAL)

(Sag T-172/10)

»EF-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om EF-figurmærket BASE-SEAL – ældre nationale figurmærker, som gengiver en rudeformet figur – de ældre nationale og internationale figurmærker COLAS – relativ registreringshindring – lighed mellem tegnene – artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009«

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med ældre varemærke [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 39-42 og 59-63)

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 4. februar 2010 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 450/2009-4) vedrørende en indsigelsessag mellem på den ene side Colas og på den anden side Rosario García-Teresa Gárate og Carmen Bouffard Vicente.

Konklusion

1) Afgørelsen truffet den 4. februar 2010 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 450/2009-4) annulleres for andre varer end kemiske produkter til videnskabelige formål, til fotografiske formål, til landbrugs- havebrugs- og skovbrugsformål samt gødning og kemiske stoffer, som forøger holdbarheden af levnedsmidler, som er omfattet af denne afgørelse.
Rettens dom (Fjerde Afdeling) af 6. marts 2012 – ThyssenKrupp Steel Europe mod KHIM (Highprotect)

(Sag T-565/10)

»EF-varemærker – ansøgning om EF-ordmærket Highprotect – absolutte registreringshindringer – beskrivende karakter – artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 207/2009«

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares egenskaber [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 15-18)

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 30. september 2010 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 1038/2010-1) vedrørende en ansøgning om registrering af ordtegnet Highprotect som EF-varemærke.

Konklusion

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
52

Der kan ikke rejses tvivl om denne betragtning under henvisning til, at den pågældende fysiske person i det foreliggende tilfælde ikke er producent. Derimod skal det bemærkes, at medlemmerne af OP SAT Royal under denne sags omstændigheder er producenter. Det må følgelig fastslås, at den omstændighed, at den pågældende fysiske person, der ikke er producent, ejer en væsentlig majoritet af – hvis ikke hele – selskabskapitalen i flere producentmedlemmer af OP SAT Royal, indebærer en tilsidesættelse af de to principper, der er fastsat ved EU-retten med henblik på at sikre en PO’s demokratiske funktion, og beskrevet i præmis 48 og 49 ovenfor. Under sådanne omstændigheder er ikke alene det synlige antal medlemmer af PO’en således ikke repræsentativt for det antal medlemmer af PO’en, der reelt er uafhængige, hvilket er i strid med det andet princip, som er nævnt i præmis 49 ovenfor, men desuden udøves PO’ens kontrolbeføjelser og kontrollen med dens beslutninger i virkeligheden ikke alene af producentmedlemmerne, idet visse af producentmedlemmerne kontrolleres af en person, der ikke er producent, hvilket er i strid med det første princip, som er nævnt i præmis 48 ovenfor.
43

For så vidt som sagsøgeren på grundlag af sag T-207/10 har hævdet, at afvisning af, at sagsøgeren kan anfægte den dispositive del af den anfægtede beslutning, som er ugunstig for denne, samtidig med at nævnte sag antages til realitetsbehandling for så vidt angår den dispositive del af den anfægtede beslutning, som er gunstig for sagsøgeren i den foreliggende sag, ville svare til at fratage denne sagsøger en effektiv domstolsbeskyttelse, påpeges desuden, at Unionen er en retlig union, inden for hvilken dens institutioner er undergivet kontrol af, om deres retsakter er forenelige med traktaten og med de almindelige retsgrundsætninger, som de grundlæggende rettigheder er en del af. Borgerne skal derfor have adgang til en effektiv domstolsbeskyttelse af de rettigheder, som tilkommer dem i medfør af EU-retten. Dog vil sagsøgeren i den foreliggende sag langt fra være frataget enhver effektiv domstolsbeskyttelse. Selv om det foreliggende søgsmål afvises, er der intet til hinder for, at sagsøgeren i forbindelse med en retstvist ved en national domstol, som sagsøgeren har hævdet kan foreligge, hvorunder der anføres anbringender, der kan rejse tvivl om den manglende tilbagesøgningspligt, som sagsøgeren nyder godt af i medfør af den anfægtede beslutning, foreslår en præjudiciel forelæggelse i medfør af artikel 267 TEUF med henblik på prøvelse af gyldigheden af den anfægtede beslutning, for så vidt som den fastslår uforeneligheden af den omtvistede ordning (jf. i denne retning Rettens dom af 24.3.2011, forenede sager T-443/08 og T-455/08, Freistaat Sachsen m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1311, præmis 55 og den deri nævnte retspraksis).
Rettens dom (Fjerde Afdeling) af 29. februar 2012 – Azienda Agricola Colsaliz di Faganello Antonio mod KHIM – Weinkellerei Lenz Moser (SERVO SUO)

(Sag T-525/10)

»EF-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om EF-ordmærket SERVO SUO – det ældre EF-ordmærke SERVUS – relative registreringshindringer – risiko for forveksling – artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009«

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 22, 60 og 65)

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 16. august 2010 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 1571/2009-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Weinkellerei Lenz Moser AG og Azienda Agricola Colsaliz di Faganello Antonio.

Konklusion

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
51

Det fremgår af Intel Corporation-dommen, nævnt i præmis 27 ovenfor, at det påhviler den indehaver af et ældre varemærke, som påberåber sig beskyttelsen i henhold til artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 207/2009, at føre bevis for, at brugen af det ældre varemærke ikke skader det ældre varemærkes særpræg. I den forbindelse er indehaveren af det ældre varemærke ikke forpligtet til at påvise, at der foreligger en faktisk og aktuel krænkelse af dennes varemærke. Når det kan forudsiges, at en sådan krænkelse vil følge af den brug, som indehaveren af det yngre varemærke kan tænkes at gøre af sit varemærke, er indehaveren af det ældre varemærke nemlig ikke forpligtet til at afvente den faktiske iværksættelse heraf for at kunne forbyde nævnte brug. Indehaveren af det ældre varemærke skal imidlertid godtgøre, at der foreligger oplysninger, der gør det muligt at fastslå, at der er en alvorlig risiko for, at en sådan krænkelse indtræder i fremtiden (Intel Corporation-dommen, nævnt i præmis 27 ovenfor, præmis 37, 38 og 71).
Sagens genstand

Afgørelse



Sagens genstand

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 14. april 2010 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 4/2009-4) vedrørende en indsigelsessag mellem Olive Line International, SL og O. International Srl.

Afgørelse

Konklusion

1) Afgørelsen truffet den 14. april 2010 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 4/2009-4) annulleres, for så vidt som den vedrører dels samtlige de varer, der er omfattet af varemærkeansøgningen, og som henhører under klasse 3, dvs. »[b]legemidler og andre midler til vask og rensning af tøj; præparater til rengøring, polering og fjernelse af pletter; sæbe; parfumerivarer, æteriske olier, kosmetiske præparater, hårvand; tandplejemidler«, dels »sundheds- og skønhedspleje for mennesker og dyr«, der er omfattet af varemærkeansøgningen, og som henhører under klasse 44.

2) I øvrigt frifindes Harmoniseringskontoret.

3) Harmoniseringskontoret og Umbria Olii International Srl bærer tre fjerdedele af deres egne omkostninger og betaler hver især tre ottendedele af Olive Line International, SL’s omkostninger.

4) Olive Line International, SL bærer en fjerdedel af sine egne omkostninger og betaler derudover en fjerdedel af de omkostninger, der er afholdt af Harmoniseringskontoret og Umbria Olii International Srl.
Sagens genstand

Afgørelse



Sagens genstand

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 20. maj 2010 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 1235/2008-1) vedrørende en ugyldighedssag mellem Pi-Design AG, Bodum France og Bodum Logistics A/S og Yoshida Metal Industry Co. Ltd.

Afgørelse

Konklusion

1) Afgørelsen truffet den 20. maj 2010 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1235/2008-1) annulleres.

2) Harmoniseringskontoret bærer sine egne omkostninger og betaler de af Yoshida Metal Industry Co. Ltd afholdte omkostninger.

3) Pi-Design AG, Bodum France og Bodum Logistics A/S bærer deres egne omkostninger.
Sagens genstand

Afgørelse



Sagens genstand

Rettens dom (Fjerde Afdeling) af 8. maj 2012 – Yoshida Metal Industry mod KHIM – Pi-Design m.fl. (gengivelse af en overflade med sorte prikker)

(Sag T-416/10)

»

EF-varemærker

–

ugyldighedssag

–

EF-figurmærke, der gengiver en overflade med sorte prikker

–

udformning af varen, som er nødvendigt for at opnå et teknisk resultat

–

artikel 7, stk. 1, litra e), nr. ii), i forordning (EF) nr. 207/2009

«

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 20. maj 2010 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 1237/2008-1) vedrørende en ugyldighedssag mellem Pi-Design AG, Bodum France og Bodum Logistics A/S og Yoshida Metal Industry Co. Ltd.

Afgørelse

Konklusion

1) Afgørelsen truffet den 20. maj 2010 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1237/2008-1) annulleres.

2) Harmoniseringskontoret bærer sine egne omkostninger og betaler de af Yoshida Metal Industry Co. Ltd afholdte omkostninger.

3) Pi-Design AG, Bodum France og Bodum Logistics A/S bærer deres egne omkostninger.
79

Desuden kan sagsøgerens bemærkninger af 10. marts 2008 ikke anses for at være afgivet for sent til Harmoniseringskontoret. Det følger nemlig af regel 72 i Kommissionens forordning (EF) nr. 2868/95 af 13. december 1995 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 40/94 om EF-varemærker (EFT L 303, s. 1), at udløber en frist på en dag, hvor Harmoniseringskontoret har lukket for modtagelse af dokumenter, forlænges fristen til den nærmest følgende dag, hvor Harmoniseringskontoret har åbent for modtagelse af dokumenter, og normale postforsendelser udbringes. Det følger af denne regel, at de dage, hvor Harmoniseringskontoret ikke er åbent for modtagelse af dokumenter, fastsættes af Harmoniseringskontorets præsident inden et kalenderårs begyndelse. For så vidt angår 2008 traf Harmoniseringskontorets præsident den 17. december 2007 afgørelse nr. EX-07-05 vedrørende de dage, hvor Harmoniseringskontoret var lukket for modtagelse af dokumenter, og normale postforsendelser ikke blev udbragt. I afgørelsen blev der henvist til Harmoniseringskontorets præsidents afgørelse af 22. december 1995 (EF-Varemærketidende 1995, s. 487), hvori det blev fastslået, at Harmoniseringskontoret er lukket for offentligheden lørdage og søndage. Eftersom den 9. marts 2008 var en søndag, blev sagsøgerens bemærkninger, der blev fremsendt den 10. marts 2008, ikke indgivet for sent. Dette har Harmoniseringskontoret anerkendt under retsmødet.
92

Hvad angår den anfægtede afgørelse er Kommissionens argumentation baseret på Conseil d’États dom af 18. november 2005 Société fermière de Campoloro m.fl. (Recueil des décisions du Conseil d’État, s. 515), der ifølge 124. betragtning til denne afgørelse fastslår, at statens ansvar for iværksættelse af proceduren for tilbagebetaling af offentlige virksomheders gæld udviser alle kendetegnene for en garantiordning. Principbetragtningen i denne dom har følgende ordlyd: »Gennem disse bestemmelser har lovgiverne ønsket at give statens repræsentant bemyndigelse til, i tilfælde af en lokal myndigheds manglende evne til efter påkrav herom at sikre håndhævelse af en retskraftig domstolsafgørelse, at træde i stedet for den pågældende myndigheds organer med henblik på at frigøre eller tilvejebringe ressourcer, således at domstolsafgørelsen kan håndhæves. Med henblik herpå kan han under dommerens kontrol og under hensyntagen til den lokale myndigheds situation og tvingende almene hensyn træffe de nødvendige foranstaltninger. Blandt disse er muligheden for at foretage salg af aktiver tilhørende myndigheden, forudsat at disse ikke er uundværlige for en gnidningsløs drift af de offentlige tjenester, den har ansvaret for. Såfremt præfekten afholder sig fra eller forsømmer at benytte de beføjelser, han således har i henhold til loven, har den lokale myndigheds kreditor ret til at vende sig mod staten i tilfælde af grov pligtforsømmelse ved udøvelsen af tilsynsbeføjelsen. Såfremt præfekten, i betragtning af myndighedens situation, bl.a. utilstrækkelige aktiver eller på grund af tvingende almene hensyn, lovligt har kunnet afvise at træffe visse foranstaltninger med henblik på at sikre fuld håndhævelse af domstolsafgørelsen, kan tabet som følge heraf for den lokale myndigheds kreditor medføre, at den offentlige myndighed ifalder ansvar, hvis det er af usædvanlig og særlig karakter«.
140

En aftale mellem to parter om, at den ene part betaler den anden parts gæld, indebærer ganske vist ikke nødvendigvis, at der opstår et nyt krav for kreditoren. Der kan være tale om en rent intern overtagelse eller betalingstilkendegivelse. Det fremgår imidlertid i det foreliggende tilfælde, at formålet med aftalen mellem SEMEA og Commune de Millau samt af sagens omstændigheder, at disse to parter ønskede, at Unionen skulle opnå en fordring mod Commune de Millau. Det må nemlig for det første fastslås, at SEMEA og Commune de Millau ønskede, at alle SEMEA’s eksisterende og potentielle kreditorer skulle overføres til Commune de Millau. For det andet skal det bemærkes, at SEMEA til gengæld for, at Commune de Millau overtog selskabets gæld, skulle overføre alle sine aktiver til Commune de Millau, dvs. 82 719,76 EUR. Som det fremgår af ovennævnte referat, havde betalingen af dette beløb til formål at gøre det muligt for Commune de Millau at mindske risikoen for tvister i forbindelse med gældsovertagelsen, hvilket tillige taler for, at der er opstået en gældsforpligtelse for Commune de Millau i forhold til Unionen. Endelig kan det ikke antages, at Commune de Millau, der er bundet af princippet om loyalt samarbejde mellem Unionen og dens medlemsstater, har ønsket at overtage samtlige SEMEA’s aktiver og således efterlade SEMEA som debitor helt uden midler, uden selv at have påtaget sig en forpligtelse i forhold til Unionen om at betale SEMEA’s gæld.
10

Hvad særligt angår den grund, der var støttet på artikel 53, stk. 1, litra c), i forordning nr. 207/2009 (jf. præmis 6, tredje led, ovenfor) anførte appelkammeret, at intervenienten havde ført bevis for brugen af udtrykket »fagumit« i forretningslivet på internationalt niveau siden den 1. juni 1997 i form af udførsler til bl.a. Tyskland i henhold til en forhandlingsaftale indgået med selskabet Adamex Handels- u. Transportgesellschaft mbH, som blev drevet af sagsøgeren. Dette tegn er beskyttet i Tyskland i henhold til § 5, stk. 2, i Markengesetz (den tyske varemærkelov). Hvad angår grunden vedrørende tilsidesættelsen af artikel 53, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009 (jf. præmis 6, andet led, ovenfor) fastslog appelkammeret først, at det anfægtede varemærke, der er gengivet i præmis 3 ovenfor, udgjorde den dominerende bestanddel i det polske varemærke, som ugyldighedsbegæringen var støttet på, mens det anfægtede varemærke, der er gengivet i præmis 2 ovenfor, i det væsentlige var en gengivelse heraf. Da udtrykkene »agent eller repræsentant« i artikel 8, stk. 3, i forordning nr. 207/2009 ligeledes omfatter direktøren for agenten, repræsentanten eller distributøren, og da et dokument, der var dateret den 10. april 1998, ikke kunne fortolkes som en tilladelse til sagsøgeren til at registrere de anfægtede varemærker, konkluderede appelkammeret, at denne grund ligeledes var begrundet. Hvad angår grunden i artikel 52, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009 fremhævede appelkammeret, at sagsøgeren i henhold til den ovennævnte forhandlingsaftale var forpligtet til at sikre beskyttelsen af intervenientens forretningsmæssige interesser – et formål som bringes i fare ved EF-varemærkeansøgningerne – og at det med det nævnte dokument fra den 10. april 1998 ikke havde kunnet godtgøres, at sagsøgeren havde handlet i god tro ved indgivelsen af de pågældende ansøgninger. Eftersom der i øvrigt ikke var andre omstændigheder som viste, at intervenienten havde opgivet sine rettigheder i henhold til tegnet Fagumit, eller at sagsøgeren havde handlet i god tro, var denne grund ligeledes begrundet.
256

For det andet skal det vedrørende mekanismen for finansiering af hospitalsopgaverne gennem forskud bevilget af FRBRTC bemærkes, at det fremgår af den anfægtede beslutning, at fastlæggelsen af underskuddet i henhold til artikel 109 i LCH finder sted med betydelig forsinkelse, der kan være op til ti år. Af denne grund bevilges der et tilskud til de pågældende kommuner »som et forskud for underskud«. Det vedrører midler, som »ifølge sandsynligt skøn bør gøre det muligt at dække en del af hospitalsunderskuddet« og har til formål »at udgøre et beløb, der er nødvendigt for at dække de offentlige hospitaler i Bruxelles’ underskud i afventning af fastsættelsen af det endelige underskud« (47. og 188. betragtning til den anfægtede beslutning).
88

Dernæst bemærkes, at Kommissionen for at konkludere, at sagsøgeren ikke havde udvist agtpågivenhed, i 60. betragtning til den anfægtede beslutning havde noteret manglende tegn på kontakter med indehaverne af importlicenserne, da sådanne kontakter havde været nødvendige for varernes overgang til fri omsætning, idet disse virksomheders navn fremgår af angivelserne om overgang til fri omsætning, for hvilket de kunne ifalde ansvar. I 60. og 61. betragtning anfører Kommissionen, at det, hvis sagsøgeren havde kontaktet disse virksomheder, ville have vist sig, at de ikke havde kendskab til salget til brugsretten til licenser, der var udstedt i deres navn, og konkluderer, at det fremgår af den praksis, der benyttes, og de manglende kontakter, at sagsøgeren var villig til at løbe risikoen ved at indføre bananer under toldkontingent. I 62. betragtning har Kommissionen fremhævet, at forhandlingerne om køb af importlicenserne foregik direkte mellem sagsøgeren og M, i 63. betragtning, at sagsøgerens betalinger blev indsat på M’s personlige konto og ikke på dennes arbejdsgivers konto, i 64. betragtning, at sagsøgeren ikke havde fremlagt bevis for, at M havde modtaget de importlicenser, som selskabet fremsendte til ham, mens indehaverne heraf skulle tilbagesøge dem for at opnå frigivelse af den garanti, som de havde måttet stille i henhold til toldbestemmelserne, og i 65. betragtning, at købet af brugsretten til licenserne skete med proformafakturaer fra to spanske virksomheder, hvoraf visse fakturaer blev sendt pr. fax fra ukendte adresser eller personer. Ifølge Kommissionen er disse foranstaltninger ikke omfattet af normal handelspraksis.
115

Kommissionen anførte, at det efter en nøje gennemgang af de dokumenter, som er omfattet af begæringen om aktindsigt, er åbenlyst, at det under de omstændigheder, der gør sig gældende i den foreliggende sag, vil have negative følger for den gensidige fortrolighed mellem forhandlingsparterne, hvis der gives fuld aktindsigt, hvilket følgelig vil begrænse såvel muligheden for at afslutte forhandlingerne – gennem en underminering af parternes anstrengelser – som udsigten til et fremtidigt samarbejde. Kommissionen tilføjede, at såfremt Unionens forhandlingsparter havde grundlag for at antage, at de standpunkter, som de har givet udtryk for under forhandlingerne, ensidigt ville kunne udbredes af Unionen, ville dette have negative følger for fremtidige forhandlinger (punkt 4.1, femte afsnit, i afgørelsen af 4. maj 2010).
88

Anvendeligheden af dette princip på proceduren for identifikation af et stof som særligt problematisk bekræftes af flere forhold. For det første placerer artikel 57 i forordning nr. 1907/2006 i forbindelse med vurderingen af de stoffer, der skal optages på kandidatlisten, stoffer med PBT- og vPvB-egenskaber på samme niveau som kræftfremkaldende, mutagene og toksiske stoffer. For det andet bekræftes anvendeligheden af nævnte princip ved artikel 56, stk. 6, litra a), i forordning nr. 1907/2006. Det følger i det væsentlige af denne bestemmelse, at forbuddet mod markedsføring af et stof, der kræver godkendelse, ikke gælder for anvendelse af stoffer omhandlet i forordningens artikel 57, litra d)-f), når de er til stede i blandinger under en koncentrationsgrænse på 0,1 vægtprocent. Bestemmelsen finder ganske vist anvendelse på blandinger og ikke på et stof som det i sagen omhandlede. Klassificeringen af et stof på grundlag af egenskaberne ved dets bestanddele forekommer imidlertid sammenligneligt med klassificeringen af en blanding på grundlag af egenskaberne ved de stoffer, der indgår i den. I denne henseende bemærkes, at sagsøgerne til støtte for deres anbringende om, at lovgiver havde til hensigt at minimere de risici, der er forbundet med bestanddele af et stof, som har PBT- eller vPvB-egenskaber, alene inden for rammerne af den kemikaliesikkerhedsvurdering, ligeledes har henvist til en bestemmelse, der ikke finder anvendelse på et stofs bestanddele, men på stoffer, der indgår i en blanding, nemlig artikel 14, stk. 2, litra f), i forordning nr. 1907/2006 (jf. præmis 84 ovenfor).
109

Det fremgår således af afsnit 6 i dossieret vedrørende identifikationen af anthracenolie (lavt indhold), at dette udvalg konkluderede, at dette stof måtte anses for at have PBT- og vPvB-egenskaber, eftersom det indeholdt dels tre polycykliske aromatiske hydrocarboner (herefter »PAH«) i en koncentration på mindst 0,1%, hvoraf to af disse PAH-bestanddele måtte anses for at have PBT- og vPvB-egenskaber, nemlig fluoranthen og pyren, og en af disse PAH-bestanddele opfyldte de nødvendige kriterier for at blive anset for at have vPvB-egenskaber, nemlig phenanthren, dels anthracen i en koncentration på 1-6%, der opfyldte de nødvendige kriterier for at blive anset for at have PBT-egenskaber. Udvalget konkluderede således, at anthracenolie (lavt indhold) var et stof, der indeholdt mindst 18% PAH-bestanddele, som var i besiddelse af PBT- eller vPvB-egenskaber.
102

Det fremgår således af afsnit 6 i dossieret vedrørende identifikationen af anthracenolie, at dette udvalg konkluderede, at dette stof måtte anses for at have PBT- og vPvB-egenskaber, eftersom det indeholdt dels tre PAH-bestanddele i en koncentration på mindst 0,1%, hvoraf to af disse PAH-bestanddele måtte anses for at have PBT- og vPvB-egenskaber, nemlig fluoranthen og pyren, og en af disse PAH-bestanddele opfyldte de nødvendige kriterier for at blive anset for at have vPvB-egenskaber, nemlig phenanthren, dels anthracen i en koncentration på 3-25%, der opfyldte de nødvendige kriterier for at blive anset for at have PBT-egenskaber. Udvalget konkluderede således, at anthracenolie var et stof, der indeholdt mindst 16% PAH-bestanddele, som var i besiddelse af PBT- eller vPvB-egenskaber.