Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Konkurrence - offentlige virksomheder og virksomheder, som medlemsstaterne indrømmer særlige eller eksklusive rettigheder - Kommissionens kompetence - virkningen på denne kompetence af, at Rådet måtte vedtage bestemmelser - ingen virkning - vedtagelse af direktiver eller beslutninger, der er rettet til medlemsstaterne - Kommissionens valg

(EF-traktaten, art. 90, stk. 3 (nu art. 86, stk. 3, EF))

2 Konkurrence - offentlige virksomheder og virksomheder, som medlemsstaterne indrømmer særlige eller eksklusive rettigheder - Kommissionens beføjelser - vedtagelse af en beslutning, der er udstedt med hjemmel i traktatens artikel 90, stk. 3 (nu artikel 86, stk. 3, EF), når flere medlemsstater begår samme overtrædelse, i stedet for indledning af en traktatbrudsprocedure - procedurefordrejning - foreligger ikke

3 Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - rækkevidde - beslutning vedtaget på grundlag af traktatens artikel 90, stk. 3 (nu artikel 86, stk. 3, EF) - forpligtelse til at begrunde valget af en beslutning i stedet for en traktatbrudsprocedure - foreligger ikke

(EF-traktaten, art. 90, stk. 3, og art. 190 (nu art. 86, stk. 3, EF, og art. 253 EF))

4 Konkurrence - dominerende stilling - begreb - anvendelse af ulige vilkår for ydelser af samme værdi - befordring - lufttransport - fri udveksling af tjenesteydelser - begrænsninger - landingsafgifter - forskelsbehandling - differentierede afgifter, alt efter om der er tale om indenrigs- eller udenrigsflyvninger

(EF-traktaten, art. 86, stk. 2 (nu art. 82, stk. 2, EF))

5 Konkurrence - dominerende stilling - misbrug - kvantumsrabat - lovlighed - betingelser

(EF-traktaten, art. 86, stk. 2 (nu art. 82, stk. 2, EF))

6 Konkurrence - offentlige virksomheder og virksomheder, som medlemsstaterne indrømmer særlige eller eksklusive rettigheder - misbrug af dominerende stilling - begrundelse støttet på traktatens artikel 90, stk. 2 (nu artikel 86, stk. 2, EF) - nødvendigt, at parten gør begrundelsen gældende

(EF-traktaten, art. 86 og art. 90, stk. 2 (nu art. 82 EF og art. 86, stk. 2, EF))

Sammendrag

1 Kommissionen er i medfør af traktatens artikel 90, stk. 3 (nu artikel 86, stk. 3, EF) kompetent til at fastslå, at en bestemt statslig foranstaltning vedrørende en af de i artikel 90, stk. 1, nævnte virksomheder, er uforenelig med traktatens bestemmelser, og til at angive de foranstaltninger, som den stat, beslutningen er rettet til, skal træffe for at opfylde de forpligtelser, der følger af fællesskabsretten. Muligheden for, at Rådet i medfør af sine almindelige beføjelser efter andre artikler i traktaten måtte vedtage bestemmelser, som vedrører det særlige område i traktatens artikel 90, kan ikke hindre Kommissionen i at udøve sin kompetence i henhold til den sidstnævnte artikel.

I øvrigt har Kommissionen har et vidt skøn på det af artikel 90 omfattede område, både for så vidt angår de foranstaltninger, den finder nødvendige, og de midler, den i denne forbindelse finder hensigtsmæssige. Den valgmulighed, som Kommissionen i medfør af traktatens artikel 90, stk. 3, har mellem et direktiv og en beslutning, styres ikke af det antal medlemsstater, der potentielt er berørt. Dette valg afhænger nemlig af det formål, som Kommissionen forfølger alt efter, om den ønsker at udstede generelle regler til præcisering af de forpligtelser, som følger af traktaten, eller at vurdere en bestemt situation i en eller flere medlemsstater i forhold til fællesskabsretten og fastlægge de konsekvenser, der følger heraf for den eller de pågældende medlemsstater.

(jf. præmis 19, 20, 23 og 28)

2 Kommissionen har på grundlag af traktatens artikel 90, stk. 3 (nu artikel 86, stk. 3, EF), kompetence til at fastslå, at en bestemt statslig foranstaltning er uforenelig med traktatens bestemmelser, og til at angive de foranstaltninger, som den stat, beslutningen er rettet til, skal træffe for at opfylde de forpligtelser, der følger af fællesskabsretten.

Det følger heraf, at Kommissionen ikke fordrejer proceduren, såfremt den, når flere medlemsstater begår den samme overtrædelse af traktatens artikel 90, stk. 3, ikke indleder en traktatbrudsprocedure, men ved en beslutning bestemmer, om de foranstaltninger, som medlemsstaterne træffer eller opretholder med hensyn til de i artikel 90, stk. 1, nævnte virksomheder, er forenelige med traktaten.

(jf. præmis 33 og 34)

3 Det følger af den i traktatens artikel 190 (nu artikel 253 EF) fastsatte begrundelsespligt, at Kommissionen, når den vedtager en beslutning på grundlag af traktatens artikel 90, stk. 3 (nu artikel 86, stk. 3, EF), på en tilstrækkelig klar måde skal angive grundene til, at den finder, at den omhandlede statslige foranstaltning tilsidesætter bestemmelserne i artikel 90, stk. 1, og derfor ikke omfattes af de undtagelser, der er tilladt i medfør af artikel 90, stk. 2.

Derimod kan Kommissionen ikke være forpligtet til at præcisere begrundelsen for, at den fandt det nødvendigt at vedtage en sådan beslutning, mens den for så vidt angår en anden lovgivning i den samme medlemsstat anvendte traktatbrudsproceduren, og således befandt sig inden for et andet retsområde. Det kan heller ikke kræves af Kommissionen, at den i sin beslutning beskriver den situation, der er gældende i de andre medlemsstater på det område, der er omfattet af beslutningen, og de sager, den i givet fald har indledt mod dem. Endvidere skal valget af en retsakt i form af en beslutning ikke gøres til genstand for en særlig begrundelse, idet valget styres af det formål, som Kommissionen forfølger.

(jf. præmis 39 og 40)

4 Traktatens artikel 86, stk. 2, litra c) [nu artikel 82, stk. 2, litra c), EF], forbyder enhver forskelsbehandling foretaget af en virksomhed med en dominerende stilling, der består i at anvende ulige vilkår for ydelser af samme værdi over for handelspartnere, som derved stilles ringere i konkurrencen, uafhængigt af om en sådan forskelsbehandling er knyttet til nationaliteten.

Foranstaltninger, der fører til, at der indrømmes de transportører, der i et større forhold end andre sikrer den interne befordring i forhold til internationale transporter, må anses for at udgøre en forbudt begrænsning af retten til fri udveksling af tjenesteydelser på transportområdet. Sådanne foranstaltninger medfører ligeledes en ulige behandling for de samme tjenesteydelser, hvilket berører konkurrencen.

Dette er tilfældet ved en forskelsbehandling, der følger af, at der anvendes differentierede afgifter for det samme antal landinger med fly af samme type alt afhængig af, om der er tale om indenrigs- eller udenrigsflyvninger.

(jf. præmis 46 og 66)

5 En markedsdominerende virksomhed er berettiget til at yde sine kunder kvantumsrabatter, der udelukkende har sammenhæng med de indkøbte mængder hos vedkommende virksomhed. Dog må reglerne for beregning af disse rabatter ikke medføre, at der i strid med traktatens artikel 86, stk. 2, litra c) [nu artikel 82, stk. 2, litra c)], anvendes ulige vilkår for ydelser af samme værdi over for handelspartnerne.

I denne forbindelse er det selve ideen med en ordning med kvantumsrabat, at de største købere eller brugere af et produkt eller en tjenesteydelse opnår en lavere gennemsnitlig enhedspris eller, hvilket bliver det samme, en gennemsnitlig reduktionssats, der er højere end de satser, der gives til mindre købere eller til mindre vigtige brugere af dette produkt eller denne tjenesteydelse. Selv hvor rabatsatserne stiger lineært på grundlag af kvantitet op til en maksimumsrabat, vil den gennemsnitlige reduktionssats matematisk set stige (eller gennemsnitsprisen falde) i et forhold, der i første omgang overstiger det forøgede køb, og i anden omgang i et forhold, der er lavere end det forøgede køb, inden den vil tendere mod at stabilisere sig omkring den maksimale rabatsats. Den blotte omstændighed, at det følger af en ordning med kvantumsrabat, at visse kunder for visse mængder opnår en gennemsnitlig reduktionssats, der er forholdsmæssigt højere end andres set i forhold til forskellen mellem deres respektive køb, er en uadskillelig del af sådanne ordninger, og det kan ikke i sig selv heraf udledes, at ordningen er diskriminerende.

Ikke desto mindre indebærer en ordning med kvantumsrabat, at der anvendes ulige vilkår for ydelser af samme værdi, når de tærskelværdier, der udløser de forskellige rabatprocenter, sammenholdt med de praktiserede satser, fører til, at rabatfordelen eller de supplerende rabatter forbeholdes visse handelspartnere, der gives en økonomisk fordel, der ikke begrundes i det tilførte aktivitetsvolumen eller i de eventuelle stordriftsfordele, som handelspartnerne gør det muligt for leverandøren at opnå i forhold til sine konkurrenter.

Findes der ikke objektive begrundelser, kan indicier for en sådan forskelsbehandling bestå deri, at tærskelværdien for ordningens ikrafttræden er høj, at ordningen kun vedrører nogle få partnere, der er særligt vigtige for den dominerende virksomhed, eller i, at rabatsatsen ikke stiger lineært med mængderne.

(jf. præmis 50-53)

6 Såfremt en ordning om fastsættelse af visse afgifter, der anvendes af en offentlig virksomhed, opfylder samtlige betingelser i traktatens artikel 86 (nu artikel 82 EF), kan eventuelle begrundelser for anvendelsen af en sådan ordning i givet fald kun fremføres inden for rammerne af bestemmelserne i traktatens artikel 90, stk. 2 (nu artikel 86, stk. 2, EF). Det påhviler den part, der vil gøre denne undtagelse gældende, at påberåbe sig den.

(jf. præmis 73 og 74)