Domstolens kendelse (Tiende Afdeling) af 21. marts 2013 – Pendão Lapa Costa Ferreira og Pendão Lapa Ferreira

(Sag C-229/10)

»Procesreglementets artikel 99 — ansvarsforsikring for motorkøretøjer — direktiv 72/166/EØF, 84/5/EØF og 90/232/EØF — ret til erstatning fra lovpligtig ansvarsforsikring for motorkøretøjer — den forsikredes erstatningsansvar — skadelidtes medvirken til skaden — udelukkelse eller begrænsning af retten til erstatning«

Tilnærmelse af lovgivningerne — motorkøretøjsansvarsforsikring — direktiv 72/166, 84/5 og 90/232 — bestemmelse af den ansvarsforsikringsordning, der gælder for skader forvoldt ved færdsel med motorkøretøjer — nationale bestemmelser, hvorefter skadelidtes ret til erstatning i tilfælde af en ulykke kan udelukkes eller begrænses på grundlag af en individuel vurdering af, om den pågældende helt eller delvist har medvirket til sin egen skade — lovlig (Rådets direktiv 72/166, 84/5 og 90/232) (jf. præmis 30-34 og 36-39 samt konkl.)

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Tribunal Judicial da Comarca do Porto – fortolkning af Rådets direktiv 72/166/EØF af 24. april 1972 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse (EFT 1972 II, s. 345), Rådets direktiv 84/5/EØF af 30. december 1983 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer (EFT 1984 L 8, s. 17), Rådets direktiv 90/232/EØF af 14. maj 1990 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer (EFT L 129, s. 33, især dettes artikel 1a), Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/26/EF af 16. maj 2000 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og om ændring af Rådets direktiv 73/239/EØF og 88/357/EØF (fjerde motorkøretøjsforsikringsdirektiv) (EFT L 181, s. 65) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/14/EF af 11. maj 2005 om ændring af Rådets direktiv 72/166/EØF, 84/5/EØF, 88/357/EØF og 90/232/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/26/EF om ansvarsforsikring for motorkøretøjer (EUT L 149, s. 14) – national lovgivning, hvorefter ansvaret for motorkøretøjer bortfalder i forbindelse med færdselsuheld, hvor ene og alene fodgængeren er ansvarlig, og som tillader begrænsning eller nedsættelse af offerets ret til erstatning i tilfælde, hvor begge parter har handlet culpøst, som følge af offerets bidrag til skadens opståen.

Konklusion

Rådets direktiv 72/166/EØF af 24. april 1972 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse, Rådets andet direktiv 84/5/EØF af 30. december 1983 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og Rådets tredje direktiv 90/232/EØF af 14. maj 1990 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for bestemmelser i national ret om erstatningsansvar, der – på grundlag af en individuel vurdering af, om denne skadelidte helt eller delvist har medvirket til sin egen skade – gør det muligt at udelukke eller begrænse skadelidtes ret til at kræve erstatning fra den lovpligtige ansvarsforsikring for det motorkøretøj, der var involveret i ulykken.

Domstolens kendelse (Tiende Afdeling) af 21. marts 2013 – Pendão Lapa Costa Ferreira og Pendão Lapa Ferreira

(Sag C-229/10)

»Procesreglementets artikel 99 — ansvarsforsikring for motorkøretøjer — direktiv 72/166/EØF, 84/5/EØF og 90/232/EØF — ret til erstatning fra lovpligtig ansvarsforsikring for motorkøretøjer — den forsikredes erstatningsansvar — skadelidtes medvirken til skaden — udelukkelse eller begrænsning af retten til erstatning«

Tilnærmelse af lovgivningerne — motorkøretøjsansvarsforsikring — direktiv 72/166, 84/5 og 90/232 — bestemmelse af den ansvarsforsikringsordning, der gælder for skader forvoldt ved færdsel med motorkøretøjer — nationale bestemmelser, hvorefter skadelidtes ret til erstatning i tilfælde af en ulykke kan udelukkes eller begrænses på grundlag af en individuel vurdering af, om den pågældende helt eller delvist har medvirket til sin egen skade — lovlig (Rådets direktiv 72/166, 84/5 og 90/232) (jf. præmis 30-34 og 36-39 samt konkl.)

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Tribunal Judicial da Comarca do Porto – fortolkning af Rådets direktiv 72/166/EØF af 24. april 1972 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse (EFT 1972 II, s. 345), Rådets direktiv 84/5/EØF af 30. december 1983 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer (EFT 1984 L 8, s. 17), Rådets direktiv 90/232/EØF af 14. maj 1990 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer (EFT L 129, s. 33, især dettes artikel 1a), Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/26/EF af 16. maj 2000 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og om ændring af Rådets direktiv 73/239/EØF og 88/357/EØF (fjerde motorkøretøjsforsikringsdirektiv) (EFT L 181, s. 65) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/14/EF af 11. maj 2005 om ændring af Rådets direktiv 72/166/EØF, 84/5/EØF, 88/357/EØF og 90/232/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/26/EF om ansvarsforsikring for motorkøretøjer (EUT L 149, s. 14) – national lovgivning, hvorefter ansvaret for motorkøretøjer bortfalder i forbindelse med færdselsuheld, hvor ene og alene fodgængeren er ansvarlig, og som tillader begrænsning eller nedsættelse af offerets ret til erstatning i tilfælde, hvor begge parter har handlet culpøst, som følge af offerets bidrag til skadens opståen.

Konklusion

Rådets direktiv 72/166/EØF af 24. april 1972 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse, Rådets andet direktiv 84/5/EØF af 30. december 1983 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og Rådets tredje direktiv 90/232/EØF af 14. maj 1990 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for bestemmelser i national ret om erstatningsansvar, der – på grundlag af en individuel vurdering af, om denne skadelidte helt eller delvist har medvirket til sin egen skade – gør det muligt at udelukke eller begrænse skadelidtes ret til at kræve erstatning fra den lovpligtige ansvarsforsikring for det motorkøretøj, der var involveret i ulykken.