ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 251/9

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 20. april 2016 – Casertana Costruzioni Srl mod Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti - Provveditorato Interregionale per le opere pubbliche della Campania e del Molise og Azienda Regionale Campana per la Difesa del Suolo - A.R.CA.DI.S.

(Sag C-223/16)

(2016/C 251/12)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Casertana Costruzioni Srl

Sagsøgt: Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti - Provveditorato Interregionale per le opere pubbliche della Campania e del Molise og Azienda Regionale Campana per la Difesa del Suolo - A.R.CA.DI.S.

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 47, stk. 2, og artikel 48, stk. 3, i direktiv 2004/18/EF (1), som erstattet af artikel 63 i direktiv 2014/24/EU (2), til hinder for en national lovgivning, som udelukker – eller som kan fortolkes således, at den udelukker – at den økonomiske aktør, dvs. tilbudsgiveren, kan udpege en anden virksomhed til erstatning af den virksomhed, der oprindeligt er påberåbt som »hjælpevirksomhed«, hvis den sidstnævnte helt eller delvis ikke længere opfylder kravene for deltagelse, og dermed indebærer en udelukkelse af den økonomiske aktør fra udbudsproceduren som følge af forhold, som hverken subjektivt eller objektivt kan tilregnes den pågældende?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv Nr. 2004/18/EF af 31.3.2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (EUT L 134, s. 114).

(2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26.2.2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF EØS-relevant tekst (EUT L 94, s. 65).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 251/6

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 13. april 2016 – Marco Tronchetti Provera SpA m.fl. mod Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

(Sag C-206/16)

(2016/C 251/08)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Marco Tronchetti Provera SpA, Antares European Fund Limited, Antares European Fund II Limited, Antares European Fund LP, Luca Orsini Baroni, UniCredit SpA og Lauro Sessantuno SpA

Sagsøgt: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob)

Præjudicielt spørgsmål

Er det til hinder for en korrekt anvendelse af dels artikel 5, stk. 4, andet afsnit, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/25/EF (1) af 21. april 2004 om overtagelsestilbud i relation til de generelle principper i direktivets artikel 3, stk. 1, dels de EU-retlige principper om retssikkerhed, beskyttelse af den berettigede forventning, proportionalitet, rimelighed, gennemsigtighed og forbud mod forskelsbehandling, at nationale bestemmelser – såsom artikel 106, stk. 3, litra d), nr. 2), i lovdekret nr. 58 af 24. februar 1998 (den konsoliderede lovtekst vedrørende bestemmelserne om finansiel formidling i medfør af artikel 8 og 21 i lov nr. 52 af 6.2.1996), med senere ændringer, og artikel 47 g i beslutning nr. 11971 af 14. maj 1999 truffet af Consob (gennemførelsesforordning for lovdekret nr. 58 af 24.2.1998 om regulering af udstedere), med senere ændringer – giver Consob beføjelse til at forhøje det i den nævnte artikel 106 omhandlede overtagelsestilbud »i tilfælde af samordning mellem tilbudsgiveren eller personer, der handler i forståelse med den pågældende, og en eller flere sælgere« uden at specificere de specifikke former for adfærd, som kendetegner denne samordning, og således uden klart at definere de omstændigheder og kriterier, som skal være opfyldt for at Consob skal have beføjelse til at forhøje den tilbudte pris?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/25/EF af 21.4.2004 om overtagelsestilbud (EUT L 142, s. 12).
1)

På baggrund af de »støtteordninger«, der er defineret i artikel 2, litra k), i direktiv 2009/28/EF, og som omfatter skatteincitamenter i form af skattenedsættelse, skattefritagelse og skatterefusion som instrumenter, hvormed målene for forbrug af vedvarende energi, der er fastsat i direktiv 2009/28/EF, skal nås, skal de nævnte incitamenter eller foranstaltninger anses for at være obligatoriske og er bindende for medlemsstaterne, og skal de anses for at have direkte virkning, således at de kan påberåbes direkte af de berørte borgere for enhver offentlig instans, herunder for retslige eller administrative myndigheder?
3.

Retten begik en retlig fejl, idet den konkluderede, at Kommissionen ikke tilsidesatte artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, princippet om god forvaltningsskik og begrundelsespligten i henhold til artikel 296 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), da den fastslog, at The Brink’s Company ikke var solidarisk ansvarlig med Schenker China Ltd. (som efterfølger for BAX Global (China) Co. Ltd.) for adfærd i forbindelse med den kinesiske valutajusteringsfaktor.
2.

Indebærer kravet om, at et kontraktvilkår skal være affattet klart og forståeligt i henhold til artikel 4, stk. 2, i direktiv 93/13, at det pågældende kontraktvilkår kun skal omfatte de grunde, der har ført til indførelsen af det pågældende vilkår i aftalen, og dets mekanisme, eller skal det også omfatte alle de mulige konsekvenser, i forhold til hvilke den pris, som forbrugeren betaler, kan variere, eksempelvis valutarisikoen, og kan det i lyset af direktiv 93/13/EØF antages, at bankens pligt til at oplyse kunden i forbindelse med ydelse af lånet udelukkende vedrører kreditvilkårene, dvs. renter, provisioner, garantier, som stilles af låntageren, og således ikke omfatter oplysning om den mulige op- eller nedskrivning af en udenlandsk valuta?
3)

Kan det lægges til grund, at den modtager, som har erhvervet en vare eller har den i sin besiddelse, om hvilken det vides, at den er transporteret med TIR-carnet, og for hvilken det ikke er konstateret, at den er frembudt for bestemmelsestoldstedet og angivet til dette, alene på grundlag af disse omstændigheder er den person, som burde have vidst, at varen var unddraget toldtilsyn, og skal den pågældende anses for solidarisk hæftende debitor som omhandlet i artikel 203, stk. 3, tredje led, sammenholdt med artikel 213 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 243/27

Appel iværksat den 13. maj 2016 af Panalpina World Transport (Holding) Ltd, Panalpina Management AG og Panalpina China Ltd til prøvelse af dom afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 29. februar 2016 i sag T-270/12, Panalpina World Transport (Holding) Ltd m.fl. mod Europa-Kommissionen

(Sag C-271/16 P)

(2016/C 243/27)

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: Panalpina World Transport (Holding) Ltd, Panalpina Management AG og Panalpina China Ltd (ved solicitors S. Mobley, A. Stratakis og A. Gamble)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanterne har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves, for så vidt som Retten har forkastet appellanternes første anbringende vedrørende tilsidesættelserne.

— Artikel 2, stk. 2 og 3, i Kommissionens afgørelse af 28. marts 2012 i Sag COMP/39462 – Spedition (herefter »afgørelsen«) ændres, for så vidt som disse bestemmelser vedrører appellanterne, og de bøder, som appellanterne er pålagt, nedsættes under Domstolens udøvelse af sin fulde prøvelsesret.

— Under alle omstændigheder tilpligtes Europa-Kommissionen at betale sagens omkostninger for begge instanser.

Anbringender og væsentligste argumenter

Ved at fastslå, at Kommissionen hverken afveg fra sin beslutningspraksis, begik en retlig fejl eller tilsidesatte proportionalitetsprincippet og ligebehandlingsprincippet, har Retten begået en retlig fejl ved åbenbart at gå videre end en rimelig vurdering af beviserne, hvorefter den har foretaget en urigtig anvendelse af relevant retspraksis. Appellanterne har fremsat følgende konkrete anbringender:

1. Retten har begået en retlig fejl ved åbenbart at gå videre end en rimelig vurdering af beviserne for, om de pågældende tilsidesættelser, navnlig AMS- og CAF-tilsidesættelserne, vedrørte al spedition som en »pakke af tjenesteydelser«.
1)

Finder princippet om misbrug af rettigheder, der er anerkendt i Domstols dom, og som finder anvendelse på momsområdet, anvendelse over for en person, når der ikke findes en national foranstaltning, uanset om den stammer fra lovgivning eller retspraksis, som gennemfører princippet, under omstændigheder som de i denne sag omhandlede, hvor omdefineringen af transaktionerne forud for salget og salgstransaktionerne til køberne (samlet kaldet »appellanternes transaktioner«), således som [Revenue] Commissioners har påstået, vil medføre, at appellanterne har et momstilsvar, når et sådant momstilsvar ikke ville opstå, hvis de bestemmelser, der var gældende i national lovgivning på det relevante tidspunkt for appellanternes transaktioner, finder anvendelse?
2)

Er det afgørende for besvarelsen af første spørgsmål, om den virksomhed, som annoncerer i det trykte medie, reklamerer for salg af egne produkter og henviser til sit eget websted for så vidt angår de i henhold til direktivets artikel 7, stk. 4, påkrævede oplysninger, eller om reklamen vedrører produkter, som andre virksomheder sælger på den annoncerende virksomheds internetplatform, og forbrugerne først kan få de i henhold til direktivets artikel 7, stk. 4, omhandlede oplysninger et eller flere trin senere (idet de klikker sig frem), via et link til disse andre virksomheders websteder, der stilles til rådighed på det eneste websted, der angives i reklamen, nemlig internetplatformsudbyderens websted?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 243/21

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Administrativen sad Varna (Bulgarien) den 20. april 2016 – »MIP-TS« OOD mod Nachalnik na Mitnitsa Varna

(Sag C-222/16)

(2016/C 243/22)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Administrativen sad Varna

Parter i hovedsagen

Sagsøger:»MIP-TS« OOD

Sagsøgt: Nachalnik na Mitnitsa Varna

Præjudicielt spørgsmål

Omfatter anvendelsesområdet for artikel 1, stk. 1, i Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 791/2011 af 3. august 2011 import af visse åben mesh-stoffer af glasfibre med en cellestørrelse på mere end 1,8 mm i både længde og bredde og med en vægt på mere end 35 g pr. m2, undtagen glasfiberskiver, der i øjeblikket tariferes under KN-kode ex 7019 51 00 og ex 7019 59 00 (Taric-koder 7019510010 og 7019590010), som den 10. april 2012 blev angivet til toldproceduren »overgang til fri omsætning« med angivelse af oprindelse i Thailand, og som blev afsendt derfra, men som faktisk har oprindelse i Folkerepublikken Kina, hvilken oprindelse er blevet fastslået i forbindelse med en af OLAF til gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1073/1999 udført undersøgelse og udfærdiget rapport?
5.

Retten har begået en retlig fejl ved at gengive afgørelsens indhold urigtigt, ved at overskride grænserne for sine beføjelser i henhold til artikel 264 TEUF og ved at undlade at foretage en afvejning under anvendelse af proportionalitetsprincippet, da den fastslog, at Kommissionen ikke havde tilsidesat artikel 23 i forordning nr. 1/2003 (2) samt proportionalitetsprincippet og princippet om, at sanktionen skal tilpasses overtrædelsen, når bøderne beregnes.
—

Forordning (EØF) nr. 1191/69 (1), idet Retten ikke har fastslået, at den italienske lovgivning ikke er bragt i overensstemmelse med den nævnte forordning af to årsager: 1) fordi italiensk lovgivning pålagde borgeren alene at udøve sin økonomiske virksomhed i form af en offentlig tjeneste, hvorimod en sådan regel om udøvelse af virksomhed er forbudt i henhold til forordning nr. 1191/69, idet den offentlige tjeneste udøves ved, at koncessionshaveren pålægges at opfylde public service-forpligtelser; 2) fordi lovgivningen ikke fastsatte en kompensation for de service-forpligtelser, som virksomheden udøvede, efter at forordning nr. 1191/69 blev ændret ved forordning (EØF) nr. 1893/91 (2), var Simet ikke længere pålagt en public service-forpligtelse, da der var tale om en virksomhed for international bustransport af personer.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 232/5

Appel iværksat den 11. april 2016 af SolarWorld AG til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 1. februar 2016 i sag T-141/14, Solar World AG m.fl. mod Rådet for den Europæiske Union

(Sag C-204/16 P)

(2016/C 232/06)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: SolarWorld AG (ved avocat L. Ruessmann og solicitor J. Beck)

De andre parter i appelsagen: Brandoni solare SpA, Solaria Energia y Medio Ambiente, SA, Rådet for den Europæiske Union, Europa-Kommissionen, China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products (CCCME)

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Sagen antages til realitetsbehandling, og sagsøgerne gives medhold.

— Rettens kendelse i sag T-141/14 annulleres.

— Der træffes afgørelse om sagens realitet, og artikel 3 i forordning 1239/2013 annulleres, eller sagen hjemvises til Retten til realitetsafgørelse om påstanden om annullation.

— Rådet tilpligtes at betale appellantens sagsomkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Retten begik en retlig fejl ved at fastslå, at artikel 3 i forordning nr. 1238/2013 (1) ikke kan adskilles fra den øvrige del af forordningen. En ændring af foranstaltningernes form, ændrer ikke anvendelsesområdet for den forordning, hvorved de fastsættes. Anvendelsesområdet for antidumpingforanstaltningerne er al import fra producenter, som har foretaget skadevoldende dumping, og deres formål er uanset deres form at afhjælpe den skade, som EU-producenter er blevet påført. Dette anvendelsesområde ændres ikke ved, at artikel 3 annulleres.

Den anfægtede kendelse tilsidesætter appellantens ret i henhold til artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, idet den hindrer EU-erhvervsgrenens adgang til retsmidler i handelsbeskyttelsessager mod endelige foranstaltninger, der ikke lever op til de betingelser, som er fastsat i grundforordningen. Den anfægtede kendelse tilsidesætter endvidere appellantens ret i henhold til artikel 20 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder ved at stille eksporterende producenter bedre end EU-erhvervsgrenen, eftersom deres klageret er anerkendt i retspraksis.

(1) Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1238/2013 af 2.12.2013 om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter hertil (dvs. celler) med oprindelse i eller afsendt fra Folkerepublikken Kina (EUT L 325, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 232/6

Appel iværksat den 11. april 2016 af SolarWorld AG til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 1. februar 2016 i sag T-142/14, Solar World AG m.fl. mod Rådet for den Europæiske Union

(Sag C-205/16 P)

(2016/C 232/07)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: SolarWorld AG (ved avocat L. Ruessmann og solicitor J. Beck)

De andre parter i appelsagen: Brandoni solare SpA, Solaria Energia y Medio Ambiente, SA, Rådet for den Europæiske Union, Europa-Kommissionen, China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products (CCCME)

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Sagen antages til realitetsbehandling, og sagsøgerne gives medhold.

— Rettens kendelse i sag T-142/14 annulleres.

— Der træffes afgørelse om sagens realitet, og artikel 2 i forordning 1239/2013 annulleres, eller sagen hjemvises til Retten til realitetsafgørelse vedrørende påstanden om annullation.

— Rådet tilpligtes at betale appellantens sagsomkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Retten begik en retlig fejl ved at fastslå, at artikel 2 i forordning nr. 1239/2013 (1) ikke kan adskilles fra den øvrige del af forordningen. En ændring af foranstaltningernes form, ændrer ikke anvendelsesområdet for den forordning, hvorved de fastsættes. Anvendelsesområdet for udligningsforanstaltningerne er al import fra producenter, som har foretaget skadevoldende subsidiering, og deres formål er uanset deres form at afhjælpe den skade, som EU-producenter er blevet påført. Dette anvendelsesområde ændres ikke ved, at artikel 2 annulleres.

Den anfægtede kendelse tilsidesætter appellantens ret i henhold til artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, idet den hindrer EU-erhvervsgrenens adgang til retsmidler i handelsbeskyttelsessager mod endelige foranstaltninger, der ikke lever op til de betingelser, som er fastsat i grundforordningen. Den anfægtede kendelse tilsidesætter endvidere appellantens ret i henhold til artikel 20 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder ved at stille eksporterende producenter bedre end EU-erhvervsgrenen, eftersom deres klageret er anerkendt i retspraksis.

(1) Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1239/2013 af 2.12.2013 om indførelse af en endelig udligningstold på importen af fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter hertil (dvs. celler) med oprindelse i eller afsendt fra Folkerepublikken Kina (EUT L 325, s. 1)
DA Den Europæiske Unions Tidende C 260/32

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supreme Court of Gibraltar (Det Forenede Kongerige) den 13. maj 2016 – Albert Buhagiar, Wayne Piri, Stephanie Piri, Arthur Taylor, Henry Bonifacio, Colin Tomlinson og Darren Sheriff mod The Hon. Gilbert Licudi QC MP Minister for Justice

(Sag C-267/16)

(2016/C 260/40)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Supreme Court of Gibraltar

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Albert Buhagiar, Wayne Piri, Stephanie Piri, Arthur Taylor, Henry Bonifacio, Colin Tomlinson og Darren Sheriff

Sagsøgt: The Hon. Gilbert Licudi QC MP Minister for Justice

Præjudicielle spørgsmål

1) Såfremt ESP-bestemmelserne i direktivet (1) kun vedrører de frie varebevægelser, kan de da ikke desto mindre finde anvendelse på Gibraltar på grundlag af, at de ikke indebærer en handel eller forretningsmæssig transaktion og derfor ikke er omfattet af anvendelsesområdet for de undtagelser, som Gibraltar er tildelt i henhold til 1972-tiltrædelsesakten?

2) Finder bestemmelserne i direktivet vedrørende ESP for så vidt angår jægere og konkurrenceskytter anvendelse på Gibraltar, da de vedrører den frie bevægelighed for tjenesteydelser?

3) Er bestemmelserne i direktivet vedrørende ESP for så vidt angår jægere og konkurrenceskytter ugyldige, da de vedrører den frie bevægelighed for personer, og derfor er blevet vedtaget i henhold til det forkerte retsgrundlag hjemmel?

(1) Rådets direktiv 91/477/EØF af 18.6.1991 om erhvervelse og besiddelse af våben (EFT L 256, s. 51).
3.

Tredje anbringende: Præmis 25 er ulovlig, ligeledes henset til den appellerede kendelses præmis 21: Selvmodsigende, urigtig og åbenbart ikke-underbygget begrundelse Rettens begrundelse i den appellerede kendelses præmis 21 fastslår, at man med henblik på at vurdere, om en regelfastsættende retsakt omfatter gennemførelsesforanstaltninger, skal tage udgangspunkt i situationen for den person, som påberåber sig søgsmålsretten. Retten har herefter i kendelsens præmis 25 afveget fra denne fortolkningspræmis ved en negativ afgørelse af appellanternes søgsmålskompetence.
1)

Skal artikel 146, stk. 1, litra e), i Rådets direktiv 2006/112/EF (1) af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem fortolkes således, at en afgiftsfritagelse alene finder anvendelse i det tilfælde, at der foreligger en direkte retlig forbindelse eller et gensidigt kontraktforhold mellem den, der leverer ydelserne, og modtageren eller afsenderen af varerne?
1)

Hvad angår den fælles standardsatsordning for landbrugere, der er indført med Afsnit XII, kapitel 2, i Rådets direktiv (EF) 2006/112/EF, skal artikel 296, stk. 2, da fortolkes således, at den indfører en udtømmende ordning for, hvornår en medlemsstat kan udelukke en landbruger fra den fælles standardsatsordning for landbrug? Navnlig: 1.1 Kan en medlemsstat kun udelukke landbrugere fra den fælles standardsatsordning for landbrugere i medfør af artikel 296, stk. 2? 1.2 Kan en medlemsstat også udelukke en landbruger fra den fælles standardsatsordning for landbrugere med henvisning til artikel 299? 1.3 Giver princippet om afgiftsneutralitet en medlemsstat ret til at udelukke en landbruger fra den fælles standardsatsordning for landbrugere? 1.4 Har medlemsstater ret til at udelukke landbrugere fra den fælles standardsatsordning for landbrugere af andre årsager?
5)

Skal artikel 4, stk. 1, litra a), og artikel 28, stk. 3 og 6, i direktiv 95/46/EF fortolkes således, at i tilfælde, hvor tilsynsmyndigheden i en medlemsstat (her: Tyskland) i henhold til artikel 28, stk. 3, i direktiv 95/46/EF rejser krav mod en person eller et organ, som er aktiv(t) på denne stats område, på grund af manglende omhu ved valget af en tredjemand, som er involveret i databehandlingsprocessen (her: Facebook), fordi denne tredjemand overtræder reglerne om databeskyttelse, er den tilsynsmyndighed, der griber ind, (her: Tyskland) da bundet til den databeskyttelsesretlige vurdering hos tilsynsmyndigheden i den anden medlemsstat, hvor den for databehandlingen ansvarlige tredjemand har sin virksomhed (her: Irland), i den forstand, at den ikke må foretage en herfra afvigende retlig vurdering, eller kan den indgribende tilsynsmyndighed (her: Tyskland) foretage en selvstændig undersøgelse af lovligheden af den databehandling, som udføres af den tredjemand, der er etableret i en anden medlemsstat (her: Irland), som et indledende spørgsmål vedrørende dens egen indgriben?
1)

Skal bestemmelserne vedrørende retten til effektive retsmidler i forbindelse med afgørelser vedrørende overførsler i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 604/2013 af 26. juni 2013 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse (1), der er indgivet af en tredjelandsstatsborger eller en statsløs i en af medlemsstaterne, navnlig artikel 27, stk. 1, på baggrund af 19. betragtning fortolkes således, at en asylansøger kan gøre gældende, at ansvaret overgår til den anmodende medlemsstat på grund af udløbet af overførselsfristen på seks måneder (artikel 29, stk. 1, i forordning nr. 604/2013)? Såfremt første spørgsmål besvares bekræftende:
1)

Er det muligt at fastslå, om der er tale om en tilstrækkelig grov kriminalitet, som retfærdiggør et indgreb i de grundlæggende rettigheder, der er anerkendt i chartrets (1) artikel 7 og 8, ved alene at tage den straf i betragtning, som kan idømmes for den efterforskede forbrydelse, eller er det tillige nødvendigt at fastslå, at der i forbindelse med den kriminelle adfærd foreligger særlige niveauer for krænkelse af individuelle og/eller kollektive retsgoder?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 251/4

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco (Spanien) den 7. april 2016 — E mod Subdelegación del Gobierno en Álava

(Sag C-193/16)

(2016/C 251/05)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Superior de Justicia de la Comunidad Autónoma del País Vasco

Parter i hovedsagen

Sagsøger: E

Sagsøgt: Subdelegación del Gobierno en Álava

Præjudicielt spørgsmål

Udgør appellanten, som er idømt 12 års fængsel for gentagne seksualforbrydelser mod mindreårige, en reel og umiddelbar trussel for den offentlige sikkerhed i henhold til bestemmelserne i artikel 27[, stk. 1 og 2,] i direktiv 2004/38/EF (1), når der henses til, at han sidder i fængsel, og at han har afsonet seks år, hvorfor der resterer adskillige år, inden han kan blive løsladt?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29.4.2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF (EUT L 158, s. 77).