RETTENS DOM (Tredje Afdeling)

19. juni 1997

Sag T-73/96

Miguel Forçat leardo

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — ansættelse i en ny stilling — tjenestens interesse — magtfordrejning«

Fuldstændig gengivelse pa fransk II-485

Angående:

Påstande om annullation af en notits af 11. august 1995 fra generaldirektøren for Generaldirektorat IX (Personale og Administration), hvorved sagsøgeren med virkning fra den 1. oktober 1995 blev ansat i en ny stilling, og om godtgørelse for ikke-økonomisk skade.

Udfald:

Afvisning, henholdsvis frifindelse.

Resumé af dom

Sagsøgeren, der var chef for en administrativ enhed i Generaldirektoratet for Udvikling (GD VIII), modtog en notits af 3. februar 1995, hvori det blev meddelt, at chefen for en anden administrativ enhed i GD VIII havde fremsat nogle udtalelser om sagsøgeren, som denne fandt injurierende og ærekrænkende.

Der fulgte herefter en brevveksling mellem bl.a. sagsøgeren og generaldirektøren for GD VIII samt nogle møder mellem bl.a. disse to personer. Generaldirektøren fastslog, at udtalelserne om sagsøgeren var grundløse, og besluttede at henlægge sagen.

Ved notits af 11. august 1995 fra generaldirektøren for Generaldirektoratet for Personale og Administration, De Koster, fik sagsøgeren meddelelse om, at Kommissionen som led i reorganiseringen af GD VIII den 1. august 1995 havde besluttet at ansætte ham i stillingen som chef for den administrative enhed 5 i Direktorat B i GD VIII (VIII.B.5) med virkning fra den 1. oktober 1995. Den 26. oktober 1995 påklagede sagsøgeren denne afgørelse, men Kommissionen reagerede ikke heipå.

Den 14. marts 1996 fremsendte sagsøgerens advokat et brev til De Koster, hvori han på sin klients vegne anmodede om Kommissionens bistand i henhold til artikel 24 i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber (herefter »vedtægten«).

Formaliteten for så vidt angår annullationspåstanden

Retten bemærkede, at selv om en afgørelse som den omtvistede ikke berører den pågældende tjenestemands materielle interesser eller tjenstlige rang, kunne afgørelsen dog, i betragtning af den omhandlede stillings art og de nærmere omstændigheder, gøre indgreb i sagsøgerens ideelle interesser og fremtidsudsigter. Under disse omstændigheder kunne det ikke på forhånd antages, at der ikke var tale om en bebyrdende afgørelse for sagsøgeren (præmis 16).

Henvisning til: Domstolen. 21. maj 1981, sag 60/80, Kindermann mod Kommissionen, Sml. s. 1329, præmis 8.

Formaliteten for så vidt angår den under henvisning til vedtægtens artikel 24, stk. 2, nedlagte påstand om godtgørelse

Retten bemærkede, at antagelse til realitetsbehandling af en påstand om godtgørelse, som en tjenestemand har nedlagt under påberåbelse af den solidariske og subsidiære hæftelse i henhold til vedtægtens artikel 24, stk. 2, er betinget af, at sagsøgeren har udtømt de nationale retsmidler, for så vidt som disse sikrer de berørte parter en effektiv retsbeskyttelse og giver mulighed for at opnå godtgørelse for den påståede skade. Den tjenestemand, der påstår at være skadelidt, må endvidere i det mindste påvise omstændigheder, som kan rejse alvorlig tvivl om, hvorvidt de nationale retsmidler sikrer en effektiv retsbeskyttelse (præmis 20).

Henvisning til: Retten, 28. februar 1996, sag T-294/94, Dimitriadis mod Revisionsretten, Sml. Pers. II, s. 151, præmis 68.

Sagsøgeren havde herved ikke oplyst, at han skulle have anlagt sag på grundlag af nationale bestemmelser, ligesom han ikke havde gjort gældende, at national ret ikke sikrede ham en effektiv retsbeskyttelse (præmis 21).

Tilsidesættelse af vedtægtens artikel 7, stk. 1

Retten bemærkede, at institutionerne råder over vide skønsbeføjelser med hensyn til, hvorledes de ønsker at indrette deres tjenestegrene på grundlag af de opgaver, der påhviler dem, og med hensyn til placeringen af det personale, som de råder over, hvorved det dog er en forudsætning, at placeringen sker i tjenestens interesse og under iagttagelse af princippet om stillingernes ækvivalens (præmis 26).

Henvisning til: Retten, 16. december 1993, sag T-80/92, Turner mod Kommissionen, Sml. II, s. 1465, præmis 53.

Retten bemærkede herefter, at hverken den omstændighed, at beskyldningerne mod sagsøgeren var blevet fremsat før afgørelsen om dennes ændrede ansættelse, eller det forhold, at såvel spørgsmålet om sagsøgerens nye ansættelse som beskyldningerne mod ham blev drøftet under hans samtale den 3. juli 1995 med generaldirektøren for GD VIII, kunne godtgøre, at afgørelsen skyldtes beskyldningerne, og at den var udtryk for en skjult sanktion over for sagsøgeren (præmis 28 og 29).

Endvidere indebærer princippet om overensstemmelse mellem lønklasse og stilling, der navnlig fremhæves i vedtægtens artikel 7, ikke i tilfælde af en ændring af en tjenestemands arbejde en sammenligning mellem hans nuværende og tidligere arbejde, men mellem hans nuværende arbejde og hans indplacering i hierarkiet. Følgelig var det uden relevans, hvad sagsøgeren havde anført på grundlag af en sammenligning mellem hans nuværende og hans tidligere opgaver (præmis 30 og 31).

Henvisning til: Domstolen, 28. maj 1980, forenede sager 33/79 og 75/79, Kuhner mod Kommissionen, Sml. s. 1677, præmis 20.

Retten bemærkede dernæst, at der intet er til hinder for, at en institution beslutter, at stillinger som chef for en administrativ enhed skal besættes med tjenestemænd i lønklasse A3, A4 eller A5, alt efter betydningen af den pågældende administrative enheds opgaver (præmis 33).

Henvisning til: Retten, 17. maj 1995, sag T-10/94, Kratz mod Kommissionen. Sml. II, s 1455, præmis 53.

Det følger endvidere ikke af nogen bestemmelse, at ansættelsesmyndigheden, når den har truffet beslutning om en stillings indplacering i lønklasse, er afskåret fra senere at træffe en ny afgørelse om stillingens indplacering. Selve den omstændighed, at den stilling, sagsøgeren blev ansat i, tidligere var besat med en tjenestemand i en lavere lønklasse end sagsøgerens, kunne derfor ikke skabe grundlag for den antagelse, at der ikke var en overensstemmelse mellem lønklasse og stilling (præmis 34).

Under disse omstændigheder havde sagsøgeren, som havde bevisbyrden, trods indskrænkningen af VIII.B.5's ressortområde - der i øvrigt var indtrådt længe før sagsøgerens ansættelse i denne administrative enhed - ikke godtgjort, at hans stilling ikke svarede til hans lønklasse, og så meget desto mindre, at hans ansættelse i denne stilling var en skjult sanktion (præmis 35).

Magtfordrejning

Retten bemærkede, at der, hvis en afgørelse ikke er bedømt som værende i strid med tjenestens interesser, ikke kan være tale om magtfordrejning (præmis 36).

Henvisning til: Retten, 10. juli 1992, forenede sager T-59/91 og T-79/91, Eppe mod Kommissionen, Sml. II, s. 2061, præmis 57.

Konklusion:

Sagen afvises for så vidt angår den under henvisning til artikel 24, stk. 2, i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber nedlagte påstand om godtgørelse.

I øvrigt frifindes Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber.