Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Retspleje – sagsomkostninger – opgørelse – udgifter, der kan kræves erstattet – begreb – udgifter afholdt af en tredjepart – omfattet – betingelser

(Rettens procesreglement, art. 91)

2. Retspleje – sagsomkostninger – opgørelse – udgifter, der kan kræves erstattet – begreb – udgifter afholdt af parterne inden anlæggelse af retssagen – ikke omfattet

(Rettens procesreglement, art. 90 og 91)

3. Retspleje – sagsomkostninger – opgørelse – forhold, der skal tages hensyn til

[Rettens procesreglement, art. 91, litra b)]

4. Retspleje – sagsomkostninger – opgørelse – forhold, der skal tages hensyn til

[Rettens procesreglement, art. 91, litra b)]

Sammendrag

1. Det følger af artikel 91 i Rettens procesreglement, at de udgifter, der kan kræves erstattet, er begrænset dels til de udgifter, der er afholdt med henblik på sagens behandling for Retten, dels de udgifter, der er nødvendige i denne forbindelse.

Udtrykket »udgifter, som parterne har afholdt«, betegner de udgifter, der affødes af den sag, som parterne har deltaget i. Dette udtryk betegner således ikke udelukkende de udgifter, der rent faktisk er blevet afholdt af parterne. Således er de udgifter, der kan kræves erstattet, udgifter, der er afholdt med henblik på sagens behandling for Retten, og som har været nødvendige med henblik herpå, selv om de rent faktisk er afholdt af en tredjepart i sagen. Hvis andet skal gælde, må den part, der skal betale omkostningerne, fyldestgørende godtgøre, at tredjepartens interesser er forskellige fra interesserne hos den anden part i hovedsagen.

(jf. præmis 25-27)

2. Selv om der udføres et omfattende juridisk arbejde under proceduren inden retssagen, betyder »sagens behandling« i procesreglementets artikel 91 kun sagens behandling ved Retten og omfatter ikke den forudgående procedure. Dette følger bl.a. af samme reglements artikel 90, som taler om »sagens behandling ved Retten«.

Påstanden om tilbagebetaling af udgifter, der vedrører proceduren inden retssagen og navnlig advokaternes deltagelse ved Kommissionen og påstanden om tilbagebetaling fra Kommissionen af udgifter, der vedrører en periode, hvorunder der ikke blev foretaget processuelle handlinger, må således forkastes. Under en sådan periode kan sådanne udgifter nemlig ikke direkte forbindes med advokatens deltagelse for Retten og kan derfor ikke anses for udgifter, der er nødvendige med henblik på sagens behandling i henhold til artikel 91 i Rettens procesreglement. Påstanden om tilbagebetaling fra Kommissionen af udgifter, der vedrører forberedelse af et søgsmål for en national ret, må ligeledes forkastes.

(jf. præmis 31-33 og 35)

3. Unionens retsinstanser er ikke kompetente til at fastsætte de beløb, som parterne skal udrede i salær til deres egne advokater, men de kan fastsætte den del af disse beløb, der kan søges erstattet hos den part, som idømmes sagens omkostninger. Retten skal, idet den tager stilling til fastsættelsen af sagsomkostningerne, hverken tage hensyn til en national tarif for advokaters salærer eller til en eventuel aftale herom, indgået mellem den berørte part og dennes repræsentanter eller rådgivere.

Da der ikke findes EU-retlige bestemmelser om fastsættelse af sådanne honorarer, er Retten frit stillet ved sin vurdering af de foreliggende oplysninger, idet den dog skal tage hensyn til sagens genstand og karakter, dens betydning efter EU-retten og dens sværhedsgrad, såvel som til den arbejdsbyrde, som de pågældende befuldmægtigede og rådgivere har båret i forbindelse med sagen, samt til parternes økonomiske interesse i sagen.

(jf. præmis 37 og 38)

4. For så vidt angår bedømmelsen af den arbejdsbyrde, som retssagen har kunnet forårsage, tilkommer det Unionens retsinstanser at tage hensyn til det arbejde, der er objektivt nødvendigt for sagens behandling i sin helhed.

Hvis en parts advokater imidlertid allerede har bistået denne under procedurer eller tiltag forud for den pågældende retssag, bør der tillige henses til advokaternes kendskab til relevante forhold for retssagen, hvilket har kunnet lette deres arbejde og begrænse den forberedelsestid, de måtte bruge på sagen. Denne konstatering gælder principielt også, såfremt antallet af sagsøgere er betydeligt, idet alle de handlinger, der skal foretages i et sådant tilfælde, er formelle og standardiserede og ikke har indvirkning på sagens retlige indhold.

Selv om parterne frit kan overlade deres forsvar til flere rådgivere på samme tid for at sikre sig ydelser fra de mest erfarne advokater, skal der imidlertid hovedsageligt tages hensyn til det totale antal arbejdstimer, der objektivt er nødvendigt for sagens behandling, uafhængigt af antallet af advokater, blandt hvilke de foretagne arbejder er blevet fordelt.

(jf. præmis 42-44 og 46)