Dom afsagt af Retten i Første Instans (Tredje Afdeling) den 3. april 2003. - Royal Philips Electronics NV mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Konkurrence - fusioner - formaliteten - tilsagn afgivet i undersøgelsens fase I - alvorlig tvivl med hensyn til foreneligheden med fællesmarkedet - delvis henvisning til de nationale myndigheder. - Sag T-119/02.



Samling af Afgørelser 2003 side II-01433



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

1. Konkurrence - fusioner - Kommissionens undersøgelse - vedtagelse af en beslutning, hvorved en fusion erklæres forenelig med fællesmarkedet uden iværksættelse af fase II - betingelse - ingen alvorlig tvivl - tilsagn fra de deltagende virksomheder, der kan gøre den anmeldte fusion forenelig med fællesmarkedet - økonomiske vurderinger - skøn - domstolskontrol - intet åbenbart urigtigt skøn

(Rådets forordning nr. 4064/89, art. 6, stk. 1)

2. Retspleje - intervention - anbringende, der ikke er fremført af sagsøgeren - afvisning

(EF-statutten for Domstolen, art. 40, stk. 3 og 4; Rettens procesreglement, art. 116, stk. 3)

3. Retspleje - hasteprocedure - hensyntagen til et anbringende, som er fremsat for første gang under retsmødet - tilsidesættelse af retten til kontradiktion

(Rettens procesreglement, art. 76 a og art. 116, stk. 4)

4. Konkurrence - fusioner - bedømmelse af foreneligheden med fællesmarkedet - tilsagn fra de deltagende virksomheder, der kan gøre den anmeldte fusion forenelig med fællesmarkedet - nødvendig forenelighed med artikel 81 EF - tilsagn om tildeling af varemærkelicens indeholdende en klausul, hvorefter licenshaver skal koncentrere salget om en medlemsstats område - tilladt

(Art. 81, stk. 1 og 3, EF; Rådets forordning nr. 4064/89, art. 2, stk. 1)

5. Konkurrence - fusioner - administrativ procedure - tilsagn fra de deltagende virksomheder - ændringer meddelt efter fristens udløb - Kommissionens hensyntagen til de ændrede tilsagn ved konstateringen af fusionens forenelighed med fællesmarkedet - tilladt - betingelser

(Kommissionens forordning nr. 447/98, art. 18, stk. 1; Kommissionens meddelelse om løsninger, der er acceptable i henhold til forordning nr. 4064/89 og forordning nr. 447/98, punkt 37)

6. Annullationssøgsmål - fysiske eller juridiske personer - retsakter, som berører dem umiddelbart - beslutning om at henvise undersøgelsen af en fusion til de kompetente myndigheder i en medlemsstat - udenforstående virksomhed

(Art. 230, stk. 4, EF; Rådets forordning nr. 4064/89, art. 9, stk. 3)

7. Annullationssøgsmål - fysiske eller juridiske personer - retsakter, som berører dem individuelt - beslutning om at henvise undersøgelsen af en fusion til de kompetente myndigheder i en medlemsstat - udenforstående virksomhed

(Art. 230, stk. 4, EF; Rådets forordning nr. 4064/89, art. 9, stk. 3)

8. Konkurrence - fusioner - Kommissionens undersøgelse - henvisning af undersøgelsen af en fusion til de kompetente myndigheder i en medlemsstat - betingelser - domstolskontrol - rækkevidde

[Rådets forordning nr. 4064/89, art. 9, stk. 2, litra a)]

9. Konkurrence - fusioner - Kommissionens undersøgelse - beslutning om at henvise undersøgelsen af en fusion til de kompetente myndigheder i en medlemsstat - Kommissionens skønsbeføjelse - domstolskontrol - grænser

(Rådets forordning nr. 4064/89, art. 9, stk. 3)

10. Konkurrence - fusioner - Kommissionens undersøgelse - beslutning om at henvise undersøgelsen af en fusion til de kompetente myndigheder i en medlemsstat - betingelser - risiko for en fragmenteret behandling af én og samme fusion - uden betydning

(Rådets forordning nr. 4064/89, art. 9, stk. 2 og 3)

11. Konkurrence - fusioner - henvisning af undersøgelsen af en fusion til de kompetente myndigheder i en medlemsstat - disse myndigheders forpligtelser - grænser

(Art. 10 EF; Rådets forordning nr. 4064/89, art. 9)

12. Konkurrence - fusioner - henvisning af undersøgelsen af en fusion til de kompetente myndigheder i en medlemsstat - virkninger - de nationale myndigheders enekompetence til at træffe afgørelse vedrørende fusionen - Kommissionen har ikke mulighed for at binde de nationale myndigheder med hensyn til realiteten (Rådets forordning nr. 4064/89, art. 9, stk. 2 og 3)

13. Institutionernes retsakter - begrundelse - forpligtelse - rækkevidde - beslutning om at henvise undersøgelsen af en fusion til de kompetente myndigheder i en medlemsstat

[Art. 253 EF; Rådets forordning nr. 4064/89, art. 9, stk. 2, litra a), og art. 9, stk. 3]

Sammendrag

$$1. Selv om Kommissionen ikke råder over noget skøn med hensyn til indledningen af fase II, når der opstår alvorlig tvivl med hensyn til en fusions forenelighed med fællesmarkedet, råder den dog over et vist skøn ved indkredsningen og undersøgelsen af sagens konkrete omstændigheder, når den skal afgøre, om disse rejser alvorlig tvivl, eller, hvis der er afgivet tilsagn, om der fortsat består alvorlig tvivl. Selv om »alvorlig tvivl« er et objektivt begreb, kræver undersøgelsen af, om der består sådan tvivl, nødvendigvis, at Kommissionen foretager komplekse økonomiske vurderinger, bl.a. når den skal afgøre, om fusionsparternes tilsagn er tilstrækkelige til at fjerne den alvorlige tvivl.

Når Fællesskabets retsinstanser skal tage stilling til, om sådanne tilsagn med hensyn til rækkevidde og indhold gør det muligt for Kommissionen at vedtage en beslutning om godkendelse uden at indlede fase II, påhviler det dem at undersøge, om Kommissionen uden at begå en åbenbar skønsfejl har været i stand til at vurdere, at de nævnte tilsagn er en direkte og tilstrækkelig reaktion, der klart fjerner enhver alvorlig tvivl.

( jf. præmis 77 og 80 )

2. Artikel 40, stk. 4, i EF-statutten for Domstolen og artikel 116, stk. 3, i Rettens procesreglement er ikke til hinder for, at en intervenient fremfører andre argumenter end den part, til støtte for hvem han indtræder i sagen, idet enhver anden fortolkning vil indebære, at interventionen begrænses til en gentagelse af de i stævningen fremførte argumenter. Disse bestemmelser kan imidlertid ikke antages at give intervenienten mulighed for at ændre eller fordreje sagens rammer som fastlagt i stævningen ved at fremføre nye anbringender. En intervenient, som i henhold til procesreglementets artikel 116, stk. 3, indtræder i sagen, som den foreligger ved hans intervention, og hvis påstande i begæringen om intervention i henhold til artikel 40, stk. 4, i statutten for Domstolen kun kan gå ud på at understøtte en påstand fremsat af en af parterne i hovedsøgsmålet, er derfor ikke beføjet til at fremsætte et anbringende, som ikke er fremsat af sagsøgeren. Et sådant anbringende må derfor afvises.

( jf. præmis 203, 204, 212 og 213 )

3. Når der er tale om en hasteprocedure med hjemmel i artikel 76 a i Rettens procesreglement, når et anbringende ikke som foreskrevet i denne bestemmelses stk. 2 er fremsat i et skriftligt indlæg som omhandlet i procesreglementets artikel 116, stk. 4, og når anbringendet nødvendigvis og uundgåeligt blev fremsat for første gang under retsmødet, kan det skade retten i henhold til kontradiktionsprincippet til at udtale sig om dette spørgsmål for den part, som anbringendet er fremsat over for. Hvis Fællesskabets retsinstanser skulle behandle et sådant anbringende og i givet fald tiltræde dette, vil dette kunne medføre tilsidesættelse af retten til kontradiktion under retssagen.

( jf. præmis 205 )

4. Kommissionen kan ikke som led i anvendelsen af forordning nr. 4064/89 godkende tilsagn, der er i strid med traktatens konkurrencebestemmelser, idet de skader bevarelsen og udviklingen af en effektiv konkurrence inden for fællesmarkedet. I denne forbindelse skal Kommissionen vurdere tilsagnenes forenelighed med fællesmarkedet bl.a. ud fra kriterierne i artikel 81, stk. 1 og 3, EF.

En klausul fastsat i henhold til et tilsagn om tildeling af varemærkelicenser, som tvinger en licenshaver til at koncentrere salget af de af licensen omfattede produkter i sit eget område, har principielt hverken til formål eller til følge at begrænse konkurrencen i artikel 81, stk. 1, EF's forstand, og kan ikke mærkbart begrænse konkurrencen på de relevante markeder i Fællesskabet i denne bestemmelses forstand, selv om den skal fortolkes som et forbud mod, at licenshaverne eksporterer produkter af det pågældende mærke til andre medlemsstater, når det er åbenbart, at de relevante produktmarkeder har national dimension, og at parallelimporten har et ubetydeligt omfang.

( jf. præmis 216-218 )

5. Artikel 18, stk. 1, i forordning nr. 447/98 om anmeldelser, frister og udtalelser i henhold til forordning nr. 4064/89 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser skal forstås således, at selv om fusionsparterne ikke kan tvinge Kommissionen til at tage hensyn til tilsagn og ændringer heraf, der er fremlagt efter udløbet af den herfor fastsatte frist på tre uger, kan Kommissionen, hvis den skønner at have den fornødne tid til at gennemgå tilsagnene, godkende fusionen på baggrund af disse tilsagn, også selv om ændringerne heraf foretages efter udløbet af denne frist.

En hensyntagen til sådanne ændringer efter fristens udløb er ligeledes i overensstemmelse med Kommissionens meddelelse om løsninger, der er acceptable i henhold til forordning nr. 4064/89 og nr. 447/98, hvilken meddelelse er bindende for Kommissionen i det omfang, den ikke afviger fra traktatens bestemmelser og bestemmelserne i forordning nr. 4064/89, når disse ændringer kan anses for begrænsede ændringer i henhold til denne meddelelses punkt 37.

( jf. præmis 235, 239, 242 og 249 )

6. En fællesskabsretsakt skal - for at en fysisk eller juridisk person som omhandlet i artikel 230 EF kan anses for umiddelbart berørt af den - umiddelbart have indvirkning på den pågældendes retsstilling, og dens gennemførelse skal ske helt automatisk, udelukkende i medfør af fællesskabsreglerne og uden anvendelse af andre mellemkommende regler.

En beslutning, som er truffet af Kommissionen i medfør af artikel 9, stk. 3, i forordning nr. 4064/89 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser, om at henvise en fusion til en medlemsstats kompetente myndigheder, har ikke til formål at tage stilling til fusionens virkninger for de relevante markeder, der er genstand for henvisningsbeslutningen, men at overføre ansvaret for undersøgelsen af visse af fusionens aspekter til de nationale myndigheder, der har anmodet herom, således at deres nationale lovgivning om konkurrence kan finde anvendelse.

Da henvisningsbeslutningen imidlertid har til følge, at en udenforstående virksomhed fratages muligheden for at anvende forordning nr. 4064/89 og de processuelle rettigheder, forordningen tillægger tredjeparter, samt den retslige beskyttelse i henhold til traktaten, må den anses for at påvirke sagsøgerens retsstilling.

( jf. præmis 272, 280 og 286 )

7. Andre end adressaterne for en beslutning kan kun gøre gældende, at de er individuelt berørt i artikel 230 EF's forstand, såfremt beslutningen rammer dem på grund af visse egenskaber, som er særlige for dem, eller på grund af en faktisk situation, der adskiller dem fra alle andre og derfor individualiserer dem på lignende måde som en adressat.

Når en udenforstående virksomhed, som er fusionsparternes hovedkonkurrent, hvis position er blevet taget i betragtning af Kommissionen under den administrative procedure, og som har deltaget aktivt i denne procedure, ved anvendelsen af forordning nr. 4064/89 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser skulle have været anset for individuelt berørt af en kommissionsbeslutning, hvorved fusionen blev erklæret forenelig med fællesmarkedet, skal den ligeledes anses for individuelt berørt af beslutningen om at henvise undersøgelsen af fusionen til en medlemsstats kompetente myndigheder, idet denne beslutning fratager den muligheden for at lade Fællesskabets retsinstanser efterprøve vurderinger, som den ville have været berettiget til at anfægte for disse retsinstanser, hvis der ikke var sket nogen henvisning.

( jf. præmis 291, 292 og 297 )

8. For at en fusion kan henvises på grundlag af artikel 9, stk. 2, litra a), i forordning nr. 4064/89, skal to betingelser ifølge den nævnte bestemmelse være opfyldt samtidigt. For det første skal fusionen true med at skabe eller styrke en dominerende stilling, hvorved den faktiske konkurrence vil blive betydeligt hæmmet på et marked i den pågældende medlemsstat, og for det andet skal dette marked på enhver måde fremstå som et særskilt marked.

Disse betingelser har retlig karakter og skal fortolkes på grundlag af objektive kriterier. Fællesskabets retsinstanser skal derfor under hensyntagen til både de konkrete omstændigheder i den forelagte tvist og den tekniske eller komplekse karakter af Kommissionens vurderinger foretage en fuldstændig prøvelse med henblik på at afgøre, om en fusion er omfattet af forordningens artikel 9, stk. 2, litra a).

( jf. præmis 326 og 327 )

9. Selv om Kommissionen råder over et vidt skøn, når den træffer beslutning om, hvorvidt en fusion skal henvises til en medlemsstats kompetente myndigheder i medfør af artikel 9, stk. 3, første afsnit, i forordning nr. 4064/89, er denne skønsbeføjelse ikke ubegrænset. Kommissionen kan således ikke beslutte at henvise sagen, såfremt det på tidspunktet for behandlingen af henvisningsanmodningen fra den pågældende medlemsstat på grundlag af en række præcise og samstemmende indicier står klart, at henvisningen ikke vil føre til bevarelse eller genoprettelse af en effektiv konkurrence på de pågældende markeder.

Den kontrol, Fællesskabets retsinstanser udøver på dette punkt, er en begrænset kontrol, der i henhold til artikel 9, stk. 3 og 8, i forordning nr. 4064/89 skal begrænses til en undersøgelse af, om Kommissionen uden at begå en åbenbar skønsfejl kan nå til den konklusion, at henvisningen til de nationale konkurrencemyndigheder gør det muligt at bevare eller genoprette en effektiv konkurrence på det pågældende marked, således at det ikke er nødvendigt, at Kommissionen behandler sagen selv.

( jf. præmis 342-344 og 346 )

10. Kommissionen kan således skønne, at henvisningen af undersøgelsen af en fusion til de kompetente myndigheder i en medlemsstat i medfør af artikel 9, stk. 3, i forordning nr. 4064/89 gør det muligt at bevare eller genoprette en effektiv konkurrence på de pågældende markeder, når den pågældende medlemsstat har en særlig lovgivning om fusionskontrol samt specialiserede organer, der sikrer lovgivningens gennemførelse under de nationale retters kontrol, og de nationale myndigheder i deres anmodning om henvisning meget nøje har påvist de konkurrenceproblemer, som fusionen giver anledning til på de relevante markeder.

Selv om de betingelser for henvisning, der er fastsat i forordningens artikel 9, stk. 2, litra a) og b), skal fortolkes indskrænkende, således at der kun i undtagelsestilfælde sker henvisning af fusioner af fællesskabsdimension til de nationale myndigheder, kan risikoen for, at fusioner af fællesskabsdimension i en lang række tilfælde bliver gjort til genstand for en fragmenteret behandling, der er i strid med »one-stop-shop«-princippet, ikke rejse tvivl om henvisningsbeslutningens gyldighed. En sådan risiko følger nemlig uundgåeligt af henvisningsproceduren, således som den aktuelt er fastlagt i forordning nr. 4064/89. Det tilkommer ikke Fællesskabets retsinstanser, heller ikke som led i kontrollen med Kommissionens udøvelse af den skønsbeføjelse, der tillægges den ved forordningens artikel 9, stk. 3, første afsnit, at sætte sig i lovgivers sted med henblik på at afhjælpe eventuelle mangler ved den henvisningsmekanisme, der er indført ved nævnte forordnings artikel 9.

( jf. præmis 347-349 og 354-356 )

11. De nationale myndigheder, hvortil Kommissionen har henvist beslutningen om en fusions forenelighed med fællesmarkedet, skal opfylde de forpligtelser, de er pålagt i artikel 9 i forordning nr. 4064/80, og i henhold til artikel 10 EF træffe alle foranstaltninger, som er egnede til at sikre opfyldelsen af de forpligtelser, som følger af traktaten eller af retsakter udstedt af Fællesskabets institutioner, og afholde sig fra at træffe foranstaltninger, der er egnede til at bringe virkeliggørelsen af traktatens målsætning i fare. Når blot de overholder disse forpligtelser, kan de imidlertid frit tage stilling til realiteten i den henviste fusionssag efter selv at have foretaget en undersøgelse af sagen på grundlag af den nationale konkurrencelovgivning.

( jf. præmis 369-371 )

12. Kommissionen er således på ingen måde forpligtet til først at høre de nationale konkurrencemyndigheder med henblik på at undgå vedtagelsen af uforenelige beslutninger, inden den vedtager en beslutning om henvisning i medfør af artikel 9 i forordning nr. 4064/89, eller til at indlede fase II hvad angår de aspekter af fusionen, der ikke er blevet henvist, blot for at bevare muligheden for et samarbejde med de nationale konkurrencemyndigheder. Ved at vedtage henvisningsbeslutningen har Kommissionen afsluttet proceduren i henhold til forordning nr. 4064/89 hvad angår de aspekter af fusionen, der er genstand for henvisningen, og overdraget enekompetencen til at behandle disse aspekter til de nationale konkurrencemyndigheder, som behandler sagen i henhold til deres egen lovgivning, hvorved Kommissionen fraskriver sig enhver kompetence til at behandle de nævnte aspekter. Kommissionen har således ikke mulighed for at gribe ind i de nationale konkurrencemyndigheders beslutningsproces, heller ikke hvis den beslutter at indlede fase II hvad angår de aspekter af fusionen, der ikke er blevet henvist.

Når Kommissionen gennemgår de henvisningsbetingelser, der er fastsat i forordningens artikel 9, stk. 2, litra a), kan den således ikke uden at tømme artikel 9, stk. 3, første afsnit, litra b), for indhold behandle spørgsmålet om fusionens forenelighed med fællesmarkedet på en sådan måde, at de pågældende nationale myndigheder bindes med hensyn til realiteten, men må nøjes med at tage stilling til, om de oplysninger, den råder over på tidspunktet for vurderingen af henvisningsanmodningens berettigelse, umiddelbart tyder på, at den fusion, der er genstand for henvisningsanmodningen, truer med at skabe eller styrke en dominerende stilling på de relevante markeder. Risikoen for, at de nationale myndigheders beslutning vil være i strid med eller endog uforenelig med Kommissionens beslutning, følger uundgåeligt af den henvisningsordning, som er indført ved artikel 9 i forordning nr. 4064/89.

( jf. præmis 372 og 373, 377 og 381 )

13. For at opfylde den i artikel 253 EF fastsatte begrundelsespligt skal en beslutning om henvisning af en fusion til de nationale myndigheder i en medlemsstat, der er vedtaget med hjemmel i artikel 9, stk. 2, litra a), i forordning nr. 4064/89, indeholde en tilstrækkelig og relevant angivelse af de forhold, der er indgået i vurderingen af, dels om der foreligger en trussel om at skabe eller styrke en dominerende stilling, hvorved den faktiske konkurrence vil blive betydeligt hæmmet på et marked i denne medlemsstat, dels om der foreligger et særskilt marked.

( jf. præmis 395 )

Parter

I sag T-119/02,

Royal Philips Electronics NV, Eindhoven (Nederlandene), ved avocats E.H. Pijnacker Hordijk og N.G. Cronstedt

sagsøger,

støttet af:

De'Longhi SpA, Treviso (Italien), ved avocats M. Merola, I. van Schendel, G. Crichlow og D.P. Domenicucci,

intervenient,

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved V. Superti og K. Wiedner, som befuldmægtigede, bistået af avocat J.E. Flynn, og med valgt adresse i Luxembourg,

sagsøgt,

støttet af:

SEB SA, Écully (Frankrig), ved avocats D. Voillemot og S. Hautbourg,

og

Den Franske Republik ved G. de Bergues og F. Million, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg,

intervenienter,

angående en påstand om annullation af, for det første, Kommissionens beslutning SG(2002) D/228078 af 8. januar 2002 i medfør af artikel 6, stk. 1, litra b), og artikel 6, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 4064/89 og artikel 57 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, om ikke at modsætte sig fusionen mellem SEB og Moulinex og om at erklære den forenelig med det fælles marked og aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde på betingelse af, at de afgivne tilsagn overholdes (sag COMP/M.2621 - SEB/Moulinex), og, for det andet, Kommissionens beslutning K(2002) 38 af 8. januar 2002, vedtaget i medfør af artikel 9, stk. 2, litra a), i forordning nr. 4064, hvorved undersøgelsen af denne fusion delvis blev henvist til de franske myndigheder,

har

DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS RET I FØRSTE INSTANS

(Tredje Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, K. Lenaerts, samt dommerne J. Azizi og M. Jaeger,

justitssekretær: fuldmægtig J.Plingers,

på grundlag af den skriftlige forhandling og efter mundtlig forhandling den 9. oktober 2002,

afsagt følgende

Dom

Dommens præmisser

Relevante retsregler

1 Ifølge artikel 1 i Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (EFT L 395, s. 1, som berigtiget i EFT 1990 L 257, s. 13, og som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1310/97 af 30.6.1997 (EFT L 180, s. 1), herefter »forordning nr. 4064/89«) finder forordningen anvendelse på alle fusioner af fællesskabsdimension som defineret i artikel 1, stk. 2 og 3.

2 I henhold til artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 4064/89 skal fusioner forudgående anmeldes til Kommissionen.

3 I artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 4064/89 hedder det endvidere, at en fusion ikke må gennemføres, hverken før den er blevet anmeldt, eller før den er blevet erklæret forenelig med fællesmarkedet. Dog kan Kommissionen i henhold til artikel 7, stk. 4, efter anmodning dispensere fra denne forpligtelse til at udsætte gennemførelsen af fusionen.

4 Hvis Kommissionen fastslår, at den anmeldte fusion ganske vist er omfattet af denne forordning, men ikke rejser alvorlig tvivl med hensyn til, om den er forenelig med fællesmarkedet, beslutter den i henhold til artikel 6, stk. 1, litra b), i forordning nr. 4064/89 ikke at modsætte sig den, og erklærer den forenelig med fællesmarkedet (herefter »fase I«).

5 Hvis Kommissionen derimod i henhold til artikel 6, stk. 1, litra c), konstaterer, at den anmeldte fusion er omfattet af forordning nr. 4064/89 og rejser alvorlig tvivl med hensyn til, om den er forenelig med fællesmarkedet, beslutter den at indlede proceduren (herefter »fase II«).

6 Artikel 6, stk. 2, i forordning nr. 4064/89 bestemmer:

»Hvis Kommissionen fastslår, at en anmeldt fusion efter ændringer foretaget af de deltagende virksomheder ikke længere rejser alvorlig tvivl som omhandlet i stk. 1, litra c), kan den beslutte at erklære fusionen forenelig med fællesmarkedet efter stk. 1, litra b).

Kommissionen kan til beslutninger vedtaget efter stk. 1, litra b), knytte betingelser og påbud for at sikre, at de deltagende virksomheder indfrier de tilsagn, de har afgivet over for Kommissionen med henblik på at gøre fusionen forenelig med fællesmarkedet.«

7 Ifølge artikel 18, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 447/98 af 1. marts 1998 om anmeldelser, frister og udtalelser i henhold til forordning (EØF) nr. 4064/89 (EFT L 61, s. 1) skal »[t]ilsagn, som de pågældende virksomheder har afgivet over for Kommissionen i overensstemmelse med artikel 6, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 4064/89, og som parterne ønsker taget i betragtning med henblik på en beslutning efter artikel 6, stk. 1, litra b), i den forordning, [...] være Kommissionen i hænde senest tre uger efter datoen for modtagelsen af anmeldelsen«.

8 I sin meddelelse om løsninger, der er acceptable i henhold til Rådets forordning nr. 4064/89 og Kommissionens forordning nr. 447/98 (EFT 2001 C 68, s. 3, herefter »meddelelsen om acceptable løsninger«), redegør Kommissionen for de principper, der gælder for tilsagnene.

9 Ifølge artikel 21, stk. 1, i forordning nr. 4064/89 har alene Kommissionen beføjelse til at vedtage de i denne forordning omhandlede beslutninger. Artikel 21, stk. 2, bestemmer, at medlemsstaterne ikke anvender deres nationale konkurrencelovgivning på fusioner af fællesskabsdimension.

10 Artikel 9 i forordning nr. 4064/89 giver imidlertid Kommissionen beføjelse til at henvise behandlingen af en fusion af fællesskabsdimension til medlemsstaterne. I artikel 9 hedder det bl.a.:

»1. Kommissionen kan ved en beslutning, som den straks meddeler de deltagende virksomheder og de kompetente myndigheder i de øvrige medlemsstater, henvise en anmeldt fusion til de kompetente myndigheder i den berørte medlemsstat på følgende betingelser.

2. Senest tre uger efter modtagelsen af kopien af anmeldelsen kan en medlemsstat meddele Kommissionen, som skal underrette de deltagende virksomheder herom, at

a) en fusion truer med at skabe eller styrke en dominerende stilling, hvorved den faktiske konkurrence vil blive betydeligt hæmmet på et marked i denne medlemsstat, der på enhver måde fremstår som et særskilt marked, eller

b) en fusion påvirker konkurrencen på et marked i denne medlemsstat, som på enhver måde fremstår som et særskilt marked og ikke udgør nogen væsentlig del af fællesmarkedet.

3. Finder Kommissionen under hensyn til markedet for de pågældende varer eller tjenester og til det geografiske referencemarked, jf. stk. 7, at der foreligger et sådant specifikt marked og en sådan trussel,

a) behandler den enten selv sagen med henblik på at bevare eller genoprette den effektive konkurrence på det pågældende marked, eller

b) henviser den hele sagen eller en del af den til de kompetente myndigheder i den pågældende medlemsstat, således at dennes nationale konkurrencelovgivning kan finde anvendelse.

Finder Kommissionen derimod, at der ikke foreligger et sådant specifikt marked eller en sådan trussel, vedtager den en beslutning herom, som den retter til den pågældende medlemsstat.

I sager, hvor en medlemsstat har underrettet Kommissionen om, at en fusion påvirker konkurrencen på et særskilt marked på dens område, der ikke udgør en væsentlig del af fællesmarkedet, henviser Kommissionen hele eller en del af den sag, der vedrører dette særskilte marked, til den pågældende medlemsstat, såfremt den finder, at der består et sådant særskilt marked.

[...]

6. Offentliggørelsen af rapporter eller bekendtgørelsen af resultaterne af de pågældende kompetente myndigheders undersøgelse af fusionen skal foreligge senest fire måneder efter Kommissionens henvisning.

7. Ved det geografiske referencemarked forstås et område, på hvilket virksomhederne deltager i udbud og efterspørgsel af varer og tjenester, hvor konkurrencevilkårene er tilstrækkeligt ensartede, og som kan skelnes fra de tilstødende områder, især fordi konkurrencevilkårene er mærkbart forskellige fra dem, der gælder på disse områder. Ved denne vurdering skal der især tages hensyn til de pågældende varers og tjenesters beskaffenhed og karakteristika, hindringer for adgang, forbrugernes præferencer såvel som væsentlige forskelle i virksomhedernes markedsandele eller væsentlige prisforskelle mellem det pågældende område og de tilstødende områder.

8. Ved anvendelsen af denne artikel må den pågældende medlemsstat kun træffe de foranstaltninger, der er strengt nødvendige for at bevare eller genoprette en effektiv konkurrence på det pågældende marked.

9. Enhver medlemsstat kan i henhold til de relevante bestemmelser i traktaten indbringe klager for Domstolen og herunder navnlig begære anvendelse af traktatens artikel 186 med henblik på, at medlemsstatens nationale konkurrencelovgivning skal finde anvendelse.

[...]«

Faktiske omstændigheder

1. Deltagende virksomheder

11 I den foreliggende sag har Royal Philips Electronics NV (herefter »Philips« eller »sagsøgeren«) nedlagt påstand om annullation af dels Kommissionens beslutning om på visse betingelser at godkende fusionen mellem SEB og Moulinex (Kommissionens beslutning SG(2002) D/228078 af 8.1.2002), dels Kommissionens beslutning om delvis at henvise undersøgelsen af denne fusion til de franske myndigheder (Kommissionens beslutning K(2002) 38 af 8.1.2002).

12 Sagsøgeren er et nederlandsk selskab, som bl.a. udvikler, producerer og markedsfører små elektriske husholdningsapparater. Disse apparater markedsføres i Europa under mærket »Philips«.

13 SEB er et fransk selskab, som designer, producerer og markedsfører små elektriske husholdningsapparater på globalt plan. SEB markedsfører sine produkter under to mærker af global dimension (»Tefal« og »Rowenta«) og fire lokale mærker (»Calor« og »SEB« i Frankrig og Belgien, »Arno« i Brasilien og Mercosur-landene og endelig »Samurai« i Andespagtens lande).

14 Moulinex er et fransk selskab, hvis aktiviteter omfatter design, produktion og markedsføring af små elektriske husholdningsapparater på globalt plan. Moulinex markedsfører sine produkter under to internationale mærker (»Moulinex« og »Krups«) og ét lokalt mærke (»Swan« i Det Forenede Kongerige).

2. Nationale retsforhandlinger

15 Den 7. september 2001 indledte tribunal de commerce de Nanterre, Frankrig, en betalingsstandsningssag omfattende Moulinex. I overensstemmelse med fransk lovgivning skulle det af tribunal de commerce udnævnte tilsyn fastslå, om den nødlidende virksomhed kunne fortsætte sine aktiviteter, skulle overdrages til tredjemand eller sættes under likvidation. I den foreliggende sag har det vist sig umuligt at fortsætte Moulinex' aktiviteter, og tilsynet har derfor forsøgt at finde en køber til samtlige eller en del af disse aktiviteter.

16 Under sagen gav SEB udtryk for sin interesse i overtagelse af visse af Moulinex' aktiviteter inden for »små elektriske husholdningsapparater«, nærmere bestemt:

- samtlige rettigheder til udnyttelse af mærkerne Moulinex, Krups og Swan, uanset produkt

- en del af produktionsfaciliteterne (8 af de i alt 18 produktionsanlæg og en del af driftsmateriellet i de anlæg, der ikke skulle overtages), hvilket vil gøre det muligt at producere i hvert fald nogle modeller for samtlige produkter produceret af Moulinex, bortset fra støvsugere og mikrobølgeovne

- visse salgsselskaber, for Europas vedkommende alene de tyske og spanske selskaber.

17 I skrivelser sendt henholdsvis til tilsynet (den 20.9.2001) og til præsidenten for tribunal de commerce (den 3.10.2001) har sagsøgeren afgivet tilbud på køb af Moulinex, nærmere bestemt samtlige aktiviteter, der markedsføres under mærket Krups. Sagsøgeren er af den opfattelse, at tilsynet aldrig har taget stilling til selskabets tilbud. Philips har i hvert fald aldrig modtaget noget formelt svar på sine tilbud.

18 Ved dom af 22. oktober 2001 godkendte tribunal de commerce de Nanterre SEB's overtagelsesplan.

3. Proceduren for Kommissionen

19 Efter anmodning fra SEB gav Kommissionen den 27. september 2001 dispensation med opsættende virkning som omhandlet i artikel 7, stk. 4, i forordning nr. 4064/89. Kommissionens beslutning var især begrundet med, at tilsynet havde krævet, at alle overtagelsestilbud skulle være ubetingede. Den af Kommissionen indrømmede dispensation var begrænset til driften af de overtagne aktiver.

20 Den 13. november 2001 blev SEB's plan om delvis overtagelse af visse af Moulinex' aktiver anmeldt til Kommissionen i henhold til artikel 4 i forordning nr. 4064/89.

21 Den 21. november 2001 offentliggjorde Kommissionen den i artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 4064/89 foreskrevne meddelelse i De Europæiske Fællesskabers Tidende. I meddelelsens punkt 4 opfordrede Kommissionen »berørte tredjeparter til at forelægge den deres eventuelle bemærkninger til fusionsplanen«.

22 Den 16. november 2001 tilstillede Kommissionen sagsøgeren en begæring om oplysninger i henhold til artikel 11 i forordning nr. 4064/89. Philips besvarede Kommissionens begæring den 26. november 2001.

23 Sagsøgeren anmodede endvidere NERA om at evaluere den planlagte fusions konkurrencemæssige virkninger. NERA's evalueringsrapport af 4. december 2001 er af Philips blevet forelagt Kommissionen under dennes undersøgelse af sagen.

24 Den 5. december 2001 foreslog fusionsparterne Kommissionen en række tilsagn.

25 Sagsøgeren havde et møde med Kommissionen den 6. december 2001.

26 Den 7. december 2001 indgav de franske konkurrencemyndigheder anmodning om delvis henvisning i henhold til artikel 9, stk. 2, litra a), i forordning nr. 4064/89 for så vidt angår fusionens konkurrencemæssige virkninger på visse af de franske markeder for salg af små elektriske husholdningsapparater.

27 Den 10. og den 19. december 2001 forelagde sagsøgeren Kommissionen en række andre bevisligheder og oplysninger.

28 Som svar på Kommissionens kritiske bemærkninger ændrede fusionsparterne deres oprindelige tilsagn den 18. december 2001.

29 I en ny begæring om oplysninger i henhold til artikel 11 i forordning nr. 4064/89 anmodede Kommissionen den 19. december 2001 om Philips' kommentarer til de afgivne tilsagn, således som disse forelå efter ændringerne. Philips kommenterede de foreslåede løsninger i sit svar til Kommissionen af 21. december 2001 og forklarede, hvorfor selskabet fandt løsningerne utilstrækkelige. Philips opfordrede endvidere kraftigt Kommissionen til ikke at imødekomme de franske myndigheders anmodning, der var fremsat i henhold til artikel 9, stk. 2, litra a), i forordning nr. 4064/89.

30 Som følge af de interesserede tredjeparters bemærkninger ændrede fusionsparterne på ny deres tilsagn.

31 Den 8. januar 2002 godkendte Kommissionen på visse betingelser fusionen mellem SEB og Moulinex på grundlag af artikel 6, stk. 1, litra b), og stk. 2, i forordning nr. 4064/89 og artikel 57 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS) (herefter »godkendelsesbeslutningen«). Denne beslutning omfatter imidlertid ikke det franske marked, idet Kommissionen ved en anden beslutning af 8. januar 2002 (herefter »henvisningsbeslutningen«) har imødekommet de franske myndigheders anmodning om en delvis henvisning af sagen.

32 Godkendelsesbeslutningen blev meddelt Philips den 7. februar 2002. Henvisningsbeslutningen er hverken blevet offentliggjort eller meddelt Philips.

Godkendelsesbeslutningen

1. De relevante produktmarkeder

33 Ifølge 16. betragtning til godkendelsesbeslutningen er den erhvervssektor, der berøres af fusionen, sektoren for salg af små elektriske husholdningsapparater, som omfatter 13 produktkategorier: frituregryder; miniovne; brødristere; sandwichristere og vaffeljern; apparater til »informal meals« (»stone grill«, »wok«, »raclette«, »fondue« mv.); elektriske grilapparater og indendørs grillapparater; ris- og dampkogere; elektriske filterkaffemaskiner; elkedler; espressomaskiner; miksere og foodprocessorer; strygejern samt elektriske apparater til personlig pleje (apparater til sundheds- og skønhedspleje). De første 11 produktkategorier benævnes sædvanligvis under ét »køkkenapparater«.

34 Kommissionen finder, at hver enkelt kategori af små elektriske husholdningsapparater kan udgøre et særskilt produktmarked bortset fra foodprocessorer, almindelige dampstrygejern og strygejern med dampstation samt apparater til personlig pleje. Derimod er Kommissionen af den opfattelse, at spørgsmålet, om disse produktkategorier yderligere skal opdeles, kan stå åbent, idet resultaterne af konkurrenceanalysen er de samme, uanset hvilken definition der vælges for disse kategorier (25. betragtning til godkendelsesbeslutningen).

35 Kommissionens konklusioner bygger i det væsentlige på en vurdering af substituerbarheden på efterspørgselssiden, for så vidt som hver enkelt kategori har en specifik funktion og tjener et særskilt formål.

36 Endvidere har Kommissionen afvist substituerbarheden på udbudssiden. Kommissionen har understreget, at selv om det forudsættes, at samtlige producenter er i stand til at fremstille samtlige små elektriske husholdningsapparater, kan det være meget omkostnings- og tidskrævende at trænge ind på et nyt produktmarked.

2. De relevante geografiske markeder

37 Kommissionen har fundet, at det »på grundlag af undersøgelserne i fase I er mest sandsynligt, at de relevante geografiske markeder er nationale« (30. betragtning til godkendelsesbeslutningen).

3. Varemærkernes betydning

38 Kommissionen har anført, at varemærker i meget stor udstrækning styrer de endelige forbrugeres valg og derfor er et af de vigtigste parametre i konkurrencen mellem producenter af små elektriske husholdningsapparater (36. betragtning til godkendelsesbeslutningen).

39 I denne forbindelse har Kommissionen fremhævet, at SEB og Moulinex investerer betydelige beløb i bevarelsen af deres varemærkers omdømme (38. betragtning til godkendelsesbeslutningen). Kommissionen har endvidere påpeget, at de tilbud, der blev modtaget ved salget af Moulinex, næsten alle omfattede Moulinex-koncernens varemærker og ikke koncernens produktionsenheder (39. betragtning til beslutningen).

4. Analyse af konkurrencen

40 Hvad angår den omtvistede fusions konkurrencemæssige virkninger har Kommissionen for det første forkastet argumentet om, at fusionens virkninger ikke adskiller sig fra virkningerne af den konkurrencesituation, som en likvidation af Moulinex-koncernen ville have medført. Kommissionen har i den forbindelse anført:

»Undersøgelserne i første fase viser, at en sådan argumentation ikke kan tages til følge, idet en række virksomheder tilkendegav interesse i at overtage koncernens varemærker allerede på det tidspunkt, hvor Moulinex-koncernen gik i betalingsstandsning. Det kan endvidere ikke udelukkes, at andre virksomheder end SEB ville have erhvervet en del af driftsmateriellet eller de industrielle ejendomsrettigheder. I betragtning af varemærkets store betydning på de pågældende markeder ville disse andre virksomheder sandsynligvis have været i stand til helt eller delvis at genoprette Moulinex' konkurrenceevne« (41. betragtning til godkendelsesbeslutningen).

41 Efter analysen konkluderer Kommissionen, at den anmeldte fusion rejser alvorlig tvivl med hensyn til foreneligheden med fællesmarkedet på en række markeder for køkkenapparater (44. betragtning til godkendelsesbeslutningen). Hvad angår de geografiske markeder, der gennemgås i godkendelsesbeslutningen, bemærker Kommissionen i det væsentlige:

- I Portugal, Grækenland, Belgien og Nederlandene, hvor SEB og Moulinex allerede inden fusionen havde en meget stærk stilling på markedet for små elektriske husholdningsapparater, ville denne stilling blive yderligere styrket ved sammenslutningen med det andet selskab med det resultat, at de tilsammen ville få undertiden meget store markedsandele hvad angår mange af de pågældende produktkategorier. Ifølge Kommissionen vil den fusionerede enheds stilling på markedet også blive styrket af, at enheden i så fald vil råde over en portefølje af varemærker uden sidestykke, mens f.eks. Philips, Braun eller Taurus kun vil råde over ét mærke (43. og 45.-47. betragtning til godkendelsesbeslutningen).

- I Tyskland, Østrig, Danmark, Sverige og Norge vil fusionen væsentligt ændre konkurrencevilkårene på en række produktmarkeder (43. betragtning til godkendelsesbeslutningen).

- I de øvrige medlemsstater vil fusionen kun medføre en ubetydelig ændring af konkurrencevilkårene (43. betragtning til godkendelsesbeslutningen).

42 Ifølge Kommissionen rejser den anmeldte fusion således alvorlig tvivl med hensyn til dens forenelighed med fællesmarkedet på følgende markeder:

- Tyskland: frituregryder og elektriske grilapparater

- Østrig: frituregryder og apparater til »informal meals«

- Belgien: foodprocessorer, espressomaskiner, elkedler, brødristere, apparater til »informal meals«, elektriske grillapparater og strygejern, herunder med dampstation

- Danmark: frituregryder og bordovne

- Grækenland: frituregryder, elkedler, sandwichristere og vaffeljern, espressomaskiner og foodprocessorer

- Norge: frituregryder og bordovne

- Nederlandene: frituregryder, espressomaskiner, miniovne, apparater til »informal meals«, elektriske grillapparater og strygejern, herunder med dampstation

- Portugal: frituregryder, brødristere, kaffemaskiner, espressomaskiner, elkedler, miniovne, sandwichristere og vaffeljern, apparater til »informal meals«, elektriske grillapparater og foodprocessorer

- Sverige: frituregryder.

43 Derimod har Kommissionen konkluderet, at den anmeldte fusion ikke rejser alvorlig tvivl for så vidt angår markedet for personlig pleje, hvor parternes kombinerede markedsandele udgør under 20%, uanset hvilket land (bortset fra Frankrig) eller hvilken definition af produktmarkedet der vælges (44. betragtning til godkendelsesbeslutningen).

5. Fusionsparternes tilsagn

44 Som følge af fusionsparternes tilsagn har Kommissionen imidlertid konkluderet, at den alvorlige tvivl med hensyn til fusionens forenelighed med fællesmarkedet kan fjernes, idet parternes tilsagn direkte og øjeblikkeligt afhjælper de konkurrenceproblemer, der er påpeget i beslutningen for så vidt angår andre markeder end det franske.

45 Oprindeligt afgav fusionsparterne den 5. december 2001 tilsagn om at trække samtlige Moulinex-produkter i følgende kategorier: frituregryder, bordovne, apparater til »informal meals«, elektriske grillapparater og strygejern, herunder med dampstation, tilbage fra markedet i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (herefter »EØS«) for en treårig periode. Men ifølge Kommissionen ville disse oprindelige tilsagn ikke have gjort det muligt at sætte en anden markedsaktør ind i Moulinex-koncernens sted, ligesom tilsagnene ikke omfattede alle de markeder, hvor fusionen kunne give anledning til alvorlig tvivl (135. betragtning til godkendelsesbeslutningen).

46 Den 18. december 2001 »forbedrede [parterne derfor] de foreslåede tilsagn for at gøre tilsagnene mere praktisk anvendelige og effektive« (135. betragtning til godkendelsesbeslutningen). Ifølge det nye forslag skulle der indrømmes en eksklusiv licens til Moulinex-mærket for en treårig periode (ledsaget af et tilsagn om ikke at markedsføre produkter under Moulinex-mærket i yderligere ét år). Licensen og tilsagnet skulle gælde for samtlige produktkategorier i Belgien, Grækenland, Nederlandene og Portugal og for kategorien »frituregryder« i Tyskland, Østrig, Danmark, Norge og Sverige. Licenshaverne skulle herefter være forpligtet til at aftage brødristere, kaffemaskiner, elkedler og foodprocessorer fra licensgiveren.

47 Imidlertid har de hørte tredjeparter bl.a. kritiseret varigheden af licensperioden og ikke-markedsføringsperioden, forpligtelsen til at aftage varer, den manglende afhjælpning af virkningerne af den anmeldte fusion for konkurrencen på visse markeder, den utilstrækkelige markedsstørrelse, som gør det urentabelt for en ny aktør at trænge ind på de relevante markeder, samt de manglende muligheder, som er givet indehaveren af licensen til Moulinex-varemærket, for at føre en effektiv kontrol med de løsninger, der specifikt vedrører frituregryder, idet SEB bevarer brugsretten til varemærket for de øvrige produkter (136. betragtning til godkendelsesbeslutningen).

48 Ifølge godkendelsesbeslutningen har SEB således »forbedret« sine tilsagn ved at udvide varemærkelicensen til at omfatte samtlige små elektriske husholdningsapparater for Tyskland, Østrig, Danmark, Norge og Sverige. SEB har således ændret tilsagnet for disse fem lande i overensstemmelse med det tilsagn, der allerede var afgivet for Belgien, Grækenland, Nederlandene og Portugal. SEB har ligeledes forlænget licensperioden til fem år (og ikke-markedsføringsperioden til tre år) og ladet licenshaverens forpligtelse til at aftage varer bortfalde (137. betragtning til godkendelsesbeslutningen).

49 De af Kommissionen godkendte tilsagn for hvert enkelt af de ni omfattede lande (Belgien, Grækenland, Nederlandene, Portugal, Tyskland, Østrig, Danmark, Sverige og Norge) er sammenfattet således i 146. betragtning til godkendelsesbeslutningen:

»a) tilsagn om i en femårig periode at indrømme en eksklusiv licens til Moulinex-mærket, der giver ret til at sælge elektriske husholdningsapparater henhørende under de 13 produktkategorier, der er omhandlet i denne beslutning, jf. punkt 1, [litra] a), i de tilsagn, der er vedlagt som bilag til denne beslutning

b) tilsagn om ikke at markedsføre produkter i de pågældende lande under Moulinex-mærket i licensperioden og i tre år efter udløbet af denne, jf. punkt 1, [litra] c)

c) tilsagn om ikke at markedsføre modeller af Moulinex-produkter i de pågældende lande under et andet mærke end Moulinex inden for de områder, hvor licenshaveren eller licenshaverne har indgået en aftale om at aftage varer eller en egentlig aftale om en licens til en industriel ejendomsret, jf. punkt 1, [litra] e)

d) tilsagn om med enhver licenshaver, der måtte anmode herom, at indgå en leveringsaftale (med en leveringspris svarende til produktionsprisen med tillæg af de generalomkostninger, der er forbundet med produktionen og leveringen til licenshaveren af produkterne) og/eller en aftale om licens til en industriel ejendomsret for samtlige de pågældende produkter bortset fra foodprocessorer i Tyskland, jf. tilsagnenes punkt 1, [litra] d)

e) tilsagn om at fortsætte den overordnede politik for udvikling af nye modeller og om at opretholde Moulinex-mærkets fulde økonomiske og konkurrencemæssige værdi i hver af de ni berørte medlemsstater, indtil der er indgået licensaftaler som omhandlet i tilsagnenes punkt 1, [litra] h).«

50 Nærmere oplysninger om SEB's tilsagn er indeholdt i bilaget til godkendelsesbeslutningen.

51 I afsnit 2, litra g), i bilaget indeholdende tilsagnene hedder det:

»Hvis en anden konkurrencemyndighed gør en godkendelse af denne fusion betinget af tilsagn, som enten er i modstrid med nærværende tilsagn eller går længere end det, der er nødvendigt for at genoprette konkurrencesituationen på hvert af de berørte markeder, vil SEB-koncernen kunne anmode Kommissionen om en revision af nærværende tilsagn med henblik på at fjerne uforenelighederne eller helt eller delvis at fritage SEB-koncernen fra de betingelser og forpligtelser i nærværende tilsagn, der ikke længere forekommer nødvendige.«

Henvisningsbeslutningen

52 Ved skrivelse af 7. december 2001 har de franske myndigheder anmodet Kommissionen om henvisning af denne fusionssag, for så vidt angår undersøgelsen af fusionens virkninger for de franske markeder for frituregryder, brødristere, kaffemaskiner, espressomaskiner, elkedler, ovne, vaffeljern, apparater til »informel meals«, elektriske grillapparater, trykkogere, foodprocessorer samt dampstrygejern.

53 De franske myndigheders anmodning er fremsat under henvisning til artikel 9, stk. 2, litra a), i forordning nr. 4064/89, idet de franske myndigheder finder, at den pågældende fusion som anført i denne bestemmelse »truer med at skabe eller styrke en dominerende stilling, hvorved den faktiske konkurrence vil blive betydeligt hæmmet på et marked i denne medlemsstat, der på enhver måde fremstår som et særskilt marked«.

54 Den 8. januar 2002 imødekom Kommissionen de franske myndigheders henvisningsanmodning og vedtog henvisningsbeslutningen.

55 I 11.-22. betragtning til henvisningsbeslutningen fastslår Kommissionen for det første, at hver enkelt kategori af små elektriske husholdningsapparater udgør et særskilt produktmarked, og at de geografiske markeder for små elektriske husholdningsapparater har national dimension.

56 Efter at have gennemgået sagen i 23.-41. betragtning konkluderer Kommissionen, at »den pågældende transaktion umiddelbart truer med at skabe en dominerende stilling, hvorved den faktiske konkurrence vil blive betydeligt hæmmet på markedet for salg af små elektriske husholdningsapparater i Frankrig«. Kommissionen fastslår videre, dels at den nye enhed på de relevante franske markeder vil blive absolut førende med hensyn til størrelse (29.-32. betragtning), produktudvalg (33.-35. betragtning) og varemærkeportefølje (36.-38. betragtning), dels at den nuværende og potentielle konkurrence er utilstrækkelig (39.-41. betragtning).

57 På baggrund heraf finder Kommissionen, at de franske myndigheders anmodning er begrundet og i overensstemmelse med artikel 9, stk. 3, i forordning nr. 4064/89.

58 I henvisningsbeslutningens dispositive del fastslår Kommissionen:

»Den anmeldte fusion, som indebærer, at SEB erhverver visse af Moulinex' aktiviteter, henvises ved denne beslutning og med hjemmel i artikel 9, stk. 3, i Rådets forordning (EØF) nr. 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser til Den Franske Republiks kompetente myndigheder for så vidt angår de franske markeder for små elektriske husholdningsapparater, med henblik på anvendelse af den nationale lovgivning.«

59 Den 8. juli 2002 godkendte den franske økonomiminister fusionen efter reglerne for nødlidende selskaber uden at kræve korrigerende foranstaltninger.

Retsforhandlinger og parternes påstande

60 Sagsøgeren har anlagt den foreliggende sag ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 17. april 2002.

61 Ved særskilt processkrift indleveret samme dag til Rettens Justitskontor har sagsøgeren begæret sagen behandlet efter den hasteprocedure, som er omhandlet i Rettens procesreglements artikel 76a. Retten imødekom denne begæringen den 2. juli 2002.

62 Den 24. juni 2002 fremsatte Kommissionen i medfør af procesreglementets artikel 114 en formalitetsindsigelse for så vidt angår påstanden om annullation af henvisningsbeslutningen. Den 28. juni 2002 besvarede sagsøgeren et skriftligt spørgsmål fra Retten, hvori sagsøgeren blev anmodet om at godtgøre, at søgsmålet skulle antages til realitetsbehandling på dette punkt. Den 15. juli 2002 afgav sagsøgeren sine skriftlige bemærkninger til Kommissionens formalitetsindsigelse.

63 Ved processkrifter indleveret til Rettens Justitskontor den 19. juli 2002 og den 27. august 2002 fremsatte SEB og Den Franske Republik begæring om at måtte intervenere i sagen til støtte for Kommissionens påstande. Ved processkrift indleveret til Rettens Justitskontor den 8. august 2002 fremsatte De'Longhi begæring om at måtte intervenere i sagen til støtte for sagsøgerens påstande. Disse begæringer blev imødekommet ved kendelse afsagt den 19. september 2002 af formanden for Rettens Tredje Afdeling. Efter anmodning fik SEB og De'Longhi tilladelse til henholdsvis at indgive et interventionsindlæg og fremlægge en række dokumenter, der var nævnt i interventionsbegæringen.

64 På grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Tredje Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling og truffet foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse, idet parterne er blevet anmodet om at fremlægge visse dokumenter og besvare en række skriftlige spørgsmål. Parterne har efterkommet disse anmodninger inden for de fastsatte frister.

65 Parterne har afgivet mundtlige indlæg og besvaret mundtlige spørgsmål fra Retten i det offentlige retsmøde, der blev afholdt den 9. oktober 2002.

Parternes påstande

66 Sagsøgeren har støttet af De'Longhi nedlagt følgende påstande:

- Godkendelsesbeslutningen annulleres, og Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

- Henvisningsbeslutningen annulleres, og Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

67 Kommissionen har med støtte fra SEB og Den Franske Republik nedlagt følgende påstande:

- Frifindelse.

- Philips tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Retlige bemærkninger

68 Da sagsøgeren med denne sag ønsker at opnå annullation af både godkendelsesbeslutningen og henvisningsbeslutningen, bør disse to påstande behandles hver for sig.

1. Påstanden om annullation af godkendelsesbeslutningen

69 Det fremgår af stævningen, at sagsøgeren har fremført to anbringender til støtte for sin påstand om annullation af godkendelsesbeslutningen. Ifølge det første anbringende er de tilsagn, SEB har afgivet i fase I, utilstrækkelige. Det andet anbringende vedrører den for sene afgivelse af tilsagnene.

Det første anbringende om, at SEB i fase I har afgivet utilstrækkelige tilsagn

70 Ved dette anbringende har sagsøgeren i det væsentlige hævdet, at de tilsagn, der blev accepteret i fase I, var utilstrækkelige til at fjerne Kommissionens alvorlige tvivl om fusionens forenelighed med fællesmarkedet, hvorfor Kommissionen burde have indledt fase II.

71 Til støtte for dette anbringende har sagsøgeren i stævningen gjort gældende, at følgende forhold vidner om tilsagnenes utilstrækkelige karakter:

- Licenshaverne er ikke beskyttet mod parallelimport af de produkter, SEB markedsfører under Moulinex-mærket.

- Både licensperioden og den efterfølgende periode, hvor Moulinex-mærket ikke må anvendes, er meget korte.

- De relevante franske markeder er ikke omfattet af tilsagnene.

- Der er ikke taget hensyn til de skadelige følger af den geografiske spredning af licenserne.

- Der er mulighed for at indrømme licenser til detailhandlerne.

- Licenserne kan variere afhængig af, hvilken medlemsstat der er tale om.

- Det er muligt at genforhandle tilsagnene efter de franske konkurrencemyndigheders behandling af sagen.

72 Under retsmødet har sagsøgeren imidlertid foranlediget af en bemærkning fra Retten trukket argumentet om muligheden for at indrømme detailvirksomheder licenser tilbage.

73 De'Longhi har på sin side under retsmødet gjort gældende, at følgende forhold vidner om tilsagnenes utilstrækkelige karakter:

- Der er ikke givet licens i Italien, Spanien og Finland.

- Markedet for Moulinex-produkter er opdelt.

- Licenshaverne er ikke beskyttet mod parallelimport af de produkter, SEB markedsfører under Moulinex-mærket.

a) Indledende bemærkninger

74 Med henblik på behandlingen af dette anbringende bemærkes, at Kommissionen ved afslutningen af fase I har fastslået, at der består alvorlig tvivl på en række markeder for små elektriske husholdningsapparater i ni EØS-medlemsstater, nemlig Tyskland, Østrig, Belgien, Danmark, Grækenland, Norge, Nederlandene, Portugal og Sverige.

75 Det fremgår af godkendelsesbeslutningen, især 44. betragtning, at den nævnte alvorlige tvivl i det væsentlige skyldes, at fusionen i disse ni medlemsstater fører til samlede markedsandele på over 40% af de pågældende produktmarkeder, og at de samlede markedsandele i visse medlemsstater vi blive endnu større, idet den nye enhed vil råde over en enestående varemærkeportefølje i forhold til sine konkurrenter (»porteføljeeffekt«). Under henvisning til SEB's tilsagn har Kommissionen imidlertid besluttet ikke at modsætte sig fusionen, men at erklære den forenelig med fællesmarkedet ved en beslutning vedtaget i slutningen af fase I. De tilsagn, Kommissionen har accepteret, medfører i det væsentlige, at SEB i hver af de ni berørte medlemsstater er forpligtet til dels i en femårig periode at indrømme en eksklusiv licens til Moulinex-mærket med henblik på salg af 13 kategorier af små elektriske husholdningsapparater [tilsagnenes punkt 1, litra a), første afsnit], dels ikke at markedsføre de nævnte produktkategorier samt andre husholdningsapparater i de samme medlemsstater under Moulinex-mærket, så længe licensaftalen løber og i en treårig periode efter aftalens udløb [punkt 1, litra c), første afsnit, i tilsagnene]. I henhold til tilsagnenes punkt 1, litra a), tredje afsnit, »vil licenshaveren i kraft af licensen få mulighed for at anvende Moulinex-mærket sammen med et af sine egne mærker, således at licenshaveren under og efter denne »co-branding«-periode får mulighed for at etablere eller styrke sit eget mærke på det pågældende marked«.

76 Det skal bemærkes, at sagsøgeren i denne sag ikke anfægter den alvorlige tvivl, der er beskrevet i godkendelsesbeslutningen. Navnlig har sagsøgeren ikke gjort gældende, at Kommissionen burde have givet udtryk for anden alvorlig tvivl end den, der er beskrevet i nævnte beslutning. Endvidere har sagsøgeren ikke bestridt, at de af Kommissionen accepterede tilsagn tager sigte på at fjerne den alvorlige tvivl, der er beskrevet i godkendelsesbeslutningen. Derimod har sagsøgeren ved dette anbringende bestridt, at de nævnte tilsagn er tilstrækkelige til at fjerne den alvorlige tvivl, Kommissionen har givet udtryk for, og at Kommissionen derfor burde have indledt fase II.

77 Ganske vist råder Kommissionen ikke over noget skøn med hensyn til indledningen af fase II, når der opstår alvorlig tvivl med hensyn til fusionens forenelighed med fællesmarkedet, idet det i forordningens artikel 6, stk. 1, litra c) er bestemt, at Kommissionen i sådanne tilfælde »beslutter [...] at indlede proceduren«. Kommissionen råder dog over et vist skøn ved indkredsningen og undersøgelsen af sagens konkrete omstændigheder, når den skal afgøre, om disse rejser alvorlig tvivl, eller, hvis der er afgivet tilsagn, om der fortsat består alvorlig tvivl (jf. i analogi hermed Rettens dom af 15.3.2001, sag T-73/98, Prayon-Rupel mod Kommissionen, Sml. II, s. 867, præmis 45-47). Selv om »alvorlig tvivl« er et objektivt begreb, kræver undersøgelsen af, om der består sådan tvivl, nødvendigvis, at Kommissionen foretager komplekse økonomiske vurderinger, bl.a. når den skal afgøre, om fusionsparternes tilsagn er tilstrækkelige til at fjerne den alvorlige tvivl.

78 I betragtning af de komplekse økonomiske vurderinger, Kommissionen skal foretage under udøvelsen af det skøn, den råder over ved vurderingen af fusionsparternes tilsagn, påhviler det den sagsøger, der vil opnå annullation af en beslutning om godkendelse af en fusion med den begrundelse, at tilsagnene er utilstrækkelige til at fjerne den alvorlige tvivl, at godtgøre, at Kommissionen har begået en åbenbar skønsfejl.

79 Retten skal dog under udøvelsen af sin prøvelsesret tage hensyn til det specifikke formål med de tilsagn, der er afgivet i fase I, og som, i modsætning til de tilsagn, der afgives i fase II, ikke har til formål at forhindre skabelsen eller styrkelsen af en dominerende stilling, men at fjerne enhver alvorlig tvivl herom. De i fase I afgivne tilsagn skal således være en direkte og tilstrækkelig reaktion, der klart fjerner den alvorlige tvivl, der er givet udtryk for.

80 Når Retten skal tage stilling til, om de i fase I afgivne tilsagn med hensyn til rækkevidde og indhold gør det muligt for Kommissionen at vedtage en beslutning om godkendelse uden at indlede fase II, påhviler det således Retten at undersøge, om Kommissionen uden at begå en åbenbar skønsfejl har været i stand til at vurdere, at de nævnte tilsagn er en direkte og tilstrækkelig reaktion, der klart fjerner enhver alvorlig tvivl.

81 Det er på baggrund af disse principper, at sagsøgerens klagepunkter og argumenter til støtte for dette anbringende skal behandles.

b) Licenserne muliggør parallelhandel med SEB-produkter under Moulinex-mærket

Parternes argumenter

82 Sagsøgeren har støttet af De'Longhi anført, at Kommissionen ved at tillade, at der indrømmes midlertidige (eksklusive) licenser i stedet for at lade Moulinex-mærket udgå, har begået en åbenbar skønsfejl, idet indehaverne af licenserne til Moulinex-mærket ikke vil være beskyttet mod parallelimport af produkter af mærket Moulinex, som er blevet markedsført af SEB uden for det af licensen omfattede område.

83 Sagsøgeren har påpeget, at licenser ifølge fællesskabsretten ikke yder indehaverne heraf en absolut beskyttelse mod mærkets ejer på det af licensen omfattede område. Når produkter af det pågældende mærke er blevet markedsført af mærkets indehaver på de områder, som han har forbeholdt sig, skal disse produkter kunne omsættes frit inden for Fællesskabet og således også inden for det af licensen dækkede område.

84 I den foreliggende sag finder sagsøgeren, at den omstændighed, at licenshaveren ikke engang i licensens gyldighedsperiode er beskyttet mod parallelhandel med Moulinex-produkter, der markedsføres af SEB, i væsentlig grad svækker licensens virkninger og dermed licenshaverens mulighed for at udnytte den goodwill, der er knyttet til Moulinex-mærket, ved gradvis at lade de produkter, han sælger under Moulinex-mærket, overgå til sit eget mærke, og øger sandsynligheden for, at SEB hurtigt vil vinde den kundekreds, der er knyttet til Moulinex-mærket, tilbage efter udløbet af den i tilsagnene fastsatte ikke-markedsføringsperiode.

85 Sagsøgeren har i denne forbindelse anført, at selv om Kommissionen muligvis har analyseret de nuværende grænseoverskridende salg af små elektriske husholdningsapparater, har den ikke rejst spørgsmålet om, i hvilket omfang de afgivne tilsagn kan tilskynde til parallelhandel.

86 Efter sagsøgerens opfattelse er det kun muligt at give (og begrunde) en fuld territorial beskyttelse ved at lade det pågældende mærke udgå fuldstændigt og uigenkaldeligt i de områder, hvor erhvervelsen af Moulinex-mærket rejser alvorlige konkurrencemæssige tvivl.

87 Kommissionen har med støtte fra Den Franske Republik og SEB gjort gældende, at sagsøgerens argumenter på dette punkt forkastet.

Rettens bemærkninger

88 Det skal bemærkes, at Kommissionen ved afgrænsningen af de relevante geografiske markeder i 30. betragtning i godkendelsesbeslutningen har fastslået, at »undersøgelserne i første fase har vist, at der er størst sandsynlighed for, at de pågældende geografiske markeder er nationale«.

89 Det fremgår af 27. betragtning til godkendelsesbeslutningen, at denne konstatering bygger på resultaterne af Kommissionens undersøgelser i fase I, som viser, at de markedsandele, der besiddes af aktørerne på disse markeder, varierer kraftigt afhængig af, hvilke medlemsstater og produktkategorier der er tale om [27. betragtning, litra a)], at varemærkernes indtrængen på markederne er meget forskellig i de forskellige geografiske områder [27. betragtning, litra b)], at produktspecifikationerne varierer fra medlemsstat til medlemsstat som følge af forbrugernes karakteristika og præferencer [27. betragtning, litra c)], at kunde/leverandørtilknytningen hovedsageligt er nationalt forankret [27. betragtning, litra d)], at de priser, der forlanges af distributørerne, kan variere væsentligt fra det ene nationale marked til det andet og følger forskellige tendenser [27. betragtning, litra e)], at de logistiske strukturer er nationale [27. betragtning, litra f)], og at distributionsstrukturerne er nationale, ligesom distributionskanalernes relative betydning varierer meget fra medlemsstat til medlemsstat [27. betragtning, litra g)].

90 Hvad nærmere angår kunde/leverandørtilknytningen har Kommissionen i 27. betragtning, litra d), fastslået:

»Tilknytningen mellem kunder og leverandører er hovedsageligt nationalt forankret. Selv om der eksisterer globale kontrakter med visse internationale supermarkedkoncerner, vedrører disse kontrakter alene de årlige og globale salgsmål. De pågældende koncerner har under Kommissionens undersøgelse bekræftet, at deres forsyningspolitik er national. Således er samtlige referencebestemmelser om produkter, priser, forsyning og fakturering fastsat i nationale kontrakter.«

91 Det skal bemærkes, at sagsøgeren i den foreliggende sag hverken bestrider de pågældende markeders nationale dimension eller nogen af de konstateringer, Kommissionen er fremkommet med i 27. betragtning til godkendelsesbeslutningen.

92 Tværtimod skal det bemærkes, at Kommissionens konklusioner på dette punkt bygger på svarene på de begæringer om oplysninger, som Kommissionen den 16. november 2001 sendte til fusionsparternes konkurrenter i henhold til artikel 11 i forordning nr. 4064/89 (herefter »spørgeskemaet til konkurrenterne«). Som svar på spørgsmål 12 i spørgeskemaet har sagsøgeren således selv fremhævet, at markederne har national dimension. Også i den NERA-rapport, sagsøgeren har forelagt Kommissionen under den administrative procedure, konkluderes det udtrykkeligt under punkt 2, at de relevante markeder er nationale. Til støtte for denne konklusion henviser såvel sagsøgeren som NERA i det væsentlige til de forhold, der er omhandlet i 27. betragtning til godkendelsesbeslutningen.

93 Det fremgår således, at det især er på grundlag af konkurrenternes, herunder sagsøgerens, bemærkninger, at Kommissionen i fase I har afvist den afgrænsning af de relevante geografiske markeder, som var foreslået af fusionsparterne, der havde gjort gældende, at disse markeder har verdensomspændende dimension.

94 Selv om det er korrekt, at et af de forhold, der har fået Kommissionen til at konkludere, at der består særskilte nationale markeder, nemlig de forskellige prisniveauer i medlemsstaterne, kan fremme udviklingen af parallelimport mellem medlemsstaterne, må det fastslås, at de øvrige forhold, Kommissionen støtter denne konklusion på, nemlig at varemærker og -specifikationer varierer afhængig af, hvilken medlemsstat der er tale om, og at forsynings-, logistik- og distributionsstrukturerne er nationale, tværtimod er til hinder for udviklingen af en sådan parallelimport.

95 Dette har sagsøgeren i øvrigt erkendt under den administrative procedure, hvor sagsøgeren som svar på spørgsmål 16 i spørgeskemaet til konkurrenterne har meddelt Kommissionen følgende:

»Vore erfaringer viser, at der findes parallelimport/eksport i EU, men ikke i særlig stort omfang som følge af de forskellige nationale kendetegn, der præger markederne i de forskellige EU-lande. Vi er af den opfattelse, at der i gennemsnit vil blive parallelimporteret yderligere 5% af produkterne på et givet marked, hvis priserne stiger med over 10%.«

96 De'Longhi har som svar på samme spørgsmål anført:

»En analyse af de pågældende markeder i de seneste fem år viser, hvor sjældent der foretages parallelimport. Der er ikke tegn på, at dette forhold vil ændre sig i den nærmeste fremtid.«

97 Endvidere har sagsøgeren i en e-mail af 10. december 2001 til Kommissionen, vedrørende de pågældende markeders geografiske dimension, til støtte for en national afgrænsning af markederne anført:

»Vi henviser endvidere til Kommissionens beslutninger i sagerne Kingfisher/BUT (IV/M.1248 fra 1998) og Kingfisher/Grosslabor (IV/M.1482 fra 1999), hvori Kommissionen har bekræftet, at den grænseoverskridende handel med bl.a. brødristere og strygejern i Europa er minimal, og at en lang række leverandører, selv om de opererer på det globale marked, fører en national salgspolitik som følge af de forskellige forbrugerpræferencer.«

98 Det må under disse omstændigheder konkluderes, at det er ubestridt, at der som følge af de relevante markeders nationale dimension kun var en ubetydelig parallelimport af produkter af mærket Moulinex før den pågældende fusion.

99 Sagsøgeren har ikke desto mindre gjort gældende, at Kommissionen ikke har undersøgt, i hvilket omfang de tilsagn, der er accepteret i godkendelsesbeslutningen, vil kunne stimulere parallelimporten. Under retsmødet har sagsøgeren og De'Longhi herom anført, at tilsagnene f.eks. kunne få SEB til at tilskynde sine distributører i de områder, der ikke er omfattet af tilsagnene, til at forsyne uafhængige detailhandlere i de af tilsagnene omfattede medlemsstater, hvilket vil fremme parallelimporten til skade for indehaverne af licensen til Moulinex-mærket i de sidstnævnte stater.

100 Det må dog fastslås, at sagsøgeren og De'Longhi hverken under den administrative procedure eller under sagsbehandlingen for Retten har fremlagt nogen form for bevis, som støtter disse påstande, som derfor forbliver ikke-underbyggede påstande.

101 Tværtimod har De'Longhi selv i et svar på spørgsmål 16 i spørgeskemaet til konkurrenterne udtrykkeligt fremhævet, at »der ikke [var] tegn på«, at parallelimportens marginale karakter »vil ændre sig i den nærmeste fremtid«.

102 Endvidere har hverken sagsøgeren eller De'Longhi bestridt, at de pågældende produkter også efter fusionen vil henhøre under særskilte nationale markeder.

103 Under disse omstændigheder synes tilsagnene ikke at kunne forøge parallelimportens omfang mærkbart. Den omstændighed, at brugsretten til Moulinex-mærket i henhold til tilsagnene kan overdrages til forskellige licenshavere i de forskellige medlemsstater, synes tværtimod at styrke de pågældende markeders nationale karakter. I disse tilfælde vil mærket i stedet for at have én virksomhed som indehaver have forskellige virksomheder som indehavere, som hver har ret til at udnytte Moulinex-mærket på det område, deres licens dækker. Under retsmødet har De'Longhi gjort gældende, at et sådant licenssystem fører til en opdeling af markedet, der vil kunne skabe yderligere hindringer for handelen inden for Fællesskabet.

104 Sagsøgerens argumenter om, at der ikke er taget hensyn til parallelimporten, beviser således ikke, at Kommissionen har begået en åbenbar skønsfejl på dette punkt.

c) Den alt for korte varighed af licensperioden og den efterfølgende ikke-markedsføringsperiode

Parternes argumenter

105 Sagsøgeren har med støtte fra De'Longhi gjort gældende, at varigheden af den eksklusive licens og den efterfølgende ikke-markedsføringsperiode er alt for kort til at gøre det muligt for en konkurrent at udnytte den goodwill, der er knyttet til Moulinex-mærket.

106 Ifølge sagsøgeren er det kun ganske undtagelsesvis, at det lykkes at introducere nye mærker på de relevante produktmarkeder, og det tager væsentligt mere end fem år at gennemføre en succesfuld udskiftning af et varemærke med et andet på markeder som dem, der er tale om i den foreliggende sag.

107 Som eksempel har sagsøgeren nævnt, at Philips i Brasilien har måtte bruge over ti år for at få kunderne til at skifte fra varemærket »Walita« til varemærket »Philips« på markedet for personlige plejeprodukter. Hensigten var gradvis helt at lade det »originale« varemærke udgå.

108 I modsætning til, hvad der var tilfældet i Brasilien, er kendsgerningerne i den foreliggende sag endvidere, i) at SEB forbliver på nabomarkederne som ejer af det mærke, hvis kunder skal overgå til licenshaveren, ii) at SEB uden tvivl atter vil markedsføre produkter under Moulinex-mærket på det af licensen omfattede område efter udløbet af ikke-markedsføringsperioden, og iii) at licenshaveren selv i licensperioden ikke er beskyttet mod parallelhandel med SEB-produkter, der bærer mærket Moulinex. Sagsøgeren finder, at denne situation i væsentlig grad vil mindske sandsynligheden for, at det lykkes at overføre den goodwill, der er knyttet til Moulinex-mærket, til indehaveren af licensen til dette mærke, samtidig med, at den gør det muligt for SEB at få goodwill'en tilbage efter udløbet af ikke-markedsføringsperioden.

109 Sagsøgeren har i denne forbindelse fremhævet, at i modsætning til, hvad Kommissionen synes at tro (140. betragtning til godkendelsesbeslutningen), er der ingen sammenhæng overhovedet mellem et elektrisk husholdningsapparats gennemsnitlige levetid (tre år) og varigheden af licensen og af den efterfølgende ikke-markedsføringsperiode, idet mærkeloyaliteten ikke er knyttet til de forskellige produkter.

110 Endelig mener sagsøgeren, at det vil være forholdsvis let for SEB at genindføre Moulinex-mærket efter ikke-markedsføringsperioden, idet SEB med sin omfattende mærkeportefølje indtager en solid position på markedet, idet virksomheden har fået tilladelse til at opretholde aktiviteter i tilknytning til Moulinex-mærket i et stort antal EF/EØS-lande, der ikke er omfattet af løsningsforslaget, og idet Moulinex-mærket ikke er et nyt mærke, men derimod et mærke, der indtil for blot få år siden havde en meget stærk markedsposition i de medlemsstater, hvor mærket vil blive genindført.

111 Kommissionen har med støtte fra Den Franske Republik og SEB gjort gældende, at sagsøgerens argumenter på dette punkt skal forkastes.

Rettens bemærkninger

112 Med henblik på undersøgelsen af sagsøgerens klagepunkter vedrørende tilsagnenes gyldighedsperiode bemærkes, at tilsagnene i henhold til deres punkt 1, litra a), andet afsnit, har til formål at tillade anvendelsen af Moulinex-mærket sammen med et af licenshaverens egne mærker for at gøre det muligt for licenshaveren under og efter denne »co-branding«-periode at etablere eller styrke sit eget mærke på det pågældende marked. Med henblik herpå vil licenshaveren i hele licensperioden være berettiget til enten straks at anvende Moulinex-mærket sammen med sit eget mærke eller foreløbig at anvende Moulinex-mærket alene for senere at gennemføre en »co-branding«. Ifølge samme bestemmelse vil licenshaveren også frit kunne skifte fra »co-branding« til sit eget mærke når som helst i licensens løbetid.

113 Det skal tillige bemærkes, at det af tilsagnenes punkt 1, litra g), tredje afsnit, fremgår, at licenshaverne for at opnå dette mål skal råde over deres eget mærke, som kan anvendes sammen med Moulinex-mærket, medmindre der er tale om virksomheder, der har detailhandel som hovedaktivitet.

114 Det fremgår af det ovenfor anførte, at formålet med tilsagnene ikke er at tillade hver enkelt licenshaver at udnytte Moulinex-mærket som sådant, men at gøre det muligt for licenshaverne i en overgangsperiode, i hvilken de vil have ret til at anvende deres eget mærke sammen med Moulinex-mærket, at sikre en overgang fra Moulinex-mærket til deres egne mærker, således at disse vil kunne konkurrere med Moulinex-mærket efter overgangsperioden, når SEB igen vil være berettiget til at anvende Moulinex-mærket i de ni berørte medlemsstater.

115 I modsætning til, hvad sagsøgeren har hævdet, har tilsagnene således ikke til formål at introducere et nyt mærke i de ni berørte medlemsstater, men at gøre det muligt for licenshaverne at etablere eller styrke deres eget mærke som effektiv konkurrent til Moulinex-mærket.

116 Da tilsagnene har til formål at gøre det muligt for licenshaverne at etablere eller styrke deres eget mærke som effektiv konkurrent til Moulinex-mærket, er den af sagsøgeren påberåbte omstændighed, nemlig at SEB i betragtning af sin nuværende store markedsandel og sin omfattende varemærkeportefølje og i betragtning af Moulinex-mærkets omdømme uden besvær vil være i stand til at genindføre Moulinex-mærket i de ni berørte medlemsstater, irrelevant i den foreliggende sag. Spørgsmålet er nemlig ikke, om SEB vil være i stand til at genindføre Moulinex-mærket i de berørte medlemsstater, hvilket i øvrigt må være udgangspunktet for afgørelsen af, om de tilsagn, der er accepteret i godkendelsesbeslutningen, er tilstrækkelige, men derimod, om licenshaverne vil være i stand til at etablere eller styrke deres egen stilling som faktiske konkurrenter til SEB.

117 Det må således undersøges, om den i tilsagnene fastsatte overgangsperiode er tilstrækkelig lang til at opnå dette mål.

118 Det skal i denne forbindelse for det første bemærkes, at i henhold til tilsagnenes punkt 1, litra c), første afsnit, vil hver licens til Moulinex-mærket i de ni berørte medlemsstater få en løbetid på fem år. Endvidere har SEB i henhold til samme bestemmelse samt tilsagnenes punkt 1, litra c), andet afsnit, forpligtet sig til i licensaftalens løbetid og tre år efter aftalens udløb ikke at markedsføre små elektriske husholdningsapparater, der indgår i en af de omhandlede 13 produktkategorier, samt andre husholdningsapparater uden for disse kategorier som f.eks. støvsugere og mikrobølgeovne, under Moulinex-mærket i de ni berørte medlemsstater.

119 Det fremgår af disse bestemmelser, at den samlede løbetid for de tilsagn, ifølge hvilke SEB ikke må markedsføre sine produkter under Moulinex-mærket, i modsætning til hvad sagsøgeren har hævdet, ikke er på fem år, men på otte år, nemlig først de fem år, hvor licenshaveren har eneret til at udnytte Moulinex-mærket enten alene eller sammen med sit eget mærke, og derefter de tre år, hvor SEB forpligter sig til ikke at markedsføre produkter under Moulinex-mærket i de pågældende lande. SEB vil således i otte år være frataget retten til at udnytte Moulinex-mærket i de pågældende medlemsstater.

120 Det fremgår ligeledes af de nævnte bestemmelser, at enhver anvendelse af Moulinex-mærket i de ni berørte medlemsstater vil ophøre i en periode på mindst tre år og, i hvert fald i teorien, højst otte år. Ifølge tilsagnene vil hver licenshaver nemlig frit kunne afgøre, hvornår han ønsker at gå fra »co-branding« til sit eget mærke. SEB har således i sit interventionsindlæg over for Retten oplyst, at de nuværende licensansøgere overvejer at skifte fra »co-branding« til deres eget mærke efter tre-fire år, hvilket i de berørte medlemsstater indebærer, at Moulinex-mærket vil forsvinde i en periode på ca. fem år.

121 Et sådant fravær af Moulinex-mærket på salgstederne vil gøre det muligt for licenshaverne varigt at fæste kendskabet til deres eget mærke. Fraværet vil ligeledes indebære, at SEB ikke vil være i stand til at genvinde Moulinex' markedsandele, når selskabet får mulighed for at genindføre mærket på de relevante markeder efter ikke-markedsføringsperioden.

122 Det skal i øvrigt bemærkes, at Kommissionen i 140. betragtning til godkendelsesbeslutningen uden at blive modsagt på dette punkt af sagsøgeren har fastslået, at den gennemsnitlige levetid for små elektriske husholdningsapparater er på ca. tre år.

123 Tilsagnenes gyldighed vil således strække sig over en periode, der næsten svarer til tre hele produktlivscykler, mens den periode, i hvilken enhver anvendelse af Moulinex-mærket vil ophøre, svarer til mindst én livscyklus.

124 Kommissionen har i denne forbindelse fremhævet, også uden at blive modsagt af sagsøgeren, at det på et nabomarked til det her omhandlede marked, nemlig markedet for hårde hvidevarer, er lykkedes for Whirlpool at skifte fra Philips-mærket til Whirlpool-mærket på tre år, nemlig mellem 1990 og 1993, dvs. et tidsrum svarende til et produkts levetid. Denne overgang har fundet sted på et tidspunkt, hvor Philips-mærket blev anvendt og støttet af Philips på nabomarkeder.

125 Det skal ligeledes bemærkes, at Kommissionen i sin meddelelse om begrænsninger, der er direkte knyttet til og nødvendige for gennemførelsen af fusioner (EFT 2001 C 188, s. 5, punkt 15), har anført, at ved virksomhedsoverdragelser er det konkurrenceforbud, der pålægges sælgeren for at sikre, at hele værdien af de overdragne aktiver overgår til køberen, berettiget i en periode på indtil tre år, når overdragelsen af virksomheden omfatter både goodwill og knowhow, og i to år, når der kun er tale om goodwill. I den foreliggende sag strækker den periode, i hvilken SEB forpligter sig til ikke at anvende Moulinex-mærket i de af licenserne omfattede områder, sig over otte år.

126 Det skal for det andet bemærkes, at licenshaverne ifølge tilsagnenes punkt 1, litra g), første afsnit, skal være »levedygtige og uafhængige virksomheder, der i dag er til stede på markedet eller potentielt er i stand til at trænge ind på markedet, og som ikke har nogen tilknytning til SEB-koncernen, men har de kvalifikationer og den motivation, der er nødvendig for at udøve en aktiv og effektiv konkurrence på de relevante markeder«. Som nævnt ovenfor skal licenshaverne i henhold til punkt 1, litra g), tredje afsnit, endvidere råde over deres eget mærke, som kan anvendes sammen med Moulinex-mærket, medmindre der er tale om virksomheder, der har detailhandel som hovedaktivitet.

127 Det må fastslås, at disse bestemmelser ved at indskrænke licenshavernes kreds til virksomheder, der allerede er til stede på markedet, eller som er i stand til at trænge ind på markedet på kort sigt, og som besidder deres eget mærke, effektivt medvirker til, at licenshaverne bliver faktiske konkurrenter inden for den i tilsagnene fastsatte frist. Dette understøttes yderligere af, at virksomheder, der har detailhandel som hovedaktivitet, selv om de råder over egne mærker i henhold til tilsagnenes punkt 1, litra g), tredje afsnit, alligevel ikke kan komme i betragtning som licenshavere. Kommissionen har da også i 27. betragtning, litra d), og 37. betragtning til godkendelsesbeslutningen uimodsagt af sagsøgeren fastslået, at disse virksomheders egne mærker, dvs. »distributørmærker«, står svagt på de relevante markeder.

128 Det må således konkluderes, at tilsagnenes gyldighedsperiode ikke forekommer at være åbenbart utilstrækkelig til at give indehaverne af licenser til Moulinex-mærket mulighed for at etablere eller styrke deres eget mærke som en faktisk konkurrent til Moulinex-mærket i de ni berørte medlemsstater.

129 Sagsøgerens klagepunkter vedrørende tilsagnenes gyldighedsperiode kan derfor ikke tages til følge.

d) Udelukkelse af Frankrig, hvor der består den mest alvorlige konkurrencemæssige tvivl

Parternes argumenter

130 Ifølge sagsøgeren, der støttes af De'Longhi, har Kommissionen ikke fastsat nogen betingelser hvad angår det nationale marked, hvor konkurrencevilkårene berøres mest af erhvervelsen af mærket, nemlig Frankrig, selv om der ikke hersker nogen tvivl om, at så længe licenshaverne ikke med sikkerhed ved, hvilken endelig »løsning« der vil blive vedtaget for det franske marked, og så længe der derfor er stor risiko for, at SEB's stilling på det franske marked vil gøre tilsagnene vedrørende de øvrige berørte medlemsstater værdiløse, vil det være vanskeligt for SEB at finde seriøse og levedygtige ansøgere til en licens.

131 Dette skyldes ifølge sagsøgeren for det første, at SEB i denne periode fortsat vil administrere Moulinex' forretninger som sine egne og være i stand til at udnytte Moulinex-mærket via distributionsnettene i hele Fællesskabet. For det andet vil SEB's adgang til forretningsmæssigt følsomme oplysninger om produktion (eller manglende produktion), kapacitet, strategi og resultater på Moulinex' marked give SEB en yderligere konkurrencefordel ved at gøre det muligt for selskabet at tilpasse sin markedsadfærd under hensyntagen til oplysninger, som SEB's konkurrenter ikke råder over.

132 Kommissionen har med støtte fra Den Franske Republik og SEB gjort gældende, at sagsøgerens argumenter på dette punkt skal forkastes.

Rettens bemærkninger

133 Det skal erindres, at Kommissionen ved beslutning af 8. januar 2002, der blev vedtaget med hjemmel i artikel 9, stk. 2, litra a), i forordning nr. 4064/89, har henvist undersøgelsen af fusionens virkninger for de relevante markeder i Frankrig til de franske konkurrencemyndigheder. Som Kommissionen udtrykkeligt har anført i 43. betragtning til godkendelsesbeslutningen, er disse markeder derfor ikke omfattet af beslutningen.

134 Da udelukkelsen af de pågældende franske markeder fra den undersøgelse, der er gennemført i forbindelse med godkendelsesbeslutningen, er en konsekvens af henvisningsbeslutningen, er spørgsmålet, om Kommissionen er berettiget til at bestemme, at de nævnte markeder ikke skal være omfattet af de tilsagn, fusionsparterne afgiver for at fjerne enhver alvorlig tvivl i slutningen af fase I, tæt forbundet med prøvelsen af henvisningsbeslutningens lovlighed. Spørgsmålet vil derfor blive behandlet nedenfor i forbindelse med behandlingen af påstanden om annullation af henvisningsbeslutningen.

135 Da det, der her behandles, er påstanden om annullation af godkendelsesbeslutningen, skal det således på dette stadium alene undersøges, om effektiviteten af de af Kommissionen accepterede tilsagn i hver af de ni pågældende medlemsstater som hævdet af sagsøgeren vil blive påvirket af, at de relevante markeder i Frankrig bliver underkastet en særlig undersøgelse, der foretages af de franske konkurrencemyndigheder, og hvis udfald på tidspunktet for vedtagelsen af godkendelsesbeslutningen er ukendt og usikkert.

136 Som fastslået ovenfor har ingen af parterne bestridt, at de pågældende produkter tilhører særskilte nationale markeder. Kommissionen har således uden at blive modsagt af sagsøgeren, i 27. betragtning til godkendelsesbeslutningen bl.a. fastslået, at forbindelserne mellem kunder og leverandører, de logistiske strukturer og distributionsstrukturerne er organiseret på nationalt plan.

137 I øvrigt har Retten ovenfor fastslået, at parallelimporten af de pågældende produkter mellem medlemsstaterne er ubetydelig.

138 Det må under disse omstændigheder fastslås, at den usikkerhed, som består med hensyn til udfaldet af sagsbehandlingen i Frankrig, ikke synes at kunne hindre indgåelsen af aftaler om licens til Moulinex-mærket med seriøse og levedygtige licenshavere i andre medlemsstater. I betragtning af den nationale dimension af markederne for de pågældende produkter, og da der kun i ubetydeligt omfang sker parallelimport mellem medlemsstaterne, er indehaverne af licenserne til Moulinex-mærket i de pågældende ni medlemsstater ikke i konkurrence med den eller de virksomheder, som anvender Moulinex-mærket på de relevante markeder i Frankrig. Situationen for licenshaverne uden for Frankrig bliver derfor så meget desto mindre berørt af usikkerheden med hensyn til, hvem der i fremtiden vil komme til at anvende Moulinex-mærket i Frankrig.

139 Selv om den af sagsøgeren påståede usikkerhed kan vanskeliggøre indgåelsen af licensaftaler med seriøse og levedygtige virksomheder i de berørte ni medlemsstater, er SEB's valg af licenshavere, som Kommissionen med rette har anført, i henhold til tilsagnenes punkt 1, litra i), under alle omstændigheder betinget af Kommissionens godkendelse, idet Kommissionen i henhold til punkt 1, litra g), i tilsagnene skal kontrollere, at licenshaverne er »levedygtige og uafhængige virksomheder, der i dag er til stede på markedet eller potentielt er i stand til at trænge ind på markedet, og som ikke har nogen tilknytning til SEB-koncernen, men har de kvalifikationer og den motivation, der er nødvendig for at udøve en aktiv og effektiv konkurrence på de relevante markeder«.

140 Endvidere skal bemærkes, at tilsagnene sikrer, at det tidsrum, hvor SEB endnu kan udnytte Moulinex-mærket, mens der forhandles om licensaftalerne, ikke vil overskride det minimum, der er nødvendigt for at indgå de nævnte aftaler, idet der i henhold til tilsagnenes punkt 1, litra h), i tilfælde af, at SEB ikke indgår licensaftalerne inden for den fastsatte frist, der eventuelt er forlænget som følge af særlige omstændigheder, vil blive indsat en uafhængig og af Kommissionen godkendt befuldmægtiget i SEB's sted, der skal indgå aftalerne. I henhold til tilsagnenes punkt 2, litra e), nr. iv), vil den befuldmægtigede skulle udføre denne opgave inden for en nærmere fastsat frist.

141 Endvidere begrænses usikkerheden vedrørende udfaldet af sagsbehandlingen i Frankrig principielt af, at de franske myndigheder i henhold til artikel 9, stk. 6, i forordning nr. 4064/89 skal tage stilling til fusionen inden for en frist på fire måneder.

142 Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at i den periode, hvor de franske konkurrencemyndigheder behandler fusionen, vil SEB, eftersom selskabet ikke vil være i stand til at foreslå seriøse og levedygtige licenshavere, fortsat administrere Moulinex' aktiviteter og være beføjet til at udnytte Moulinex-mærket via distributionsnettene i hele Fællesskabet. Sagsøgeren er i øvrigt af den opfattelse, at SEB vil få adgang til følsomme forretningsmæssige oplysninger vedrørende Moulinex, der vil gøre det muligt for SEB at tilpasse sin adfærd under hensyntagen til oplysninger, som SEB's konkurrenter ikke råder over.

143 Sagsøgeren lægger således Kommissionen til last, at denne betingelsesløst har givet SEB tilladelse til at gennemføre fusionen, idet SEB, indtil samtlige licensaftaler er indgået, fortsat har ret til at udnytte Moulinex-mærket i samtlige medlemsstater, herunder de af tilsagnene omfattede lande, hvilket bl.a. vil give SEB adgang til visse følsomme forretningsmæssige oplysninger.

144 Ud over at dette klagepunkt er uden sammenhæng med udelukkelsen af de berørte franske markeder fra tilsagnenes anvendelsesområde, skal bemærkes, at sagsøgeren ikke har gjort gældende, at den frist, SEB har til at indgå licensaftalerne, er for lang.

145 Det skal endvidere fastslås, at SEB's udnyttelse af Moulinex-mærket i den periode, hvori der forhandles om licensaftaler, er retfærdiggjort ved SEB's forpligtelse til i henhold til tilsagnenes punkt 1, litra h), fjerde afsnit, at opretholde Moulinex-mærkets fulde økonomiske og konkurrencemæssige værdi i hver af de ni berørte medlemsstater, indtil de nævnte aftaler er indgået. Denne bestemmelse mindsker på ingen måde tilsagnenes effektivitet, men bidrager derimod uomtvisteligt til at sikre denne effektivitet, idet bestemmelsen giver licenshaverne mulighed for umiddelbart at etablere sig som effektive konkurrenter. Det kan nemlig ikke nægtes, at indgåelsen af licensaftaler i ni forskellige medlemsstater er en forholdsvis kompliceret proces, og at den manglende anvendelse af Moulinex-mærket under denne proces vil kunne skade mærkets konkurrenceevne.

146 Det følger af det ovenfor anførte, at Kommissionen ikke har begået nogen åbenbar skønsfejl ved at bestemme, at de relevante markeder i Frankrig ikke skal være omfattet af tilsagnene.

e) Manglende hensyntagen til de geografiske følger af spredningen af licenserne

Parternes argumenter

147 Sagsøgeren har med støtte fra De'Longhi gjort gældende, at et tilsagn om at indrømme midlertidige licenser, der kun omfatter et begrænset antal medlemsstater - som i visse tilfælde er geografisk isolerede - ikke påfører SEB en passende konkurrencemæssig begrænsning.

148 Især har sagsøgeren hvad angår Spanien hævdet, at godkendelsesbeslutningen vil give SEB mulighed for ikke alene at skabe eller styrke en dominerende stilling på en række spanske produktmarkeder, men også at indkapsle det portugisiske marked, som er et af de nationale markeder, hvor SEB og Moulinex tilsammen har den stærkeste stilling. Under disse omstændigheder kan sagsøgeren ikke se, hvorledes en potentiel midlertidig indehaver af licensen til Moulinex-mærket i Portugal under normale økonomiske forhold kan siges at have tilstrækkeligt attraktive kommercielle udsigter.

149 Sagsøgeren har gjort gældende, at den betingelsesløse godkendelse af transaktionen for så vidt angår det spanske marked vil få væsentlige følger for effektiviteten af SEB's tilsagn vedrørende Portugal. Sagsøgeren har tilføjet, at SEB's styrkede markedsposition i Spanien direkte truer effektiviteten af enhver foranstaltning, myndighederne kan tænkes at træffe for så vidt angår Frankrig.

150 Sagsøgeren har anført, at Kommissionen ved ikke at tage hensyn til de grænseoverskridende aspekter af konkurrencen på de relevante markeder og disse aspekters indvirkning på effektiviteten af de påbudte løsninger har fraveget sin faste praksis, således som denne er kommet til udtryk i sag COMP/M.1802 - Unilever/Amora-Maille af 8. marts 2000, sag IV/M.1578 - Sanitex/Sphinx af 1. december 1999 og sag COMP/M.2283 - Schneider/Legrand af 10. oktober 2000.

151 Kommissionen har med støtte fra Den Franske Republik og SEB gjort gældende, at sagsøgerens argumenter på dette punkt skal forkastes.

Rettens bemærkninger

152 Ved dette klagepunkt har sagsøgeren i det væsentlige lagt Kommissionen til last, at denne har begrænset tilsagnene til alene at omfatte de medlemsstater, hvor Kommissionen har konkluderet, at der består alvorlig tvivl med hensyn til fusionens forenelighed med fællesmarkedet, og ikke de øvrige medlemsstater. Ifølge sagsøgeren kan SEB's position i de sidstnævnte medlemsstater påvirke effektiviteten af de tilsagn, der er afgivet for de førstnævnte medlemsstaters vedkommende.

153 Det skal for det første bemærkes, at sagsøgeren, som Kommissionen med rette har påpeget, i forbindelse med dette klagepunkt blot har fremsat generelle påstande, der på ingen måde er underbygget. I stævningen er det eneste konkrete argument, der er fremsat til støtte for sagsøgerens klagepunkt, en påstand om, at »Kommissionen især burde have taget hensyn til situationen i Spanien«, i det væsentlige med den begrundelse, at SEB »[...] vil være i stand til at indkapsle det portugisiske marked, som er et af de nationale markeder, hvor SEB-mærket og Moulinex-mærket tilsammen har langt den stærkeste stilling«. Sagsøgeren har tillige, uden at underbygge sin påstand herom, gjort gældende, at SEB's stilling i Spanien truer effektiviteten af enhver foranstaltning, myndighederne vil kunne tænkes at træffe for så vidt angår Frankrig.

154 Som svar på et skriftligt spørgsmål fra Retten, hvorved denne har anmodet sagsøgeren om at præcisere denne del af klagepunktet, har sagsøgeren forklaret, at klagepunktet ikke skal opfattes som en anfægtelse af den konkurrencemæssige analyse af de relevante markeder i Spanien som sådan, men alene som en kritik af, at Kommissionen ikke har undersøgt den eventuelle vekselvirkning mellem de forskellige nationale markeder. Ud over de i stævningen nævnte vekselvirkninger mellem de relevante markeder i Spanien på den ene side og de relevante markeder i Portugal og Frankrig på den anden har side har sagsøgeren i sine svar nævnt Finlands situation i forhold til de skandinaviske lande. I sine svar har sagsøgeren gentaget, at hvis tilsagnene skal gøre det muligt for en uafhængig konkurrent at etablere sig med succes, burde Kommissionen have ladet disse tilsagn omfatte de medlemsstater, hvor der ikke er konstateret nogen alvorlig tvivl.

155 Med henblik på gennemgangen af dette klagepunkt skal for det første bemærkes, at SEB i henhold til tilsagnene forpligter sig til at indgå en enelicensaftale vedrørende Moulinex-mærket med tredjeparter i ni medlemsstater, nemlig Østrig, Tyskland, Belgien, Danmark, Grækenland, Norge, Nederlandene, Portugal og Sverige. Derimod er SEB ikke ved tilsagnene forpligtet til at indgå en sådan licensaftale i de øvrige medlemsstater, nemlig Spanien, Finland, Frankrig, Irland, Italien og Det Forenede Kongerige.

156 Det er således med rette, at sagsøgeren med hensyn til det eneste underbyggede eksempel i stævningen har anført, at der ifølge tilsagnene skal indrømmes licens til at anvende mærket i Portugal, men ikke i Spanien.

157 Det må endvidere fastslås, at årsagen til, at tilsagnene omfatter de relevante markeder i Østrig, Tyskland, Belgien, Danmark, Grækenland, Norge, Nederlandene, Portugal og Sverige er, at Kommissionen har konstateret, at fusionen på flere af de relevante produktmarkeder i disse medlemsstater rejser alvorlig tvivl med hensyn til foreneligheden med fællesmarkedet.

158 Da Kommissionen derimod har henvist undersøgelsen af fusionens virkninger for de relevante markeder i Frankrig til de franske konkurrencemyndigheder, er disse markeder ikke omfattet af tilsagnene. Hvad angår de relevante markeder i Spanien, Finland, Irland, Italien og Det Forenede Kongerige har Kommissionen ifølge 83.-127. betragtning til godkendelsesbeslutningen skønnet, at fusionen kun i ubetydelig grad ændrer konkurrencevilkårene i disse lande. Derfor har Kommissionen konkluderet, at fusionen her ikke rejser alvorlig tvivl med hensyn til foreneligheden med fællesmarkedet.

159 Hvad angår de relevante markeder i Spanien har Kommissionen således i henhold til 115.-117. betragtning fastslået, at trods SEB's og Moulinex' stærke stilling på to produktmarkeder, nemlig markederne for elkedler og bordovne, råder detailhandlerne over alternative mærker med et godt omdømme, som dækker hele udvalget af små elektriske husholdningsapparater, der kan anvendes i stedet for fusionsparternes produkter. Under disse omstændigheder finder Kommissionen, at »ethvert forsøg på konkurrencebegrænsende adfærd på disse markeder derfor vil blive straffet ved, at der købes færre SEB- og Moulinex-produkter på de øvrige markeder, hvor den fusionerede enhed realiserer 85%-95% af sin omsætning, hvilket kan bevirke, at det ikke vil være økonomisk fordelagtigt for parterne at forhøje priserne«. I en besvarelse af et skriftligt spørgsmål fra Retten har sagsøgeren bekræftet, at selskabet ikke bestrider disse vurderinger.

160 I øvrigt skal det her gentages, at det er ubestridt, at de pågældende produkter hører til særskilte nationale markeder. I denne forbindelse er det relevant at erindre om, at sagsøgeren som nævnt i præmis 91 ff. under den administrative procedure for Kommissionen selv har fremhævet de relevante markeders nationale dimension.

161 Det kan således anses for godtgjort, at de relevante markeder i Spanien og Portugal i lighed med de relevante markeder i de øvrige medlemsstater er særskilte nationale markeder.

162 Endelig har sagsøgeren som nævnt ovenfor selv erkendt, at parallelimporten til de relevante markeder kun har et ubetydeligt omfang.

163 Under disse omstændigheder må det fastslås, at indrømmelsen af en licens til Moulinex-mærket i en af de ni medlemsstater, der er omfattet af tilsagnene, på ingen måde kan blive berørt af situationen i en anden medlemsstat, selv ikke hvis der er tale om et naboland, sådan som det er tilfældet med de relevante markeder i Spanien. Da sagsøgeren nemlig erkender, dels at der ikke er risiko for at skabe eller styrke en dominerende stilling på de relevante markeder i Spanien, dels at de relevante spanske markeder udgør særskilte nationale markeder, der er adskilt fra de relevante markeder i Portugal, samt at parallelimporten mellem disse markeder har et ubetydeligt omfang, må det heraf udledes, at sagsøgeren erkender, at der ikke var grund til at kræve indgåelse af en licensaftale i Spanien, og at konkurrencesituationen i Spanien ikke kan påvirke den konkurrencemæssige situation for indehaveren af Moulinex-licensen i Portugal.

164 Hvad angår sagsøgerens påstand om, at Moulinex- og SEB-mærkerne er blandt de stærkeste mærker i Portugal, skal bemærkes, at denne omstændighed ikke godtgør, at en licens, der dækker de relevante markeder i Portugal, vil være lidet attraktiv, men tværtimod kan tilskynde en virksomhed til at anmode om licens for disse markeder, især da det ikke er SEB, men Moulinex, der har den største markedsandel i Portugal.

165 Af samme årsag gælder disse betragtninger også hvad angår de påståede virkninger af styrkelsen af SEB's stilling i Spanien for de tilsagn, der måtte blive krævet i Frankrig, eller hvad angår de påståede virkninger af styrkelsen af SEB's position i Finland for de tilsagn, der er afgivet for Sverige, Norge og Danmark.

166 Endelig anfægtes disse konklusioner heller ikke af, at Kommissionen som følge af »porteføljeeffekten« har ladet varemærkelicensen i hver af de ni medlemsstater, der er omfattet af tilsagnene, dække samtlige berørte produkter, herunder dem, med hensyn til hvilke fusionen ikke skaber eller styrker en dominerende stilling.

167 Det fremgår nemlig af 141. betragtning til godkendelsesbeslutningen, at udvidelsen af tilsagnene til at omfatte samtlige berørte produkter skyldes Kommissionens ønske om at forhindre, at SEB udnytter Moulinex-mærket i konkurrence med licenshaverne i de ni berørte medlemsstater. Omvendt bevirker den omstændighed, at SEB fortsat kan anvende Moulinex-mærket på de nationale markeder, der ikke er omfattet af tilsagnene, ikke, at SEB konkurrerer med licenshaverne i de medlemsstater, hvor der ifølge Kommissionen består alvorlig tvivl, idet licenshaverne i disse lande har en eksklusiv licens. Argumentationen i 141. betragtning til den anfægtede beslutning indebærer således ikke, at Kommissionen skal udvide tilsagnene til at omfatte samtlige medlemsstater.

168 Dette klagepunkt kan således ikke føre til en konstatering af, at Kommissionen har begået en åbenbar skønsfejl, og det må derfor forkastes.

f) Mulighed for at have forskellige licenshavere for forskellige medlemsstater

Parternes argumenter

169 Sagsøgeren har med støtte fra De'Longhi gjort gældende, at muligheden for at have forskellige licenshavere for de forskellige medlemsstater, som tilsagnene giver, alvorligt vil påvirke de påbudte løsningers virkninger for markedssituationen ved at øge risikoen for, at de licenshavere, der findes af SEB, ikke reelt er levedygtige konkurrenter.

170 Kommissionen har med støtte fra Den Franske Republik og SEB gjort gældende, at sagsøgerens argumenter på dette punkt skal forkastes.

Rettens bemærkninger

171 Det skal bemærkes, at SEB i henhold til tilsagnenes punkt 1, litra a), første afsnit, forpligter sig til at indgå en aftale om eksklusiv licens til Moulinex-mærket i hver af de ni berørte medlemsstater. Ifølge tilsagnene, bl.a. punkt 1, litra c), sidste afsnit, kan disse licensaftaler indgås med én eller flere licenshavere.

172 Med henblik på behandlingen af sagsøgerens klagepunkt skal det for det første igen fremhæves, at det er ubestridt,