DOM AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (FEMTE AFDELING) DEN 24. JANUAR 1991. - EDWARD PATRICK LATHAM MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - TJENESTEMAND - BEDOEMMELSESRAPPORT - ERSTATNING. - SAG T-63/89.



Samling af Afgørelser 1991 side II-00019



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Tjenestemaend - bedoemmelse - bedoemmelsesrapport - udfaerdigelse - forsinkelse - kan ikke medfoere annullation

(Tjenestemandsvedtaegten, art. 43)

2. Tjenestemaend - bedoemmelse - bedoemmelsesrapport - judiciel kontrol - graenser

(Tjenestemandsvedtaegten, art. 43)

3. Tjenestemaend - bedoemmelse - en institutions interne direktiv om bedoemmelsesproceduren - retsvirkninger

(Tjenestemandsvedtaegten, art. 43 og 110)

4. Tjenestemaend - bedoemmelse - bedoemmelsesrapport - tjenestemand der har skiftet stilling i bedoemmelsesperioden - bedoemmernes pligter

(Tjenestemandsvedtaegten, art. 43)

5. Tjenestemaend - bedoemmelse - bedoemmelsesrapport - udfaerdigelse - forsinkelse - tjenestlig fejl der medfoerer ikke-oekonomisk skade

(Tjenestemandsvedtaegten, art. 43)

Sammendrag

1. En forsinkelse med hensyn til afslutningen af bedoemmelsesproceduren kan under ingen omstaendigheder i sig selv paavirke gyldigheden af bedoemmelsesrapporten og derfor ikke danne grundlag for en annullation af denne.

2. Vaerdiladede vurderinger af tjenestemaend i bedoemmelsesrapporter er ikke undergivet judiciel kontrol, der kun omfatter en efterproevelse af, om der foreligger formfejl, om administrationens bedoemmelser er behaeftet med aabenbare faktiske vildfarelser, eller om der foreligger magtfordrejning.

3. En beslutning, som traeffes af en faellesskabsinstitution og meddeles samtlige ansatte, og som skal garantere en ensartet behandling af de beroerte tjenestemaend med hensyn til bedoemmelse - som f.eks. vejledningen i bedoemmelse - er et internt direktiv, ogsaa selv om beslutningen ikke kan betragtes som en almindelig gennemfoerelsesbestemmelse i henhold til vedtaegtens artikel 110, og maa som saadan betragtes som indeholdende retningslinjer, som administrationen har paalagt sig selv, og som den ikke kan tilsidesaette uden begrundelse, idet lighedsgrundsaetningen ellers ville blive kraenket.

4. Bedoemmelsesrapporten har i foerste raekke til formaal at sikre, at administrationen regelmaessigt faar saa fuldstaendige oplysninger som muligt om, hvorledes tjenestemanden udfoerer de opgaver, der er paalagt ham. Bedoemmelsesrapporten kan kun fuldt ud opfylde denne funktion, hvis de overordnede i de andre tjenestegrene, hvor den paagaeldende tjenestemand har gjort tjeneste, forinden hoeres og saaledes gives lejlighed til at fremfoere deres eventuelle bemaerkninger. Det er en vaesentlig sagsbehandlingsfejl, at denne hoering ikke finder sted, og dette medfoerer, at bedoemmelsesrapporten er ugyldig.

5. En forsinkelse paa mere end tre aar med udfaerdigelsen af en bedoemmelsesrapport er ikke forenelig med god forvaltningsskik. Foreligger der ikke saerlige omstaendigheder, der kan begrunde forsinkelsen, er der tale om en tjenstlig fejl, der kan medfoere en ikke-oekonomisk skade for tjenestemanden, idet det kan give anledning til usikkerhed og uro, at hans personlige aktmappe er mangelfuld eller ufuldstaendig.

En tjenestemand afskaeres kun fra godtgoerelse for den paastaaede ikke-oekonomiske skade, saafremt vedkommende selv i naevnevaerdig grad har medvirket til forsinkelsen.

Dommens præmisser

Sagsfremstilling

1 Sagsoegeren, der har vaeret tjenestemand ved Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber siden 1971, arbejdede fra august 1973 i Generaldirektorat (herefter benaevnt "GD") III (Det Indre Marked), der senere har aendret navn til "Det Indre Marked og Industrien". Han blev pr. 1. februar 1983 overfoert GD XI (Miljoe, Forbrugerbeskyttelse og Nuklear Sikkerhed), hvor han arbejdede i Afdelingen for "Fremme af Forbrugerinteresser".

2 Direktoeren i GD III/D, Ivo Schwartz, udarbejdede udkast til bedoemmelsesrapport for sagsoegeren for perioden 1. juli 1981-30. juni 1983, som sagsoegeren den 30. marts 1987 blev gjort bekendt med. Efter en samtale med sagsoegeren den 13. april 1987 udfaerdigede Ivo Schwartz den 6. maj 1987 den endelige bedoemmelsesrapport. Sagsoegeren anmodede derefter om, at rapporten blev forelagt for bedoemmeren i appelleddet, der den 7. juli 1987 udfaerdigede bedoemmelsen i appelleddet. Sagsoegeren forelagde herefter bedoemmelsen for Det Paritetiske Bedoemmelsesudvalg, som afgav udtalelse den 15. februar 1988. Det Paritetiske Bedoemmelsesudvalg henstillede i sin udtalelse, at bedoemmeren i appelleddet gennemgik bedoemmelsen paa ny. Bedoemmeren i appelleddet besluttede at fastholde bedoemmelsen uden aendringer, og den endelige rapport af 17. marts 1988 blev den 18. marts 1988 tilstillet sagsoegeren.

3 Sagsoegeren indgav herefter i henhold til artikel 90, stk. 2, i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "vedtaegten") en klage, hvormed han paaklagede den af bedoemmeren i appelleddet trufne afgoerelse om at fastholde bedoemmelsen uden aendringer. Sagen blev afvist ved beslutning af 11. november 1988, der blev meddelt sagsoegeren ved skrivelse af 22. november 1988 og modtaget af sagsoegeren den 24. november 1988.

4 Sagsoegeren ansoegte den 16. september 1986 om en ledig stilling i loenklasse A3 i GD III. Den 30. oktober 1986 blev sagsoegeren orienteret om, at Kommissionen ikke havde taget hans ansoegning i betragtning ved besaettelsen af stillingen, og han paaklagede den 20. november 1986 denne afgoerelse. Denne administrative procedure blev ikke efterfulgt af et sagsanlaeg.

Retsforhandlinger

5 Sagsoegeren har ved staevning, indgivet til Domstolens Justitskontor den 14. februar 1989, anlagt naervaerende sag.

6 Skriftvekslingen er foregaaet for Domstolen.

7 Domstolen har ved kendelse af 15. november 1989 henvist sagen til Retten i medfoer af artikel 14 i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans.

8 Retten (Femte Afdeling) har paa grundlag af den refererende dommers rapport besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse.

9 Den mundtlige forhandling fandt sted den 10. juli 1990. Afdelingsformanden erklaerede ved retsmoedets afslutning den mundtlige forhandling for afsluttet.

Parternes paastande

10 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:

- Sagen fremmes til behandling i realiteten, og der gives sagsoegeren medhold.

- Afgoerelsen af 17. marts 1988, som generaldirektoer F. Braun (DG III) traf i sin egenskab af bedoemmer i appelleddet, og hvorefter bedoemmelsen af sagsoegeren opretholdes uaendret, annulleres.

- Der tilkendes sagsoegeren en erstatning for det oekonomiske tab og en godtgoerelse for ikke-oekonomisk skade, idet der ydes ham en erstatning svarende til to aars loen i loenklasse A3 og et beloeb paa 200 000 BFR.

- Sagsoegte tilpligtes at betale samtlige sagens omkostninger.

Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:

- Frifindelse.

- Sagsoegeren tilpligtes at baere sine egne omkostninger i henhold til artikel 69, stk. 2, og artikel 70 i Domstolens procesreglement.

Paastanden om annullation af den af bedoemmeren i appelleddet trufne afgoerelse af 17. marts 1988

11 Sagsoegeren har til stoette for sin foerste paastand fremfoert tre anbringender vedroerende fejl, der har haft betydning for udarbejdelsen af hans bedoemmelsesrapport: 1) tilsidesaettelse af artikel 6 i de almindelige gennemfoerelsesbestemmelser til vedtaegtens artikel 43, der er vedtaget af Kommissionen den 27. juli 1979 (herefter benaevnt "almindelige bestemmelser"), 2) en alvorlig fejl vedroerende de faktiske omstaendigheder, der har haft indflydelse paa bedoemmelsesrapporten, og 3) tilsidesaettelse af artikel 3 i de almindelige bestemmelser.

Foerste anbringende om tilsidesaettelse af artikel 6 i de almindelige bestemmelser

12 Sagsoegeren har vedroerende det foerste anbringende om tilsidesaettelse af artikel 6 i de almindelige bestemmelser anfoert, at i henhold til denne bestemmelse skulle udkastet til bedoemmelsesrapport for perioden 1981-1983 have vaeret fremsendt til ham senest den 30. november 1983. Bedoemmelsesrapporten blev imidlertid foerst endeligt udarbejdet den 30. maj 1987, dvs. tre aar og fire maaneder efter denne dato. Denne vaesentlige overskridelse af fristen er uacceptabel og i strid med god forvaltningsskik (jf. Domstolens dom af 6.2.1986, forenede sager 173/82, 157/83 og 186/84, Castille mod Kommissionen, Sml. s. 497). Som foelge heraf maa bedoemmelsesrapporten annulleres, og sagsoegte maa tilpligtes at betale ham et beloeb paa 200 000 BFR som godtgoerelse for ikke-oekonomisk skade i anledning af den tjenstlige fejl. Med hensyn til forfremmelse er det vaesentligt - hvilket ogsaa fremgaar af Domstolens praksis - at bedoemmelsesproceduren forloeber forskriftsmaessigt, og navnlig at de udtrykkeligt fastsatte frister overholdes (dom af 17.1.1989, sag 293/87, Vainker mod Parlamentet, Sml. s. 23). Ansvaret for tilsidesaettelse af reglerne for bedoemmelsesproceduren maa ifoelge sagsoegeren alene paahvile administrationen og kan paa ingen maade tilregnes ham.

13 Kommissionen har ikke bestridt, at udarbejdelsen af baade udkastet til rapporten og den endelige rapport har taget for lang tid, men har anfoert, at denne forsinkelse ikke i sig selv kan paavirke gyldigheden af bedoemmelsesrapporten og derfor ikke kan danne grundlag for annullation af denne. Kommissionen har herved henvist til Domstolens domme af 9. februar 1988 (sag 1/87, Picciolo mod Kommissionen, Sml. s. 711) og af 15. marts 1989 (sag 140/87, Bevan mod Kommissionen, Sml. s. 701). Sagsoegte har endvidere bestridt, at sagsoegeren - til stoette for, at han har retlig interesse i, at hans bedoemmelsesrapport annulleres - kan henvise til, at "de frister, der er fastsat i vejledningen i bedoemmelse, er overskredet". Sagsoegte har anfoert, at en saadan annullation alene ville foere til, at der skulle udfaerdiges en ny bedoemmelsesrapport, hvilket ville medfoere yderligere forsinkelse.

14 Med hensyn til det foerste anbringende bemaerker Retten, at den omhandlede bedoemmelsesrapport, der omfatter perioden 1. juli 1981-30. juni 1983, ikke var udfaerdiget den 30. november 1983, der var sidste frist i henhold til artikel 6, stk. 1, i de almindelige bestemmelser, og at rapporten foerst blev endeligt udfaerdiget den 6. maj 1987, saaledes at der foreligger en vaesentlig forsinkelse.

15 Ifoelge fast praksis kan en forsinkelse med hensyn til afslutningen af bedoemmelsesproceduren imidlertid under ingen omstaendigheder i sig selv paavirke gyldigheden af bedoemmelsesrapporten og derfor ikke danne grundlag for en annullation af denne (jf. Domstolens domme af 9.2.1988, sag 1/87, Picciolo, og af 15.3.1989, sag 140/87, Bevan, anfoert ovenfor).

16 Dette anbringende kan herefter ikke tiltraedes.

Andet anbringende om en alvorlig fejl ved den omhandlede bedoemmelsesrapport

17 Sagsoegeren har til stoette for sit andet anbringende om en alvorlig vejl vedroerende de faktiske omstaendigheder anfoert, at visse bemaerkninger, der er anfoert i rapporten under "generel vurdering", er overfloedige og fejlagtige. Sagsoegte er saaledes ifoelge sagsoegeren fremkommet med vurderinger, der er bevidst skadelige for sagsoegeren, i udkastene til bedoemmelsesrapport af 30. marts 1987, 6. maj 1987 og 7. juli 1987. Sagsoegte har i oevrigt delvis anerkendt, at visse bemaerkninger var ubegrundede. Hertil kommer, at sagsoegte i udkastet af 7. juli 1987 tilfoejede nye negative og ubegrundede bemaerkninger om sagsoegeren, dels vedroerende et karaktertraek hos ham, dels vedroerende en konflikt mellem sagsoegeren og en anden tjenestemand. Bedoemmeren maa ikke i bedoemmelsesrapportens generelle del fremkomme med bemaerkninger af denne karakter. Sagsoegte har begaaet vaesentlige fejl vedroerende de faktiske omstaendigheder og har begaaet magtmisbrug, idet bedoemmeren i appelleddet ikke har overholdt de almindelige processuelle garantier, der bl.a. er udtrykt ved laeresaetningerne om, at den anden part skal hoeres, og at man ikke kan vaere dommer i en sag, hvor man ogsaa er part.

18 Sagsoegte har hertil anfoert, at da disse bemaerkninger ikke vedroerer den anfaegtede beslutning, men udkastet til bedoemmelsesrapport, kan de ikke betragtes som klagepunkter mod sagsoegeren. Sagsoegte har endvidere henvist til Domstolens faste praksis, hvorefter Domstolen principielt ikke efterproever vaerdiladede vurderinger i bedoemmelsesrapporter (dom af 5.5.1983, sag 207/81, Ditterich mod Kommissionen, Sml. s. 1359, praemis 15). Ifoelge denne praksis har bedoemmerne et saerdeles vidt skoen, naar de skal bedoemme det arbejde, som er udfoert af dem, som det er deres opgave at bedoemme, og Domstolen skal ikke traede i stedet for bedoemmeren, medmindre der foreligger vildfarelse eller aabenbart misbrug (Ditterich-sagen, anfoert ovenfor, dommene af 28.10.1982, sag 105/81, Oberthuer mod Kommissionen, Sml. s. 3781, praemis 26 og af 1.6.1983, forenede sager 36/81, 37/81 og 218/81, Seton mod Kommissionen, Sml. s. 1789, praemis 23). Med hensyn til sagsoegerens uoverensstemmelse med en anden tjenestemand har sagsoegte fremhaevet, at sagsoegeren selv er fremkommet med bemaerkninger vedroerende denne tjenestemand i sine bemaerkninger til bedoemmeren i appelleddet og saaledes selv har forfulgt dette forhold i bedoemmelsesrapporten. Sagsoegte har endelig anfoert, at proceduren for udarbejdelse af bedoemmelsesrapporter ikke er en procedure, som afsluttes med en dom, og at den hverken er undergivet kontradiktionsprincippet eller princippet om dommerens upartiskhed.

19 Retten bemaerker, at det ifoelge fast retspraksis ikke tilkommer den at efterproeve rigtigheden af forvaltningens bedoemmelse af en tjenestemands faglige egnethed, naar bedoemmelsen indebaerer vanskelige, vaerdiladede vurderinger, der ifoelge selve deres beskaffenhed ikke kan efterproeves objektivt (Domstolens domme af 17.3.1971, sag 29/70, Marcato mod Kommissionen, Sml. s. 37, og af 5.5.1983, sag 207/81, Ditterich, anfoert ovenfor). Denne retspraksis vedroerer imidlertid alene vaerdiladede vurderinger, og Retten er forpligtet til at efterproeve, om der foreligger formfejl, om forvaltningens bedoemmelser er behaeftet med aabenbare faktiske vildfarelser, eller om der foreligger magtfordrejning.

20 Det fremgaar imidlertid i det foreliggende tilfaelde af de oplysninger, der er tilvejebragt under sagen, samt af de i sagen foreliggende dokumenter, bl.a. af de af sagsoegeren fremlagte dokumenter, at de bemaerkninger, den foerste bedoemmer og senere bedoemmeren i appelleddet har anfoert i bedoemmelsesrapporten for perioden 1981-1983, ikke er behaeftet med faktiske vildfarelser eller aabenbare skoensmaessige fejl, og at der ikke foreligger magtfordrejning.

21 Det andet anbringende kan herefter ikke tiltraedes.

Tredje anbringende om overtraedelse af de almindelige bestemmelsers artikel 3

22 Sagsoegeren har til stoette for dette anbringende anfoert, at de forskellige udkast til bedoemmelsesrapport og den endelige rapport er i strid med den procedure, der er fastlagt i de almindelige bestemmelsers artikel 3, saaledes som denne er praeciseret i punkt B.5.2.2, litra a), i Kommissionens vejledning i bedoemmelse, idet de ikke blev paategnet af en ansvarlig for GD XI, selv om sagsoegeren havde arbejdet i dette generaldirektorat i fem maaneder af den periode, som bedoemmelsesrapporten omfatter. Sagsoegerens nye overordnede kunne have givet et mere nuanceret billede af eller aendret de bemaerkninger vedroerende sagsoegerens adfaerd og vurderingerne heraf, som bedoemmeren i appelleddet havde fremfoert.

23 Sagsoegte har ikke bestridt, at de ansvarlige i GD XI ikke er blevet hoert ved udarbejdelsen af bedoemmelsesrapporten. Denne fejl kan imidlertid ikke anses for "en vaesentlig mangel, der kan paavirke gyldigheden af bedoemmelsesproceduren" (Domstolens dom af 9.2.1988, sag 1/87, Picciolo, anfoert ovenfor), og er foelgelig heller ikke tilstraekkelig til at begrunde en annullation af rapporten. De bemaerkninger, der indeholdes i rapporten under punktet "generel vurdering", og som sagsoegeren har rettet indsigelse mod, kunne ikke vaere aendret ved hoering af de ansvarlige i GD XI, da vurderingerne kun vedroerer sagsoegerens virke i GD III og ikke i GD XI, samt en begrundelse for hans overfoersel til GD XI. Sagsoegte betvivler, at det med rimelighed kan antages, at Kommissionens "vejledning" i bedoemmelsen paa dette punkt indeholder en uomgaengelig forpligtelse, der ikke kan fraviges, uanset hvilke omstaendigheder der foreligger.

24 Som Retten har forstaaet sagsoegeren, har han i det vaesentlige gjort gaeldende, at det er i strid med artikel 3, stk. 2, i de almindelige bestemmelser, at den kompetente bedoemmer, sagsoegerens tidligere overordnede i GD III, ikke havde hoert hans nuvaerende overordnede i GD XI, selv om han havde gjort tjeneste i GD XI fra 1. februar 1983. Det fremgaar af artikel 3, at de administrativt overordnede i de andre tjenestegrene, hvor tjenestemanden er eller har vaeret ansat i bedoemmelsesperioden, forinden skal hoeres af bedoemmeren. Det er ikke bestridt, at der ikke er sket hoering.

25 Det bemaerkes, at en beslutning, som traeffes af en faellesskabsinstitution og meddeles samtlige ansatte, og som skal garantere en ensartet behandling af de beroerte tjenestemaend med hensyn til bedoemmelse, er et internt direktiv, ogsaa selv om beslutningen ikke kan betragtes som en almindelig gennemfoerelsesbestemmelse i henhold til vedtaegtens artikel 110, og maa som saadan betragtes som indeholdende retningslinjer, som administrationen har paalagt sig selv, og som den ikke kan tilsidesaette uden begrundelse, idet lighedsgrundsaetningen ellers ville blive kraenket (Domstolens domme af 30.1.1974, sag 148/73, Louwage mod Kommissionen, Sml. s. 81, og af 1.12.1983, sag 190/82, Blomefield mod Kommissionen, Sml. s. 3981). Hertil kommer, at de almindelige bestemmelsers artikel 3 skal sikre, at bedoemmelsesrapporterne udarbejdes saa objektivt og korrekt som muligt.

26 Sagsoegte har i det foreliggende tilfaelde ikke fremfoert nogen vaesentlig begrundelse for at fravige reglerne i vejledningen i bedoemmelse, som administrationen har paalagt sig selv. Da Kommissionen saaledes uden begrundelse har fraveget vejledningens bestemmelser, er dens afgoerelse behaeftet med en procedurefejl af en saadan karakter, at afgoerelsen er beroevet sit retlige grundlag.

27 For saa vidt angaar sagsoegtes argument om, at tilsidesaettelsen af de almindelige bestemmelsers artikel 3, stk. 2, ikke er en vaesentlig fejl, der kan paavirke bedoemmelsesrapportens gyldighed, idet de anfaegtede bemaerkninger i bedoemmelsesrapporten ikke ville vaere blevet aendret ved hoering af sagsoegerens overordnede i GD XI, bemaerkes, at de overordnede i de andre tjenestegrene, hvor tjenestemanden er eller har vaeret ansat i bedoemmelsesperioden, i henhold til artikel 3, stk. 2, paategner rapporten efter at vaere blevet hoert af bedoemmeren og kan fremfoere deres bemaerkninger, saafremt de er uenige med bedoemmeren. Bedoemmelsesrapporten har i foerste raekke til formaal at sikre, at administrationen regelmaessigt faar saa fuldstaendige oplysninger som muligt om, hvorledes tjenestemanden udfoerer de opgaver, der er paalagt ham (Domstolens dom af 3.7.1980, forenede sager 6/79 og 97/79, Grassi mod Raadet, Sml. s. 2141). Bedoemmelsesrapporten kan kun fuldt ud opfylde denne funktion, hvis de overordnede i de andre tjenestegrene, hvor den paagaeldende tjenestemand har gjort tjeneste, forinden hoeres og saaledes gives lejlighed til at fremfoere deres eventuelle bemaerkninger. Dette gaelder ogsaa, selv om tjenestemanden i en bedoemmelsesperiode paa 24 maaneder kun har gjort tjeneste i en anden tjenestegren i fem maaneder. Heraf foelger, at det forhold, at de ansvarlige i GD XI ikke er blevet hoert vedroerende sagsoegerens bedoemmelsesrapport, er en vaesentlig sagsbehandlingsfejl af en saadan karakter, at bedoemmelsesrapporten er ugyldig.

28 Da bedoemmelsesproceduren saaledes er ugyldig, annulleres afgoerelsen af 17. marts 1988, hvorved sagsoegerens bedoemmelsesrapport for perioden 1981-1983 blev endelig.

Paastandene om erstatning og godtgoerelse

29 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at det maa anses for en tjenestlig fejl, at der ikke forelaa en bedoemmelsesrapport, da sagsoegeren fik afslag paa en stilling i loenklasse A3 i GD III, og at denne fejl medfoerer, at han har krav paa skadeserstatning og godtgoerelse for ikke-oekonomisk skade.

Erstatningspaastanden

30 Sagsoegeren har nedlagt paastand om, at han til daekning af det tab, han mener at have lidt, tilkendes en erstatning svarende til to aars loen i loenklasse A3.

31 Sagsoegte har nedlagt paastand om frifindelse for denne paastand under henvisning til, at sagsoegeren ikke i rette tid har anlagt sag vedroerende afslaget paa den ledige stilling i GD III. Endvidere har sagsoegte anfoert, at det af sagsoegeren paastaaede oekonomiske tab hverken er tilstraekkeligt direkte eller tilstraekkeligt sikkert til at begrunde et erstatningskrav.

32 Retten bemaerker, at det fremgaar af Domstolens praksis, at for at opnaa erstatning for det oekonomiske tab, der er foraarsaget af, at en bedoemmelsesrapport er behaeftet med fejl, maa den paagaeldende tjenestemand med den fornoedne praecision godtgoere, at der er aarsagsforbindelse mellem den paastaaede tjenestlige fejl - det vil i det foreliggende tilfaelde sige fejlen ved bedoemmelsesrapporten - og den skade, der paastaas at vaere lidt (dommene af 5.5.1983, sag 207/81, Ditterich, af 6.2.1986, forenede sager 173/82, 157/83 og 186/84, Castille, og af 9.2.1988, sag 1/87, Picciolo, anfoert ovenfor).

33 Paa grundlag af de foreliggende oplysninger maa det imidlertid konstateres, at sagsoegeren ikke har godtgjort, at det forhold, at der ikke forelaa en bedoemmelsesrapport for ham, har haft afgoerende betydning for, at han ikke blev forfremmet. Under disse omstaendigheder - og uden at det er fornoedent at undersoege, om Kommissionen har begaaet en tjenestlig fejl - kan der ikke gives sagsoegeren medhold i erstatningspaastanden.

Paastanden om godtgoerelse for ikke-oekonomisk skade

34 Sagsoegeren har nedlagt paastand om, at han tilkendes en godtgoerelse for ikke-oekonomisk skade paa 200 000 BFR, idet han har gjort gaeldende, at forsinkelsen med udarbejdelse af hans bedoemmelsesrapport har paafoert ham skade.

35 Sagsoegte har heroverfor gjort gaeldende, at sagsoegeren ikke noejagtigt har praeciseret karakteren af den paastaaede skade, og at sagsoegte derfor maa frifindes for denne paastand. Endvidere finder sagsoegte, at det kraevede beloeb er for hoejt.

36 Med hensyn til den forsinkelse, der opstod ved udarbejdelsen af udkastet til vurderingsrapport, henviser Retten for det foerste til vedtaegtens artikel 43, stk. 1, hvorefter der "Regelmaessigt og mindst hvert andet aar udfaerdiges ... for hver tjenestemand ... en udtalelse vedroerende hans kvalifikationer, tjenestlige indsats og adfaerd i henhold til de betingelser, hver institution fastsaetter i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 110". For det andet henvises til de almindelige bestemmelsers artikel 6, stk. 1, hvorefter "Bedoemmeren udarbejder bedoemmelsen og fremsender den til den bedoemte tjenestemand inden den foerstkommende 30. november efter bedoemmelsesperiodens udloeb". For det tredje henvises til Domstolens dom af 6. februar 1986, Castille (forenede sager 173/82, 157/83 og 186/84, anfoert ovenfor), hvor Domstolen fastslog, at "forsinkelsen med udfaerdigelsen af bedoemmelser i sig selv kan vaere til skade for tjenstemanden, alene fordi det kan paavirke hans karriereforloeb, at en saadan bedoemmelse ikke foreligger paa et tidspunkt, da der skal traeffes beslutninger vedroerende tjenestemanden".

37 Som Retten har fastslaaet i dom af 8. november 1990, Barbi mod Kommissionen (sag T-73/89, Sml. s. 0000), kan det "medfoere en ikke -oekonomisk skade for en tjenestemand, at hans personlige aktsamling er mangelfuld eller ufuldstaendig, idet dette kan give anledning til usikkerhed og uro med hensyn til hans fremtidige karriere" (jf. ogsaa Domstolens domme af 14.7.1977, sag 61/76, Geist mod Kommissionen, Sml. s. 1419, og 15.3.1989, sag 140/87, Bevan, anfoert ovenfor). Modsat er tjenestemanden afskaaret fra enhver godtgoerelse for paastaaet ikke-oekonomisk skade, hvis hans egen adfaerd i naevnevaerdig grad har medvirket til forsinkelsen, eller hvis administrationen ikke har overskredet en rimelig frist for fremsendelse af udkast til rapport for den paagaeldende, hvorved overskridelsen af fristen skal vaere begrundet i, at der foreligger saerlige omstaendigheder (Domstolens dom af 15.5.1983, sag 207/81, Ditterich, anfoert ovenfor).

38 Sagsoegeren har i det foreliggende tilfaelde foerst den 30. marts 1987 modtaget bedoemmelsesrapporten for perioden 1981-1983, der skulle have vaeret fremsendt til ham senest den 30. november 1983. Kommissionen har saaledes overskredet den frist, der er fastsat i de almindelige bestemmelsers artikel 6, stk. 1, for udarbejdelse af foreloebig bedoemmelsesrapport med tre aar og fire maaneder. Kommissionen har ikke fremfoert saerlige omstaendigheder, der kan begrunde denne overskridelse, og sagsoegerens adfaerd har ikke medvirket hertil.

39 Det maa herefter konstateres, at Kommissionen har begaaet en tjenstlig fejl, der medfoerer, at sagsoegeren har krav paa godtgoerelse for ikke-oekonomisk skade. Under de foreliggende omstaendigheder findes godtgoerelsen passende at kunne fastsaettes til 100 000 BFR.

40 Foelgelig

- annulleres afgoerelsen af 17. marts 1988, hvorved sagsoegerens bedoemmelsesrapport for perioden 1981-1983 blev endelig,

- tilpligtes sagsoegte at betale sagsoegeren et beloeb paa 100 000 BFR som godtgoerelse for ikke-oekonomisk skade i anledning af den tjenstlige fejl,

- frifindes sagsoegte i oevrigt.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

41 Ifoelge artikel 69, stk. 2, i Domstolens procesreglement, der finder tilsvarende anvendelse paa Retten, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Kommissionen har i det vaesentlige tabt sagen og tilpligtes derfor at betale omkostningerne.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

RETTEN (Femte Afdeling)

1) Afgoerelsen af 17. marts 1988, hvorved sagsoegerens bedoemmelsesrapport for perioden 1981-1983 blev endelig, annulleres.

2) Kommissionen tilpligtes at betale sagsoegeren et beloeb paa 100 000 BFR som godtgoerelse for ikke-oekonomisk skade.

3) I oevrigt frifindes sagsoegte.

4) Kommissionen betaler samtlige sagens omkostninger.