Domstolens Dom (Sjette Afdeling) af 13. april 2000. - Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Antonio Giannini. - Appel - Opfyldelse af en af Retten afsagt dom - Magtfordrejning. - Sag C-153/99 P.



Samling af Afgørelser 2000 side I-02891



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

Appel - anbringender - fejlagtig bedømmelse af faktiske omstændigheder - formalitetsmangel

(EF-traktaten, art. 168 A (nu art. 225 EF); EF-statutten for Domstolen, art. 51, stk. 1)

Sammendrag

$$Det følger af traktatens artikel 168 A (nu artikel 225 EF), og af artikel 51, stk. 1, i statutten for Domstolen, at en appel kun kan støttes på, at Retten har tilsidesat visse retsregler, idet enhver bedømmelse af faktisk karakter er udelukket.

Derfor skal en appel forkastes, hvis det eneste anbringende består i at anfægte Rettens bedømmelse af de faktiske omstændigheder, som den har anset for at være objektive, relevante og samstemmende, og på grundlag af hvilke den har baseret konklusionen om, at de omtvistede foranstaltninger skal annulleres som følge af tilsidesættelse af traktatens artikel 176 (nu artikel 233 EF) og magtfordrejning.

( jf. præmis 15 og 16 )

Parter

I sag C-153/99 P,

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved ledende juridisk konsulent G. Valsesi og juridisk konsulent J. Currall, som befuldmægtigede, bistået af advokat D. Waelbroeck, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos C. Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg,

appellant,

angående appel af dom afsagt den 25. februar 1999 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Fjerde Afdeling) i de forenede sager T-282/97 og T-57/98, Giannini mod Kommissionen, Sml. Pers. I, s. 33, og II, s. 151, og hvori der er nedlagt påstand om ophævelse af denne dom, eftersom den indeholder en retlig fejl for så vidt angår den magtfordrejning og tilsidesættelse af EF-traktatens artikel 176 (nu artikel 233 EF), som skulle være begået af Kommissionen,

den anden part i appelsagen:

Antonio Giannini, tjenestemand ved Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, Bruxelles, ved advokaterne M. Dallemagne og C. Locchi, Bruxelles, 85, rue du Prince royal, B-1050 Bruxelles,

sagsøger i første instans,

har

DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, J.C. Moitinho de Almeida, og dommerne C. Gulmann (refererende dommer), J.-P. Puissochet, G. Hirsch og F. Macken,

generaladvokat: F.G. Jacobs

justitssekretær: R. Grass,

på grundlag af den refererende dommers rapport,

og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den 25. november 1999,

afsagt følgende

Dom

Dommens præmisser

1 Ved appelskrift indgivet til Domstolens Justitskontor den 23. april 1999 har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af artikel 49 i EF-statutten og de tilsvarende bestemmelser i EKSF- og Euratom-statutterne for Domstolen ivaerksat appel af dom afsagt den 25. februar 1999 af Retten i Foerste Instans i de forenede sager T-282/97 og 57/98, Giannini mod Kommissionen, Sml. Pers. s. I-A-33 og II-151 (herefter »den appellerede dom«), med paastand om ophaevelse af dommen, eftersom den indeholder en retlig fejl for saa vidt angaar den magtfordrejning og tilsidesaettelse af EF-traktatens artikel 176 (nu artikel 233 EF), som skulle vaere begaaet af Kommissionen.

2 De relevante retsforskrifter og faktiske omstaendigheder, som danner grundlag for appellen, er anfoert i den appellerede dom som foelger:

»1 Den 15. december 1994 offentliggjorde Kommissionen stillingsopslag KOM/151/94 (herefter 'stillingsopslag KOM/151/94' eller 'det oprindelige stillingsopslag') med henblik paa at besaette stillingen som chef for den administrative enhed 1 'forhandlinger om og forvaltning af tekstilaftalerne; fodtoej; diverse' i direktorat D 'Generelle oekonomiske spoergsmaal' i Generaldirektoratet for Eksterne Forbindelser (GD I) (herefter 'den omtvistede stilling'). Stillingsopslaget havde foelgende overskrift:

'KOM/151/94 A3/A4/A5 I/D/I Chef for en administrativ enhed med ansvar for forhandlinger om og forvaltning af tekstilaftalerne; fodtoej.'

2 Ansoegerne skulle mindst opfylde nedennaevnte krav for at kunne komme i betragtning med henblik paa en forflyttelse eller forfremmelse:

'- tilhoere den samme kategori/tjenestegruppe/stillingsgruppe som den i stillingsopslaget angivne (forflyttelse)

- tilhoere stillingsgruppen under den i stillingsopslaget angivne (forfremmelse i henhold til vedtaegtens artikel 45)

- vaere i besiddelse af kundskaber og erfaring/evner, der er relevante for udfoerelsen af de paagaeldende opgaver

- for saa vidt angaar stillinger, der kraever saerlige kvalifikationer: vaere i besiddelse af indgaaende kundskaber og erfaring inden for/der er relevante for det paagaeldende arbejdsomraade.'

3 Sagsoegeren, der er tjenestemand i loenklasse A4, og seks andre personer ansoegte om den paagaeldende stilling. Ansaettelsesmyndigheden ansatte X i stillingen. Ved notat af 28. april 1995 modtog sagsoegeren meddelelse om, at hans ansoegning ikke var blevet antaget. Efter at hans klage af 25. juli 1995 var blevet afvist, anlagde han den 21. februar 1996 sag med paastand om annullation af afgoerelserne om afslag paa hans ansoegning og om ansaettelse af X i den omtvistede stilling samt om erstatning for den oekonomiske og ikke-oekonomiske skade, sagsoegeren angiveligt havde lidt ved de naevnte afgoerelser. Ved dom af 19. marts 1997 (sag T-21/96, Giannini mod Kommissionen, Sml. Pers., s. I-A-69 og II-211, herefter 'dommen af 19. marts 1997') tog Retten annullationspaastanden til foelge, men frifandt Kommissionen for erstatningspaastanden.

4 I denne dom erindrede Retten foerst om Domstolens praksis, hvorefter det skoen, ansaettelsesmyndigheden har ved udnaevnelser, forudsaetter en noeje undersoegelse af sagsakterne og en omhyggelig iagttagelse af de i stillingsopslaget opstillede betingelser, og den skal derfor se bort fra enhver ansoeger, der ikke opfylder disse betingelser. I den foreliggende sag var en af disse betingelser, at ansoegeren skulle vaere i besiddelse af 'kundskaber og erfaring/evner, der er relevante for udfoerelsen af de paagaeldende opgaver' (tredje led i de almindelige betingelser), hvilken betingelse skal forstaas paa grundlag af beskrivelsen af stillingen, konkret 'chef for en administrativ enhed med ansvar for forhandlinger om og forvaltning af tekstilaftalerne; fodtoej'.

5 Retten fastslog herefter, at det var aabenbart, at X ikke opfyldte den naevnte betingelse, eftersom han paa tidspunktet for sin ansoegning hverken havde nogen erfaring inden for tekstil- eller fodtoejsbranchen eller inden for det generelle omraade, stillingen henhoerer under, dvs. den faelles handelspolitik. Retten henviste endvidere til, at Kommissionen havde bekraeftet, at sagsoegeren, som havde vaeret forhandler og forvalter af Faellesskabets bilaterale og multilaterale tekstilaftaler i ca. ti aar og havde vaeret hovedforhandler vedroerende disse aftaler i en yderligere periode paa fem aar, havde gode kvalifikationer til stillingen.

6 Retten fastslog, at det henset til de sammenligninger, der kunne have haft betydning for Kommissionens vurdering, var aabenbart, at Kommissionen havde anvendt sine befoejelser fejlagtigt og ikke havde taget hensyn til tjenestens interesser i henhold til vedtaegtens artikel 7 ved at ansaette X i den paagaeldende stilling paa trods af, at han ikke opfyldte de minimumskrav, som var anfoert i stillingsopslaget, og ved at afslaa sagsoegerens ansoegning. Som foelge heraf annullerede Retten ansaettelsesmyndighedens anfaegtede afgoerelser.

7 Den 10. april 1997 offentliggjorde Kommissionen et nyt dokument, der baade annullerede stillingsopslag KOM/151/94 og indeholdt et nyt opslag om, at den omtvistede stilling var ledig (herefter 'stillingsopslag KOM/062/97' eller 'det nye stillingsopslag'), og som havde foelgende ordlyd:

'KOM/062/97 A3 I/D/I Chef for en administrativ enhed med ansvar for forhandlinger om og forvaltning af tekstilaftalerne; fodtoej; diverse. Ved udvaelgelsen af en ansoeger anses en dokumenteret erfaring i internationale forhandlinger samt en dokumenteret erfaring i ledelse af en enhed for en fordel.'

8 KOM/062/97 foreskrev de samme minimumskvalifikationer, som blev kraevet ved stillingsopslag KOM/151/94 (jf. praemis 2 ovenfor).

9 Den 7 maj 1997 indgav sagsoegeren dels en klage over annullationen af stillingsopslag KOM/151/94 og over det nye stillingsopslag, dels et krav om erstatning.

10 Ved afgoerelse af 30. maj 1997 ansatte Kommissionen paa ny X i den omtvistede stilling.

11 Den klage, som sagsoegeren indgav den 7. maj 1997, blev afvist ved en udtrykkelig afgoerelse af 24. juli 1997, som blev forkyndt for sagsoegeren den 30. juli 1997.

12 Den 21. august 1997 indgav sagsoegeren en klage over Kommissionens afgoerelse af 30. maj 1997 om ansaettelse af X i den omtvistede stilling. Denne klage blev ligeledes afvist ved sagsoegerens udtrykkelige afgoerelse af 18. december 1997, som blev forkyndt for sagsoegeren den 6. januar 1998.«

3 Under disse omstaendigheder anlagde Antonio Giannini to sager ved Retten med paastand om annullation af Kommissionens foranstaltninger til opfyldelse af dommen af 19. marts 1997, hvorved det oprindelige stillingsopslag blev erstattet af det nye stillingsopslag, og hvorved X paa ny blev ansat i den omtvistede stilling (herefter »de omtvistede foranstaltninger«). Antonio Giannini anfoerte to anbringender til stoette for sine paastande, dels tilsidesaettelse af traktatens artikel 176 og magtfordrejning, dels tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og grundsaetningen om tjenestemaends adgang til at goere karriere samt tilsidesaettelse af tjenestens interesser.

Den appellerede dom

4 Retten har i praemis 29 i den appellerede dom anfoert, at det er noedvendigt at undersoege, om Kommissionens foranstaltninger, hvorved det oprindelige stillingsopslag blev erstattet af det nye, og hvorved ansaettelsesmyndigheden paa grundlag af det nye opslag udnaevnte den samme tjenestemand, som blev udnaevnt paa grundlag af det foerste - hvilke foranstaltninger angiveligt blev truffet til opfyldelse af dommen af 19. marts 1997 - er udtryk for, at den sagsoegte institution havde et bevidst oenske om i strid med tjenestens interesser at begunstige én af ansoegerne til skade for de andre.

5 I praemis 30-33 i den appellerede dom har Retten anfoert tre indicier, hvoraf det efter Rettens opfattelse fremgaar, at Kommissionen har tilsidesat traktatens artikel 176 og har gjort sig skyldig i magtfordrejning. Der er tale om foelgende indicier:

- Kommissionens annullation af det oprindelige stillingsopslag og det deraf foelgende bortfald af de oprindelige ansoegninger til trods for, at Retten, som ikke paa nogen maade havde kritiseret dette stillingsopslag, havde fastslaaet, at X ikke opfyldte en af de minimumsbetingelser, som blev kraevet i dette stillingsopslag, for at blive ansat i den omtvistede stilling;

- den omstaendighed, at den eneste vaesentlige forskel mellem det nye stillingsopslag og det oprindelige bestod i tilfoejelsen af to betingelser, der betegnedes som »fordele« ved udvaelgelsen af en ansoeger, og som svarede praecis til de kvalifikationer, Retten havde fastslaaet, at X var i besiddelse af;

- den nye udnaevnelse af X paa trods af, at syv andre tjenestemaend havde indgivet ansoegning om den omtvistede stilling.

6 Retten bemaerkede i praemis 30 i den appellerede dom endvidere, at Kommissionen, der under den mundtlige forhandling blev udspurgt om de grunde, der kunne berettige, at det oprindelige stillingsopslag blev erstattet, i det vaesentlige kun paaberaabte sig sin vide skoensbefoejelse paa omraadet.

7 Paa grundlag af disse betragtninger fastslog Retten, at det fremgik af objektive, relevante og samstemmende indicier, at de omtvistede foranstaltninger var blevet truffet med et andet formaal end behoerigt at opfylde dommen af 19. marts 1997, og at foranstaltningerne, der langt fra var egnet til at tjene det formaal, som forfoelges med traktatens artikel 176, havde skadet opfyldelsen af Rettens dom. Som foelge heraf fastslog Retten, at Kommissionen havde tilsidesat traktatens artikel 176 og gjort sig skyldig i magtfordrejning ved at beslutte at erstatte det oprindelige stillingsopslag med det nye, som gav udtryk for praeferencer, der var gunstige for X's ansoegning, samt ved at ansaette X i den omtvistede stilling.

Appellen

8 Kommissionen har for Domstolen nedlagt paastand om, at appellen antages til realitetsbehandling, at der gives Kommissionen medhold, at den appellerede dom ophaeves, og at Antonio Giannini tilpligtes at betale sagens omkostninger.

9 Til stoette for appellen har Kommissionen alene gjort ét anbringende gaeldende, nemlig at Retten har foretaget en fejlagtig retsanvendelse ved at fastslaa, at annullationen af det oprindelige stillingsopslag og indledningen af en ny ansaettelsesprocedure som foelge af dommen af 19. marts 1997 var i strid med de forpligtelser, der paahviler den i medfoer af traktatens artikel 176, og at Retten saaledes ikke med rette kunne fastslaa, at der forelaa magtfordrejning.

10 Det er Kommissionens opfattelse, at den har haft befoejelse til at traeffe saadanne foranstaltninger som foelge af den delvise annullation af den oprindelige ansaettelsesprocedure, idet den herved foretog en korrekt udoevelse af sin skoensbefoejelse, saadan som det fremgaar af Rettens praksis, navnlig dommen af 16. oktober 1996 (sag T-56/94, De Santis mod Kommissionen, Sml. Pers., s. I-A-473 og II-1325). Det paahviler ansaettelsesmyndigheden i stillingsopslaget naermere at angive de betingelser, som henset til tjenestens behov forekommer noedvendige for, at en ansoeger kan blive ansat i en stilling. Naar henses til stillingsopslagets afgoerende rolle tilkommer det i tilfaelde af, at ansaettelsesmyndigheden senere konstaterer, at disse betingelser boer aendres paa grundlag af tjenestens interesser, saaledes ogsaa alene denne at beslutte at indlede en ny udnaevnelsesprocedure ved at tilbagekalde det oprindelige stillingsopslag og at erstatte dette med et korrigeret opslag.

11 Den omstaendighed, at de praeferencer, der blev tilfoejet som betingelser i det nye stillingsopslag, svarede til de kvalifikationer, som blev anerkendt for X's vedkommende i dommen af 19. marts 1997, udgoer ifoelge Kommissionen ikke et afgoerende bevis for, at der var udoevet magtfordrejning med det formaal at omgaa virkningerne af denne dom. Hertil ville det kraeves, at det blev fastslaaet, at de naevnte betingelser ikke havde nogen relevans for den paagaeldende stilling. Kommissionen er endvidere af den opfattelse, at dommen ikke kunne indeholde nogen form for paabud om, hvorledes Kommissionens skulle handle, efter at de for Retten omtvistede afgoerelser blev annulleret ved den naevnte dom. Ethvert paabud af denne art ville have tilsidesat den kompetencefordeling, som fremgaar af traktatens artikel 176, og ville have hindret Kommissionen i at handle i tjenestens interesse.

12 Ifoelge Kommissionen er den appellerede dom navnlig kritisabel, fordi Retten synes at have baseret sin afgoerelse paa den antagelse, at Kommissionen for at foretage en korrekt gennemfoerelse af dommen af 19. marts 1997 i realiteten ikke havde nogen anden mulighed end at genoptage den oprindelige udnaevnelsesprocedure paa det stade, hvor de afgoerelser, der blev annulleret ved dommen, blev truffet, saaledes at proceduren kunne fortsaette paa grundlag af det oprindelige stillingsopslag, og at Kommissionen ikke kunne indlede en ny ansaettelsesprocedure paa grundlag af et nyt opslag.

13 Dette anbringende om fejlagtig retsanvendelse er imidlertid baseret paa en forkert analyse af den appellerede dom.

14 Det er korrekt, at inden for rammerne af den retlige kontrol, der bygger paa traktatens artikel 173 (efter aendring nu artikel 230 EF), har Faellesskabets retsinstanser ikke kompetence til at meddele paabud, uanset om saadanne paabud vedroerer den naermere opfyldelse af afsagte domme (jf. bl.a. kendelse af 26.10.1995, forenede sager C-199/94 P og C-200/94 P, Pevasa og Inpesca mod Kommissionen, Sml. I, s. 3709, praemis 24), og at det i et tilfaelde som det foreliggende, tilkommer Kommissionen - efter at have vurderet tjenestens interesser med hensyn til hver stilling, der skal besaettes - at traeffe passende foranstaltninger, hvilket bl.a. kan indebaere, at der indledes en ny ansaettelsesprocedure, eventuelt paa grundlag af et aendret stillingsopslag (jf. punkt 30-45 i generaladvokatens forslag til afgoerelse), Det maa imidlertid fastslaas, at Retten ikke har tilsidesat disse principper.

15 Retten har baseret konklusionen om, at de omtvistede foranstaltninger skal annulleres som foelge af tilsidesaettelse af traktatens artikel 176 og magtfordrejning, paa bestemte indicier i de faktiske omstaendigheder, angivet i denne doms praemis 5, som den har anset for at vaere objektive, relevante og samstemmende, og paa grundlag af hvilke de naevnte foranstaltninger synes at vaere blevet truffet med et andet formaal end behoerigt at opfylde dommen af 19. marts 1997.

16 I det omfang Kommissionen med den argumentation, den har fremfoert til stoette for sit eneste anbringende, anfaegter Rettens bedoemmelse af de faktiske omstaendigheder, er det tilstraekkeligt hertil at bemaerke, at det ifoelge Domstolens faste praksis foelger af EF-traktatens artikel 168 A (nu artikel 225 EF), og af artikel 51, stk. 1, i EF-statutten for Domstolen, at en appel kun kan stoettes paa, at Retten har overtraadt visse retsregler, idet enhver bedoemmelse af faktisk karakter er udelukket (jf. bl.a. dom af 28.5.1998, sag C-8/95 P, New Holland Ford mod Kommissionen, Sml. I, s. 3175, praemis 25).

17 Det foelger af ovenstaaende, at appellen maa forkastes.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

18 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, der i medfoer af artikel 118 finder anvendelse i appelsager, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Da Antonio Giannini har nedlagt paastand om, at Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger, og Kommissionens eneste anbringende er blevet forkastet, paalaegges det denne at betale sagsomkostningerne.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

(Sjette Afdeling)

1) Appellen forkastes.

2) Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber betaler sagens omkostninger.