Som nævnt angår den forelæggende rets andet spørgsmål fortolkningen af EØF-traktatens artikler 30 og 34, navnlig forbudet mod foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative indførsels- og udførselsrestriktioner. Her må det fremhæves, at fortolkningen af dette forbud efterhånden er blevet præciseret gennem et særdeles stort antal domme afsagt af Domstolen, og at retspraksis næsten udelukkende har anlagt en streng vurdering. Der herskede således ikke reel tvivl om, at foranstaltninger, som direkte kunne hindre handelen mellem medlemsstaterne, måtte anses for uforenelige med de nævnte artikler, jf. eksempelvis sundhedskontrol ved import (se hertil dommen af 15. december 1976 i sag 35/76, Simmenthal mod det italienske finansministerium, Sml. 1976, s. 1871) eller en pligt for eksportører til at fremlægge en teknisk kontrolattest udstedt af et af staten udpeget særligt organ (jf dommen af 3. februar 1977 i sag 53/76, Anklagemyndigheden mod Bouhelier, Sml. 1977, s. 197). Imidlertid har Domstolen anlagt — og fastholdt — en betydelig mere vidtgående fortolkning af begrebet foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative restriktioner, idet den herved har forstået »enhver af medlemsstaternes bestemmelser for handelen, som direkte eller indirekte, [aktuelt] eller potentielt, kan hindre samhandelen i Fællesskabet« (jf. den bekendte dom af 11. juli 1974 i sag 8/74, Anklagemyndigheden mod Dassonville, Sml. 1974, s. 837, der blev opretholdt i dommen af 13. marts 1979 i sag 119/78, Peureux-sagen, Sml. 1979, s. 975, præmis 22), og i seneste tid endog »enhver national ordning« med disse egenskaber (præmis 8 i dommen af 26. februar 1980 i sag 94/79, Anklagemyndigheden mod Pieter Vriend, Sml. 1980, s. 327).

Denne udvikling har ført til, at man anser foranstaltninger, som aktuelt eller potentielt hindrer samhandelen inden for Fællesskabet, for omfattet af forbudet i artiklerne 30 og 34, selv om foranstaltningerne ikke er diskriminatoriske, dvs. selv om de hindrer handelen i en medlemsstat og samhandelen mellem medlemsstaterne i samme omfang. I overensstemmelse hermed har Domstolen også anset, at der forelå en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion, hvor nationale myndigheder har fastsat en mindste- eller maksimalpris, der uden forskel gælder for såvel indenlandske som importerede varer, fordi det fastsatte prisniveau forhindrer de udenlandske producenter i at overvælte deres omkostninger på forbrugerne (jf. dom af 24. januar 1980 i sag 82/77, Anklagemyndigheden mod Van Tiggele, Sml. 1978, s. 25, og dom af 6. november 1979 i de forenede sager 16-20/79, Anklagemyndigheden mod Danis, Sml. 1979, s. 3327).Samme resultat kom man til med hensyn til nationale foranstaltninger, som medførte kontingentering af produktionen, da foranstaltningerne — i det mindste potentielt — berørte friheden i samhandelen inden for Fællesskabet (dom af 30. oktober 1974 i sag 190/73, Anklagemyndigheden mod Van Haaster, Sml. 1974, s. 1123; se endvidere vedrørende fjerkræslagtning dommen af 18. maj 1977 i sag 111/76, Van den Hazel, Sml. 1977, s. 901).

Domstolen har imidlertid lempet på forbudet i artiklerne 30 og 34, ikke alene gennem anvendelsen af undtagelsesreglerne i artikel 36, men også ved at anerkende lovligheden af restriktive nationale foranstaltninger, som »forfølger et sådant mål i almenhedens interesse, som går forud for hensynet til frie varebevægelser, som er et af Fællesskabets grundlæggende principper« (præmis 14 i dommen af 20. februar 1979 i sag 120/78, Rewe mod Bundesmonopolverwaltung für Branntwein, Sml. 1979, s. 649), og navnlig også af foranstaltninger, der skal sikre en effektiv afgiftskontrol, redelig handelsbrug og forbrugerbeskyttelsen. Efter min opfattelse bygger denne praksis på det synspunkt, at den restriktive virkning af visse statslige foranstaltninger objektivt set kan være indisputabel — navnlig hvis man fastholder Dassonville-dommens vide kriterium: aktuel eller potentiel, direkte eller indirekte restriktiv virkning; på den anden side findes der imidlertid uafhængigt af de i EØF-traktatens artikel 36 hjemlede undtagelser, visse hensyn, som er anerkendt i fællesskabsretten, eller som svarer til retsgrundsætninger, der er fælles for medlemsstaterne — hensyn som har forrang i forhold til bestemmelserne i artiklerne 30 og 34, og som følgelig kan ophæve disse artiklers forbud. Naturligvis har Domstolen altid fastholdt, at ingen foranstaltning, der begrænser produktionen eller varebevægelserne, må gå videre end foranstaltningens formål nødvendiggør.

Et andet kriterium ligger derimod til grund for dommen afsagt af Domstolens anden afdeling den 8. november 1979 i sag 15/79 (Groenveld mod Produktschap voor Vee en Vlees, Smi. 1979, s. 3409). I den pågældende sag skulle der tages stilling til en national retsakt, der forbød fabrikanter af kødvarer at forarbejde og opbevare hestekød, uden at der sondredes mellem produkter bestemt til udførsel og produkter bestemt til afsætning på hjemmemarkedet. Domstolen udtalte, at artikel 34 »tager sigte på nationale foranstaltninger, hvis formål eller virkning særlig er at hindre eksporthandelen og således skabe forskelsbehandling mellem handelen på hjemmemarkedet i en medlemsstat og dens eksporthandel, således at der herved sikres den pågældende medlemsstats indenlandske produktion eller hjemmemarkedet en særlig fordel til skade for produktionen eller handelen i andre medlemsstater« (præmis 7). Domstolen udtalte i sin konklusion følgende: »På Fællesskabets nuværende stadium er en national foranstaltning, som forbyder fabrikanter af kødvarer at oplagre og forarbejde hestekød, ikke uforenelig med traktatens artikel 34, såfremt den ikke indebærer nogen forskelsbehandling mellem produkter bestemt til eksport og produkter, der sælges i den pågældende medlemsstat«.

Den væsentligste nydannelse med denne dom er, at dommen antager, at der som betingelse for anvendelse af artikel 34 skal foreligge en særlig virkning på udførslerne — og dermed en forskelsbehandling af udenrigshandelen i forhold til indenrigshandelen, mens Domstolen tidligere som betingelse kun krævede, at der forelå en restriktiv virkning på varebevægelserne, men ikke krævede, at den pågældende foranstaltning var diskriminerende. Efter min mening kan det ikke bestrides, at der foreligger en ændret fortolkning i forhold til de før omtalte Van Haaster- og Van den Hazeldomme. Jeg mener ikke, det herimod kan indvendes, at indholdet af forbudet mod foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative restriktioner i disse to domme skulle fortolkes i relation til to forordninger om oprettelse af en fælles markedsordning, mens den nationale foranstaltning, der var strid om i Groenveld-sagen, vedrørte hestekød, som ikke er omfattet af en fælles markedsordning. I realiteten er der — hverken efter ordlyd eller funktion — ikke forskel på begrebet i henholdsvis traktatens artikler 30 og 34 og forordningerne om oprettelse af de fælles markedsordninger.

Det kan følgelig fastslås, at stillingen i retspraksis vedrørende foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative restriktioner siden Groenveld-dommen ikke længere ligger helt fast. Det må dog siges, at den førnævnte tendens i retspraksis absolut er fremherskende, og den er da også blevet fulgt i to senere afgørelser efter Groenveld-dommen, nemlig dels den tidligere nævnte Vriend-dom af 26. februar 1980, dels dommen af 26. juni 1980 i sag 788/79 (Gilli, Sml. 1980, s. 2071). Jeg anser det derfor berettiget at hævde, at resultatet i Groenveld-dommen beror på den pågældende sags særlige omstændigheder, således at dommen alene angår artikel 34's fortolkning vedrørende restriktive foranstaltninger på et produktionsniveau, hvis indflydelse på udførslerne er underordnet. Jeg mener endvidere, at opgivelsen af et fælles begreb vedrørende foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative restriktioner indebærer fare for at skabe uklarhed, og at kontrollen med statslige foranstaltninger, som forhindrer de frie varebevægelser på fællesmarkedet, ville blive væsentligt svækket, hvis Domstolen begyndte at indsnævre begrebet i samme retning som artikel 30 fortolkes.