Såfremt en virksomhed deltager i møder mellem virksomheder med et konkurrencestridigt formål, og den ikke klart tager afstand fra disses indhold, hvorved den giver de andre deltagere indtryk af, at den deltager i det kartel, der er resultatet af de nævnte møder, og at den vil overholde det, kan det antages, at den deltager i det pågældende kartel.

Selv om en sagsøger i almindelighed ikke kan overføre bevisbyrden på sagsøgte ved at påberåbe sig omstændigheder, som denne ikke er i stand til at bevise, kan bevisbyrdebegrebet, såfremt Kommissionen har besluttet at lægge til grund, at der ikke forelå en overtrædelse af konkurrencereglerne i den periode, hvorunder selvbegrænsningsaftalerne, der var indgået mellem et tredjeland og Fællesskabet, som var repræsenteret af Kommissionen, var gældende, ikke anvendes til fordel for Kommissionen, for så vidt angår spørgsmålet om udløbsdatoen for de nævnte aftaler. Det uforklarlige forhold, at Kommissionen ikke er i stand til at fremlægge beviservedrørende en omstændighed, der berører den direkte, fratager således Retten muligheden for at træffe afgørelse med fuldt kendskab til sagen for så vidt angår den nævnte udløbsdato, og det ville være i strid med princippet om god retspleje at lade følgerne af denne brist fra Kommissionens side blive båret af virksomhederne, der er adressater for den anfægtede beslutning, og som til forskel fra den sagsøgte institution ikke er i stand til at føre det bevis, der mangler.

Meddelelsen af klagepunkter skal klart angive alle de væsentlige faktiske forhold, som Kommissionen støtter sig på, således at modtagerne af meddelelsen får de oplysninger, der er nødvendige for, at de kan forsvare sig ikke blot mod konstateringen af, at der foreligger en overtrædelse, men også i påkommende tilfælde mod pålæggelsen af bøder. Af hensyn til modtagernes ret til kontradiktion påhviler det følgelig Kommissionen på grundlag af de oplysninger, den råder over, i forbindelse med meddelelsen af klagepunkter at fremlægge en tilstrækkelig angivelse vedrørende den påståede overtrædelses varighed, dens grovhed samt vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt overtrædelsen er blevet begået forsætligt eller uagtsomt.

Forpligtelsen til at fremlægge angivelser vedrørende overtrædelsens grovhed og karakter af forsætlig eller uagtsom ville i denne forbindelse blive uden indhold, såfremt en blot omskrivning af artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 i sig selv var tilstrækkelig til at opfylde den. Det ville således ikke have nogen mening, såfremt der blot påhvilede Kommissionen den forpligtelse — sanktioneret med annullation af den vedtagne beslutning, hvorved overtrædelsen fastslås — til at underrette modtagerne af en meddelelse af klagepunkter om bestemmelser i forordning nr. 17, som de under alle omstændigheder formodes at kende.

Heraf følger, at det påhviler Kommissionen i meddelelsen af klagepunkter at fremlægge en kort, foreløbig bedømmelse af den påståede overtrædelses varighed og grovhed samt af spørgsmålet om, hvorvidt overtrædelsen er blevet begået forsætligt eller uagtsomt under de i sagen foreliggende konkrete omstændigheder. Hvorvidt denne foreløbige bedømmelse, hvis formål er at gøre det muligt for modtagerne af en meddelelse af klagepunkter at forsvare sig, er fyldestgørende, skal imidlertid for det første ikke alene bedømmes under hensyn til den pågældende retsakts ordlyd, men også på baggrund af dens sammenhæng samt under hensyntagen til samtlige retsregler, der finder anvendelse på det pågældende område, og for det andet hænger forpligtelsen til at foretage denne foreløbige bedømmelse uadskilleligt sammen med princippet om retten til kontradiktion og er bestemt af dette, således at Fællesskabets retsinstanser ikke bør annullere Kommissionens endelige beslutning, såfremt den manglende overholdelse af forpligtelsen ikke har haft følger for de berørte virksomheders forsvar.

(jf. præmis 144-146 og 155)