Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – grænser – den nationale rets kompetence

(Art. 234 EF)

2. Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence

(Art. 234 EF)

3. Fri udveksling af tjenesteydelser – Fællesskabets marked for posttjenester – direktiv 97/67 – tjenester, der er omfattet af de befordringspligtige postvirksomheders eneret

(Art. 86, stk. 2, EF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/67, art. 7, stk. 2)

Sammendrag

1. Inden for rammerne af proceduren indført ved artikel 234 EF tilkommer det udelukkende den nationale retsinstans, som tvisten er indbragt for, og som har ansvaret for den retsafgørelse, som skal træffes, på grundlag af omstændighederne i den konkrete sag at vurdere, såvel om en præjudiciel afgørelse er nødvendig for, at den kan afsige dom, som relevansen af de spørgsmål, den forelægger Domstolen. Når de stillede spørgsmål vedrører fortolkningen af fællesskabsretten, er Domstolen derfor principielt forpligtet til at træffe afgørelse.

(jf. præmis 23)

2. Den omstændighed, at Domstolen udtaler sig i abstrakte og almengyldige vendinger, kan ikke indebære, at anmodningen om en præjudiciel afgørelse ikke kan antages til behandling. Et af de væsentligste kendetegn ved det retslige samarbejde, der er indført ved artikel 234 EF, er således netop, at Domstolen besvarer et spørgsmål om fortolkning af fællesskabsretten, som er forelagt for den, i mere abstrakte og almengyldige vendinger, hvorimod det henhører under den forelæggende ret at træffe afgørelse i den for denne ret indbragte sag under hensyntagen til Domstolens besvarelse.

(jf. præmis 24)

3. Artikel 7, stk. 2, i direktiv 97/67 om fælles regler for udvikling af Fællesskabets indre marked for posttjenester og forbedring af disse tjenesters kvalitet, hvorefter grænseoverskridende post og adresserede reklameforsendelser fortsat skal kunne omfattes af eneret inden for pris- og vægtgrænserne i artikel 7, stk. 1, i det omfang det er nødvendigt for at opfylde befordringspligten, skal fortolkes således, at den kun tillader medlemsstaterne at lade den grænseoverskridende post være omfattet af den befordringspligtige postvirksomheds eneret, hvis de godtgør,

– at opfyldelsen af befordringspligten vil blive forhindret uden denne eneret, eller

– at eneretten er nødvendig for, at denne pligt kan opfyldes på acceptable økonomiske vilkår.

Formålet med artikel 7, stk. 2, i det nævnte direktiv er at garantere opretholdelsen af den befordringspligtige posttjeneste, navnlig ved at tildele denne de nødvendige ressourcer for, at den kan fungere på økonomisk holdbare vilkår. Betingelsen i den nævnte artikel kan imidlertid ikke begrænses til dette økonomiske aspekt, for så vidt som det ikke kan udelukkes, at der findes andre grunde til, at medlemsstaterne i overensstemmelse med artikel 86, stk. 2, EF kan beslutte at lade grænseoverskridende post være omfattet af en eneret for at sikre, at opfyldelsen af de særlige opgaver, der er betroet den befordringspligtige postvirksomhed, ikke hindres. Andre betragtninger, som f.eks. hensigtsmæssighedsbetragtninger, i relation til postsektorens generelle situation, herunder graden af denne sektors liberalisering på tidspunktet for en beslutning om grænseoverskridende post, er således ikke tilstrækkelige til at begrunde, at den grænseoverskridende post omfattes af en eneret, medmindre det i mangel af en sådan eneret ikke vil være muligt at udføre den befordringspligtige posttjeneste, eller denne eneret er nødvendig for, at denne tjeneste kan ydes på økonomisk acceptable vilkår.

(jf. præmis 31, 40, 41 og 50 samt domskonkl.)