ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Andet anbringende om tilsidesættelse af traktaterne — Sagsøgeren har gjort gældende, at artikel 107, stk. 3, litra c), TEUF er blevet tilsidesat. Sagsøgeren har i denne sammenhæng bl.a. anført, at støttemodtageren ikke bør anses for at være konkurrencedygtig og for at være en ny virksomhed, som er opstået gennem en omstruktureringsforanstaltning. Støttemodtageren er ved sagsøgerens erhvervelse af aktiver fra et selskab, der tilhører støttemodtagerens virksomhedsgruppe, blevet frataget aktiver, der er nødvendige for fortsættelsen af virksomhedens drift, uden hvilke støttemodtageren ikke kan fortsætte hhv. genoptage virksomheden. — Endvidere er artikel 108, stk. 2 og 3, TEUF blevet tilsidesat. Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen skulle have lagt til grund, at der forelå alvorlige vanskeligheder med hensyn til støttens forenelighed med fællesmarkedet, og skulle have indledt den formelle undersøgelsesprocedure. — Endelig har sagsøgeren i forbindelse med det andet anbringende gjort gældende, at ligebehandlingsprincippet er blevet tilsidesat.
—

Europa-Kommissionens afgørelse K(2013) 7221 endelig af 4. november 2013, hvorved Ministerstvo průmyslu a obchodu České republiky (det tjekkiske ministerium for handel og industri) pålægges at annullere den afgørelse, der indrømmer et gasoplagringsanlæg i Dambořice en undtagelse fra de nationale bestemmelser til gennemførelse af direktiv 2003/55/EF (1) vedrørende tredjepartsadgang, annulleres, og
DA Den Europæiske Unions Tidende C 78/15

Sag anlagt den 21. januar 2014 — Pfizer mod Kommissionen og EMA

(Sag T-48/14)

2014/C 78/30

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Pfizer Ltd (Sandwich, Det Forenede Kongerige) (ved barristers K. Bacon og M. Schaefer, og solicitors I. Dodds-Smith, C. Stothers og J. Mulryne)

Sagsøgte: Europa-Kommissionen og Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMA)

Sagsøgernes påstande

— Europa-Kommissionens og EMA’s afgørelse om ikke at udstede overensstemmelseserklæring, der er indeholdt i skrivelser af 11. november 2013 og 15. november 2013, annulleres.

— Europa-Kommissionen og EMA tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført et enkelt anbringende og har herved gjort gældende, at EMA har foretaget en fejlagtig fortolkning af artikel 28, stk. 3, i forordningen om pædiatriske lægemidler (1), idet EMA har påstået, at overensstemmelseserklæringen for sagsøgerens markedsføringstilladelse for lægemidlet Vfend ikke kan udstedes, før de undersøgelser, der er omhandlet i den pædiatriske undersøgelsesplan, er blevet vurderet med henblik på den nye profylaktiske indikation.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1901/2006 af 12.12.2006 om lægemidler til pædiatrisk brug og om ændring af forordning (EØF) nr. 1768/92, direktiv 2001/20/EF, direktiv 2001/83/EF og forordning (EF) nr. 726/2004 (EUT L 378, s. 1).
—

Den anfægtede afgørelse truffet den 18. november 2013 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1668/2012-4) ændres, således at indsigelsen fuldt ud tages til følge, og der gives afslag på EF-varemærkeansøgningen.
6.

Det sjette anbringende vedrører en tilsidesættelse af principperne om god lovgivning bl.a. forpligtelsen til at udvise særlig grundighed og til at give en begrundelse både som følge af vedtægtsudvalget og fagforeningernes mangel på at give oplysninger og en tilstrækkelig høring under den procedure, som førte til reformen af bilag X til vedtægten for tjenestemænd, og som følge af den manglende begrundelse for afgørelserne vedrørende det nævnte bilag.
5.

Med det femte anbringende gøres gældende, at institutionerne ved at afvise at foretage en passende justering på baggrund af en prisfordel, der er forbundet med en attestation for overholdelsen af RED (direktivet om vedvarende energi), klart har gengivet de faktiske omstændigheder forkert og tilsidesat grundforordningens artikel 3, stk. 2 og 3, fordi sagsøgerens eksportpriser ikke blev objektivt sammenlignet med EU-erhvervsgrenens målpriser. Ved at nægte at foretage den nødvendige justering for RED-attestationen udøvede institutionerne desuden en retsstridig forskelsbehandling af sagsøgeren i forhold til andre indonesiske producenter.
—

Hvis Retten i overensstemmelse med sin praksis (dom af 4.6.2013, sag T-514/11, »DECATHLON«), skulle finde, at den ikke selv har kompetence til at træffe afgørelse om rigtigheden af den indsigelse, der blev rejst af selskabet LTJ Diffusion den 14. april 2011, eftersom appelkammeret endnu ikke selv har taget stilling til spørgsmålet, nedlægges følgende påstand: sagen hjemvises til det kompetente kollegium, således at der kan træffes afgørelse om rigtigheden af den indsigelse, der blev rejst af selskabet LTJ Diffusion den 14. april 2011, over for ansøgningen om registrering af EF-varemærke nr. 9509911 vedrørende ordmærket »ARTHUR & ASTON« for at betegne visse varer i klasse 3, 9, 14 og 25 og navnlig »sko, støvler og sko«.
1.

Med det første anbringende gøres det gældende, at Rådet og Kommissionen (»institutionerne«) anlagde et åbenbart urigtigt skøn ved at konstatere, at sagsøgerens priser for rå palmeolie (»CPO«) er forvredede. Det gøres nærmere gældende, at institutionerne undlod at tage hensyn til, at sagsøgeren er en biodieselproducent, der er fuldt ud vertikalt integreret, og at enhver påstået virkning af den differentierede eksportafgiftsordning (»DET«) derfor ikke finder anvendelse på selskabet. Institutionerne anlagde endvidere et åbenbart urigtigt skøn ved 1) ikke at nå frem til den konklusion, at sagsøgeren og dens forbundne CPO-leverandører udgør en enkelt juridisk enhed i enhver praktisk og sågar juridisk henseende, og 2) at nå frem til den konklusion, at sagsøgerens CPO-købspriser fra forbundne selskaber ikke var på markedsvilkår.
3.

Tredje anbringende, hvorefter Kommissionen har tilsidesat sin pligt til at indlede en formel undersøgelsesprocedure i overensstemmelse med artikel 108, stk. 3, TEUF, eftersom der her ikke er tale om en sag, hvor Kommissionen med sikkerhed kan afgøre, at en foranstaltning ikke indebærer støtte, uden at der er behov for en detaljeret undersøgelse af spørgsmålet.
3.

Tredje anbringende om, at de omhandlede retsakter tilsidesatte væsentlige formforskrifter ved at undlade at angive nogen eller en tilstrækkelig begrundelse og ved ikke at give sagsøgerne mulighed for at blive hørt eller fremlægge diskulperende indlæg.
—

Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Parlamentet tilpligtes at betale sagsøgeren et beløb på 165 596,42 EUR som erstatning for det økonomiske tab, han har lidt, og et beløb på 40 000 EUR for den ikke-økonomiske skade.
—

Afgørelse truffet den 2. december 2013 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 2330/2012-1) ændres således, at varemærket »iDrive« registreres i sin helhed, og at indsigerens indsigelse forkastes.
—

Som følge heraf annulleres Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1023/2013 af 22. oktober 2013 om ændring af vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union og ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union, for så vidt som den — ændrer bilag X til denne vedtægt (artikel 1, nr. 70), — ændrer denne vedtægts artikel 45 og bilag I og tilføjer en afdeling 5 til bilag XIII (artikel 1, nr. 27, nr. 61 og nr. 73, litra k)).
3.

Tredje anbringende om, at Kommissionen har begået en retlig og faktisk fejl ved at konkludere, at det ville have været mere fordelagtigt for de slovakiske skattemyndigheder at indlede en retslig likvidationsprocedure (88.-119. betragtning til den anfægtede afgørelse).
1.

Første anbringende om forkert retsgrundlag — Sagsøgeren har gjort gældende, at sagsøgte har begået en retlig fejl ved at træffe den anfægtede afgørelse på grundlag af den på tidspunktet for afgørelsen gældende nye affattelse af forordning (EU) nr. 1151/2012 (1) i stedet for den på tidspunktet for sagsøgerens indgivelse af anmodning gældende gamle forordning (EF) nr. 510/2006 (2). Sagsøgte har derved tilsidesat princippet om »tempus regit actum«. — Sagsøgeren har endvidere anført, at anmodningen om annullation af registreringen i henhold til forordning nr. 510/2006 kan antages og er begrundet. Sagsøgeren har i denne sammenhæng bl.a. anført, at der foreligger to begrundelser for annullation som omhandlet i artikel 12, stk. 2, i forordning nr. 510/2006 (den omtvistede betegnelse er en artsbetegnelse som omhandlet i artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 510/2006, og det geografiske område Schlesien er i specifikationen af registreringen blevet afgrænset fejlagtigt), og at en anden fortolkning og anvendelse af denne bestemmelse ville krænke bagerivirksomhederne i Forbundsrepublikken Tyskland i deres grundlæggende rettigheder.
—

Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Parlamentet tilpligtes at betale sagsøgeren et beløb på 169 051,96 EUR som erstatning for det økonomiske tab, han har lidt, og et beløb på 40 000 EUR for den ikke-økonomiske skade.
—

Afgørelse truffet den 26. november 2013 af Femte Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 481/2013-5) annulleres og det pålægges Harmoniseringskontoret at registrere varemærket, der består i formen på en flaske, hvorom sagsøgeren, Research and Production Company MELT WATER UAB, har indgivet registreringsansøgning (ansøgning nr. 010 751 584), som EF-varemærke.
—

Rådet for Den Europæiske Union og enhver intervenient, der måtte få tilladelse til at intervenere i sagen til støtte for Rådets påstande, tilpligtes at betale sagens omkostninger.
1.

Med det første anbringende gøres det gældende, at PPA-beslutningen åbenbart er ulovlig. Sagsøgerne har gjort gældende, at PPA-beslutningen (der er appelleret til Retten — sag T-179/09), er behæftet med en række alvorlige fejl, som er uforenelige med en normal adfærd, der udvises af en institution, som har til opgave at påse, at konkurrencereglerne finder anvendelse, og burde derfor medføre, at EU ifalder ansvar, idet: — Oplysningerne i PPA-beslutningen klart viser, at PPA ikke bevirkede nogen økonomisk fordel. — PPA udgjorde en del af Dunamenti’s privatiseringspakke og blev indgået før privatiseringspakken, hvorfor den blev vurderet til den pris, som blev betalt af Electrabel, men Kommissionen nægtede at tage den i betragtning og overtrådte dermed EU-retten. — Tilbagebetalingskravet i denne beslutning er behæftet med så mange ulovligheder, at en beregning foretaget af kendte økonomer som et resultat viste en negativ støtte, hvilket betyder, at der ikke er tale om støtte. Sagsøgerne har anført, at så alvorlige fejl ikke kan forklares ved sagens umiddelbare kompleksitet eller ved de objektive begrænsninger, som Kommissionen er undergivet i forbindelse med statsstøttekontrol. Disse fejl kan derimod i høj grad tilskrives Kommissionens afvisning af at vurdere PPA individuelt og udgør klare beviser for en grov tilsidesættelse af forpligtelsen til at overholde grænserne for Kommissionens skønsbeføjelse.
1.

Første anbringende vedrører en retlig fejl i forbindelse med betingelserne for at drage Den Europæiske Union til ansvar ved gennemførelsen af artikel 24 i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union, for så vidt som Personaleretten har krævet, at den episode, som er uforenelig med en ordentlig og rolig afvikling af tjenesten, skal have påvirket den berørte parts arbejdsevne og helbred, selvom denne sidste betingelse hverken følger af vedtægten eller af retspraksis. Appellanten gør i øvrigt gældende, at Personaleretten har forvansket sagens faktiske omstændigheder, idet den har lagt til grund, dels at Revisionsretten har truffet alle de nødvendige foranstaltninger for at genoprette en ordentlig og rolig afvikling af tjenesten, og dels at problemerne på arbejdspladsen ikke har påvirket den berørte parts helbred. Samtidig skred Revisionsretten ikke ind med den nødvendige fasthed og hurtighed for at bringe konfliktsituationen til ophør, hvilket medførte en vedvarende total invaliditet for appellanten (vedrørende præmis 67 og 68 i den anfægtede dom).
—

Afgørelse truffet den 26. november 2013 af Femte Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 494/2013-5) annulleres og det pålægges Harmoniseringskontoret at registrere varemærket »MELT WATER Orignal«, hvorom sagsøgeren, Research and Production Company MELT WATER UAB, har indgivet registreringsansøgning (ansøgning nr. 010 782 068), som EF-varemærke.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 129/22

Sag anlagt den 15. januar 2014 — Argo Development and Manufacturing mod KHIM — Clapbanner (Reklameartikler)

(Sag T-41/14)

2014/C 129/28

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Argo Development and Manufacturing Ltd (Ra’anana, Israel) (ved advokat B. Brisset)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Clapbanner Ltd (London, Det Forenede Kongerige)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 22. oktober 2013 af Tredje Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 981/2012-3) annulleres

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Det registrerede EF-design, der begæres erklæret ugyldigt: Et design for produktet »reklameartikler« — registrering nr. 1684325-0001

Indehaver af EF-designet: Clapbanner Ltd

Indgiveren af begæringen om, at EF-designet erklæres ugyldigt: Argo Development and Manufacturing Ltd

Begrundelse for ugyldighedsbegæringen: Det gjordes gældende, at designet ikke var nyt (EF-designforordningens artikel 5) og ikke havde individuel karakter (EF-designforordningens artikel 6)

Ugyldighedsafdelingens afgørelse: Erklærede det anfægtede EF-design ugyldigt

Appelkammerets afgørelse: Tog klagen til følge og afslog ugyldighedsbegæringen

Søgsmålsgrunde: Overtrædelse af EF-designforordningens artikel 4, 5 og 6.
2.

Andet anbringende Sagsøgeren har på dette punkt gjort gældende, at selskabet for HyWays-projektet kun modtog et finansielt tilskud på 495 269,48 EUR. Det er derfor med urette, at Kommissionen ved udstedelsen af debetnotaerne gik ud fra, at sagsøgeren havde modtaget et finansielt tilskud på 604 240,79 EUR.
—

Kommissionen har med urette antaget, at sagsøgeren har deltaget i et samlet kartel, der omfattede Nederlandene, Belgien, Frankrig og Tyskland, idet sagsøgeren kun tog hensyn til de prisrammer for én aftager i Nordtyskland, som to virksomheder med betydelig markedsstyrke har fastsat, og derfor kun har deltaget i en geografisk og indholdsmæssigt snævert afgrænset konkurrencebegrænsende aftale.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 129/30

Sag anlagt den 7. februar 2014 — Islamic Republic of Iran Shipping Lines m.fl. mod Rådet

(Sag T-87/14)

2014/C 129/37

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøgere: Islamic Republic of Iran Shipping Lines (Teheran, Iran); Hafize Darya Shipping Lines (HDSL) (Teheran); Khazar Shipping Lines (Anzali Free Zone, Iran); IRISL Europe GmbH (Hamborg, Tyskland); IRISL Marine Services and Engineering Co. (Qeshm Island, Iran); Irano Misr Shipping Co. (Teheran); Safiran Payam Darya Shipping Lines (SAPID) (Teheran); Shipping Computer Services Co. (Teheran); Soroush Sarzamin Asatir Ship Management (Teheran); South Way Shipping Agency Co. Ltd (Teheran) og Valfajr 8th Shipping Line Co. (Teheran) (ved F. Randolph, QC, barrister M. Lester og solicitor M. Taher)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgernes påstande

— Rådets afgørelse 2013/685/FUSP af 26. november 2013 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 316, s. 46) og Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1203/2013 af 26. november 2013 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 316, s. 1) annulleres, for så vidt som de vedrører sagsøgerne.

— Det fastslås, at Rådets afgørelse 2013/497/FUSP af 10. oktober 2013 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 272, s. 46) og Rådets forordning (EU) nr. 971/2013 af 10. oktober 2013 om ændring af forordning (EU) nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 272, s. 1) ikke finder anvendelse.

— Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne gjort en »ulovlighedsindsigelse« gældende med henblik på, at det fastslås, at oktoberforanstaltningerne er ulovlige, idet de mangler hjemmel, tilsidesætter sagsøgernes berettigede forventninger og princippet om retskraft, retssikkerhedsprincippet, principperne om non bis in idem og res judicata, de diskriminerer IRISL og tilsidesætter dets grundlæggende rettigheder uden begrundelse eller forholdsmæssighed, de tilsidesætter sagsøgernes ret til forsvar, og de er udtryk for Rådets misbrug af dets beføjelser.

1. Første anbringende om, at der ikke er hjemmel for de anfægtede foranstaltninger.

2. Andet anbringende om, at Rådet åbenbart har begået en fejl i sine afgørelser om at opføre sagsøgerne på listen.

3. Tredje anbringende om, at Rådet har tilsidesat sagsøgernes ret til forsvar.

4. Fjerde anbringende om, at de anfægtede foranstaltninger tilsidesætter sagsøgernes berettigede forventninger og princippet om retskraft, retssikkerhedsprincippet, principperne om non bis in idem og res judicata samt princippet om forbud mod forskelsbehandling.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 129/26

Sag anlagt den 23. januar 2014 — Blackrock mod KHIM (INVESTING FOR A NEW WORLD)

(Sag T-59/14)

2014/C 129/33

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Blackrock, Inc. (New York, De Forenede Stater) (ved barrister S. Malynicz og solicitors K. Gilbert og M. Blair)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 31. oktober 2013 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i Det Indre Marked (Varemærker og Design) i sag R 573/2013-1 annulleres.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »INVESTING FOR A NEW WORLD« for tjenesteydelser i klasse 35 og 36 — EF-varemærkeansøgning nr. 11 144 706

Undersøgerens afgørelse: Det ansøgte varemærke er ikke registreringsberettiget

Appelkammerets afgørelse: Klagen afvist

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af EF-varemærkeforordningens artikel 7, stk. 1, litra b), og artikel 7, stk. 2.
—

Den anfægtede afgørelses artikel 1 og bilaget til afgørelsen annulleres, for så vidt som denne afgørelse og bilaget hertil vedrører renter med et beløb på 4 703 231,78 EUR, som Nederlandene angiveligt ikke har beregnet for en række fordringer vedrørende for sent betalte tillægsafgifter og retsstridigt udbetalt eksportrestitution.
—

Dom afsagt den 12. december 2013 af Retten for EU-personalesager (Første Afdeling) i sag F-142/11, Erik Simpson mod Rådet for Den Europæiske Union, ophæves, for så vidt som Rådet for Den Europæiske Unions afgørelse af 9. december 2010 herved annulleres, og Rådet for Den Europæiske Union pålægges at bære sine egne omkostninger og betale de af Erik Simpson afholdte omkostninger.
1.

Med det første anbringende gøres gældende, at der er sket en tilsidesættelse af begrundelsespligten, samt at der er sket en tilsidesættelse af retten til en retfærdig behandling og af det generelle princip om opfyldelse i god tro af aftaler og kontraktvilkår, for så vidt som den af Kommissionen givne begrundelse er ufyldestgørende, og ingen af betingelserne for ophævelse af aftalen er opfyldt. Sagsøgerne har anført, at det forhold, at formålene med projektet er blevet nået med andre midler, der således fratager projektet dets genstand, ikke er en gyldig grund til at ophæve støtteaftalen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 135/53

Sag anlagt den 24. februar 2014 — Albis Plastic mod KHIM — IQAP Masterbatch Group (ALCOLOR)

(Sag T-132/14)

2014/C 135/69

Stævningen er affattet på tysk

Parter

Sagsøger: Albis Plastic GmbH (Hamburg, Tyskland) (ved advokat C. Klawitter)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

Den anden part i sagen for appelkammeret: IQAP Masterbatch Group, SL (Masíes de Roda, Spanien)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 3. december 2013 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1015/2012-2) annulleres.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Det registrerede EF-varemærke, der begæres erklæret ugyldigt: Ordmærket »ALCOLOR« for varer i klasse 1 — EF-varemærke nr. 3 073 889

Indehaver af EF-varemærket: Albis Plastic GmbH

Indgiveren af begæringen om, at EF-varemærket erklæres ugyldigt: IQAP Masterbatch Group, SL

Begrundelse for ugyldighedsbegæringen: Nationalt figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »ALCOLOR«, for varer i klasse 2, og selskabsnavnet »ALCOLOR«, som bliver anvendt erhvervsmæssigt i Spanien for »farvestoffer«

Annullationsafdelingens afgørelse: Afslag på ugyldighedsbegæringen

Appelkammerets afgørelse: Klagen taget til følge og sagen hjemvist til annullationsafdelingen

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 53, stk. 1, i forordning nr. 207/2009 og de relevante gennemførelsesbestemmelser.
2.

Andet anbringende, der er subsidiært for det tilfælde, at Retten måtte være af den opfattelse, at Kommissionen med rette har undladt at genåbne den formelle undersøgelsesprocedure efter Rettens dom af 11. september 2012, om en tilsidesættelse af begrebet statsstøtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF, idet Kommissionen har fundet, at 2006-foranstaltningerne skulle kvalificeres som statsstøtte som omhandlet i denne bestemmelse. Dette anbringende er opdelt i tre led. Det er sagsøgerens opfattelse, at Kommissionen har tilsidesat artikel 107, stk. 1, TEUF, — idet den har fastslået, at overtagelsen af 75% af SCNM til en negativ salgspris på 158 mio. EUR skulle kvalificeres som statsstøtte, og at det markedsøkonomiske investorprincip ikke er overholdt i det foreliggende tilfælde — idet den har fastslået, at kapitaltilførslen på 8,75 mio. EUR skulle kvalificeres som statsstøtte, og — idet den har fastslået, at kontokurantlånet på 38,5 mio. EUR til SNCM’s medarbejdere skulle kvalificeres som statsstøtte som omhandlet i denne bestemmelse.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 135/57

Sag anlagt den 3. marts 2014 — EE mod KHIM (gengivelse af et elfenbenshvidt prikket mønster)

(Sag T-144/14)

2014/C 135/75

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: EE Ltd (Hatfield, Det Forenede Kongerige) (ved solicitor P. Brownlow)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet 7. januar 2014 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) i sag (R 705/2013-1), annulleres.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Det omhandlede EF-varemærke: Et EF-figurmærke, der gengiver et elfensbenshvidt prikket mønster, for varer og tjenesteydelser i klasse 7, 9, 16, 25, 35-39, 41, 42 og 45 — EF-varemærkeansøgning nr. 11 388 493

Undersøgerens afgørelse: Afslag på registrering

Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af EF-varemærkeforordningens artikel 7, stk. 1, litra b).