Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Retspleje – stævning – formkrav

(Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1)

2. Statsstøtte – begreb – fordel, der tildeles modtagere af en statsstøtte

(Art. 87, stk. 1, EF)

3. Statsstøtte – begreb – fordel, der tildeles modtagere af en statsstøtte – indirekte fordele – omfattet

(Art. 87, stk. 1, EF)

4. Statsstøtte – forbud – undtagelser – støtte, der kan falde ind under undtagelsen i artikel 87, stk. 3, litra c), EF – betingelser

[Art. 87, stk. 3, litra c), EF]

5. Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde – kommissionsbeslutning vedrørende statsstøtte – kendetegn ved konkurrencebegrænsning og påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne

(Art. 87, stk. 1, EF og 253 EF)

6. Statsstøtte – tilbagesøgning af en ulovlig støtte – støtte ydet i strid med procedurereglerne i artikel 88 EF – eventuelt berettiget forventning hos støttemodtagerne – retssikkerhed – beskyttelse – betingelser og grænser

(Art. 88 EF; Rådets forordning nr. 659/1999, art. 14, stk. 1)

Sammendrag

1. Stævningen, der i henhold til artikel 44, stk. 1, i Rettens procesreglement skal indeholde søgsmålets genstand og søgsmålsgrundene, kan underbygges og fuldstændiggøres på særlige punkter ved henvisninger til uddrag af dertil bilagte akter, men bilagene har kun en rent bevismæssig og instrumental funktion. Bilagene kan således ikke tjene til grundlag for et anbringende, som er kortfattet fremsat i stævningen, og til at fremsætte klagepunkter eller argumenter, som ikke fremgår af stævningen. Sagsøgeren skal i sin stævning angive de præcise klagepunkter, som Retten skal tage stilling til, og på mere eller mindre kortfattet vis fremsætte de retlige og faktiske omstændigheder, som disse støttes på.

(jf. præmis 24 og 25)

2. En foranstaltning, der består af et offentligt tilskud, der skal ydes til tv-abonnenter, som køber eller lejer udstyr, der uden omkostninger for abonnenten eller indholdsudbyderen kan modtage interaktive digitale jordbaserede tv-udsendelser, udgør en fordel som omhandlet i artikel 87, stk. 1, EF der tildeles digitale jordbaserede selskaber og kabel-tv-leverandørerne i forhold til satellitselskaberne.

Når anvendelsen af en sådan foranstaltning er betinget af en række kumulative betingelsers opfyldelse, herunder betingelsen om køb eller leje af udstyr, der kan modtage digitale jordbaserede tv-udsendelser, kan den således helt klart ikke være til fordel for en forbruger, der beslutter at købe eller leje udstyr, der udelukkende kan modtage digitale tv-udsendelser via satellit. En sådan foranstaltning opfylder dermed ikke Kommissionens krav om teknologisk neutralitet for så vidt angår støtteforanstaltninger vedrørende markedet for digital-tv.

Opbygningen af et kundegrundlag er en fundamental del af den kommercielle aktivitet for tv-selskaberne. Desuden skal der tages hensyn til, at en sådan foranstaltning dels giver forbrugerne et incitament til at skifte fra analog teknik til jordbaseret digital teknik samtidig med, at omkostningerne, som de jordbaserede tv-selskaber har måttet bære, begrænses, dels giver tv-selskaberne mulighed for at sikre deres nuværende position på markedet med hensyn til image og kundeloyalitet i forhold til nye konkurrenter.

Den omstændighed, at en sådan foranstaltning er en fordel for forbrugerne, idet den nedsætter prisen på de mest sofistikerede dekodere til prisen for dekodere uden særlige funktioner, har ingen indvirkning på det forhold, at den pågældende foranstaltning også udgør en fordel for de jordbaserede selskaber og kabel-tv-leverandørerne.

Dekoderens pris er et afgørende parameter, som forbrugeren tager hensyn til i dette valg. Hvad angår det tilskud, der ydes direkte til forbrugerne, har det automatisk den virkning, at prisen for køb eller leje af udstyr, der kan modtage digitale jordbaserede tv-udsendelser, nedsættes. En sådan prisnedsættelse kan imidlertid påvirke udgiftsbevidste forbrugeres valg.

En sådan foranstaltning er selektiv, selv om satellitselskaberne kan drage fordel af den ved at tilbyde »hybriddekodere«, dvs. dekodere, der er både jord- og satellitbaserede. I så fald er tilrådighedstillelsen fra satellitselskaberne af »hybriddekodere« forbundet med en ekstraomkostning, der – overvæltet på salgspriserne til forbrugerne – på bedst mulig vis er opvejet ved den pågældende foranstaltning, som forbrugerne opnår fordel ved. Satellitselskaberne er således ringere stillet end de jordbaserede selskaber og kabel-tv-leverandører, eftersom sidstnævnte ikke er nødt til at overvælte nogen som helst ekstraomkostning på dekodernes salgspris over for forbrugerne, der opnår fordel af den pågældende foranstaltning.

(jf. præmis 56, 57, 60, 62, 64, 65, 68 og 95)

3. Støtte ydet af en medlemsstat eller ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form er forbudt i henhold til artikel 87 EF, uden at der sondres mellem de tilfælde, hvor fordelene ved støtten ydes på en direkte eller indirekte måde. En direkte fordel, der ydes til visse fysiske eller juridiske personer, som ikke nødvendigvis udgør virksomheder, kan således udgøre en indirekte fordel for og dermed statsstøtte til andre fysiske eller juridiske personer, der udgør virksomheder.

Forbrugertilskuddet kan dermed betragtes som statsstøtte til fordel for operatører, der udbyder forbrugsvarer eller tjenesteydelser.

(jf. præmis 75 og 76)

4. For at være forenelig med fællesmarkedet i henhold til artikel 87, stk. 3, litra c), EF skal en støtte tage sigte på et formål af fælles interesse, være nødvendig og stå i forhold til det tilsigtede mål.

Hvad angår en foranstaltning, der består af et offentligt tilskud, der skal ydes til tv-abonnenter, som køber eller lejer udstyr, der uden omkostninger for abonnenten eller indholdsudbyderen kan modtage interaktive digitale jordbaserede tv-udsendelser, kan det ikke antages, at formålet af fælles interesse er at afhjælpe markedssvigt, som særligt har relation til problemet med koordinationen mellem markedets operatører, der er årsag til, at udviklingen af digital distribution hindres.

Da tv-selskaberne, der allerede er virksomme på markedet, burde have betragtet fastsættelsen af en lovbestemt frist for indstillingen af de analoge udsendelser som et fait accompli og dermed være gået i gang med at udforme en ny kommerciel strategi, er tilskud til anskaffelse af digitale dekodere ikke nødvendige for at afhjælpe problemet med koordinationen mellem markedets operatører, fordi det nævnte problem allerede er reguleret af den bindende frist for overgangen til digital-tv.

Når jordbaseret fjernsyn indtager en meget vigtig plads, er risikoen hos de erhvervsdrivende for, at seertallet ikke når op på den kritiske masse af forbrugere som følge af et problem med koordinationen mellem markedets operatører, ikke så stor, at den ikke vil kunne imødegås af de kommercielle tv-selskaber.

(jf. præmis 125 og 126)

5. Begrundelsespligten ved kvalifikationen af en støtteforanstaltning kræver, at de grunde, der førte Kommissionen til at fastslå, at foranstaltningen faldt inden for anvendelsesområdet for artikel 87, stk. 1, EF, skal være angivet. Hvad angår spørgsmålet, om der foreligger fordrejning af konkurrencen på fællesmarkedet, skal det påpeges, at selv om Kommissionen er forpligtet til i begrundelsen for sin beslutning i det mindste at anføre de omstændigheder, hvorunder en støtte er blevet ydet, når omstændighederne godtgør, at støtten kan påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne og fordreje eller true med at fordreje konkurrencen, er den derimod ikke forpligtet til at foretage en økonomisk analyse af den faktiske situation på de berørte markeder, af markedsandelen for de virksomheder, der modtager støtte, af de konkurrerende virksomheders stilling og af samhandelen mellem medlemsstater. Desuden er Kommissionen i tilfælde af ulovligt tildelt støtte ikke forpligtet til at dokumentere de reelle følger af støtten for konkurrencen og for samhandelen mellem medlemsstater. Hvis det var tilfældet, ville dette krav faktisk medføre, at de medlemsstater, der udbetaler ulovlig støtte, ville blive begunstiget i forhold til de medlemsstater, som anmelder påtænkte støtteforanstaltninger. Det er navnlig tilstrækkeligt, at Kommissionen godtgør, at den omtvistede støtte kan påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne og fordreje eller true med at fordreje konkurrencen, og det er ikke nødvendigt at afgrænse det pågældende marked.

(jf. præmis 144-146)

6. Ifølge artikel 14, stk. 1, i forordning nr. 659/1999 om anvendelsen af artikel 88 EF bestemmer Kommissionen i negative beslutninger om ulovlig støtte, at den pågældende medlemsstat skal træffe alle nødvendige foranstaltninger til at tilbagesøge støtten fra støttemodtageren. Den samme bestemmelse fastslår imidlertid, at Kommissionen ikke kræver tilbagesøgning af støtten, hvis det vil være i modstrid med et generelt princip i fællesskabslovgivningen. Der kan imidlertid hos støttemodtagerne principielt ikke kan bestå en berettiget forventning om, at den støtte, de har modtaget, er lovlig, medmindre den er blevet ydet under iagttagelse af den fastlagte procedure. En påpasselig erhvervsdrivende må nemlig normalt være i stand til at forvisse sig om, at denne procedure er blevet fulgt, også selv om den ulovlige beslutning om at tildele støtten kan tilskrives den stat, der yder støtten, således at tilbagekaldelse må fremstå som stridende mod redelig handlemåde.

Retssikkerhedsprincippet kræver, at retsreglerne skal være klare og præcise og skal sikre forudsigelighed i forbindelse med de situationer og retsforhold, der henhører under fællesskabsretten. I forbindelse med tilbagebetaling af en støtte, der er fundet uforenelig med fællesmarkedet, er der ingen bestemmelser, der kræver, at Kommissionen, når den fastslår, at en støtte, som er erklæret uforenelig med fællesmarkedet, skal tilbagesøges, skal fastsætte den nøjagtige størrelse af det tilbagebetalingspligtige støttebeløb. Det er således tilstrækkeligt, at Kommissionens beslutning indeholder anvisninger, hvorved beslutningens adressat uden overdrevne vanskeligheder selv kan fastslå beløbet. Det følger heraf, at retssikkerhedsprincippet ikke er tilsidesat på grund af vanskelighederne med at fastlægge den korrekte værdi for et af parametrene i den beregningsmetode, som er anført i den anfægtede beslutning.

(jf. præmis 170, 173 og 179-181)