Sag C-237/15 PPU

Minister for Justice and Equality

mod

Francis Lanigan

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af High Court (Irland))

»Præjudiciel forelæggelse — den præjudicielle hasteprocedure — Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder — artikel 6 — ret til frihed og sikkerhed — politisamarbejde og retligt samarbejde i straffesager — rammeafgørelse 2002/584/RIA — den europæiske arrestordre — pligt til at fuldbyrde den europæiske arrestordre — artikel 12 — fortsat varetægtsfængsling af den eftersøgte person — artikel 15 — afgørelse om overgivelse — artikel 17 — frister og procedurer i forbindelse med afgørelsen om fuldbyrdelse — konsekvenser af en overskridelse af fristerne«

Sammendrag – Domstolens dom (Store Afdeling) af 16. juli 2015

Politisamarbejde – retligt samarbejde i straffesager – rammeafgørelse om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne – medlemsstaternes gennemførelse – forpligtelse til at vedtage en afgørelse om fuldbyrdelse af den europæiske arrestordre – udløb af de i rammeafgørelsen fastsatte frister – ingen betydning – opretholdelse af varetægtsfængslingen af den eftersøgte person, selv om den samlede varighed af varetægtsfængslingen overstiger nævnte frister – lovlig – betingelse

(Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 6; Rådets rammeafgørelse 2002/584, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299, art. 12, art. 15, stk. 1, og art. 17)

Artikel 15, stk. 1, og artikel 17 i rammeafgørelse 2002/584 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299, skal fortolkes således, at den fuldbyrdende judicielle myndighed fortsat er forpligtet til at vedtage en afgørelse om fuldbyrdelse af den europæiske arrestordre efter udløbet af de frister, der er fastsat i nævnte artikel 17.

Henset til dels den centrale karakter af forpligtelsen til at fuldbyrde den europæiske arrestordre inden for den ordning, der er indført ved rammeafgørelsen, dels den omstændighed, at der ikke i rammeafgørelsen findes en udtrykkelig angivelse for så vidt angår begrænsninger af denne forpligtelses tidsmæssige gyldighed, kan den regel, der er fastsat i rammeafgørelsens artikel 15, stk. 1, nemlig ikke fortolkes således, at den indebærer, at den fuldbyrdende judicielle myndighed ikke længere kan vedtage en afgørelse om fuldbyrdelse af den europæiske arrestordre efter udløbet af de frister, der er fastsat i rammeafgørelsens artikel 17, eller at den fuldbyrdende medlemsstat ikke længere er forpligtet til at fremme proceduren til fuldbyrdelse heraf. En anderledes fortolkning ville kunne gribe ind i det mål om at fremskynde og forenkle det retlige samarbejde, der forfølges med rammeafgørelsen, idet denne fortolkning bl.a. ville kunne tvinge den udstedende medlemsstat til at udstede en anden europæisk arrestordre med henblik på gennemførelsen af en ny overgivelsesprocedure inden for de frister, der er fastsat i rammeafgørelsen.

Rammeafgørelsens artikel 12, sammenholdt med dens artikel 17, og henset til artikel 6 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal endvidere fortolkes således, at den i en sådan situation ikke er til hinder for den fortsatte varetægtsfængsling af den eftersøgte person i overensstemmelse med lovgivningen i den fuldbyrdende medlemsstat, selv hvis den samlede varighed af varetægtsfængslingen af den pågældende overstiger disse frister, for så vidt som varigheden ikke er for vidtgående, henset til kendetegnene for den procedure, der føres i hovedsagen.

Rammeafgørelsens artikel 12 fastsætter nemlig ikke generelt, at det udelukkende er muligt at opretholde varetægtsfængslingen af den eftersøgte person inden for præcise tidsgrænser, og fastsætter navnlig ikke, at en opretholdelse er udelukket efter udløbet af de frister, der er fastsat i rammeafgørelsens artikel 17. På samme måde fastsætter rammeafgørelsens artikel 12 ikke – selv om den på visse betingelser giver mulighed for midlertidigt at løslade en person, der er blevet arresteret på grundlag af en europæisk arrestordre – at den fuldbyrdende judicielle myndighed efter udløbet af de frister, der er fastsat i rammeafgørelsens artikel 17, er forpligtet til at iværksætte en sådan midlertidig løsladelse eller a fortiori ganske enkelt løslade den pågældende.

For så vidt som proceduren til fuldbyrdelse af den europæiske arrestordre også skal fremmes efter udløbet af de frister, der er fastsat i rammeafgørelsens artikel 17, ville en generel og ubetinget forpligtelse til midlertidigt at løslade eller a fortiori til ganske enkelt at løslade denne person efter udløbet af disse frister, eller når den samlede varighed af varetægtsfængslingen af den eftersøgte person overstiger nævnte frister, desuden kunne begrænse effektiviteten af den ordning for overgivelse, der er indført ved rammeafgørelsen, og dermed være til hinder for virkeliggørelsen af de mål, der forfølges hermed.

Eftersom udstedelsen af en europæisk arrestordre ikke i sig selv kan begrunde varetægtsfængsling af den eftersøgte person i en periode, hvis samlede varighed overstiger den tid, der er nødvendig med henblik på fuldbyrdelse af denne arrestordre, kan den fuldbyrdende judicielle myndighed i overensstemmelse med artikel 6 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder imidlertid kun beslutte fortsat at varetægtsfængsle den pågældende, såfremt proceduren til fuldbyrdelse af den europæiske arrestordre er blevet ført med tilstrækkelig omhu, og varigheden af varetægtsfængslingen dermed ikke er for vidtgående. For at sikre, at dette er tilfældet, skal den fuldbyrdende judicielle myndighed foretage en konkret prøvelse af den omhandlede situation under hensyntagen til alle de relevante forhold med henblik på at vurdere begrundelsen for procedurens varighed, herunder eventuel passivitet udvist af de omhandlede medlemsstaters myndigheder og i givet fald den eftersøgte persons medvirken til periodens varighed. Der skal også tages hensyn til den straf, som denne person kan blive eller er blevet idømt for så vidt angår de faktiske omstændigheder, der ligger til grund for udstedelsen af den europæiske arrestordre, som den eftersøgte person er genstand for, og til, hvorvidt der foreligger en flugtrisiko. I denne sammenhæng er den omstændighed, at den eftersøgte person har været varetægtsfængslet i en periode, hvis samlede varighed i betydelig grad overstiger de frister, der er fastsat i rammeafgørelsens artikel 17, ligeledes relevant, for så vidt som disse frister, henset navnlig til den væsentlige rolle, som princippet om gensidig anerkendelse har i den ordning, der er indført ved rammeafgørelsen, i princippet er tilstrækkelige til, at den fuldbyrdende judicielle myndighed foretager den indledende prøvelse inden fuldbyrdelsen af den europæiske arrestordre og vedtager afgørelsen om fuldbyrdelse heraf.

Såfremt den fuldbyrdende judicielle myndighed beslutter at løslade nævnte person, er den endelig forpligtet til at underlægge den midlertidige løsladelse af personen enhver foranstaltning, den måtte finde nødvendig, for at undgå, at den pågældende flygter, og at sikre sig, at de materielle betingelser for faktisk overgivelse af den pågældende fortsat er opfyldt, så længe der ikke er truffet endelig afgørelse om fuldbyrdelse af den europæiske arrestordre.

(jf. præmis 37, 40, 44, 45, 50, 52 og 58-63 samt domskonkl.)