ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sag C-460/02

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

mod

Den Italienske Republik

»Lufttransport – ground handling – direktiv 96/67/EF«

Sammendrag af dom

1. Transport – lufttransport – adgang til ground handling-markedet i Fællesskabets lufthavne – medlemsstaternes beføjelse til at sikre et passende socialt beskyttelsesniveau for de ansatte i de virksomheder, der leverer ground handling-ydelser – grænser

(Rådets direktiv 96/67)

2. Socialpolitik – tilnærmelse af lovgivningerne – virksomhedsoverførsel – varetagelse af arbejdstagernes rettigheder – direktiv 2001/23 – overførsel – begreb – national bestemmelse om fastholdelse af beskæftigelsesniveauerne og kontinuiteten i ansættelsesforholdene for den tidligere leverandørs ansatte i tilfælde af overførsel af virksomhed uafhængigt af egenskaberne ved den pågældende transaktion – ikke omfattet

(Rådets direktiv 2001/23)

1. Beføjelsen til at sikre et passende socialt beskyttelsesniveau for de ansatte i de virksomheder, der leverer ground handling-ydelser, som medlemsstaterne har bevaret i medfør af direktiv 96/67 om adgang til ground handling-markedet i Fællesskabets lufthavne, indebærer ikke en ubegrænset lovgivningskompetence, og den skal udøves på en sådan måde, at den effektive virkning af nævnte direktiv og de formål, det forfølger, ikke skades. Direktivet har nemlig til formål at sikre åbningen af ground handling-markedet, en åbning, som bl.a. skal bidrage til at mindske luftfartsselskabernes driftsomkostninger.

(jf. præmis 31 og 32)

2. En national bestemmelse om fastholdelse af beskæftigelsesniveauerne og kontinuiteten i ansættelsesforholdene for den tidligere leverandørs ansatte, som finder anvendelse – uafhængigt af egenskaberne ved den transaktion, der er tale om – for »enhver overførsel af virksomhed« i den pågældende sektor, går klart videre end begrebet overførsel, der er fastsat i direktiv 2001/23 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter, således som fortolket af Domstolen. Det er således kun under hensyn til enkelthederne ved hver overførsel af virksomhed, at det kan afgøres, om den pågældende transaktion udgør en overførsel i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i nævnte direktiv.

(jf. præmis 41 og 42)
Sag C-284/02

Land Brandenburg

mod

Ursula Sass

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesarbeitsgericht)

»Socialpolitik – mandlige og kvindelige arbejdstagere – artikel 141 EF – lige løn – direktiv 76/207/EØF – ligebehandling – barselsorlov – oprykning til en højere lønramme – manglende medregning af hele perioden med barselsorlov, der var afholdt i medfør af den tidligere Tyske Demokratiske Republiks lovgivning«

Sammendrag af dom

Socialpolitik – mandlige og kvindelige arbejdstagere – adgang til beskæftigelse samt arbejdsvilkår – ligebehandling – kollektiv overenskomst, hvorefter indplacering i en højere lønramme sker efter tilbagelægning af en påkrævet periode – medregning af perioder med barselsorlov – afslag på medregning af en periode med barselsorlov, der var afholdt i medfør af den tidligere Tyske Demokratiske Republiks lovgivning, som følge af periodens længde – ulovlig

(Rådets direktiv 76/207)

Direktiv 76/207 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår er til hinder for, at det i en kollektiv overenskomst er udelukket at medregne den del af perioden, hvor den kvindelige arbejdstager i overensstemmelse med den tidligere Tyske Demokratiske Republiks lovgivning har afholdt en barselsorlov, der overstiger den beskyttelsesperiode, der er foreskrevet ved Forbundsrepublikken Tysklands lovgivning, i en periode, som er påkrævet for at muliggøre indplacering i en højere lønramme, og som er omhandlet i den nævnte overenskomst, når målene for og formålet med hver af de to orlovsordninger svarer til de mål om beskyttelse af kvinder i forbindelse med graviditet og moderskab, der er knæsat i nævnte direktivs artikel 2, stk. 3.

(jf. præmis 59 og domskonkl.)
Sag C-420/02

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

mod

Den Hellenske Republik

»Traktatbrud – ulovlig deponering af affald på lossepladsen »Péra Galini« – direktiv 75/442/EØF om affald, som ændret ved direktiv 91/156/EØF – artikel 4 og 9«

Sammendrag af dom

Miljø – bortskaffelse af affald – direktiv 75/442, som ændret ved direktiv 91/156 – artikel 4, stk. 1 – medlemsstaternes forpligtelse til at sørge for bortskaffelse af affald – rækkevidde – nødvendigheden af de foranstaltninger, der skal træffes – skøn – grænser

(Rådets direktiv 75/442, som ændret ved direktiv 91/156, art. 4, stk. 1)

Selv om artikel 4, stk. 1, i direktiv 75/442/EØF om affald, som ændret ved direktiv 91/156, ikke præciserer det konkrete indhold af de foranstaltninger, der skal træffes for at sikre, at affaldet bortskaffes, uden at menneskets sundhed bringes i fare, og uden at miljøet skades, forholder det sig ikke desto mindre således, at bestemmelsen binder medlemsstaterne med hensyn til det tilsigtede mål, samtidig med at den overlader dem et skøn ved afgørelsen af, om sådanne foranstaltninger er nødvendige.

Det kan således i princippet ikke udledes direkte af den omstændighed, at en faktisk situation ikke er i overensstemmelse med de mål, der er fastsat ved artikel 4, stk. 1, i direktiv 75/442, som ændret, at den pågældende medlemsstat nødvendigvis har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den efter denne bestemmelse. Når en sådan faktisk situation varer ved, navnlig når den fører til en betydelig forringelse af miljøet i længere tid, uden at de kompetente myndigheder griber ind, kan den imidlertid vise, at medlemsstaterne har overskredet grænserne for det skøn, de har i henhold til den nævnte bestemmelse.

(jf. præmis 21 og 22)
Sag C-46/02

Fixtures Marketing Ltd

mod

Oy Veikkaus Ab

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Vantaan käräjäoikeus)

»Direktiv 96/9/EF – retlig beskyttelse af databaser – sui generis-ret – begrebet investering, der er forbundet med indsamling, kontrol eller præsentation af en databases indhold – kampprogrammer for fodboldmesterskaber – tipsspil«

Sammendrag af dom

Tilnærmelse af lovgivningerne – retlig beskyttelse af databaser – direktiv 96/9 – begrebet investering, der er forbundet med indsamling, kontrol eller præsentation af en databases indhold – midler, der anvendes til udarbejdelsen af et program for fodboldkampe – ikke omfattet

(Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 96/9, art. 7, stk. 1)

Begrebet investering, der er forbundet med indsamling af indholdet til en database, i artikel 7, stk. 1, i direktiv 96/9 om retlig beskyttelse af databaser skal forstås således, at det vedrører den investering, der er forbundet med oprettelsen af den nævnte database. Det betegner således de midler, der anvendes til fremskaffelsen af eksisterende materiale og til samlingen heraf i den nævnte database, men omfatter ikke midler, der anvendes til frembringelse af de bestanddele, der udgør en databases indhold.

I forbindelse med udarbejdelsen af et program for kampe med henblik på afviklingen af fodboldmesterskaber udgør de midler, der anvendes til fastsættelse af datoer, klokkeslæt og kombinationen af de hold, der skal spille mod hinanden to og to, med hensyn til de forskellige kampe i disse mesterskaber, ikke en sådan investering. Desuden kræver indsamlingen af de oplysninger, som dette program består af, ingen særlig indsats fra de professionelle ligaer, som medvirker direkte ved frembringelsen af disse oplysninger. De midler, der anvendes til kontrollen eller præsentationen af de oplysninger, som programmet består af, kan heller ikke betragtes som ydet ved en væsentlig investering, der er selvstændig i forhold til den investering, der er forbundet med frembringelsen af de nævnte oplysninger.

(jf. præmis 33, 34, 41, 42, 44-46, 49 og domskonkl.)
Sag C-338/02

Fixtures Marketing Ltd

mod

Svenska Spel AB

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Högsta domstolen)

»Direktiv 96/9/EF – retlig beskyttelse af databaser – sui generis-ret – begrebet investering, der er forbundet med indsamling, kontrol eller præsentation af en databases indhold – kampprogrammer for fodboldmesterskaber – tipsspil«

Sammendrag af dom

Tilnærmelse af lovgivningerne – retlig beskyttelse af databaser – direktiv 96/9 – begrebet investering, der er forbundet med indsamling, kontrol eller præsentation af en databases indhold – midler, der anvendes til udarbejdelsen af et program for fodboldkampe – ikke omfattet

(Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 96/9, art. 7, stk. 1)

Begrebet investering, der er forbundet med indsamling af indholdet til en database, i artikel 7, stk. 1, i direktiv 96/9 om retlig beskyttelse af databaser, skal forstås således, at det vedrører den investering, der er forbundet med oprettelsen af den nævnte database. Det betegner således de midler, der anvendes til fremskaffelsen af eksisterende materiale og til samlingen heraf i den nævnte database, men omfatter ikke midler, der anvendes til frembringelse af de bestanddele, der udgør en databases indhold.

I forbindelse med udarbejdelsen af et program for kampe med henblik på afviklingen af fodboldmesterskaber udgør de midler, der anvendes til fastsættelse af datoer, klokkeslæt og kombinationen af de hold, der skal spille mod hinanden to og to, med hensyn til de forskellige kampe i disse mesterskaber, ikke en sådan investering. Desuden kræver indsamlingen af de oplysninger, som dette program består af, ingen særlig indsats fra de professionelle ligaer, som medvirker direkte ved frembringelsen af disse oplysninger. De midler, der anvendes til kontrollen eller præsentationen af de oplysninger, som programmet består af, kan heller ikke betragtes som ydet ved en væsentlig investering, der er selvstændig i forhold til den investering, der er forbundet med frembringelsen af de nævnte oplysninger.

(jf. præmis 23, 24, 31, 33-35 og 37 samt domskonkl.)
Forenede sager C-186/02 P og C-188/02 P

Ramondín SA m.fl. og Territorio Histórico de Álava - Diputación Foral de Álava

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Appel – statsstøtte – skattemæssige foranstaltninger – magtfordrejning – begrundelse – nye anbringender«

Sammendrag

1. Annullationssøgsmål – anbringender – magtfordrejning – begreb

2. Appel – anbringender – urigtig bedømmelse af de faktiske omstændigheder – formalitetsmangel – Domstolens prøvelse af bevisbedømmelsen – udelukket, medmindre de er gengivet forkert

(Art. 225 EF; Domstolens statut, art. 58, stk. 1)

3. Appel – anbringender – anbringende, der fremsættes første gang under appellen – afvisning

(Domstolens statut, art. 58)

1. En retsakt er kun behæftet med magtfordrejning, såfremt det på grundlag af objektive, relevante og samstemmende indicier fremgår, at den må antages at være truffet udelukkende eller dog i det mindste overvejende for at forfølge andre formål end dem, der er angivet.

(jf. præmis 44)

2. En bedømmelse af de faktiske omstændigheder udgør ikke – medmindre der er tale om en urigtig gengivelse af de for Retten fremlagte beviser – et retsspørgsmål, der er undergivet Domstolens prøvelsesret inden for rammerne af en appelsag.

(jf. præmis 46)

3. En parts adgang til først for Domstolen at fremføre et anbringende, der ikke er blevet fremført for Retten, er ensbetydende med en adgang til at forelægge Domstolen – der har en begrænset kompetence i appelsager – en mere omfattende tvist end den, der blev forelagt Retten. Under en appel har Domstolen således kun kompetence til at tage stilling til den retlige afgørelse, der er blevet truffet vedrørende de anbringender, der er blevet behandlet i første instans.

(jf. præmis 60)
Sag C-425/02

Johanna Maria Delahaye, gift Boor

mod

Ministre de la Fonction publique et de la Réforme administrative

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour administrative)

»Varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomhed til staten – statens mulighed for at pålægge offentligretlige regler – nedsættelse af vederlaget«

Sammendrag af dom

Socialpolitik – tilnærmelse af lovgivningerne – overførsel af virksomhed – varetagelse af arbejdstagernes rettigheder – direktiv 77/187 – statens overtagelse af virksomhed, der tidligere blev udøvet af en privatretlig juridisk person – statens mulighed for at efterkomme nationale bestemmelser om offentligt ansatte – væsentlig nedsættelse af lønnen – væsentlig ændring af arbejdsvilkårene – arbejdsgiveren anset for ansvarlig for ophævelse af arbejdskontrakten

(Rådets direktiv 77/187, art. 1, stk. 1, og art. 4, stk. 2)

Direktiv 77/187 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter skal fortolkes således, at det i tilfælde af overførsel af en privatretlig juridisk person til staten i princippet ikke er til hinder for, at sidstnævnte som ny arbejdsgiver nedsætter de berørte arbejdstageres løn for at efterkomme gældende nationale bestemmelser om offentligt ansatte. Imidlertid har de kompetente myndigheder, der skal anvende og fortolke nævnte bestemmelser, pligt til at gøre dette i videst muligt omfang i lyset af formålet med nævnte direktiv ved bl.a. at tage hensyn til arbejdstagerens anciennitet, for så vidt som de nationale bestemmelser om statsansatte bestemmer, at der skal tages hensyn til en statsansats anciennitet med henblik på beregningen af dennes løn. For det tilfælde, at en sådan beregning fører til en væsentlig nedsættelse af vedkommendes løn, udgør en sådan nedsættelse en væsentlig ændring af arbejdsvilkårene til skade for arbejdstagere, der er berørt af overførslen, således at arbejdsgiveren af denne grund skal anses for at være ansvarlig for ophævelsen af deres arbejdskontrakt i overensstemmelse med artikel 4, stk. 2, i direktiv 77/187.

(jf. præmis 35 og domskonkl.)
Forenede sager C-183/02 P og C-187/02 P

Daewoo Electronics Manufacturing España SA (Demesa) og Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Appel – statsstøtte – skattemæssige foranstaltninger – berettigede forventninger – nye anbringender«

Sammendrag

1. Statsstøtte – tilbagesøgning af ulovlig støtte – støtte ydet i strid med procedurereglerne i traktatens artikel 93 (nu artikel 88 EF) – støttemodtagernes eventuelle berettigede forventning – beskyttelse – betingelser og begrænsninger

(EF-traktaten, art. 93, stk. 3 (nu art. 88, stk. 3, EF))

2. Appel – anbringender – anbringende, der fremsættes første gang under appellen – afvisning

(Domstolens statut, art. 58)

1. Da den kontrol, som Kommissionen i medfør af traktatens artikel 93 (nu artikel 88 EF) fører med statsstøtte, har sit grundlag i ufravigelige principper, kan der ikke hos støttemodtagerne principielt bestå en berettiget forventning om, at den støtte, de har modtaget, er lovlig, medmindre den er blevet ydet under iagttagelse af den i nævnte artikel fastlagte procedure, og at en påpasselig erhvervsdrivende normalt må være i stand til at forvisse sig om, at denne procedure er blevet fulgt. Når en støtte gennemføres, uden at Kommissionen på forhånd får underretning herom, således at den er ulovlig i henhold til traktatens artikel 93, stk. 3, kan støttemodtageren ikke på dette tidspunkt have en berettiget forventning om, at støtten er lovligt ydet.

(jf. præmis 44 og 45)

2. En parts adgang til først for Domstolen at fremføre et anbringende, der ikke er blevet fremført for Retten, er ensbetydende med en adgang til at forelægge Domstolen – der har en begrænset kompetence i appelsager – en mere omfattende tvist end den, der blev forelagt Retten. Under en appel har Domstolen således kun kompetence til at tage stilling til den retlige afgørelse, der er blevet truffet vedrørende de anbringender, der er blevet behandlet i første instans.

(jf. præmis 59)
Sag C-216/02

Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassen

mod

Burgenländische Landesregierung

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgerichtshof (Østrig))

»Frie varebevægelser – samhandelen inden for Fællesskabet med enhovede dyr – procedure for godkendelse eller anerkendelse af organisationer og foreninger, der fører eller opretter stambøger for registrerede enhovede dyr – artikel 2, stk. 2, i beslutning 92/353/EØF«

Sammendrag af dom

Landbrug – harmonisering af lovgivningerne – kriterier for godkendelse eller anerkendelse af organisationer og foreninger, der fører eller opretter stambøger for registrerede enhovede dyr – beslutning 92/353 – de nationale myndigheders kompetence til at afslå at anerkende eller godkende – en eksisterende forening eller organisations subjektive ret til at kræve, at myndighederne afslår at anerkende eller godkende en ny forening eller organisation – foreligger ikke

[Kommissionens beslutning 92/353, art. 2, stk. 2, litra a)]

Artikel 2, stk. 2, litra a), i beslutning 92/353 om kriterierne for godkendelse eller anerkendelse af organisationer og foreninger, der fører eller opretter stambøger for registrerede enhovede dyr, bestemmer, at en medlemsstats kompetente myndigheder kan afslå at anerkende en ny organisation eller forening, såfremt den udgør en fare for racens bevarelse eller skader en eksisterende organisations eller forenings virksomhed, forbedringsprogram eller avlsprogram. Denne artikel kan ikke fortolkes således, at den indrømmer sidstnævnte forening eller organisation en subjektiv ret til at kræve, at de pågældende kompetente myndigheder afslår at give den anerkendelse eller godkendelse, som den nye forening eller organisation har ansøgt om, såfremt en eller flere af de omstændigheder, der er angivet i denne bestemmelse, foreligger. Hvis en sådan fortolkning blev godtaget, ville den nemlig fjerne den skønsmargin, som den omhandlede bestemmelse tilsigter at forbeholde medlemsstaternes kompetente myndigheder.

Under disse omstændigheder er fællesskabsretten ikke til hinder for, at der i en medlemsstats lovgivning ikke indrømmes eksisterende foreninger eller organisationer, som har udtalt sig imod anerkendelse af en ny forening eller organisation, adgang til at anlægge sag ved domstolene til prøvelse af de kompetente nationale myndigheders afgørelse om anerkendelse.

(jf. præmis 35-37 og 40 samt domskonkl. 1 og 2)
Sag C-428/02

Fonden Marselisborg Lystbådehavn

mod

Skatteministeriet og Skatteministeriet mod Fonden Marselisborg Lystbådehavn

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Vestre Landsret)

»Sjette momsdirektiv – artikel 13, punkt B, litra b) – afgiftsfritagelser – udlejning af fast ejendom – udlejning af pladser til parkering af køretøjer – bådepladser på vand – liggepladser på land til både«

Forslag til afgørelse fra generaladvokat J. Kokott fremsat den 14. oktober 2004

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 3. marts 2005

Sammendrag af dom

1. Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – fælles merværdiafgiftssystem – fritagelser i henhold til sjette direktiv – fritagelse for udlejning af fast ejendom – begreb – udlejning af bådepladser på vand og liggepladser på land til både

[Rådets direktiv 77/388, art. 13, punkt B, litra b)]

2. Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – fælles merværdiafgiftssystem – fritagelser i henhold til sjette direktiv – fritagelse for udlejning af fast ejendom – fritagelse for udlejning af parkeringspladser til køretøjer – begrebet køretøjer – alle transportmidler, herunder både

[Rådets direktiv 77/388, art. 13, punkt B, litra b), nr. 2]

1. Artikel 13, punkt B, litra b), i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter, som ændret ved direktiv 92/111, skal fortolkes således, at begrebet udlejning af fast ejendom omfatter udlejning af bådepladser på vand og liggepladser på land til både på et havneareal.

Hvad nærmere bestemt angår førstnævnte opfylder en bådeplads i et havnebassin definitionen af fast ejendom i den omhandlede bestemmelses forstand, for så vidt som lejeaftalen ikke vedrører en given mængde vand, men en afgrænset del af havnebassinet, der er afgrænset på varig måde og ikke kan flyttes.

(jf. præmis 34-36 og domskonkl. 1)

2. Artikel 13, punkt B, litra b), nr. 2, i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter, som ændret ved direktiv 92/111, der udelukker udlejning af pladser til parkering af køretøjer fra fritagelse for merværdiafgift, skal fortolkes således, at udtrykket »køretøjer«, der anvendes i nævnte bestemmelse, omfatter alle transportmidler, herunder både.

(jf. præmis 44, 46 og 47 samt domskonkl. 2)
Sag C-225/02

Rosa García Blanco

mod

Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) og Tesorería General de la Seguridad Social (TGSS)

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de lo Social nº 3 de Orense)

»Social sikring af vandrende arbejdstagere – alderdom – arbejdsløshed – minimumsforsikringsperioder – forsikringsperioder, som tages i betragtning ved beregningen af ydelsesbeløbet, men ikke ved afgørelsen af, om en ydelse er erhvervet – arbejdsløshedsperioder – sammenlægning«

Forslag til afgørelse fra generaladvokat J. Kokott fremsat den 28. oktober 2004

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 20. januar 2005

Sammendrag af dom

Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – sagen for den forelæggende ret blevet uden genstand – ufornødent at træffe afgørelse

(Art. 234 EF)

Det følger af såvel ordlyden som opbygningen af artikel 234 EF, at den præjudicielle procedure forudsætter, at der reelt verserer en retssag for den nationale domstol, og at denne domstol skal træffe en afgørelse, hvis udfald kan påvirkes af den præjudicielle afgørelse.

Begrundelsen for ordningen med præjudiciel forelæggelse, og dermed for Domstolens kompetence, er ikke, at Domstolen skal afgive responsa vedrørende generelle eller hypotetiske spørgsmål, men at der foreligger et behov med henblik på selve afgørelsen af en retstvist.

Når sagsøgeren i hovedsagen ganske har fået opfyldt sit krav, ville et svar fra Domstolen på de forelagte spørgsmål ikke have nogen betydning for den forelæggende ret.

(jf. præmis 27, 28, 30 og 31)
Sag C-175/02

F.J. Pape

mod

Minister van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge Raad der Nederlanden)

»Statsstøtte – EF-traktatens artikel 93, stk. 3 (nu artikel 88, stk. 3, EF) – påtænkt støtte – forbud mod gennemførelse af de påtænkte foranstaltninger før Kommissionens endelige beslutning – afgift, der delvis er bestemt til at finansiere støtteforanstaltningen – afgift indført inden anvendelse af støtten«

Forslag til afgørelse fra generaladvokat L.A. Geelhoed fremsat den 4. marts 2004

Domstolens dom (Første Afdeling) af 13. januar 2005

Sammendrag af dom

Statsstøtte – traktatens bestemmelser – anvendelsesområde – afgifter delvis bestemt til finansiering af en støtteforanstaltning – omfattet – betingelse – tvungen forbindelse mellem afgiften og støtten

(EF-traktaten, art. 92 (efter ændring nu art. 87 EF) og art. 93 (nu art. 88 EF))

Afgifter omfattes ikke af anvendelsesområdet for traktatens bestemmelser om statsstøtte, medmindre de udgør den måde, hvorved en støtteforanstaltning finansieres, således at afgifterne er en integrerende del af denne foranstaltning.

For at det kan antages, at en afgift eller en del af en afgift udgør en integrerende del af en støtteforanstaltning, skal der nødvendigvis bestå en tvungen forbindelse mellem afgiften og støtten i henhold til den relevante nationale lovgivning. Såfremt der er en sådan forbindelse, har afgiftsprovenuet direkte indvirkning på støttens størrelse og dermed ligeledes på spørgsmålet om, hvorvidt støtten er forenelig med fællesmarkedet.

(jf. præmis 14 og 15)