ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
56

Udtrykket »som ikke omfatter gennemførelsesforanstaltninger« som omhandlet i artikel 263, stk. 4, tredje sætningsled, TEUF skal fortolkes i lyset af formålet med denne bestemmelse, som ifølge den nævnte bestemmelses tilblivelseshistorie består i at forhindre, at en borger skal overtræde retsreglerne for at kunne få adgang til en dommer. Når en regelfastsættende retsakt har umiddelbar indvirkning på en fysisk eller juridisk persons retsstilling uden at kræve gennemførelsesforanstaltninger, risikerer denne person imidlertid at blive frataget en effektiv domstolsbeskyttelse, hvis den pågældende ikke har direkte adgang til at anlægge sag ved Unionens retsinstanser med henblik på at rejse tvivl om denne regelfastsættende retsakts lovlighed. I mangel af gennemførelsesforanstaltninger er en fysisk eller juridisk person – selv om vedkommende er umiddelbart berørt af den omhandlede retsakt – således først i stand til at opnå retslig kontrol af denne akt efter at have tilsidesat bestemmelserne i nævnte retsakt, idet vedkommende kan påberåbe sig, at retsakten er ulovlig, i forbindelse med sager, der rejses over for vedkommende ved de nationale retter (dom af 19.12.2013, Telefónica mod Kommissionen, C-274/12 P, EU:C:2013:852, præmis 27, og af 6.11.2018, Scuola Elementare Maria Montessori mod Kommissionen, Kommissionen mod Scuola Elementare Maria Montessori og Kommissionen mod Ferracci, C-622/16 P – C-624/16 P, herefter »Montessori-dommen, EU:C:2018:873, præmis 58).
57

I øvrigt anførte WTO-panelet, at »the prices being compared must correspond to products and transactions that are comparable if they are to provide any reliable indication of the existence and extent of price undercutting by the dumped or subsidized imports as compared with the price of the domestic like product, which may then be relied upon in assessing causality between subject imports and the injury to the domestic industry«. Panelet tilføjede, at »[t]he authority’s discretion is also circumscribed by the overarching obligation […] that the determinations of injury »be based on positive evidence and involve an objective examination««, og at »[a] comparison of prices that are not comparable would not, in our view, satisfy the requirement for the investigating authority to conduct an »objective examination« of »positive evidence««. WTO-panelet understreger, at flere faktorer er bestemmende for salgsprisen i en given transaktion, og at prisernes sammenlignelighed følgelig skal sikres for så vidt angår de sammenlignede produkters og transaktioners forskellige kendetegn. En grundlæggende faktor, der fastsætter prisen, er således varens fysiske egenskaber, og i det tilfælde, hvor den undersøgende myndighed »performs a price comparison on the basis of a »basket« of products or sales transactions, the authority must ensure that the groups of products or transactions compared on both sides of the equation are sufficiently similar so that any price differential can reasonably be said to result from »price undercutting« and not merely from differences in the composition of the two baskets being compared«, idet det præciseres, at »[a]lternatively, the authority must make adjustments to control and adjust for relevant differences in the physical or other characteristics of the product« (WTO-panelets rapport med titlen »China – Anti-dumping and countervailing duty measures on broiler products from the United States«, vedtaget den 2. august 2013 (WT/DS 427/R, punkt 7475, 7476, 7480 og 7483).
297

For det andet er der tale om WTO-panelets rapport med titlen »United States – Anti-dumping and countervailing measures on certain coated paper from Indonesia«, vedtaget den 6. december 2017 (WT/DS 491/R), hvori det i punkt 7211 og 7233 påpeges, at: »In addressing [the question of whether the investigating authority ensured that it did not attribute to subsidized imports any (future) injury likely to be caused by alleged »other factors«], we will consider whether [the investigating authority] provided a satisfactory explanation of the nature and extent of the likely injurious effects of the other factors, as distinguished from the likely injurious effects of the subsidized imports, and whether [the investigating authority’s] explanations allow us to determine that the conclusions it reached are such reasonable conclusions as could be reached by an unbiased and objective investigating authority in light of the facts and arguments […] [W]here other factors contributed to the vulnerability of a domestic industry, we would expect that the likely future impact of such other factors would be considered and addressed by the investigating authority, so as to ensure that any likely future injury resulting from these other factors is not attributed to the subject imports.«
110

For det andet kan målene om at lette en sammenligning mellem Lee-studiet og Heinrich-studiet og undgå at indføre en usikkerhedsfaktor i denne sammenligning, i modsætning til, hvad Kommissionen og ECHA synes at gøre gældende, ikke begrunde den manglende hensyntagen til alle de elementer, der er nødvendige for at fastsætte tæthedsværdien. Behovet for at sammenligne disse to studier kan nemlig ikke gå forud for det behov, som RAC selv har anført, om, i lyset af Morrow-overbelastningsberegningen, at undersøge, hvorvidt lungeoverbelastningen i disse studier havde været overdreven eller ej, eftersom resultaterne af de nævnte studier i sidstnævnte tilfælde ikke i sig selv ville kunne begrunde forslaget om klassificering af titandioxid. Det er i øvrigt af samme grund og under anvendelse af samme beregning, at RAC fandt, at lungeoverbelastningen i forbindelse med Lee-studiet havde været for høj (jf. præmis 74 ovenfor).
1

Med deres søgsmål har sagsøgerne Westfälische Drahtindustrie GmbH (herefter »WDI«), Westfälische Drahtindustrie Verwaltungsgesellschaft mbH & Co. KG (herefter »WDV«) og Pampus Industriebeteiligungen GmbH & Co. KG (herefter »Pampus«) principalt nedlagt påstand om for det første, at Europa-Kommissionens skrivelse af 2. marts 2020, hvorved Kommissionen krævede, at de betalte et beløb på 12236931,69 EUR, som ifølge Kommissionen svarede til det endnu ubetalte beløb af den bøde, som de var blevet pålagt den 30. september 2010, annulleres på grundlag af artikel 263 TEUF, for det andet, at det fastslås, at denne bøde blev fuldstændigt betalt den 17. oktober 2019 med betalingen af et beløb på 18149636,24 EUR, og for det tredje, at Kommissionen tilpligtes at betale WDI et beløb på 1633085,17 EUR med tillæg af renter fra denne dato som følge af denne institutions ugrundede berigelse. Sagsøgerne har subsidiært nedlagt påstand om, at Kommissionen på grundlag af artikel 268 TEUF tilpligtes at betale dem et beløb på 12236931,69 EUR, som er det beløb, som Kommissionen har krævet af WDI, og et beløb svarende til det af denne institution for meget opkrævede beløb på 1633085,17 EUR med tillæg af renter fra den 17. oktober 2019, indtil det skyldige beløb er fuldstændigt tilbagebetalt.
60

På tilsvarende vis kan sagsøgeren ikke med føje påberåbe sig ECHA’s vejledning til forordningen om biocidholdige produkter, Bind II Effektivitet, del A, fra november 2014 for at gøre gældende, at vurderingen af et aktivstofs effektivitet i det væsentlige bør være begrænset til fase 1-forsøg. Det fremgår nemlig på ingen måde af dette dokument, at der for at påvise effektiviteten af det repræsentative biocidholdige produkt, som indeholder det pågældende aktivstof, alene kræves forsøg, der er gennemført under standardforhold. Det fremgår tværtimod af dette dokuments kapitel II, punkt 6, vedrørende de effektivitetsdata, der er påkrævet for godkendelse af et aktivstof, at ansøgeren skal fremlægge tilstrækkelig information om det repræsentative biocidholdige produkts effektivitet og om de tiltænkte anvendelser af det pågældende aktivstof for at gøre det muligt at vurdere produktet og definere betingelserne for dets anvendelse. Dette krav følger direkte af artikel 6 og artikel 19, stk. 1 og 2, i forordning nr. 528/2012.
28

Artikel 263 TEUF indeholder herved en klar sondring mellem på den ene side EU-institutionernes og medlemsstaternes ret til at anlægge annullationssøgsmål og på den anden side fysiske og juridiske personers ret til at anlægge sådanne søgsmål, idet bestemmelsens stk. 2 bl.a. indeholder en hjemmel for enhver medlemsstat til i form af et annullationssøgsmål at anfægte lovligheden af Kommissionens afgørelser, uden at det herved er en forudsætning, at det godtgøres, at der foreligger en søgsmålsinteresse. I modsætning til, hvad der gælder for fysiske og juridiske personer, er det således ikke en betingelse for, at en medlemsstats søgsmål kan antages til realitetsbehandling, at denne godtgør, at en retsakt fra Kommissionen, som den har anfægtet, har retsvirkninger i forhold til staten selv. Det bemærkes imidlertid, at for at en retsakt fra Kommissionen kan være genstand for et søgsmål, skal den have retligt bindende virkninger (jf. i denne retning kendelse af 27.11.2001, Portugal mod Kommissionen, C-208/99, EU:C:2001:638, præmis 22-24, og dom af 13.10.2011, Deutsche Post og Tyskland mod Kommissionen, C-463/10 P og C-475/10 P, EU:C:2011:656, præmis 36-38), idet der ved afgørelsen heraf skal lægges vægt på dens indhold (jf. dom af 22.6.2000, Nederlandene mod Kommissionen, C-147/96, EU:C:2000:335, præmis 27 og den deri nævnte retspraksis).
2.

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – bedømmelseskriterier [Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2017/1001, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 32)
2.

EU-varemærker – afkald, fortabelse og ugyldighed – relative ugyldighedsgrunde – eksistensen af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – vurdering af risikoen for forveksling – fastlæggelse af den relevante kundekreds – kundekredsens opmærksomhedsniveau [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b), og art. 53, stk. 1, litra a)] (jf. præmis 23)
7.

EU-varemærker – afkald, fortabelse og ugyldighed – absolutte ugyldighedsgrunde – varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares eller en tjenesteydelses egenskaber – vurdering af, om et tegn er beskrivende – kriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra c), og art. 52, stk. 1, litra a)] (jf. præmis 51)
Rettens dom (Femte Afdeling) af 8. september 2021 –

Griesbeck mod Parlamentet

(Sag T-10/21)

»Regler for institutionerne – regulativet om omkostningsgodtgørelser og andre godtgørelser til Parlamentets medlemmer – assistentgodtgørelser – inddrivelse af uretmæssigt udbetalte beløb – bevisbyrde – ret til forsvar – urigtigt skøn – proportionalitet«

1. Europa-Parlamentet – medlemmer – omkostningsgodtgørelser og andre godtgørelser – assistentgodtgørelser – kontrol med anvendelsen af udgifter til parlamentarisk assistance – bevisbyrde (Europa-Parlamentets præsidiums afgørelse om gennemførelsesbestemmelser til statutten for Europa-Parlamentets medlemmer, art. 33, stk. 1, andet punktum, og art. 68) (jf. præmis 40-42)

2. Europa-Parlamentet – medlemmer – omkostningsgodtgørelser og andre godtgørelser – inddrivelse af uberettiget udbetalte beløb – Europa-Parlamentets generalsekretærs afgørelse – ingen anvendelse af artikel 47 i chartret om grundlæggende rettigheder ved proceduren for vedtagelse af en afgørelse (Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47, stk. 2; Europa-Parlamentets præsidiums afgørelse om gennemførelsesbestemmelser til statutten for Europa-Parlamentets medlemmer, art. 68) (jf. præmis 50)

3. Europa-Parlamentet – medlemmer – omkostningsgodtgørelser og andre godtgørelser – assistentgodtgørelser – afholdelse af udgifter, som ikke vedrører udøvelsen af det parlamentariske mandat – ikke omfattet (Europa-Parlamentets præsidiums afgørelse om gennemførelsesbestemmelser til statutten for Europa-Parlamentets medlemmer, art. 33, stk. 2) (jf. præmis 88)

4. Europa-Parlamentet – medlemmer – omkostningsgodtgørelser og andre godtgørelser – inddrivelse af uberettiget udbetalte beløb – beløb, der skal inddrives – intet skøn for Parlamentet – det pågældende medlems påberåbelse af en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet – ikke lagt til grund (Europa-Parlamentets præsidiums afgørelse om gennemførelsesbestemmelser til statutten for Europa-Parlamentets medlemmer, art. 68, stk. 1) (jf. præmis 97-100)

Angående

Søgsmål støttet på artikel 263 TEUF med påstand om annullation af afgørelsen fra Parlamentets præsidium af 5. oktober 2020, som stadfæstede kvæstorernes afgørelse af 21. april 2020 om afslag på klagen over Parlamentets generalsekretærs afgørelse af 18. oktober 2019 om hos sagsøgeren at tilbagesøge et beløb på 111872,18 EUR, som fejlagtigt var blevet udbetalt i form af parlamentarisk assistance, af nævnte afgørelse fra Parlamentets generalsekretær og af den dertil knyttede debetnota af 24. oktober 2019.

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes.
3.

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – bedømmelseskriterier – to varemærkers sameksistens på et bestemt marked [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 31, 103-106 og 114-116)
1.

EU-varemærker – afkald, fortabelse og ugyldighed – absolutte ugyldighedsgrunde – varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares eller en tjenesteydelses egenskaber – vurdering af, om et tegn er beskrivende – kriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra c), og art. 52, stk. 1, litra a)] (jf. præmis 20 og 50)
1.

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares eller en tjenesteydelses egenskaber – vurdering af, om et tegn er beskrivende – kriterier [Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2017/1001, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 14, 16-18 og 42)
2.

Annullationssøgsmål – anbringender – overtrædelse af væsentlige formforskrifter – rækkevidde – tilsidesættelse af procedureregler – annullation alene når det fastslås, at den anfægtede afgørelse uden den pågældende fejl ville have haft et andet indhold (Art. 263 TEUF) (jf. præmis 29)
1.

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares eller en tjenesteydelses egenskaber – begreb [Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2017/1001, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 14)
1.

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 22-26 og 56)
Rettens dom (Tiende Afdeling) af 19. januar 2022 –

Masterbuilders, Heiermann, Schmidtmann mod EUIPO – Cirillo (POMODORO)

(Sag T-76/21)

»EU-varemærker – fortabelsessag – EU-ordmærket POMODORO – reel brug af varemærket – artikel 58, stk. 1, litra a), i forordning (EU) 2017/1001 – skriftlig begrundelse for klagen – frist for indgivelse – artikel 58, stk. 3, i delegeret forordning (EU) 2018/625 – kendsgerninger og beviser, der er fremlagt for første gang for appelkammeret – artikel 27, stk. 4, i delegeret forordning 2018/625 – bevis for reel brug«

1. EU-varemærker – bestemmelser om sagsbehandlingen – prøvelse ex officio af de faktiske omstændigheder – kendsgerninger og beviser, der ikke er fremlagt i tide – hensyntagen – EUIPO’s skønsbeføjelse (Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2017/1001, art. 95, stk. 2; Kommissionens forordning 2018/625, ottende betragtning og art. 27, stk. 3 og 4) (jf. præmis 36-38, 40 og 45)

2. Retslig procedure – stævning – formkrav – kort fremstilling af søgsmålsgrundene – ingen fremstilling af retlige søgsmålsgrunde i stævningen – generel henvisning til andre skriftlige indlæg – afvisning [Statutten for Domstolen, art. 21; Rettens procesreglement, art. 177, stk. 1, litra d)] (jf. præmis 57-59)

3. EU-varemærker – afkald, fortabelse og ugyldighed – fortabelsesgrunde – manglende reel brug af varemærket – ordmærket POMODORO [Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2017/1001, art. 18, stk. 2, og art. 58, stk. 1, litra a)] (jf. præmis 60, 64, 73, 74, 78-80, 84, 85, 91 og 92)

4. EU-varemærker – afkald, fortabelse og ugyldighed – fortabelsesgrunde – manglende reel brug af varemærket – bevis for brug – reel brug – begreb – bedømmelseskriterier [Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2017/1001, art. 58, stk. 1, litra a)] (jf. præmis 61-63, 72 og 75)

Angående

Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 30. november 2020 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 715/2020-5) vedrørende en fortabelsessag mellem Masterbuilders, Heiermann, Schmidtmann og Francesco Cirillo.

Konklusion

1) Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes.
2.

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – vurdering af risikoen for forveksling – fastlæggelse af den relevante kundekreds – kundekredsens opmærksomhedsniveau [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 27 og 40)
1.

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – det ældre varemærkes høje grad af særpræg – bedømmelseskriterier [Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2017/1001, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 20-23, 129 og 130)
Rettens dom (Sjette Afdeling) af 1. december 2021 –

Union syndicale Solidaires des SDIS de France et DOM/TOM mod Kommissionen

(Sag T-152/21)

»Ansvar uden for kontraktforhold – indgivelse af en klage til Kommissionen vedrørende anvendelsen af EU-retten – svarfrist – retten til god forvaltning – forpligtelsen til at udvise omhu – rimelig frist – ikke tilstrækkelig kvalificeret tilsidesættelse af en retsregel, som tillægger borgerne rettigheder«

Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – ulovlighed – tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af EU-retten – krav om institutionernes åbenbare og grove tilsidesættelse af grænserne for deres skønsbeføjelse – Kommissionens passivitet efter en klage indgivet af sagsøgeren – retten til god forvaltning – tilsidesættelse af forpligtelsen til at handle med omhu – foreligger ikke – tilsidesættelse af princippet om en rimelig frist – foreligger ikke – ikke tilstrækkelig kvalificeret tilsidesættelse af en retsregel, som tillægger borgerne rettigheder – Unionen ikke ansvarlig

(Art. 340, stk. 2, TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 41, stk. 1)

(jf. præmis 16-20, 23, 25-29, 35, 37 og 41-43)

Angående

Søgsmål anlagt i henhold til artikel 268 TEUF med påstand om erstatning for den skade, som sagsøgeren hævder at have lidt som følge af, at Kommissionen udviste ansvarspådragende passivitet ved behandlingen af sagsøgerens klage, som den 27. juni 2019 blev registreret under referencen CHAP(2019)01840, og som vedrørte Den Franske Republiks angivelige tilsidesættelse af EU-retten.

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes.
4.

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker uden fornødent særpræg – konstateringen af varemærkets særpræg afhænger ikke af, at der kan fastslås et bestemt sprogligt eller kunstnerisk kreativitets- eller fantasiniveau [Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2017/1001, art. 7, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 19)
4.

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – vurdering af risikoen for forveksling – fastlæggelse af den relevante kundekreds – kundekredsens opmærksomhedsniveau [Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2017/1001, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 27-29)
7.

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – vurdering af risikoen for forveksling – fastlæggelse af den relevante kundekreds – kundekredsens opmærksomhedsniveau [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 76-78)
1.

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der har et renommé – beskyttelse af det ældre varemærke med renommé udvidet til at omfatte ikke-lignende varer eller tjenesteydelser – betingelser – sammenhæng mellem varemærkerne – bedømmelseskriterier (Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2017/1001, art. 8, stk. 5) (jf. præmis 16, 18, 37, 38 og 48)
3.

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – bedømmelse af, om et tegn er egnet til at kunne registreres – udelukkende hensyntagen til de EU-retlige bestemmelser – afgørelser truffet af de nationale myndigheder, som ikke binder Unionens retsinstanser (jf. præmis 30)
7.

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – vurdering af risikoen for forveksling – fastlæggelse af den relevante kundekreds – kundekredsens opmærksomhedsniveau – finansielle og bankmæssige tjenesteydelser [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 62, 63 og 66-68)
1.

EU-varemærker – afkald, fortabelse og ugyldighed – relative ugyldighedsgrunde – eksistensen af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b), og art. 53, stk. 1, litra a)] (jf. præmis 17-19, 67, 68 og 72)
3.

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – bedømmelseskriterier [Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2017/1001, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 24-26)