ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Skal artikel 2 og 4 i sjette direktiv (1) og artikel 2 og 9 i Rådets direktiv om det fælles merværdiafgiftssystem (2) fortolkes således, at der er tale om en momspligtig transaktion når en afgiftspligtig person, som er skyldig at betale moms i relation til levering af tjenesteydelser til et datterselskab, afstår andelene i datterselskabet?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 79/19

Appel iværksat den 15. november 2007 af Enercon GmbH til prøvelse af dom afsagt af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) den 15. november 2007 i sag T-71/06 — Enercon GmbH mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

(Sag C-20/08 P)

(2008/C 79/33)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Enercon GmbH (ved Rechtsanwälte R. Böhm und U. Sander)

Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Ophævelse af dom afsagt den 15. november 2007 af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) (sag T-71/06).

— Der gives medhold i de i første instans nedlagte påstande.

— Subsidiært hjemvises sagen til Retten i Første Instans.

— Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) betaler sagens omkostninger ved de to instanser.

Anbringender og væsentligste argumenter

Med sit første appelanbringende gør appellanten gældende, at der er sket en tilsidesættelse af begrundelsespligten i EF-varemærkeforordningens artikel 73, stk. 1. Ifølge appellanten er det hverken i appelkammerets afgørelse eller i den appellerede dom fra Retten i Første Instans fastslået eller oplyst, hvilke vareformer Harmoniseringskontoret eller Retten i Første Instans anså for sædvanlige på markedet, eller hvilke træk ved den ansøgte vareform, der kunne anses for afvigelser i forhold til de sædvanlige vareformer. Da noget sådant ikke er fastslået eller oplyst, kan måden, hvorpå Harmoniseringskontoret eller Retten i Første Instans kunne nå frem til, at den ansøgte vareform ikke havde fornødent særpræg, ikke efterprøves.

Med sit andet appelanbringende har appellanten gjort gældende, at der er sket en tilsidesættelse af EF-varemærkeforordningens artikel 7, stk. 1, litra b), idet man i mangel på oplysninger om det faktiske grundlag kun kan være nået frem til bedømmelsen af det fornødne særpræg — som Domstolen kan efterprøve — ved at fordreje de for Retten forelagte faktiske omstændigheder. I modsætning til opfattelsen i den anfægtede afgørelse har den ansøgte vareform fornødent særpræg, da den i væsentligt omfang afviger fra den på markedet normale eller sædvanlige form og ikke kun udgør en variant af de sædvanlige former. Det ansøgte figurmærke kan og vil blandt de her relevante fagfolk opfattes som en angivelse af oprindelse også uafhængig af dets brug og uden nærmere undersøgelser eller overvejelser.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 64/30

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Kammarrätten i Stockholm (Sverige) den 21. januar 2008 — Migrationsverket mod Edgar Petrosian, Nelli Petrosian, Svetlana Petrosian, David Petrosian og Maxime Petrosian

(Sag C-19/08)

(2008/C 64/43)

Processprog: svensk

Den forelæggende ret

Kammarrätten i Stockholm

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Migrationsverket

Sagsøgte: Edgar Petrosian, Nelli Petrosian, Svetlana Petrosian, David Petrosian og Maxime Petrosian

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 20, stk. 1, litra d), i Rådet forordning (EF) nr. 343/2003 (Dublinforordningen) (1) fortolkes således, at ansvaret for behandlingen af en asylansøgning overføres til den medlemsstat, hvor ansøgning blev indgivet, såfremt overførslen ikke gennemføres inden seks måneder efter, at der er truffet en foreløbig afgørelse om, at overførslen skal udsættes, og uanset hvornår den endelige afgørelse om, hvorvidt overførslen skal gennemføres, foreligger?

(1) EUT L 50, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 64/31

Appel iværksat den 22. januar 2008 af Sunplus Technology Co. Ltd til prøvelse af dom afsagt af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) den 15. november 2007 i sag T-38/04 — Sunplus Technology Co. Ltd mod Harmoniseringskontoret for det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

(Sag C-21/08 P)

(2008/C 64/44)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Sunplus Technology Co. Ltd. (ved Rechtsanwälte H. Eichmann, G. Barth, U. Blumenröder, C. Niklas-Falter, M. Kinkeldey, K. Brandt, A. Franke, U. Stephani, B. Allekotte, K. Lochner, B. Ertle, C. Neuhierl og S. Prückner)

De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og Sun Microsystsems, Inc.

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves.

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har gjort gældende, at Retten har anlagt en fejlagtig vurdering og fortolkning af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 (1) ved at sammenligne de to varemærkers enkelte dele og ikke det helhedsindtryk, som varemærkerne fremkalder hos forbrugeren.

Ifølge appellanten har Retten gengivet de faktiske omstændigheder og bevismaterialet urigtig ved at fastslå, at det ansøgte varemærkes figurbestanddel indeholder en stiliseret sol og ikke et »stjernesymbol«, og ved at undlade at tage bogstavet »S« i betragtning ved sammenligningen af det helhedsindtryk, som varemærkerne fremkalder hos forbrugeren.

Appellanten har endvidere gjort gældende, at Rettens argumentation er selvmodsigende, idet den i dommens præmis 39 har anført, at de supplerende bestanddele skaber en forskel mellem varemærkerne, men har undladt at tage hensyn til disse bestanddele ved den fonetiske sammenligning af varemærkerne.

Endelig har appellanten gjort gældende, at Retten har gjort sig skyldig i en urigtig retsanvendelse ved ikke at tage hensyn til den omhandlede kategori af varer og tjenesteydelser, og de omstændigheder, hvorunder de afsættes, i forbindelse med vurderingen af risikoen for forveksling.

(1) Rådets forordning (EF) af 20.12.1993 om EF-varemærker, EFT L 11, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 64/29

Appel iværksat den 2. januar 2008 af U.S. Steel Košice, s.r.o. til prøvelse af kendelse afsagt den 1. oktober 2007 af Retten i Første Instans (Tredje Afdeling) i sag T-27/07, U.S. Steel Košice, s.r.o mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

(Sag C-6/08 P)

(2008/C 64/42)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: U.S. Steel Košice, s.r.o (ved solicitor C. Thomas og advocaat E. Vermulst)

Den anden part i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Annullation af kendelsen afsagt af Retten i Første Instans den 1. oktober 2007 i sag T-27/07, U.S. Steel Košice, s.r.o mod Kommissionen.

— Sagen hjemvises til Retten i Første Instans til realitetsbehandling.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Appellanten har anført, at appellen er begrundet i retlige fejl, som er begået af Retten i Første Instans vedrørende dens anvendelse af principperne for et søgsmåls antagelse til realitetsbehandling og fortolkningen af direktiv 2003/87 (1), samt Rettens urigtige (falske) gengivelse af indholdet af den anfægtede beslutning.

1. Retten anerkendte uretmæssigt ikke, at den anfægtede beslutning afslog den slovakiske regerings plan om at tildele sagsøgeren et bestemt antal kvoter.

2. Retten anerkendte uretmæssigt ikke, at den anfægtede beslutning uundgåeligt medførte en nedsættelse af sagsøgerens kvoter, og at den udtrykkeligt foreskrev en sådan nedsættelse.

3. Retten anerkendte uretmæssigt ikke den anfægtede beslutnings proceduremæssige lighed med en beslutning om statsstøtte eller fusionskontrol; — de grundlæggende elementer i en procedure efter artikel 9, stk. 3, i direktiv 2003/87 svarer til elementerne ved statsstøtte og kontrol med fusioner; — den anfægtede beslutning foretog i realiteten en statsstøttebedømmelse af sagsøgerens kvoter.

4. Retten gik uretmæssigt ud fra, at »gennemførelsen« af den anfægtede beslutning indeholdt et »skøn«.

Sammenfattende fastholder sagsøgeren at være individuelt berørt af den anfægtede beslutning, der afslog en formel plan for tildeling af emissionskvoter til sagsøgeren, der uundgåeligt nedsatte de kvoter, som kunne tildeles sagsøgeren, og som udtrykkeligt foreskrev en nedsættelse af disse kvoter.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF af 13.10.2003 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af Rådets direktiv 96/61/EF (EUT L 275, s. 32).
(i)

Kan lagring og efterfølgende udprintning af et tekstuddrag fra en artikel i et dagblad bestående af et søgeord samt de 5 foranstående og 5 efterfølgende ord anses som reproduktionshandlinger, der er beskyttet, jf. infosoc-direktivets (1) artikel 2?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 64/28

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Corte suprema di cassazione (Italien) den 2. januar 2008 — Athesia Druck srl mod Ministero delle Finanze og Agenzia delle Entrate

(Sag C-1/08)

(2008/C 64/40)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Corte suprema di cassazione

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Athesia Druck srl

Sagsøgt: Ministero delle Finanze og Agenzia delle Entrate

Præjudicielt spørgsmål

Hvorledes skal, med henblik på opkrævning af moms, leveringsstedet for en reklameydelse bestemmes i henhold til artikel 9, stk. 2, litra e), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (1), i tilfælde, hvor reklameydelsen præsteres af en tjenesteyder med hjemsted på området i en af De Europæiske Fællesskabers medlemsstater til en tjenestemodtager, som er etableret uden for Fællesskaberne, men har en skatterepræsentant på en medlemsstats område, idet det navnlig ønskes oplyst, om leveringsstedet er det sted, hvor adressaten for reklamen befinder sig, det sted, hvor selskabet, som i Italien er skatterepræsentant for selskabet uden for EU, har hjemsted, det sted, hvor selskabet uden for EU, som bestiller reklameydelsen, har hjemsted, eller det sted, hvor ordregiveren til det selskab uden for EU, som bestiller ydelsen, er etableret?

(1) EFT L 145, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 51/37

Sag anlagt den 10. januar 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Republikken Malta

(Sag C-11/08)

(2008/C 51/62)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved K. Simonsson, som befuldmægtiget)

Sagsøgt: Republikken Malta

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Republikken Malta har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 12, stk. 1, i og bilag VII til Rådets direktiv 95/21/EF af 19. juni 1995 om havnestatskontrol af skibsfart (1), idet den i sin nationale lovgivning har fastsat bestemmelse om, at skibsinspektører, som ikke opfylder kriterierne i bilag VII, kan godkendes, hvis de den 1. maj 2004 var ansat ved den kompetente myndighed for havnestatskontrol.

— Republikken Malta tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Direktivets artikel 12 bestemmer som hovedregel, at inspektioner udelukkende skal udføres af skibsinspektører, som opfylder kvalifikationskriterierne i direktivets bilag VII. Det anføres i bilag VII's punkt 5, at som en undtagelse hertil kan skibsinspektører, der ikke opfylder kriterierne i bilag VII's punkt 1-4, godkendes, hvis de på datoen for direktivets vedtagelse er ansat hos en medlemsstats myndigheder til at udføre havnestatskontrol, dvs. den 19. juni 1995.

Tiltrædelsesakten fastsætter ingen overgangsforanstaltninger vedrørende direktivets anvendelse på Malta. I henhold til tiltrædelsesaktens artikel 2 bliver direktivets bestemmelser bindende for Malta fra tiltrædelsestidspunktet.

Det er Kommissionens opfattelse, at den lov af 2004 om havnestatskontrol med handelsskibe (Merchant Shipping Regulations), som Malta har vedtaget for at gennemføre direktivet, er i strid med direktivet, sammenholdt med tiltrædelsesakten, for så vidt som loven foreskriver, at skibsinspektører, der ikke opfylder kriterierne i punkt 1-4 i direktivets bilag VII, kan godkendes, hvis de er blevet ansat hos de kompetente myndigheder for havnestatskontrol i perioden fra den 19. juni 1995 til lovens ikrafttrædelsestidspunkt, dvs. den 1. maj 2004.

(1) EFT L 157, s. 1.
1)

Skal artikel 8, stk. 2, i Rådets første direktiv nr. 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (1) fortolkes således, at indehaveren af et varemærke kan gøre de rettigheder, der er knyttet til dette mærke, gældende over for en licenstager, der overtræder en bestemmelse i licensaftalen, som på grund af varemærkets prestige indeholder et forbud mod salg til sælgere af udsalgsvarer?
2)

Skal begrebet »forsendelse fra et tredjeland til en modtager i Fællesskabet« ved anvendelsen af nævnte forordnings artikel 27 forstås således, at det også omfatter tilfælde, hvor varen befinder sig i et tredjeland før forsendelsen til modtageren, men hvor modtagerens kontraktpartner er etableret i Fællesskabet?
1)

Er den omstændighed, at »retten til at drive lykke- og hasardspil« (artikel 9 i lovdekret 422/89 af 2.12.1998, som ændret ved lovdekret 10/95 af 19.1.1995 og ved lovdekret 40/2005 af 17.2.2005), og »retten til at foranstalte væddemål« (artikel 1 i lovdekret nr. 84/85 af 17.12.1985, som ændret ved lovdekret 317/2002), er forbeholdt staten, forenelig med de fællesskabsbestemmelser, […], som fastsætter principperne om fri udveksling af tjenesteydelser, fri konkurrence og forbud mod statsmonopoler?
—

Det fastslås, at Den Tjekkiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 70 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/39/EF af 21. april 2004 om markeder for finansielle instrumenter, om ændring af Rådets direktiv 85/611/EØF, og 93/6/EØF samt Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/12/EF og om ophævelse af Rådets direktiv 93/22/EØF (1), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/31/EF af 5. april 2006 om ændring af direktiv 2004/39/EF om markeder for finansielle instrumenter, for så vidt angår visse frister (2), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
2)

Finder forordning (EF) nr. 1348/2000 udelukkende anvendelse inden for rammerne af et retsligt samarbejde mellem medlemsstaterne og et verserende søgsmål (EF-traktatens artikel 61, litra c), artikel 67, stk. 1, og artikel 65 og sjette betragtning i præamblen til forordning nr. 1348/2000)?
6.

Direktiv 89/48 omfatter notarers virksomhed, eftersom det vedrører de nødvendige kvalifikationer for udøvelse af et lovbestemt erhverv, og direktivets anvendelse kan ikke under henvisning til den overdragelse af højhedsrettigheder, som notarer råder over, omgås af følgende grunde: a) denne overdragelse udgør ingen virksomhed, som er direkte og særligt forbundet med udøvelse af offentlig myndighed, som kan berettige til anvendelse af statsborgerskabskravet, og b) også selv om det antages, at notarer kan anses for normale offentlige funktionærer, hvilket — henset til manglen på et underordnelsesforhold og løn som offentlige funktionærer — ikke er tilfældet, er de også i dette tilfælde ikke undtaget fra direktivets anvendelse, eftersom direktivet principielt også gælder for den offentlige tjeneste.
—

Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 11 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/36/EF af 21. april 2004 om sikkerhed forbundet med tredjelandes luftfartøjer, der benytter Fællesskabets lufthavne (1), idet den ikke vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 92/17

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de Primera Instancia no 4, Bilbao (Spanien) den 5. februar 2008 — Asturcom Telecomunicaciones S.L. mod Cristina Rodríguez Nogueira

(Sag C-40/08)

(2008/C 92/31)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de Primera Instancia no 4, Bilbao

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Asturcom Telecomunicaciones S.L.

Sagsøgt: Cristina Rodríguez Nogueira

Præjudicielt spørgsmål

Følger det af beskyttelsen af forbrugerne i medfør af Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (1), at en ret, der behandler en begæring om tvangsfuldbyrdelse af en endelig voldgiftskendelse, der er afsagt, uden at forbrugeren har givet møde, af egen drift skal efterprøve voldgiftsaftalens gyldighed og følgelig skal ophæve voldgiftskendelsen, hvis den finder, at den nævnte aftale indeholder et urimeligt kontraktvilkår til skade for forbrugeren?

(1) EFT L 95, s. 29.
—

Det fastslås, at Den Tjekkiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 53, stk. 1, i Kommissionens direktiv 2006/73/EF af 10. august 2006 om gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/39/EF for så vidt angår de organisatoriske krav til og betingelserne for drift af investeringsselskaber samt definitioner af begreber med henblik på nævnte direktiv (1), idet den ikke har vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 92/18

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge Raad der Nederlanden den 7. februar 2008 — M. Ilhan mod Staatssecretaris van Financiën

(Sag C-42/08)

(2008/C 92/33)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Appellant: M. Ilhan

Indstævnt: Staatssecretaris van Financiën

Præjudicielt spørgsmål

Er EF-traktatens bestemmelser om den frie udveksling af tjenesteydelser (artikel 49 EF-55 EF) eller proportionalitetsprincippet til hinder for, at en medlemsstat anvender en lovgivning, hvorefter en person med bopæl eller hjemsted i denne medlemsstat, der har rådighed over en i en anden medlemsstat indregistreret personbil, som er lejet for et tidsrum af tre år hos et udlejningsfirma med hjemsted i sidstnævnte medlemsstat, og denne personbil hovedsageligt anvendes i førstnævnte medlemsstat til erhvervsmæssige og private formål, er forpligtet til at betale en afgift ved den første anvendelse af køretøjet på offentlig vej i førstnævnte medlemsstat, uden at der tages hensyn til varigheden af den fremtidige faktiske anvendelse i denne medlemsstat?
4)

I lyset af de forskellige løsninger fundet af de forskellige medlemsstater, hvorledes karakteriserer sjette momsdirektiv (nu det nye momsdirektiv) da en afgiftspligtig persons indkomst fra ombytningsgebyrer modtaget for følgende leveringer: — lettelse af ombytning af feriebrugsrettigheder, der indehaves af et medlem af en ordning, der drives af den afgiftspligtige person, for feriebrugsrettigheder, der indehaves af et andet medlem af denne ordning, og/eller — levering af brugsrettigheder til indkvartering, som den afgiftspligtige person har købt af afgiftspligtige tredjepersoner for at supplere puljen af indkvartering, der står til rådighed for ordningens medlemmer?
—

Det fastslås, at Forbundsrepublikken har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/59/EF af 27. november 2000 om modtagefaciliteter i havne til driftsaffald og lastrester fra skibe (1), idet den ikke har udarbejdet og gennemført planer for affaldsmodtagelse og — håndtering for alle havne på dens område.
—

Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3 i Kommissionens direktiv 2006/51/EF (1) af 6. juni 2006 om ændring, med henblik på tilpasning til den tekniske udvikling, af bilag I til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/55/EF (2) og bilag IV og V til direktiv 2005/78/EF (3) for så vidt angår kravene til emissionsbegrænsningskontrolsystemer til brug i køretøjer og undtagelser for gasmotorer, idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet og under alle omstændigheder ikke har givet Kommissionen meddelelse herom.
—

Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3 i Kommissionens direktiv 2005/78/EF (1) af 14. november 2005 om gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/55/EF (2) om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om foranstaltninger mod emission af forurenende gasser og partikler fra motorer med kompressionstænding til fremdrift af køretøjer og emission af forurenende gasser fra køretøjsmotorer med styret tænding, som benytter naturgas eller autogas (LPG) som brændstof, og om ændring af bilag I, II, III, IV og VI hertil, idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 79/18

Appel iværksat den 17. januar 2008 af MPDV Mikrolab GmbH, Mikroprozessordatenverarbeitung und Mikroprozessorlabor til prøvelse af dom afsagt af Retten i Første Instans (Første Afdeling) den 8. november 2007 i sag T-459/05 — MPDV Mikrolab GmbH, Mikroprozessordatenverarbeitung und Mikroprozessorlabor mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

(Sag C-17/08 P)

(2008/C 79/31)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: MPDV Mikrolab GmbH, Mikroprozessordatenverarbeitung und Mikroprozessorlabor (ved Rechtsanwalt W. Göpfert)

Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves, for så vidt som de i stævningen for Retten nedlagte påstande ikke blev taget til følge.

— Afgørelsen truffet den 19. oktober 2005 af Andet Appelkammer (sag R 1059/2004-2) erklæres for ugyldig.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellen støttes på, at Retten i den appellerede dom begik en retlig fejl ved fortolkningen af artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker.

Den fejlagtige fortolkning førte til en urigtig afgørelse, nemlig afslag på ansøgningen om EF-ordmærket »manufacturing score card«. Navnlig foretog Retten ikke blot en indholdsmæssigt set ukorrekt vurdering, men også en åbenbar fejlfortolkning af de af EF-Domstolen opstillede forudsætninger for fornødent særpræg og friholdelsesbehovet i forbindelse med EF-varemærkeregistrering og den berørte kundekreds.

Retten har til støtte for sin afvisning af, at tegnet var egnet til at blive beskyttet, urigtigt opdelt den i ansøgningen indeholdte ordkombination i de bestanddele, som den er sammensat af. En sådan opdeling svarer imidlertid ikke til den måde, hvorpå den »normale« kundekreds vurderer og fortolker varemærket som helhed, når de ser det. Desuden har Retten fejlagtigt støttet antagelsen om manglende særpræg og antagelsen af, der forelå et friholdelsesbehov, på det forhold, at ordkombinationen er sammensat af bestanddele, der er almindeligt anvendt i omsætningen til at beskrive de omhandlede tjenesteydelsers formål og funktion. Kundekredsen vil imidlertid ikke udlede nogen umiddelbar betydning af den kombination af tre engelske ord, der er indeholdt i EF-varemærkeansøgningen om »manufacturing score card«. Der foreligger følgelig det minimum af fornødent særpræg, der er påkrævet i henhold til artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94, og det ansøgte varemærke kan heller ikke anses for at beskrive egenskaber ved varer eller tjenesteydelser, jf. artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94.