ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 270/45

Sag anlagt den 18. april 2016 — Grizzly Tools mod Kommissionen

(Sag T-168/16)

(2016/C 270/52)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Grizzly Tools GmbH & Co. KG (Großostheim, Tyskland) (ved advokat H. Fischer)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Europa-Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2016/175 af 8. februar 2016 om en foranstaltning, der er truffet af Spanien i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/42/EF for at forbyde markedsføringen af en type højtryksrenser (EUT 2016, L 33, s. 12) annulleres.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført to anbringender.

1. Første anbringende vedrørende tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter Sagsøgeren har gjort gældende, at den anfægtede afgørelse tilsidesætter begrundelseskravet efter artikel 296, stk. 2, TEUF, idet betragtningerne er selvmodsigende og uklare. Derudover tilsidesætter den anfægtede afgørelse princippet om, at Kommissionen skal fastlægge de faktiske omstændigheder korrekt. I fjerde betragtning har Kommissionen fejlagtigt hævdet, at sagsøgeren i EF-overensstemmelseserklæringen har henvist til standard EN 60335-2-67:2009, hvilket er forkert.

2. Andet anbringende vedrørende tilsidesættelse af artikel 11 i direktiv 2006/42/EF (1)

I denne forbindelse gøres det gældende, at Kommissionen med urette anså den foranstaltning, der blev truffet af Spanien for at forbyde markedsføringen, for at være berettiget.

De spanske myndigheder og Kommissionen klassificerede nemlig højtryksrenseren som et apparat med dobbelt anvendelsesformål, som ikke kun kan anvendes som bærbart apparat, men også som håndholdt apparat. De fandt derfor en højere beskyttelsesstandard nødvendig, selv om højtryksrenseren i overensstemmelse med dens bestemmelse ikke er et håndholdt apparat og dens anvendelse som højtryksrenser som håndholdt apparat ikke udgør en forkert anvendelse, der med rimelighed kan forudses, i den betydning, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 11, stk. 1, i direktiv 2006/42/EF.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/42/EF af 17.5.2006 om maskiner og om ændring af direktiv 95/16/EF (EUT 2006, L 157, s. 24).
1.

Første anbringende vedrører den manglende overholdelse af udvælgelseskriterierne, der ikke blev opfyldt af den midlertidige sammenslutning, som blev tildelt kontrakten, for så vidt som et af dens medlemmer ikke var en juridisk person i hele perioden for arbejderne, og det var umuligt for den midlertidige sammenslutning, der blev tildelt kontrakten at have kunnet påberåbe sig referencer vedrørende den tekniske og faglige formåen, som var påkrævet i henhold til udbudsbetingelserne.
3.

Det tredje anbringende er, at dommens begrundelse er selvmodsigende, at der er sket tilsidesættelse af begrundelsespligten, at de faktiske omstændigheder og beviserne er gengivet urigtigt, at der er sket tilsidesættelse af artikel 4, stk. 4, i de almindelige gennemførelsesbestemmelser af 2004, af vedtægtens artikel 91 og af princippet om adskillelse af beføjelserne mellem de retslige og de administrative myndigheder, af forbuddet mod at træffe afgørelse ultra petita og af principperne om en kontradiktorisk procedure og om forbud mod forskelsbehandling, samt at der foreligger retlige fejl med hensyn til Personalerettens undersøgelse af konsekvenserne af de af Kommissionen begåede ulovligheder.
2.

Andet anbringende om, at Europa-Kommissionen tilsidesatte artikel 266 TEUF ved ikke at træffe de nødvendige foranstaltninger til at efterkomme Domstolens dom i C & J Clark International, C-659/13 og C-34/14, EU:C:2016:74.
1.

Første anbringende om tilsidesættelser af rettigheder og om åbenbart urigtige skøn, som Europa-Kommissionens har foretaget. Den anfægtede afgørelse er ikke i overensstemmelse med de retlige kriterier, der regulerer ophævelsen af immuniteten for generaldirektøren for Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF’s), og den er støttet på en åbenbart fejlagtig fortolkning af sagens akter. I øvrigt har den anfægtede afgørelse ikke vurderet Unionens interesser på korrekt vis og den griber ind i generaldirektøren for OLAF’s uafhængighed.
—

Sagsøgte tilpligtes at betale CSJU et beløb på 60 000,00 EUR i forbindelse med tilskudsaftale nr. 287071 »BiMed – Bicarbonate media blasting for paint-varnish removal and dry surface treatment« med tillæg af et beløb på 3 600,00 EUR som morarenter beregnet med en sats på 3,65 % for perioden fra den 12. september 2014 til den 3. maj 2016.
1.

Første anbringende om at den anfægtede afgørelse bør annulleres, fordi sagsøgte anlagde et åbenbart urigtigt skøn og foretog en ukorrekt vurdering af de faktiske omstændigheder, da sagsøgte udvalgte en ikke-repræsentativ stikprøve af EU-producenterne med henblik på vurderingen af skaden og derved tilsidesatte artikel 3, stk. 2, 3 og 5, og artikel 17, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30. november 2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab, ved fejlagtigt at antage, at kriteriet om det største salg i EU indebærer, at stikprøven er tilstrækkeligt repræsentativ.
—

Det omhandlede varemærke erklæres ugyldigt, subsidiært erklæres det omhandlede varemærke ugyldigt for forberedelse af byggeprojekter i organisatorisk henseende inden for vedvarende energi, særlig vindenergianlæg og vindmølleparker i klasse 35, entreprenørvirksomhed i forbindelse med realisering af projekter inden for vedvarende energi, særlig vindenergianlæg og vindmølleparker; reparation og vedligeholdelse af vindenergianlæg i klasse 37, samt teknisk projektplanlægning af projekter inden for energiforsyning; teknisk projektplanlægning af projekter inden for vedvarende energi, særlig vindenergianlæg og vindmølleparker; ingeniørvirksomhed inden for vedvarende energi, særlig vindenergianlæg; udarbejdelse af tekniske og videnskabelige syns- og skønsrapporter i klasse 42.
—

Afgørelsens artikel 2-4 annulleres under alle omstændigheder, for så vidt som disse artikler (a) kræver tilbagesøgning fra andre enheder end de, der har modtaget en bindende forhåndsbesked om overskydende fortjeneste som defineret i afgørelsen, og (b) kræver tilbagesøgning af et beløb svarende til støttemodtagerens skattebesparelse, uden at Belgien gives mulighed for at tage faktiske forhøjende justeringer foretaget af andre skattemyndigheder i betragtning.
—

Tilsidesættelse af forordning nr. 207/2009, idet oplysningskravene i regel 17, stk. 4, i forordning nr. 2868/95, der har til formål at beskytte indsigeren, ikke blev anset for at finde anvendelse
3.

Det tredje anbringende vedrører den manglende konsekvens af de vidneudsagn, der ligger til grund for den pålagte sanktion over for sagsøgeren, og at disse ikke kan antages til realitetsbehandling.
—

Europa-Kommissionens afgørelse af 28. januar 2016 om at udelukke sagsøgeren fra at deltage i procedurerne for tildeling af udbudskontrakter og tilskud, der finansieres over Den Europæiske Unions almindelige budget, og om at registrere. sagsøgeren i systemet for tidlig opdagelse og udelukkelse som omhandlet i artikel 108, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 af 25. oktober 2012 om de finansielle regler vedrørende Unionens almindelige budget (EUT 2012 L 298, s. 1), annulleres.
—

Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2016/417 af 17. marts 2016 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt inden for rammerne af Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) (EUT L 75, s. 16), annulleres, for så vidt som den udelukkede et beløb på 385 762,22 EUR i udgifter, som Portugal har anmeldt inden for rammerne af den specifikke støtteforanstaltning, som indførtes i henhold til artikel 68 i Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 af 19. januar 2009, i regnskabsårene 2011, 2012 og 2013, fra finansiering.
2.

Andet anbringende om, at der foreligger en tilsidesættelse af traktatens artikel 106, stk. 2, samt en ukorrekt konstatering af, at kravene i nr. 14 (punkt 2.2) og nr. 60 (punkt 2.10) i [Den Europæiske Unions rammebestemmelser for statsstøtte i form af kompensation for offentlig tjeneste (2011)] er opfyldt — Europa-Kommissionen har med urette lagt til grund, at den pligt til at levere tjenesteydelser af almen interesse, som er overdraget til det polske postvæsen, opfylder de krav, der er fastsat i postdirektivet, og det derfor ikke er nødvendigt at gennemføre en offentlig høring eller andre passende foranstaltninger som grundlag for den præcise fastlæggelse af behovet for den offentlige tjenesteydelse for at tage interesserne for brugerne og tjenesteyderen i betragtning.
1.

Første anbringende om, at Rådet har undladt at angive et korrekt retsgrundlag for artikel 1, stk. 1, i afgørelse 2011/172/FUSP (»afgørelsen«) og artikel 2, stk. 1, i forordning (EU) nr. 270/2011 (»forordningen«). Der er intet bevis for, at Rådet foretog nogen gennemgang af retsgrundlaget for afgørelsens artikel 1, stk. 1, under vedtagelsen af den anfægtede afgørelse, uanset den udtrykkelige forpligtelse hertil i afgørelsens artikel 5. Den omstændighed, at artikel 1, stk. 1, eventuelt havde et gyldigt retsgrundlag, da den oprindeligt blev vedtaget den 21. marts 2011, giver ikke bestemmelsen et vedvarende retsgrundlag indtil 2016 eller senere.
1.

Første anbringende om, at Rådet ikke har angivet et korrekt retsgrundlag for artikel 1, stk. 1, i afgørelse 2011/172/FUSP (»afgørelsen«) og artikel 2, stk. 1, i forordning (EU) nr. 270/2011 (»forordningen«). Det er ikke godtgjort, at Rådet efterprøvede retsgrundlaget for afgørelsens artikel 1, stk. 1, da det vedtog afgørelse (FUSP) 2016/411 (»den anfægtede afgørelse«) til trods for, at Rådet i henhold til afgørelsens artikel 5 udtrykkeligt er forpligtet hertil. Den omstændighed, at artikel 1, stk. 1, muligvis havde et gyldigt retsgrundlag, da den blev vedtaget første gang den 21. marts 2011, medfører ikke, at bestemmelsens retsgrundlag varer til 2016 eller senere.
—

EUIPO og den anden part i sagen for EUIPO, såfremt sidstnævnte intervenerer skriftligt, tilpligtes at betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger i forbindelse med sagens behandling for Retten og for appelkammeret ved EUIPO.
3.

Tredje anbringende om, at Rådet har anlagt et åbenbart urigtigt skøn, da det ikke havde et tilstrækkelig solidt faktuelt grundlag for at opføre sagsøgeren på listen under henvisning til, at de ukrainske myndigheder har rejst straffesag mod ham for uretmæssig tilegnelse af offentlige midler eller aktiver.
1.

Første anbringende vedrører det forhold, at ECB undlod omhyggeligt og upartisk at undersøge og vurdere alle de faktuelle aspekter, herunder at ECB ikke reagerede hensigtsmæssigt på den omstændighed, at de oplysninger og dokumenter, der var blevet fremlagt af den lokale lettiske tilsynsmyndighed, var ukorrekte.
1.

Det første anbringende vedrører den omstændighed, at de retsakter, som søgsmålet er rettet mod, er anfægtelige i henhold til artikel 263 TEUF. — Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at de anfægtede retsakter — selv om deres betegnelse tyder på det modsatte — har en væsentlig bindende virkning for de italienske toldmyndigheder, og at de medfører umiddelbare retsvirkninger, der tilsidesætter sagsøgerens interesser og personlige og effektive rettigheder, idet de ændrer sagsøgerens retsstilling under hensyn til 1) karakteren af den told, der er omfattet af »Den Europæiske Unions egne indtægter«, og de deraf følgende forpligtelser for medlemsstaterne, der er de eneste, der har kompetence til at opkræve dem 2) karakteren af OLAF som administrativt undersøgelsesorgan, der erstatter Europa-Kommissionen ved eksterne undersøgelser 3) Europa-Kommissionens rolle som institution, der har udøvende funktioner ved anvendelsen af EU’s toldkodeks. — Den omstændighed, at det benægtes, at OLAF’s retsakter kan anfægtes i henhold til artikel 263 TEUF, medfører, at sagsøgeren nægtes sin grundlæggende ret til effektive retsmidler, og at artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og EMRK’s artikel 13 dermed tilsidesættes.
1.

Med det første anbringende, der er anført til støtte for påstanden om annullation, gøres det gældende, at Rådet ikke har angivet et korrekt retsgrundlag for de anfægtede foranstaltninger. — Sagsøgeren har anført, at artikel 29 TEU ikke er et korrekt retsgrundlag for Rådets afgørelse 2014/119/FUSP af 5. marts 2014, idet det klagepunkt, der er rejst over for sagsøgeren, ikke identificerer ham som en person, der har undergravet demokratiet i Ukraine eller berøvet den ukrainske befolkning de goder, der kommer af en bæredygtig udvikling i landet (som omhandlet i artikel 23 TEU og de generelle bestemmelser i artikel 21, stk. 2, TEU). Eftersom tredje ændringsafgørelse ifølge sagsøgeren var ugyldig, kunne Rådet ikke anvende artikel 215, stk. 2, TEUF som retsgrundlag for gennemførelse af Rådets forordning (EU) nr. 208/2014 af 5. marts 2014.
1.

Med det første anbringende gøres det gældende, at Kommissionen har begået tilstrækkeligt kvalificerede tilsidesættelser af retsregler, idet denne i henhold til Kommissionens afgørelse 2008/969/EF, Euratom af 16. december 2008 om det system for tidlig varsling, der skal anvendes af Kommissionens anvisningsberettigede og af forvaltningsorganerne (EUT 2008, L 344, s. 125) har aktiveret en W3b-varsling i systemet for tidlig varsling mod sagsøgeren efter en undersøgelse foretaget af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF), hvorved der blev identificeret et risikoniveau i tilknytning til sagsøgeren i dennes egenskab af berettiget til tildeling af en offentlig tjenesteydelseskontrakt vedrørende et projekt med henblik på at styrke bekæmpelsen af sort arbejde i Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien. Dette anbringende er inddelt i fem led: — Det første led vedrører spørgsmålet om, hvorvidt afgørelsen om varsling af sagsøgeren i varslingssystemet (herefter »varslingsafgørelsen«) er ulovlig, da den ikke har noget retsgrundlag, og tilsidesætter artikel 5 TEU og den grundlæggende ret til en forhåndsformodning om manglende skyld. — Med det andet led gøres det gældende, at varslingsafgørelsen er ulovlig, idet den tilsidesætter retssikkerhedsprincippet for så vidt angår betingelserne vedrørende »W3b«-varslingen. — Med det tredje led gøres det gældende, at varslingsafgørelsen er ulovlig, fordi den er en følge af en tilsidesættelse af artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, princippet om god forvaltningsskik, retten til forsvar, retten til at blive hørt, samt begrundelsespligten. — Med det fjerde led, der påberåbes subsidiært, gøres det gældende, at Kommissionen har tilsidesat varslingsafgørelsen, begrundelsespligten som fastsat i chartrets artikel 41, pligten til at udvise omhu og proportionalitetsprincippet. — Med det femte led gøres det gældende, at begrundelsen for Kommissionens afslag på at tildele kontrakten er uretmæssig, for så vidt som den tilsidesætter udbudsbetingelserne.
2.

Andet anbringende om, at sagsøgte har begået en åbenbar fejl ved at antage, at nogen af kriterierne for opførelse på listen i de anfægtede foranstaltninger var opfyldt i sagsøgerens tilfælde, og at der ikke er noget faktuelt grundlag for dens opførelse.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 287/28

Sag anlagt den 21. juni 2016 — Grupo Riberebro Integral og Riberebro Integral mod Kommissionen

(Sag T-313/16)

(2016/C 287/34)

Processprog: spansk

Parter

Sagsøger: Grupo Riberebro Integral, SL (Alfaro, Spanien) og Riberebro Integral, SA (Alfaro, Spanien) (ved abogados R. Allendesalazar Corcho og A. Rincón García-Loygorri)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgernes påstande

— Artikel 2 i Europa-Kommissionens afgørelse C(2016) 1933 endelig af 6. april 2016 om en procedure i henhold til artikel 101 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og EØS-aftalens artikel 53 i sag AT.39965 — Mushrooms annulleres i medfør af artikel 263 TEUF for så vidt angår størrelsen af den bøde, som er pålagt sagsøgerne, idet Kommissionen anlagde et åbenbart urigtigt skøn ved vurderingen af de faktiske omstændigheder, på grundlag af hvilke den havde afvist at tage hensyn til sagsøgernes manglende betalingsevne (inability to pay).

— Subsidiært ændres artikel 2 i Europa-Kommissionens afgørelse C(2016) 1933 endelig af 6. april 2016 om en procedure i henhold til artikel 101 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og EØS-aftalens artikel 53 i sag AT.39965 — Mushrooms i medfør af den fulde prøvelsesret, som Retten er indrømmet i henhold til artikel 31 i forordning (EF) nr. 1/2003 i medfør af artikel 261 TEUF, idet den bøde, som Riberebro er blevet pålagt, nedsættes.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Baggrunden for dette søgsmål er en virksomheds anmodning om bødenedsættelse, som er indgivet til Europa-Kommissionen vedrørende virksomhedens deltagelse i et kartel i sektoren for svampekonserves. Ifølge selve ordlyden af afgørelsen havde kartellet til hensigt at stabilisere markedet for champignoner og bremse de faldende priser på markedet.

Sagsøgerne har hverken anfægtet de faktiske omstændigheder eller den retlige klassificering heraf, idet de allerede har anerkendt dette ved at samarbejde i sagen om bødenedsættelsen og ved deres svar på klagepunktsmeddelelsen, hvori de anførte, at de anerkendte den heri angivne beskrivelse og retlige vurdering af de faktiske omstændigheder. Genstanden for dette søgsmål er den med bødepålægget forbundne skønsvurdering og spørgsmålet om, hvorvidt bødepålægget er proportionelt.

Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne fremsat to anbringender.

1. Første anbringende er støttet på, at sagsøgte har anlagt et åbenbart urigtigt skøn. — Det gøres i denne henseende gældende, at den nævnte åbenbare fejl vedrører vurderingen af de faktiske omstændigheder, på grundlag af hvilke Kommissionen havde afvist at tage hensyn til sagsøgernes manglende betalingsevne (inability to pay). Bødepålægget bringer uigenkaldeligt sagsøgernes økonomiske rentabilitet i fare, medfører, at aktiverne fratages al deres værdi, og tager ikke højde for den økonomiske og sociale kontekst, som det indgår i.
—

De tyske godkendelsesmyndigheder har ikke redegjort for, at betingelsen for at indlede en procedure, hvorved der skal foreligge en »risiko for folkesundheden«, er opfyldt i forhold til det humanmedicinske lægemiddel Symbioflor 2, hvilket den åbenbart heller ikke er.
2.

Andet anbringende om at Kommissionen tilsidesatte artikel 107 TEUF, undlod at give en begrundelse og anlagde et åbenbart urigtigt skøn, da den fastslog, at den belgiske ordning med bindende forhåndstilsagn for overskydende fortjeneste udgjorde statsstøtte.
—

Under alle omstændigheder annulleres afgørelsens artikel 2-4, for så vidt som disse: a) kræver tilbagesøgning fra andre enheder end de enheder, der har modtaget en »bindende forhåndsbesked om overskydende fortjeneste« som defineret i afgørelsen, og b) kræver tilbagesøgning af et beløb, der svarer til modtagerens skattebesparelser, uden at Belgien har haft mulighed for at tage hensyn til en anden skattemyndigheds faktiske opjustering.
3.

Tredje anbringende om tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, TEUF og af begrundelsespligten i henhold til artikel 296 TEUF, idet Kommissionen ikke har foretaget nogen korrekt vurdering af den anfægtede foranstaltnings selektive karakter. — Artikel 185, stk. 2, litra b), i WIB 92 og den deraf følgende ordning med fritagelse for overskydende fortjeneste gælder for alle virksomheder, der befinder sig i en sammenlignelig faktisk og retlig situation, og som udfører de økonomiske transaktioner, der er genstand for den anfægtede foranstaltning. Den anfægtede foranstaltning er dermed ikke begrænset til bestemte virksomheder, der kan afgrænses ud fra bestemte karakteristika, og er derfor ikke selektiv som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF. — Sagsøgeren har subsidiært gjort gældende, at Kommissionen anlagde et åbenbart fejlagtigt skøn, da den fastslog, at fritagelsen for overskydende fortjeneste ikke var en del af referencesystemet. Fritagelsen for overskydende fortjeneste baseret på synergier og stordriftsfordele under anvendelse af arm’s length-princippet er en integrerende del af de foranstaltninger, der fastsætter den samlede skattepligtige indkomst, og kan derfor ikke anses for en fravigelse af det referencesystem, der resulterer i selektivitet. — Sagsøgeren har mest subsidiært gjort gældende, at Kommissionen ikke har godtgjort, at Belgische Rulingcommissie (beslutningstagende organ ved myndigheden for forhåndsbeskeder vedrørende beskatning) anvendte arm’s length-princippet ukorrekt i forbindelse med anvendelsen af artikel 185, stk. 2, litra b), i WIB 92. Kommissionens begrundelse er ikke sammenhængende; ganske vist tages der heri hensyn til vigtige faktorer, men disse er imidlertid selvmodsigende eller savner den fornødne kohærens.
3.

Tredje anbringende om tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, TEUF og af begrundelsespligten i henhold til artikel 296 TEUF, idet Kommissionen ikke har foretaget nogen korrekt vurdering af den anfægtede foranstaltnings selektive karakter. — Artikel 185, stk. 2, litra b), i WIB 92 og den deraf følgende ordning med fritagelse for overskydende fortjeneste gælder for alle virksomheder, der befinder sig i en sammenlignelig retlig situation, og som udfører de økonomiske transaktioner, der er genstand for den anfægtede foranstaltning. Den anfægtede foranstaltning er dermed ikke begrænset til bestemte virksomheder, der kan afgrænses ud fra bestemte karakteristika, og er derfor ikke selektiv som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF. — Subsidiært anføres, at Kommissionen anlagde et åbenbart fejlagtigt skøn, da den fastslog, at fritagelsen for overskydende fortjeneste ikke var en del af referencesystemet. Fritagelsen for overskydende fortjeneste baseret på synergier og stordriftsfordele under anvendelse af »arm’s length«-princippet er en integrerende del af de foranstaltninger, der fastsætter den samlede skattepligtige indkomst, og kan derfor ikke anses for en fravigelse af det referencesystem, der resulterer i selektivitet. — Mere subsidiært gøres gældende, at Kommissionen ikke godtgjorde, at Belgische Rulingcommissie anvendte arm’s length-princippet ukorrekt i forbindelse med anvendelsen af artikel 185, stk. 2, litra b), i WIB 92. Kommissionens begrundelse er usammenhængende. Den tager ganske vist hensyn til vigtige synspunkter, som imidlertid er selvmodsigende eller usammenhængende.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 296/28

Sag anlagt den 24. juni 2016 — Make up for ever mod EUIPO — L’Oréal (MAKE UP FOR EVER)

(Sag T-320/16)

(2016/C 296/37)

Stævningen er affattet på fransk

Parter

Sagsøger: Make up for ever (Paris, Frankrig) (ved advokat C. Caron)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: L’Oréal SA (Paris, Frankrig)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Indehaver af det omtvistede varemærke: Make up for ever

Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket »MAKE UP FOR EVER« — EU-varemærkeregistrering nr. 3 416 443

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 21. marts 2016 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 985/2015-5)

Påstande

— Det fastslås, at EF-ordmærket »MAKE UP FOR EVER«, nr. 3 416 443, er gyldigt for samtlige de af registreringen omfattede varer og tjenesteydelser.

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— Om fornødent hjemvises sagen til EUIPO til videre foranstaltning.

— Selskabet L’Oréal tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling for annullationsafdelingen ved EUIPO, for appelkammeret ved EUIPO og for Retten.

Anbringender

— Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i forordning nr. 207/2009