— en bil, der er lejet på grundlag af en leasingkontrakt, og som 
er kvalificeret som et investeringsgode, anses for anvendt i 
forbindelse med afgiftspligtige transaktioner, hvis den afgifts ­
pligtige person i denne egenskab erhverver dette gode, og fuldt 
ud henfører det til virksomhedens formue, eftersom den indgå ­
ende merværdiafgift, der skal betales, er fuldt ud og umiddel ­
bart fradragsberettiget, og enhver anvendelse af det nævnte 
gode til brug for den afgiftspligtige person, hans personale 
eller til andre formål, som er virksomheden uvedkommende, 
sidestilles med en tjenesteydelse, som udføres mod vederlag.  
2) Artikel 168 og 176 i direktiv 2006/112 er ikke til hinder for en 
national bestemmelse, der fastsætter en undtagelse fra fradrags ­
retten for varer og tjenesteydelser, der er bestemt for vederlagsfrie 
transaktioner eller for anden virksomhed end den afgiftspligtige 
persons økonomiske virksomhed, under forudsætning af, at de 
som investeringsgoder kvalificerede varer ikke henføres under 
virksomhedens formue.  
( 1 ) EUT C 145 af 14.5.2011.  
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 16. februar 2012 — 
Jürgen Blödel-Pawlik mod HanseMerkur Reiseversicherung 
AG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landgericht 
Hamburg — Tyskland)  
(Sag C-134/11)  ( 1 ) 
(Direktiv 90/314/EØF — pakkerejser, pakkeferier og pakke ­
ture — artikel 7 — beskyttelse mod risikoen for rejsearran ­
gørens insolvens eller konkurs — anvendelsesområde — rejse ­
arrangørens insolvens som følge af svigagtig anvendelse af de 
beløb, der er indbetalt af forbrugerne)  
(2012/C 98/13)  
Processprog: tysk  
Den forelæggende ret  
Landgericht Hamburg  
Parter i hovedsagen  
Sagsøger:  Jürgen Blödel-Pawlik  
Sagsøgte:  HanseMerkur Reiseversicherung AG  
Sagens genstand  
Anmodning om præjudiciel afgørelse — Landgericht Hamburg 
— fortolkning af artikel 7 i Rådets direktiv 90/314/EØF af 13. 
juni 1990 om pakkerejser, herunder pakkeferier og pakketure 
(EFT L 158, s. 59) — beskyttelse mod risikoen for rejsearran ­
gørens insolvens eller konkurs — rejsearrangørens insolvens 
som følge af svigagtig anvendelse af de beløb, der er indbetalt 
af forbrugerne — anvendelsen af direktiv 90/314/EØF  
Konklusion  
Artikel 7 i Rådets direktiv 90/314/EØF af 13. juni 1990 om 
pakkerejser, herunder pakkeferier og pakketure, skal fortolkes således, at en situation, hvor rejsearrangørens insolvens skyldes dennes 
svigagtige adfærd, er omfattet af anvendelsesområdet for denne 
bestemmelse.  
( 1 ) EUT C 179 af 18.6.2011.  
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af 
Landgericht München I (Tyskland) den 9. december 2011 
— Karl Berger mod Freistaat Bayern  
(Sag C-636/11)  
(2012/C 98/14)  
Processprog: tysk  
Den forelæggende ret  
Landgericht München I  
Parter i hovedsagen  
Sagsøger:  Karl Berger  
Sagsøgt:  Freistaat Bayern  
Præjudicielle spørgsmål  
1) Er artikel 10 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning 
(EF) nr. 178/2002 (  1 ) til hinder for en national lovgivning, 
hvorefter information af offentligheden kan foretages ved 
angivelse af fødevare- eller foderbetegnelsen og den føde ­
vare- eller fodervirksomhed, i hvis navn eller firmanavn 
fødevaren eller foderet blev fremstillet, behandlet eller 
bragt i omsætning, når en særligt afskyvækkende fødevare, 
som ikke er sundhedsskadelig, men som er uegnet til 
konsum, i ikke ubetydeligt omfang bringes eller er blevet 
bragt i omsætning, eller når en sådan fødevare på grund af 
sin særlige art kun er blevet bragt i omsætning i ringe 
omfang, men over en længere periode?  
2) Såfremt det foregående spørgsmål besvares bekræftende: 
Skal spørgsmål 1 besvares anderledes, såfremt sagens 
faktiske omstændigheder fandt sted før den 1. januar 
2007, hvor national ret dog allerede under hensyn til oven ­
nævnte forordning var blevet tilpasset?  
( 1 ) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 178/2002 af 
28.1.2002 om generelle principper og krav i fødevarelovgivningen, 
om oprettelse af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet og om 
procedurer vedrørende fødevaresikkerhed (EFT L 31, s. 1).  
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge 
Raad der Nederlanden (Nederlandene) den 3. januar 2012 
— Trianon Productie BV mod Revillon Chocolatier SAS  
(Sag C-2/12)  
(2012/C 98/15)  
Processprog: nederlandsk  
Den forelæggende ret  
Hoge Raad der NederlandenDA C 98/10 Den Europæiske Unions Tidende 31.3.2012
Parter i hovedsagen  
Sagsøger:  Trianon Productie BV  
Sagsøgt:  Revillon Chocolatier SAS  
Præjudicielle spørgsmål  
1) Angår registreringshindringen, henholdsvis ugyldighedsgrun ­
den, i artikel 3, stk. 1, litra e), nr. iii), i direktiv 
89/104/EØF (  1 ) i den i direktiv 2008/95 (  2 ) kodificerede 
affattelse, hvorefter (udformnings-) varemærker ikke udeluk ­
kende må bestå af en udformning, hvorved varen får en 
væsentlig værdi, de relevante kundekredses bevæggrund 
(henholdsvis bevæggrunde) for beslutningen om køb?  
2) Foreligger der kun en »udformning, hvorved varen får en 
væsentlig værdi« i henhold til førnævnte bestemmelse  
a) hvis denne udformning, sammenlignet med andre 
værdier (som f.eks. smagen og substansen ved nærings ­
midler) skal anses for at være den vigtigste eller mest 
dominerende værdi, eller  
b) kan denne også foreligge, hvis varen udover denne vigtig ­
ste, henholdsvis mest dominerende, værdi har yderligere 
værdier, der også skal anses for at være væsentlige?  
3) Er opfattelsen hos flertallet i de relevante kundekredse afgø ­
rende for besvarelsen af det andet spørgsmål, eller kan 
retterne fastslå, at allerede opfattelsen hos en del af offent ­
ligheden er tilstrækkelig til at anse den pågældende værdi for 
at være »væsentlig« i henhold til førnævnte bestemmelse?  
4) Såfremt sidstnævnte mulighed for besvarelsen af det tredje 
spørgsmål vælges, hvilket krav skal da stilles til omfanget af 
den pågældende del af offentligheden?  
( 1 ) Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21.12.1988 om indbyrdes 
tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (EFT 
1989 L 40, s. 1).  
( 2 ) EUT L 299, s. 25.  
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado 
de lo Social de Lleida (Spanien) den 3. januar 2012 — 
Marc Betriu Montull mod Instituto Nacional de la 
Seguridad Social (INSS)  
(Sag C-5/12)  
(2012/C 98/16)  
Processprog: spansk  
Den forelæggende ret  
Juzgado de lo Social de Lleida  Parter i hovedsagen  
Sagsøger:  Marc Betriu Montull  
Sagsøgt:  Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)  
Præjudicielle spørgsmål  
1) Er Rådets direktiv 76/207/EØF (  1 ) og Rådets direktiv 
96/34 (  2 ) til hinder for en national lovgivning, nærmere 
bestemt artikel 48, stk. 4, i Estatuto de los Trabajadores 
(lov om arbejdstageres rettigheder), der i tilfælde af fødsel 
anerkender retten til barselsorlov efter en periode på seks 
uger efter fødslen, forudsat der ikke foreligger en fare for 
moderens sundhed, som en selvstændig ret, der tilhører den 
mor, der er arbejdstager, men som kan overdrages til en far, 
der er arbejdstager, og som alene kan udnytte den nævnte 
orlov, når moderen til det pågældende barn selv er arbejds ­
tager og vælger at lade faderen udnytte en bestemt del af 
denne orlov?  
2) Er princippet om ligebehandling, der forbyder enhver 
forskelsbehandling på grundlag af køn, til hinder for en 
national lovgivning, nærmere bestemt artikel 48, stk. 4, i 
lov om arbejdstageres rettigheder, der i tilfælde af fødsel 
anerkender retten til orlov med ret til at vende tilbage i 
samme stilling og barselsdagpenge, der udbetales af den 
sociale sikringsordning, som en ret, der hidrører fra 
moderen og ikke fra faderen endog efter perioden på seks 
uger efter fødslen og bortset fra tilfælde, hvor der er fare for 
moderens sundhed, således at den mandlige arbejdstagers 
orlov afhænger af, om moderen til barnet også er arbejds ­
tager?  
3) Er princippet om ligebehandling, der forbyder enhver 
forskelsbehandling, til hinder for en national lovgivning, 
nærmere bestemt artikel 48, stk. 4, i lov om arbejdstageres 
rettigheder, når denne i forhold til en far, der adopterer et 
barn, og som er arbejdstager, anerkender en personlig 
adkomst til retten til orlov med ret til at vende tilbage i 
samme stilling og barselsdagpenge, der udbetales af den 
sociale sikringsordning, men derimod ikke tilkender denne 
far retten til en sådan personlig, selvstændig og af moderen 
uafhængig orlov, men alene en fra moderen afledt ret, når 
faderen, der er arbejdstager, har et biologisk barn?  
( 1 ) Rådets direktiv 76/207/EØF af 9.2.1976 om gennemførelse af prin ­
cippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår 
adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt 
arbejdsvilkår (EFT L 39, s. 40).  
( 2 ) Rådets direktiv 96/34/EF af 3.6.1996 om den rammeaftale 
vedrørende forældreorlov, der er indgået af UNICE, CEEP og EFS 
(EFT L 145, s. 4).DA 31.3.2012 Den Europæiske Unions Tidende C 98/11