ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 24. marts 2022 — Hermann Albers eK mod Europa-Kommissionen, Forbundsrepublikken Tyskland og Land Niedersachsen (Tyskland)

(Sag C-656/20 P) (1)

(Appel - statsstøtte - begrebet »støtte« - offentlig personbefordring - kompensation af omkostninger forbundet med gennemførelsen af offentlige serviceforpligtelser - overførslen af finansielle midler inden for den offentlige forvaltning - forpligtelse for de kommunale myndigheder, der udfører offentlig personbefordring, til at sikre nedsatte takster for studerende og lærlinge - staten har ikke tildelt en virksomhed en fordel - anmeldelsespligt)

(2022/C 198/09)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Hermann Albers eK (ved Rechtsanwalt S. Roling)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved F. Tomat og K. Blanck, som befuldmægtigede), Forbundsrepublikken Tyskland og Land Niedersachsen (ved Rechtsanwältinen S. Barth og H. Gading)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Hermann Albers eK bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af Europa-Kommissionen.

3) Land Niedersachsen (Tyskland) bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 44 af 8.2.2021.
C 198/7

Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 24. marts 2022 — Gesamtverband Verkehrsgewerbe Niedersachsen eV (GVN) mod Europa-Kommissionen, Forbundsrepublikken Tyskland og Land Niedersachsen (Tyskland)

(Sag C-666/20 P) (1)

(Appel - statsstøtte - begrebet »støtte« - offentlig personbefordring - kompensation af omkostninger forbundet med gennemførelsen af offentlige serviceforpligtelser - overførsel af finansielle midler mellem offentlige forvaltninger - forpligtelse for de kommunale myndigheder, der udfører offentlig personbefordring, til at fastsætte nedsatte takster for studerende og lærlinge - staten har ikke tildelt en virksomhed en fordel - begrebet »virksomhed«)

(2022/C 198/10)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Gesamtverband Verkehrsgewerbe Niedersachsen eV (GVN) (ved Rechtsanwalt C. Antweiler)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved F. Tomat og K. Blanck, som befuldmægtigede), Forbundsrepublikken Tyskland og Land Niedersachsen (Tyskland) (ved Rechtsanwältinnen S. Barth og H. Gading)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Gesamtverband Verkehrsgewerbe Niedersachsen eV (GVN) bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.

3) Land Niedersachsen (Tyskland) bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 44 af 8.2.2021.
3)

Direktiv 2008/104 skal fortolkes således, at det er til hinder for en national lovgivning, der fastsætter en maksimal varighed for udsendelsen af en og samme vikaransat til en og samme brugervirksomhed, såfremt denne lovgivning ved en overgangsbestemmelse med henblik på beregningen af denne varighed udelukker, at der tages hensyn til perioder, som ligger forud for ikrafttrædelsen af en sådan lovgivning, som berøver den nationale ret muligheden for at tage hensyn til den reelle varighed af udsendelsen af en vikaransat ved afgørelsen af, om denne udsendelse er »midlertidig« som omhandlet i dette direktiv, hvilket det tilkommer denne ret at afgøre. En national ret er i en tvist, hvori der udelukkende er private parter, ikke forpligtet til alene på grundlag af EU-retten at undlade at anvende en overgangsbestemmelse, der er i strid med EU-retten.
1)

Artikel 1, nr. 1), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/6/EF af 28. januar 2003 om insiderhandel og kursmanipulation (markedsmisbrug) skal fortolkes således, at med henblik på kvalificeringen som intern viden kan oplysninger om den forestående offentliggørelse af en presseartikel, hvori der videregives et markedsrygte om en udsteder af finansielle instrumenter, udgøre »specifik viden« som omhandlet i denne bestemmelse og i artikel 1, stk. 1, i Kommissionens direktiv 2003/124/EF af 22. december 2003 om gennemførelse af direktiv 2003/6 med hensyn til definition og offentliggørelse af intern viden og definition af kursmanipulation, og at det forhold, at denne presseartikel omtaler den pris, til hvilken denne udsteders værdipapirer vil blive købt inden for rammerne af et eventuelt offentligt overtagelsestilbud, samt identiteten på den journalist, der har lagt navn til artiklen, og det medie, der har sikret offentliggørelsen heraf, er relevant med henblik på vurderingen af, om oplysningerne er specifik viden, for så vidt som de er blevet meddelt inden denne offentliggørelse. Hvad angår offentliggørelsens faktiske påvirkning af kursen på de værdipapirer, som den vedrører, er den, selv om den kan være et efterfølgende bevis for, at de nævnte oplysninger er specifik viden, ikke i sig selv tilstrækkelig til at godtgøre, at der forelå en sådan specifik viden, når der ikke er foretaget en undersøgelse af andre elementer, der var kendte og udbredte inden nævnte offentliggørelse.
1)

Artikel 16, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16. december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold skal fortolkes således, at en særlig afdeling af et fængsel, der har sin egen direktør, men som dels er underlagt dette fængsels ledelse og underordnet den minister, som har myndighed over fængselsvæsnet, dels benyttes til frihedsberøvelse af tredjelandsstatsborgere med henblik på udsendelse, i specifikke bygninger, der har egne faciliteter, og som er isoleret fra andre bygninger i denne afdeling, hvori strafdømte personer er fængslet, kan anses for en »særlig facilitet for frihedsberøvede« som omhandlet i denne bestemmelse, for så vidt som det, henset til forholdene for disse tredjelandsstatsborgere under frihedsberøvelsen, i videst muligt omfang undgås, at denne frihedsberøvelse ligner indespærring i et fængselsmiljø, og for så vidt som disse forhold udformes på en sådan måde, at de rettigheder, der er garanteret ved Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, og rettighederne fastsat i dette direktivs artikel 16, stk. 2-5, og artikel 17 overholdes.
1)

Artikel 7, nr. 2), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at retten på det sted, hvor et selskab, hvis gældsposter er blevet uinddrivelige, fordi dette selskabs moder-moderselskab har tilsidesat sin pligt til at udvise omhu over for selskabets kreditorer, har kompetence til at påkende et kollektivt erstatningssøgsmål vedrørende erstatning uden for kontrakt, som kurator i konkursboet efter dette selskab inden for rammerne af sin lovbestemte forpligtelse til at afvikle boet har anlagt på vegne af samtlige kreditorer, men ikke i deres navne.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 3. marts 2022 — UN mod Subdelegación del Gobierno en Pontevedra (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado Contencioso Administrativo no 1 de Pontevedra — Spanien)

(Sag C-409/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - direktiv 2008/115/EF - fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold - artikel 6, stk. 1, og artikel 8, stk. 1 - national lovgivning, hvorefter der i tilfælde af ulovligt ophold pålægges en bøde ledsaget af en forpligtelse til at forlade statens område - mulighed for at lovliggøre opholdet inden for en fastsat frist - artikel 7, stk. 1 og 2 - frist for frivillig udrejse)

(2022/C 171/12)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado Contencioso Administrativo no 1 de Pontevedra

Parter i hovedsagen

Sagsøger: UN

Sagsøgt: Subdelegación del Gobierno en Pontevedra

Konklusion

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16. december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold, navnlig artikel 6, stk. 1, og artikel 8, stk. 1, sammenholdt med artikel 6, stk. 4, og artikel 7, stk. 1 og 2, heri, skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, hvorefter en tredjelandsstatsborgers ulovlige ophold på denne medlemsstats område, uden at der foreligger skærpende omstændigheder, i første omgang sanktioneres med en bøde ledsaget af en forpligtelse til at forlade medlemsstatens område inden for en fastsat frist, medmindre tredjelandsstatsborgerens ophold er blevet lovliggjort inden udløbet af denne frist, og i anden omgang, såfremt den pågældendes ophold ikke er blevet lovliggjort, med en afgørelse med obligatorisk påbud om udsendelse af vedkommende, for så vidt som den nævnte frist fastsættes i overensstemmelse med de krav, der er fastsat i direktivets artikel 7, stk. 1 og 2.

(1) EUT C 53 af 15.2.2021.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 10. marts 2022 — VI mod Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Appeal Tribunal (Northern Ireland) — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-247/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - retten til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område - artikel 21 TEUF - direktiv 2004/38/EF - artikel 7, stk. 1, litra b), og artikel 16 - barn, der er statsborger i en medlemsstat og opholder sig i en anden medlemsstat - afledt opholdsret for den forælder, der har den faktiske forældremyndighed over dette barn - krav om en sygeforsikring, der dækker samtlige risici - barn med ret til tidsubegrænset ophold for en del af de omhandlede perioder)

(2022/C 171/09)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Appeal Tribunal (Northern Ireland)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: VI

Sagsøgt: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Konklusion

1) Artikel 21 TEUF og artikel 16, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF skal fortolkes således, at hverken et barn, som er unionsborger, og som har opnået ret til tidsubegrænset ophold, eller den forælder, der har den faktiske forældremyndighed over barnet, skal være omfattet af en sygeforsikring, der dækker samtlige risici, som omhandlet i dette direktivs artikel 7, stk. 1, litra b), for at bevare deres opholdsret i værtsmedlemsstaten.

2) Artikel 21 TEUF og artikel 7, stk. 1, litra b), i direktiv 2004/38 skal fortolkes således, at hvad angår perioder forud for, at et barn, som er unionsborger, har opnået ret til tidsubegrænset ophold i værtsmedlemsstaten, skal både dette barn, når der gøres krav på opholdsret for barnet på grundlag af nævnte artikel 7, stk. 1, litra b), og den forælder, der har den faktiske forældremyndighed over barnet, være omfattet af en sygeforsikring, der dækker samtlige risici, som omhandlet i dette direktiv.

(1) EUT C 313 af 21.9.2020.
2)

Princippet om EU-rettens forrang skal fortolkes således, at det pålægger de nationale myndigheder en forpligtelse til at undlade at anvende en national lovgivning, hvoraf en del er i strid med det krav om, at sanktionerne skal stå i et rimeligt forhold til overtrædelsernes grovhed, der er fastsat i artikel 20 i direktiv 2014/67, i det omfang, det er nødvendigt for at gøre det muligt at pålægge forholdsmæssige sanktioner.
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 3. marts 2022 — Sag anlagt af A (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Korkein hallinto-oikeus — Finland)

(Sag C-634/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer - direktiv 2005/36/EF - anvendelsesområde - betingelser for at opnå ret til selvstændigt virke som læge i værtsmedlemsstaten - eksamensbevis, der er udstedt i oprindelsesmedlemsstaten - begrænsning af retten til at udøve virksomhed som læge til en periode på tre år - en autoriseret læges tilsyn og samtidig gennemførelse af en treårig særlig uddannelse i almen medicin - artikel 45 TEUF og 49 TEUF)

(2022/C 171/16)

Processprog: finsk

Den forelæggende ret

Korkein hallinto-oikeus

Parter i hovedsagen

Sagsøger: A

Procesdeltager: Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto

Konklusion

Artikel 45 TEUF og 49 TEUF skal fortolkes således, at de er til hinder for, at den kompetente myndighed i værtsmedlemsstaten på grundlag af de nationale retsforskrifter bevilger en person ret til at udøve virksomhed som læge i en periode, der er begrænset til tre år, og på de to betingelser, at denne person dels kun må virke under ledelse og tilsyn af en autoriseret læge, dels i denne periode skal gennemføre en treårig særlig uddannelse i almen medicin for at opnå ret til selvstændigt virke som læge i værtsmedlemsstaten, henset til, at den pågældende, som i oprindelsesmedlemsstaten har aflagt en grundeksamen i medicin, er indehaver af et uddannelsesbevis, der for så vidt angår Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland er omhandlet i punkt 5.1.1 i bilag V til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/55/EU af 20. november 2013, men ikke af det deri omhandlede certifikat for et praktikophold på ét år, som i oprindelsesmedlemsstaten er en supplerende betingelse for erhvervsmæssig kvalifikation.

(1) EUT C 44 af 8.2.2021.
1)

Artikel 12, stk. 1, litra a), andet punktum, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/83/EF af 29. april 2004 om fastsættelse af standarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som personer med international beskyttelse, for en ensartet status for flygtninge eller for personer, der er berettiget til subsidiær beskyttelse, og for indholdet af en sådan beskyttelse skal fortolkes således, at der med henblik på at afgøre, om beskyttelsen eller bistanden fra De Forenede Nationers Nødhjælps- og Arbejdsagentur (for palæstinensiske flygtninge i Mellemøsten) (UNRWA) er bortfaldet, således at en person uden videre kan gøre krav på »flygtningestatus« som omhandlet i denne bestemmelse, inden for rammerne af en individuel vurdering skal tages hensyn til de relevante omstændigheder, som de foreligger ikke blot på tidspunktet for denne persons udrejse af UNRWA’s operationsområde, men tillige på det tidspunkt, hvor de kompetente myndigheder behandler en ansøgning om tildeling af flygtningestatus, eller de pågældende retsinstanser træffer afgørelse i et søgsmål anlagt til prøvelse af et afslag på tildeling af flygtningestatus.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 10. marts 2022 — »Grossmania« Mezőgazdasági Termelő és Szolgáltató Kft mod Vas Megyei Kormányhivatal (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Győri Törvényszék — Ungarn)

(Sag C-177/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - EU-retlige principper - forrang - direkte virkning - loyalt samarbejde - artikel 4, stk. 3, TEU - artikel 63 TEUF - en medlemsstats forpligtelser, der følger af en dom afsagt i en præjudiciel sag - Domstolens fortolkning af en EU-retlig regel i en dom afsagt i en præjudiciel sag - forpligtelse til at sikre den fulde virkning af EU-retten - en national rets forpligtelse til at undlade at anvende en national lovgivning, der er i strid med EU-retten som fortolket af Domstolen - forpligtelse til at sikre EU-rettens fulde virkning - administrativ afgørelse, der er blevet endelig, idet den ikke er blevet indbragt for en domstol - ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet - medlemsstatens ansvar)

(2022/C 171/07)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Győri Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

Parter i hovedsagen

Sagsøger:»Grossmania« Mezőgazdasági Termelő és Szolgáltató Kft

Sagsøgt: Vas Megyei Kormányhivatal

Konklusion

EU-retten, navnlig artikel 4, stk. 3, TEU og artikel 267 TEUF, skal fortolkes således, at en national ret, for hvilken der er anlagt sag til prøvelse af en afgørelse om afslag på en anmodning om genindførelse af brugsrettigheder, som uden videre er bortfaldet, og som er slettet fra ejendomsregistret i henhold til en national lovgivning, der er uforenelig med artikel 63 TEUF, som fortolket af Domstolen i en dom afsagt i en præjudiciel sag, er forpligtet til

— at undlade at anvende denne lovgivning, og

— medmindre der foreligger objektive og legitime hindringer, bl.a. af juridisk karakter, at pålægge den kompetente administrative myndighed at genindføre brugsrettighederne, selv om sletningen af disse rettigheder ikke er blevet anfægtet ved domstolene inden for de i loven fastsatte frister og følgelig er blevet endelig i overensstemmelse med national ret.

(1) EUT C 279 af 24.8.2020.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 3. marts 2022 — Acacia Srl mod Bayerische Motoren Werke AG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberlandesgericht Düsseldorf — Tyskland)

(Sag C-421/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - intellektuelle ejendomsrettigheder - EF-design - forordning (EF) nr. 6/2002 - artikel 82, stk. 5 - søgsmål anlagt ved retterne i den medlemsstat, på hvis område krænkelsen er begået, eller hvor der er risiko for krænkelse - krænkelsessøgsmålets afledte krav - lovvalg - artikel 88, stk. 2 - artikel 89, stk. 1, litra d) - forordning (EF) nr. 864/2007 - om lovvalgsregler for forpligtelser uden for kontrakt (Rom II-forordningen) - artikel 8, stk. 2 - det land, hvor krænkelsen af en intellektuel ejendomsret fandt sted)

(2022/C 171/13)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberlandesgericht Düsseldorf

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Acacia Srl

Sagsøgt: Bayerische Motoren Werke AG

Konklusion

Artikel 88, stk. 2, og artikel 89, stk. 1, litra d), i Rådets forordning (EF) nr. 6/2002 af 12. december 2001 om EF-design samt artikel 8, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 864/2007 af 11. juli 2007 om lovvalgsregler for forpligtelser uden for kontrakt (Rom II-forordningen) skal fortolkes således, at de EF-designdomstole, der behandler et krænkelsessøgsmål, som er anlagt i henhold til artikel 82, stk. 5, i forordning nr. 6/2002 vedrørende krænkelser, der er begået, eller som der er risiko for vil blive begået, på en enkelt medlemsstats område, skal tage stilling til de i denne sag fremsatte afledte krav om skadeserstatning og renter, om fremlæggelse af oplysninger, dokumenter og regnskaber samt om overgivelse af de varer, der er berørt af krænkelsen, med henblik på deres destruktion, på grundlag af lovgivningen i den medlemsstat, hvor de handlinger, der angiveligt har krænket det påberåbte EF-design, er blevet begået eller risikerer at blive begået, hvilket — i et tilfælde, hvor et søgsmål er anlagt i henhold til nævnte forordnings artikel 82, stk. 5 — er sammenfaldende med lovgivningen i den medlemsstat, hvor disse domstole er beliggende.

(1) EUT C 433 af 14.12.2020.
3)

Artikel 36, stk. 1, i direktiv 2002/83 skal fortolkes således, at de oplysninger, der er omhandlet i punkt A, punkt a.12, i bilag III til dette direktiv, ikke nødvendigvis skal forelægges en forbruger, der som forsikret indtræder i en gruppelivsforsikringsaftale tilknyttet en investeringsfond, i forbindelse med en særskilt procedure forud for aftalens indgåelse, og at denne bestemmelse ikke er til hinder for en national bestemmelse, hvorefter det er tilstrækkeligt, at disse oplysninger er nævnt i aftalen, for så vidt som aftalen udleveres til forbrugeren i så god tid forud for dennes indtrædelse heri, at den pågældende får mulighed for på et oplyst grundlag at foretage et informeret valg af det forsikringsprodukt, som bedst dækker vedkommendes behov.
2)

Artikel 20 og 31 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for, at den normale varighed af natarbejde, der er fastsat til syv timer i en medlemsstats lovgivning for arbejdstagere i den private sektor, ikke finder anvendelse på arbejdstagere i den offentlige sektor, herunder politimænd og brandmænd, hvis en sådan forskellig behandling er baseret på et objektivt og rimeligt kriterium, dvs. at den beror på et med den pågældende lovgivning lovligt tilstræbt formål og står i rimeligt forhold til dette formål.
2)

Artikel 6, stk. 1 og 5, og artikel 8, stk. 1 og 7, i direktiv 2011/83 skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for, at de i denne artikel 6, stk. 1, omhandlede oplysninger forud for indgåelsen af aftalen kun gives til forbrugeren i de almindelige vilkår for levering af tjenesteydelser på formidlerens websted, som godkendes aktivt af denne forbruger ved at sætte kryds i den hertil beregnede rubrik, forudsat at sådanne oplysninger bringes til denne forbrugers kendskab på klar og forståelig vis. En sådan måde at give oplysninger på kan imidlertid ikke træde i stedet for den bekræftelse, der i overensstemmelse med dette direktivs artikel 8, stk. 7, skal gives til forbrugeren på et varigt medium, idet denne omstændighed ikke er til hinder for, at disse oplysninger udgør en integreret del af aftalen om fjernsalg eller aftalen indgået uden for fast forretningssted.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 7. april 2022 — A SCPI (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Helsingin hallinto-oikeus — Finland)

(Sag C-342/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - artikel 63 TEUF og 65 TEUF - frie kapitalbevægelser - restriktioner - juridiske personers indkomstskat - skattefritagelse for investeringsfonde - betingelser for skattefritagelse - betingelse vedrørende fondens oprettelse ved aftale)

(2022/C 213/09)

Processprog: finsk

Den forelæggende ret

Helsingin hallinto-oikeus

Parter i hovedsagen

Sagsøger: A SCPI

Procesdeltager: Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

Konklusion

Artikel 63 TEUF og 65 TEUF skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, der — ved at forbeholde alene investeringsfonde, der er oprettet ved aftale, skattefritagelse for lejeindtægter og fortjeneste ved salg af fast ejendom eller aktier i selskaber, der ejer fast ejendom — udelukker en ikke-hjemmehørende alternativ investeringsfond, der er oprettet i henhold til en vedtægt, fra denne fritagelse, når sidstnævnte, der i den medlemsstat, hvori denne er etableret, nyder godt af en ordning med skattemæssig transparens, ikke er indkomstskattepligtig i denne sidstnævnte medlemsstat.

(1) EUT C 339 af 12.10.2020.
1)

Artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal, i lyset af effektivitetsprincippet, fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for en national lovgivning, hvori der i forbindelse med fastsættelsen af sagsomkostningerne i et søgsmål om et kontraktvilkårs urimelige karakter er fastsat et loft for det advokatsalær, som en forbruger, der har fået medhold vedrørende realiteten, kan kræve erstattet af den erhvervsdrivende, som er blevet pålagt at betale sagsomkostningerne, forudsat at dette loft gør det muligt for forbrugeren at få godtgjort et beløb, der er rimeligt og forholdsmæssigt afpasset efter de omkostninger, som vedkommende objektivt set har skullet afholde for at anlægge et sådant søgsmål.
1)

Artikel 3, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91, sammenholdt med forordningens artikel 6 og 7, skal fortolkes således, at en passager på en flyvning med tilsluttet flyforbindelse, som består af to flyvninger, og som er blevet reserveret samlet hos et EF-luftfartsselskab, med afgang fra en lufthavn på en medlemsstats område til en lufthavn i et tredjeland med mellemlanding i en anden lufthavn i dette tredjeland har ret til kompensation fra et tredjelands luftfartsselskab, som har gennemført hele denne flyvning på vegne af dette EF-luftfartsselskab, når denne passager nåede sit endelige bestemmelsessted med en forsinkelse på mere end tre timer, der opstod under den anden del af nævnte flyvning.