ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Det fremgår af artikel 36.2 i protokollen om statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank, at Fællesskabernes retsinstanser, inden for de grænser og betingelser, der er fastsat i ordningen for Den Europæiske Centralbanks ansatte, har kompetence til at pådømme tvister mellem Den Europæiske Centralbank og Bankens ansatte. De nævnte betingelser er fastsat i artikel 41 og 42 i ansættelsesvilkårene og i artikel 8 i Staff Rules.

Navnlig fremgår det af ansættelsesvilkårenes artikel 42, at Fællesskabets retsinstanser kun er kompetente til at træffe afgørelse i tvister mellem Den Europæiske Centralbank og dens ansatte, når alle interne klagemuligheder er udtømt. For så vidt angår vilkårenes artikel 41 er det heri præciseret, at disse interne klageprocedurer kun kan vedrøre retsakter, der er udstedt i konkrete tilfælde.

Det fremgår af ovennævnte bestemmelser, at som det er tilfældet med hensyn til Fællesskabernes retsinstansers kompetence i tjenestemandssager, der er anlagt i henhold til artikel 236 EF og tjenestemandsvedtægtens artikel 90, har Fællesskabers retsinstanser kun kompetence til at træffe afgørelse i sager i medfør af artikel 36.2 i protokollen om statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank, for så vidt som de pågældende søgsmål omhandler individuelle retsakter. Fællesskabernes retsinstanser har derimod ikke kompetence til at træffe afgørelse i sager, der omhandler generelle retsakter.

(jf. præmis 33, 34 og 35)

Henvisning til: Retten, 6. marts 2001, sag T-192/99, Dunnett m.fl. mod EIB, Sml. II, s. 813, præmis 62 og de deri nævnte domme; Domstolen, 13. september 2001, sag C-467/00 P, Personaleudvalgetved ECB m.fl. mod ECB, Sml. I, s. 6041, præmis 15.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Særlige rettergangsformer - betingelser for antagelse til realitetsbehandling - hovedsagen kan antages til realitetsbehandling - ingen betydning - grænser

(Art. 242 EF og 243 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 1)

2. Særlige rettergangsformer - udsættelse af gennemførelsen - foreløbige forholdsregler - betingelser - alvorlig og uoprettelig skade - bevisbyrde

(Art. 242 EF)

Sammendrag

1. Spørgsmålet om, hvorvidt hovedsagen kan antages til realitetsbehandling, bør ikke behandles under en sag om foreløbige forholdsregler, da afgørelsen i hovedsagen herved kan foregribes. Når det imidlertid gøres gældende, at begæringen om foreløbige forholdsregler udspringer af en hovedsag, som åbenbart må afvises, kan det være nødvendigt, at der fremlægges omstændigheder, som godtgør, at hovedsagen ud fra en umiddelbar betragtning alligevel kan antages til realitetsbehandling.

( jf. præmis 42 )

2. Selv om det under en sag om foreløbige forholdsregler med henblik på at godtgøre, at der foreligger et alvorligt og uopretteligt tab, ikke er nødvendigt, at det godtgøres med absolut vished, at tabet indtræder, idet det er tilstrækkeligt, at tabet er forudseeligt med en tilstrækkelig grad af sandsynlighed, skal sagsøgeren dog fortsat føre bevis for de faktiske omstændigheder, der begrunder, at der er udsigt til et sådant alvorligt og uopretteligt tab.

( jf. præmis 67 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Særlige rettergangsformer - betingelser for antagelse til realitetsbehandling - hovedsagen kan antages til realitetsbehandling - ingen betydning - grænser

(Art. 242 EF og 243 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 1)

2. Særlige rettergangsformer - udsættelse af gennemførelsen - foreløbige forholdsregler - betingelser - alvorlig og uoprettelig skade - bevisbyrde

(Art. 242 EF)

Sammendrag

1. Spørgsmålet om, hvorvidt hovedsagen kan antages til realitetsbehandling, bør ikke behandles under en sag om foreløbige forholdsregler, da afgørelsen i hovedsagen herved kan foregribes. Når det imidlertid, som tilfældet er i denne sag, gøres gældende, at begæringen om foreløbige forholdsregler udspringer af en hovedsag, som åbenbart må afvises, kan det være nødvendigt, at der fremlægges omstændigheder, som godtgør, at hovedsagen ud fra en umiddelbar betragtning alligevel kan antages til realitetsbehandling.

( jf. præmis 38 )

2. Selv om det under en sag om foreløbige forholdsregler med henblik på at godtgøre, at der foreligger et alvorligt og uopretteligt tab, ikke er nødvendigt, at det godtgøres med absolut vished, at tabet indtræder, idet det er tilstrækkeligt, at tabet er forudseeligt med en tilstrækkelig grad af sandsynlighed, skal sagsøgeren dog fortsat føre bevis for de faktiske omstændigheder, der begrunder, at der er udsigt til et sådant alvorligt og uopretteligt tab.

( jf. præmis 62 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssøgsmål - fysiske eller juridiske personer - retsakter, der berører dem umiddelbart og individuelt - beslutning truffet i form af et direktiv - søgsmål anlagt af en sammenslutning - betingelser - afvisning

(Art. 230, stk. 4, EF)

Sammendrag

$$Selv om artikel 230, stk. 4, EF ikke udtrykkeligt omhandler spørgsmålet om, hvorvidt annullationssøgsmål, der er anlagt til anfægtelse af et direktiv, skal realitetsbehandles, kan denne omstændighed ikke i sig selv begrunde, at sådanne søgsmål afvises fra realitetsbehandling. Det må undersøges, om det anfægtede direktiv ikke er en beslutning, der umiddelbart og individuelt berører sagsøgeren i artikel 230, stk. 4, EF's forstand, selv om denne beslutning er truffet i form af et direktiv. Fællesskabets institutioner kan således ikke udelukke den retsbeskyttelse, som denne bestemmelse i traktaten giver privatpersoner, alene ved valg af formen for den omhandlede retsakt.

En anden person end adressaten for en beslutning kan kun hævde at være individuelt berørt som omhandlet i artikel 230, stk. 4, EF, såfremt beslutningen berører den pågældende på grund af visse egenskaber, som er særlige for ham, eller på grund af en faktisk situation, der adskiller ham fra alle andre og derved individualiserer ham på lignende måde som adressaten.

En sammenslutning, som er stiftet med henblik på at varetage en bestemt gruppe borgeres kollektive interesser, kan ikke ifølge definitionen i artikel 230, stk. 4, EF anses for at være individuelt berørt af en retsakt, som vedrører denne gruppes generelle interesser, og har derfor ikke kompetence til at anlægge sag med påstand om annullation, når sammenslutningens medlemmer ikke kan gøre det individuelt. Imidlertid kan særlige omstændigheder, såsom at en sammenslutning har medvirket under proceduren forud for vedtagelsen af en retsakt omfattet af artikel 230 EF, berettige, at en sag, som er anlagt af en sammenslutning, hvis medlemmer ikke er umiddelbart og individuelt berørt af denne retsakt, antages til realitetsbehandling.

( jf. præmis 23 og 25 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Særlige rettergangsformer - foreløbige forholdsregler - betingelser - alvorligt og uopretteligt tab - bevisbyrde

(Art. 243 EF)

2. Særlige rettergangsformer - foreløbige forholdsregler - betingelser - alvorligt og uopretteligt tab - økonomisk tab - situation, hvori selve det sagsøgende selskabs overlevelse er i fare - vurdering under hensyntagen til situationen for den koncern, som det tilhører

(Art. 243 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

Sammendrag

1. Selv om det med henblik på under en sag om foreløbige forholdsregler at godtgøre, at der foreligger en alvorlig og uoprettelig skade, ikke er nødvendigt, at det godtgøres, at der er absolut vished for, at skaden indtræder, idet det er tilstrækkeligt, at skaden kan forudsiges med en tilstrækkelig grad af sandsynlighed, skal sagsøgeren ikke desto mindre fortsat føre bevis for de faktiske omstændigheder, der skal begrunde, at der er udsigt til en sådan alvorlig og uoprettelig skade.

( jf. præmis 49 )

2. I forbindelse med Fællesskabets retsinstansers vurdering af en begæring om foreløbige forholdsregler kan en økonomisk skade i princippet ikke betragtes som uoprettelig eller blot vanskeligt oprettelig, hvis der senere kan betales økonomisk erstatning herfor. Det følger af disse principper, at en foreløbig forholdsregel kun er begrundet, såfremt det må antages, at sagsøgeren vil befinde sig i en situation, hvori selve selskabets overlevelse er i fare, hvis en sådan forholdsregel ikke træffes. Ved vurderingen af sagsøgerens økonomiske situation i forbindelse med undersøgelsen af selskabets økonomiske levedygtighed kan der tages hensyn til navnlig de forhold, der karakteriserer den koncern, som det er tilknyttet via sine aktionærer.

( jf. præmis 50, 51 og 54 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Særlige rettergangsformer - udsættelse af gennemførelsen - foreløbige forholdsregler - betingelser for antagelse til realitetsbehandling - hovedsagen umiddelbart egnet til antagelse til realitetsbehandling - uden betydning - grænser - begæring om udsættelse af gennemførelsen af en kommissionsbeslutning, hvorved sagsøgeren nægtes aktindsigt i visse dokumenter vedrørende opgivelse af proceduren efter artikel 81 EF, der er indledt i forhold til visse andre virksomheder, samt om udsættelse af den procedure, der er indledt mod sagsøgeren - afvisning

(Art. 81 EF, 242 EF og 243 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

Sammendrag

$$Spørgsmålet, om hovedsagen kan antages til realitetsbehandling, bør som hovedregel ikke behandles under en sag om foreløbige forholdsregler, da afgørelsen i hovedsagen herved kan foregribes. Det kan imidlertid være nødvendigt, at der fremlægges omstændigheder, som godtgør, at hovedsagen ud fra en umiddelbar betragtning alligevel kan antages til realitetsbehandling.

Når der ikke foreligger vægtige oplysninger, der giver holdepunkter for at antage, at hovedsagen kan antages til behandling i realiteten, må der statueres afvisning i forhold til en begæring om foreløbige forholdsregler, der har til formål dels at opnå udsættelse af gennemførelsen af en kommissionsbeslutning, hvorved sagsøgeren nægtes aktindsigt i visse dokumenter vedrørende opgivelse af proceduren efter artikel 81 EF, der er indledt i forhold til visse andre virksomheder, dels at opnå udsættelse af den procedure, der er indledt mod sagsøgeren.

For så vidt angår det første punkt i begæringen har en beslutning, hvorved Kommissionen har givet afslag på aktindsigt i visse dokumenter, der omhandler opgivelse af en procedure, der føres mod andre virksomheder, ikke sådanne retsvirkninger, som kan skade sagsøgernes interesser allerede på dette tidspunkt, og før der træffes en beslutning, som konstaterer en overtrædelse af artikel 81, stk. 1, EF, og som i givet fald pålægger sagsøgeren en sanktion.

Hvad angår andet punkt i begæringen kan Retten i princippet ikke tage en begæring om foreløbige forholdsregler til følge, når det hermed tilsigtes, at Kommissionen forhindres i at udøve sine beføjelser til at foretage undersøgelser efter, at den har indledt en administrativ procedure, og inden den har vedtaget de endelige retsakter, hvis gennemførelse søges undgået. Såfremt Retten fastsatte sådanne foreløbige forholdsregler, ville den ikke foretage en prøvelse af den sagsøgte institutions handlinger, men derimod sætte sig i dennes sted under udøvelsen af rent administrative beføjelser. Det følger heraf, at sagsøgeren i medfør af artikel 242 EF og 243 EF ikke med føje kan nedlægge påstand om, at det pålægges Kommissionen midlertidigt at opgive at udøve sine beføjelser inden for rammerne af en administrativ procedure. En sådan ret ville kun kunne indrømmes sagsøgeren, såfremt begæringen indeholdt oplysninger, på grundlag af hvilke Retten kunne fastslå, at der foreligger helt særlige omstændigheder, som kan begrunde, at der træffes bestemmelse om de begærede foreløbige forholdsregler.

( jf. præmis 20, 41, 42 og 44 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Særlige rettergangsformer - udsættelse af gennemførelsen - foreløbige forholdsregler - betingelser - uopsættelighed - umiddelbar risiko for alvorligt og uopretteligt tab - begreb - bevisbyrde

(Art. 242 EF og 243 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

2. Særlige rettergangsformer - udsættelse af gennemførelsen - udsættelse af gennemførelsen af en beslutning om ophævelse af finansiel støtte fra strukturfondene - betingelser - uopsættelighed - alvorligt og uopretteligt tab - begreb

(Art. 242 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

Sammendrag

1. Spørgsmålet om, hvorvidt uopsættelighedsbetingelsen i forbindelse med en begæring om foreløbige forholdsregler er opfyldt, skal vurderes på baggrund af nødvendigheden af, at der træffes en foreløbig afgørelse for at undgå, at den begærende part udsættes for et alvorligt og uopretteligt tab. Den, der indgiver begæringen, skal dokumentere ikke at kunne afvente afgørelsen i hovedsagen uden at blive påført en skade af denne art. Ved vurderingen af, om det af sagsøgeren påberåbte tab er alvorligt og uopretteligt og derfor begrunder, at gennemførelsen af beslutningen undtagelsesvis udsættes, må Fællesskabets retsinstanser have sådanne konkrete oplysninger, at de kan vurdere, hvilke præcise virkninger det formodes at ville have, såfremt de begærede forholdsregler ikke anordnes.

Det er imidlertid ikke nødvendigt, at det påståede tabs truende nærhed skal være godtgjort med absolut vished. Det er tilstrækkeligt, navnlig når tabets indtræden afhænger af, at der foreligger en flerhed af faktorer, at det er forudseeligt med en tilstrækkelig grad af sandsynlighed.

( jf. præmis 32 og 33 )

2. For så vidt angår en påstået ikke-økonomisk skade, som påberåbes under en sag om foreløbig forholdsregler, kan sagsøgeren ikke med henblik på at godtgøre, at der er en alvorlig og uoprettelig skade, gøre gældende, at det alene ved en udsættelse af gennemførelsen af en beslutning om ophævelse af finansiel støtte fra strukturfondene kan undgås, at sagsøgerens omdømme lider skade, eller at sagsøgeren fratages muligheden for i fremtiden at forvalte projekter med offentlig finansiering. En annullation inden for rammerne af hovedsagen giver nemlig mulighed for på passende vis at genoprette en sådan skade. Det følger heraf, at betingelsen om uopsættelighed ikke er opfyldt, eftersom formålet med en sag om foreløbige forholdsregler ikke er at sikre erstatning for et tab, men at sikre virkningen af dommen vedrørende sagens realitet.

( jf. præmis 36 og 37 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Økonomisk og social samhørighed - strukturindgreb - fællesskabsfinansiering af nationale aktioner - forpligtelse til oplysning og loyalitet, som påhviler ansøgere og modtagere af EUGFL-støtte

Sammendrag

$$Ansøgere om og modtagere af finansielt tilskud fra Fællesskabet er navnlig forpligtet til at sikre, at de giver Kommissionen pålidelige oplysninger, der ikke kan vildlede den, uden hvilke oplysninger den ordning med kontrol og bevisførelse, der er indført for at efterprøve, om betingelserne for tildeling af støtte er opfyldt, ikke kan fungere på korrekt vis. Uden pålidelige oplysninger vil projekter, der ikke opfylder de stillede krav, kunne modtage et finansielt tilskud. Det følger heraf, at den oplysnings- og loyalitetsforpligtelse, der påhviler ansøgere om og modtagere af støtte, er indbygget i EUGFL's støtteordning og er af væsentlig betydning for dens rette funktion.

( jf. præmis 42 )
KENDELSE AFSAGT AF FORMANDEN FOR RETTENS TREDJE AFDELING

28.juni 2001

Sag T-20/01

Maria Concetta Cerafogli m.fl.

mod

Den Europæiske Centralbank

»Intervention«

Fuldstændig gengivelse på tysk II-675

Angående:

Begæring om intervention.

Udfald:

International and European Public Services Organisation (IPSO) gives tilladelse til at intervenere i sagen til støtte for sagsøgerens påstande. Der fastsættes en frist for intervenienten til at afgive sit indlæg. Justitskontoret tilsender intervenienten kopi af processkrifterne. Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.

Sammendrag

Retsforhandlinger – intervention – personalesag – intervention fra en fagforening – formaliteten – betingelser

(Rettens procesreglement, art. 115; EF-statutten for Domstolen, art. 37, stk. 2)
KENDELSE AFSAGT AF RETTENS PRÆSIDENT

9. august 2001

Sag T-120/01 R

Carlo De Nicola

mod

Den Europæiske Investeringsbank

»Særlige rettergangsformer — afgørelse om suspension fra tjenesten — fumus boni juris — uopsættelighed — foreligger ikke«

Fuldstændig gengivelse på italiensk II-783

Angående:

Begæring om udsættelse af gennemførelsen af flere af EIB's retsakter vedrørende sagsøgeren.

Udfald:

Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge. Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.

Sammendrag

Artikel 104, stk. 2, i Rettens procesreglement fastsætter, at begæringer om foreløbige forholdsregler skal angive de omstændigheder, der medfører uopsættelighed, og de faktiske og retlige grunde til, at den begærede foreløbige forholdsregel umiddelbart (fumus boni juris) forekommer berettiget. Disse betingelser er kumulative, hvorfor en begæring om sådanne forholdsregler skal afvises, når en af betingelserne ikke er opfyldt. I forbindelse med denne samlede vurdering råder Fællesskabets retsinstanser i sager om foreløbige forholdsregler over et vidt skøn og kan frit under hensyn til sagens særegenheder afgøre, hvorledes disse forskellige betingelser skal efterprøves samt rækkefølgen af denne undersøgelse, når ingen fællesskabsretlig bestemmelse pålægger dem at anvende et forud fastsat skema for vurderingen af nødvendigheden af at træffe foreløbig afgørelse. (jf. præmis 12 og 13) Henvisning til: Domstolen, 17. december 1998, sag C-363/98 P(R), Emesa Sugar mod Rådet, Sml. I, s. 8787, præmis 50; Retten, 10. februar 1999, sag T-211/98 R, Willeme mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 15, og II, s. 57, præmis 18.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Særlige rettergangsformer udsættelse af gennemførelsen foreløbige forholdsregler beføjelse tillagt præsidenten ved artikel 105, stk. 2, i Rettens procesreglement rækkevidde begæring om foreløbige forholdsregler i anledning af en kommissionsbeslutning om fastsættelse af foreløbige forholdsregler i henhold til forordning nr. 17 indvirkning foreligger ikke

(Art. 242 EF og 243 EF; Rettens procesreglement, art. 105, stk. 2; Rådets forordning nr. 17)

Sammendrag

$$Artikel 105, stk. 2, i Rettens procesreglement giver den dommer, der behandler en begæring om foreløbige forholdsregler, ret til at træffe foreløbige forholdsregler, enten fordi det er nødvendigt for at give ham tid til at sætte sig tilstrækkeligt ind i sagen til at kunne bedømme en kompleks faktisk og/eller retlig situation, som begæringen rejser, eller fordi det af hensyn til en god retspleje er ønskeligt at opretholde status quo, indtil der er taget stilling til begæringen. Rækkevidden af den ved denne bestemmelse tillagte beføjelse skal ikke nødvendigvis fortolkes på anden måde, når den beslutning, med hensyn til hvilken der er indgivet begæring om foreløbige forholdsregler, er en beslutning, hvorved Kommissionen har truffet foreløbige forholdsregler, der skal gælde, indtil en undersøgelse i henhold til forordning nr. 17 vedrørende en påstået tilsidesættelse af Fællesskabets konkurrencebestemmelser er afsluttet.

( jf. præmis 20 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Særlige rettergangsformer betingelser for antagelse til realitetsbehandling realitetsbehandling af hovedsagen uden betydning grænser

(Art. 242 EF og 243 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 1)

2. Annullationssøgsmål retsakter, der kan være genstand for søgsmål begreb retsakter, der fremkalder bindende retsvirkninger forberedende retsakter udelukket

(Art. 230 EF; Rådets direktiv 70/524)

Sammendrag

1. Spørgsmålet, om hovedsagen kan antages til realitetsbehandling, skal som hovedregel ikke behandles under en sag om foreløbige forholdsregler, da afgørelsen i hovedsagen herved kan foregribes. Når det imidlertid gøres gældende, at begæringen om foreløbige forholdsregler udspringer af en hovedsag, som åbenbart må afvises, kan det være nødvendigt, at der fremlægges omstændigheder, som godtgør, at hovedsagen ud fra en umiddelbar betragtning alligevel kan antages til realitetsbehandling.

( jf. præmis 51 )

2. Der foreligger kun retsakter eller beslutninger, der kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål i henhold til artikel 230 EF, når disse retsakter eller beslutninger har bindende retsvirkninger, som kan berøre sagsøgerens interesser gennem en væsentlig ændring af dennes retstilling.

Retsakter eller beslutninger, hvis tilblivelse omfatter flere stadier, navnlig sådanne, som afslutter en intern procedure, kan principielt kun gøres til genstand for et annullationssøgsmål, hvis det drejer sig om foranstaltninger, som definitivt fastlægger institutionens standpunkt som afslutning på denne procedure, modsat foreløbige foranstaltninger, der har til formål at forberede den endelige beslutning.

Den procedure for opnåelse af EF-godkendelse af et tilsætningsstof, der anvendes i foderstoffer, som omhandles i artikel 4 i Rådets direktiv 70/524 om tilsætningsstoffer til foderstoffer, består af flere trin, og den omstændighed, at afgørelsen af spørgsmålet om et bestemt produkts uskadelighed udsættes til et følgende møde, udgør ikke en foranstaltning, som definitivt fastlægger Kommissionens stilling.

( jf. præmis 61, 62 og 67 )
Det påhviler den part, der påberåber sig, at en sag er anlagt for sent i forhold til de i vedtægten fastsatte frister, og herved henviser til, at den anfægtede afgørelse angiveligt er blevet meddelt mundtligt, at føre bevis for, at meddelelsen har gjort det muligt for sagsøgeren at gøre sig bekendt med afgørelsen.

Ved bedømmelsen af, om betingelsen om fumus boni juris er opfyldt i forbindelse med en begæring om udsættelse af gennemførelsen af en afgørelse, hvorved en tjenestemand, der hidtil har gjort tjeneste ved Kommissionens delegation i et tredjeland, omplaceres til hovedsædet, er det et åbenbart ubegrundet argument, når tjenestemanden under henvisning til vedtægtens artikel 24, stk. 3, gør gældende, at den omtvistede retsakt tilsidesætter hans ret til faglig videreuddannelse. For det første er det ikke bevist, at den forpligtelse til at give mulighed for en sådan videreuddannelse, som påhviler Fællesskaberne, faktisk tillægger tjenestemanden en individuel ret. For det andet fremgår det klart af denne bestemmelses ordlyd, at forpligtelsen bl.a. er betinget af, at »[denne videreuddannelse] kan forenes med kravene om tjenestegrenenes tilfredsstillende funktion«.

Det er heller ikke et seriøst argument, at forbehold, som er meddelt af den tredjestat, hvor tjenestemanden varetager diplomatiske opgaver på Kommissionens vegne, ikke begrunder, at han forflyttes, medmindre Kommissionen som resultat af en undersøgelse finder disse forbehold velbegrundede. Således har Domstolen klart fastslået, at »interne modsætningsforhold mellem de ansatte kan begrunde, at en tjenestemand forflyttes i tjenestens interesse [...] uanset spørgsmålet om, hvem der bærer ansvaret for de pågældende episoder«. Denne retspraksis finder så meget desto mere anvendelse, når sådanne vanskeligheder vedrører en tjenestemand, der udfører sine opgaver i et diplomatisk miljø.

(jf. præmis 41 og 42)

Henvisning til: Domstolen, 12. juli 1979, sag 124/78, List mod Kommissionen, Sml. s. 2499, præmis 13; Domstolen, 12. november 1996, sag C-294/95, Ojha mod Kommissionen, Sml. I, s. 5863, præmis 41 og 42.
Tilbagekaldelsen af en indsigelse rejst mod registrering af et EF-varemærke, indebærer, at den sag, der er anlagt ved Retten til prøvelse af en afgørelse truffet af et appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), hvorved varemærkeansøgningen blev afslået som følge af indsigelsen, er blevet uden genstand, således at det i henhold til procesreglementets artikel 113 er ufornødent, at Retten træffer afgørelse i sagen.

Når en indsigelse trækkes tilbage under en indsigelsessag for appelkammeret, som skal tage stilling til indsigelsen, eller under en sag for Fællesskabets retsinstanser, som skal tage stilling til en klage over afgørelsen vedrørende indsigelsen indgivet til Harmoniseringskontoret, forsvinder grundlaget for sagen, og denne er således uden genstand.

(jf. præmis 14 og 16)