DOM AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (FOERSTE AFDELING) DEN 24. OKTOBER 1991. - PETROFINA SA MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - KONKURRENCE - AFTALE OG SAMORDNET PRAKSIS - KOLLEKTIVT ANSVAR. - SAG T-2/89



Samling af Afgørelser 1991 side II-01087



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Konkurrence - administrativ procedure - kommissionsbeslutning hvorved der fastslaas en overtraedelse - klagepunkter og bevismateriale der kan tages i betragtning

(EOEF-Traktaten, art. 85, stk. 1)

2. Konkurrence - administrativ procedure - hoeringer - foreloebigt referat fremsendt til Det Raadgivende Udvalg og Kommissionen - sagsbehandlingsfejl - foreligger ikke

(Kommissionens forordning nr. 99/63)

3. Konkurrence - administrativ procedure - iagttagelse af retten til kontradiktion - ret for parterne i en procedure til at faa tilsendt hoeringskonsulentens rapport og kommentere den - foreligger ikke

4. Konkurrence - karteller - aftaler mellem virksomheder - begreb - enighed om adfaerd paa markedet

(EOEF-Traktaten, art. 85, stk. 1)

5. Konkurrence - karteller - forbud - karteller der har virkninger efter deres formelle ophoer - anvendelse af Traktatens artikel 85

(EOEF-Traktaten, art. 85)

6. Konkurrence - karteller - samordnet praksis - begreb - koordination og samarbejde uforenelig med kravet om, at enhver virksomhed uafhaengigt skal fastlaegge sin adfaerd paa markedet - moeder mellem konkurrenter med det formaal at udveksle oplysninger, der er afgoerende for deltagernes udarbejdelse af deres forretningsmaessige strategi

(EOEF-Traktaten, art. 85, stk. 1)

7. Konkurrence - karteller - kompleks overtraedelse, der indeholder elementer af aftaler og af samordnet praksis - kvalifikation under ét som "en aftale og samordnet praksis" - tilladt - betydning for beviset

(EOEF-Traktaten, art. 85, stk. 1)

8. Konkurrence - karteller - samordnet praksis - paavirkning af handelen mellem medlemsstater - samlet vurdering og ikke af hver af deltagerne

(EOEF-Traktaten, art. 85, stk. 1)

Sammendrag

1. Den beslutning, som Kommissionen i medfoer af Traktatens artikel 85, stk. 1, retter til virksomheder eller sammenslutninger af virksomheder, kan ikke indeholde nye klagepunkter, der ikke er naevnt i meddelelserne om klagepunkter, eller nyt bevismateriale, der ikke er omtalt heri eller vedlagt disse. Selv om det i beslutningen skal omtales, hvilke beviser Kommissionen har fundet afgoerende, er det ikke noedvendigt, at den udtoemmende opregner alt det bevismateriale, den er i besiddelse af, men den kan henvise samlet hertil.

2. Det forhold, at det referat af hoeringen, der fremsendes til Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal og Kommissionen, er foreloebigt, er kun en sagsbehandlingsfejl, der kan medfoere, at den beslutning, der traeffes ved afslutningen af den paagaeldende procedure, er ugyldig, saafremt dokumentet er affattet paa en saadan maade, at adressaterne kan blive vildledt paa et afgoerende punkt.

3. Retten til kontradiktion indebaerer ikke, at virksomheder, som er omfattet af en procedure i henhold til Traktatens artikel 85, stk. 1, har krav paa at kommentere hoeringskonsulentens rapport. Reglerne om kontradiktion er saaledes iagttaget i tilstraekkeligt omfang, naar de forskellige instanser, der medvirker ved udarbejdelsen af den endelige beslutning, korrekt er blevet orienteret om virksomhedernes argumentation i deres svar paa de klagepunkter, Kommissionen har meddelt dem, og paa det bevismateriale, Kommissionen har paaberaabt sig til stoette for klagepunkterne. Hoeringskonsulentens rapport er et rent internt dokument i Kommissionen, der kun er vejledende, og formaalet med denne er ikke at supplere eller korrigere virksomhedernes argumentation, at fremsaette nye klagepunkter eller fremkomme med nyt bevismateriale mod dem.

4. Det er tilstraekkeligt, for at der er tale om en aftale i henhold til Traktatens artikel 85, stk. 1, at de paagaeldende virksomheder har givet udtryk for en faelles vilje til at optraede paa markedet paa en bestemt maade. Det er tilfaeldet, naar der mellem flere virksomheder er enighed om at naa maalpriser og salgsmaal.

5. Traktatens artikel 85 finder anvendelse paa aftaler mellem virksomheder, der ikke laengere er i kraft, men som stadig har virkninger efter det tidspunkt, hvor de formelt er ophoert.

6. De kriterier om koordination og samarbejde, der er afgoerende for definitionen af begrebet samordnet praksis, skal forstaas ud fra den grundtanke, der ligger bag Traktatens konkurrencebestemmelser, og hvorefter enhver erhvervsdrivende uafhaengigt skal tage stilling til den politik, han vil foere paa det faelles marked. Selv om dette krav om uafhaengighed ganske vist ikke udelukker, at virksomhederne kan foretage de noedvendige tilpasninger til deres konkurrenters konstaterede eller forventede adfaerd, forhindrer det imidlertid enhver direkte eller indirekte kontakt mellem virksomheder, som har til formaal eller til foelge enten at paavirke en aktuel eller potentiel konkurrents adfaerd paa markedet eller at informere denne om den adfaerd, som den paagaeldende virksomhed selv har besluttet sig til - eller paataenker - at indtage paa markedet.

Der er tale om samordnet praksis, naar virksomheder deltager i moeder, der har til formaal at fastsaette maalpriser og salgsmaal, og hvorunder der udveksles oplysninger mellem konkurrenter om de forventede priser, om deres daekningspunkt, om de begraensninger i salgsmaengderne, de anser for noedvendige, og om deres omsaetning, idet de deltagende virksomheder noedvendigvis maa tage hensyn til de oplysninger, de saaledes faar, ved fastlaeggelsen af deres adfaerd paa markedet.

7. Der kraeves ikke i henhold til Traktatens artikel 85, stk. 1, en specifik kvalifikation af en kompleks, men sammenhaengende overtraedelse, der bestaar af en fortsat adfaerd med ét eneste formaal, og som samtidig indeholder elementer, som maa kvalificeres som "aftaler", og elementer, som maa kvalificeres som "samordnet praksis", men en saadan overtraedelse kan kvalificeres som "en aftale og samordnet praksis", og det kraeves ikke, at der samtidigt og kumulativt foeres bevis for, at de faktiske omstaendigheder hver for sig indeholder de elementer, der er forudsaetningen for, at der foreligger en aftale og en samordnet praksis.

8. En virksomhed maa anses for at have deltaget i en aftale eller samordnet praksis, der kan paavirke handelen mellem medlemsstater, og saaledes for at have tilsidesat Traktatens artikel 85, stk. 1, naar de deltagende virksomheders adfaerd samlet kan have denne virkning, uden hensyn til virkningen af den paagaeldende virksomheds selvstaendige deltagelse.

Dommens præmisser

Sagsfremstilling

1 Naervaerende sag vedroerer en beslutning fra Kommissionen, der paalagde femten polypropylenproducenter en boede for overtraedelse af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1. Det produkt, der er genstand for den anfaegtede beslutning (herefter benaevnt "beslutningen"), er en af de vigtigste termoplastiske polymerer, som saelges "in bulk". Polypropylen saelges af producenterne til videreforarbejdning og omdannelse til hel- eller halvfabrikata. De stoerste polypropylenproducenter fremstiller over hundrede forskellige produktkvaliteter og daekker saaledes en lang raekke forskellige anvendelsesformaal. De vaesentligste grundkvaliteter benaevnes rafia, homopolymerisater til sproejtestoebning, copolymerisater til sproejtestoebning, slagfaste copolymerisater og folie. De virksomheder, beslutningen er rettet til, er alle foerende producenter i den petrokemiske industri.

2 Det vesteuropaeiske marked for polypropylen forsynes naesten udelukkende fra produktionsanlaeg i Europa. Foer 1977 blev markedet daekket af ti producenter, nemlig Montedison (der aendrede navn til Montepolimeri SpA og senere til Montedipe SpA), Hoechst AG, Imperial Chemical Industries plc og Shell International Chemical Company Ltd (kaldet "de fire store"), der tilsammen havde en markedsandel paa 64%, Enichem Anic SpA, Italien, Rhône-Poulenc SA, Frankrig, Alcudia, Spanien, Chemische Werke Huels og BASF AG, begge Tyskland, og Chemie Linz AG, OEstrig. Efter udloebet af de patenter, som Montedison var indehaver af, kom der i 1977 syv nye producenter paa det vesteuropaeiske marked: Amoco og Hercules Chemicals NV i Belgien, ATO Chimie SA og Solvay & Cie SA i Frankrig, SIR i Italien, DSM NV i Nederlandene og Taqsa i Spanien. Den norske producent Saga Petrokjemi AS & Co. paabegyndte sin virksomhed i midten af 1978 og Petrofina SA i 1980. De nytilkomne producenter havde en officiel produktionskapacitet paa tilsammen ca. 480 000 ton, hvilket indebar en betydelig foroegelse af produktionskapaciteten i Vesteuropa, der i en aarraekke ikke kunne opvejes af stigningen i efterspoergslen. Dette medfoerte en ringe udnyttelse af produktionskapaciteten, men udnyttelsesgraden steg gradvist fra 60% i 1977 til 90% i 1983. Ifoelge beslutningen har udbud og efterspoergsel siden 1982 stort set svaret til hinanden. I stoerstedelen af referenceperioden (1977-1983) blev polypropylenmarkedet imidlertid betragtet som vaerende praeget af enten lav rentabilitet eller betydelige tab, navnlig som foelge af hoeje faste omkostninger og stigningen i prisen paa raastoffet polypropylen. Det fremgaar af beslutningen (8. betragtning), at Montepolimeri i 1983 havde en andel paa 18% af det europaeiske polypropylenmarked, mens Imperial Chemical Industries plc, Shell International Chemical Company Ltd og Hoechst AG hver havde en markedsandel paa 11%, Hercules Chemicals NV knap 6%, ATO Chimie SA, BASF AG, DSM NV, Chemische Werke Huels, Chemie Linz AG, Solvay & Cie SA og Saga Petrokjemi AS & Co. hver mellem 3% og 5% og Petrofina SA ca. 2%. Der foregik en omfattende handel med polypropylen mellem medlemsstaterne, idet hver af de ti EF-producenter solgte produktet i de fleste, om ikke alle, medlemsstater.

3 Sagsoegeren kom foerst ind paa polypropylenmarkedet i 1980 gennem Montefina, som selskabet ejede sammen med Montepolimeri, og indtil marts 1982 havde selskabet ikke selvstaendige salgsfunktioner uden for Montefina, som stod for begge moderselskabers markedsfoering. Paa polypropylenmarkedet var selskabet kun en lille producent med en markedsandel paa mellem 0,2% og 2,1%.

4 Den 13. og 14. oktober 1983 foretog tjenestemaend fra Kommissionen i medfoer af artikel 14, stk. 3, i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i Traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81, herefter benaevnt "forordning nr. 17"), samtidige kontrolundersoegelser hos foelgende virksomheder, der fremstillede og leverede polypropylen til Faellesskabets marked:

- ATO Chimie SA, nu Atochem (herefter benaevnt "ATO")

- BASF AG (herefter benaevnt "BASF")

- DSM NV (herefter benaevnt "DSM")

- Hercules Chemicals NV (herefter benaevnt "Hercules")

- Hoechst AG (herefter benaevnt "Hoechst")

- Chemische Werke Huels (herefter benaevnt "Huels")

- Imperial Chemical Industries plc (herefter benaevnt "ICI")

- Montepolimeri SpA, nu Montedipe (herefter benaevnt "Monte")

- Shell International Chemical Company Ltd (herefter benaevnt "Shell")

- Solvay & Cie SA (herefter benaevnt "Solvay")

- BP Chimie (herefter benaevnt "BP").

Der blev ikke foretaget kontrolundersoegelser hos Rhône-Poulenc SA eller Enichem Anic SpA.

5 Efter disse kontrolundersoegelser fremsatte Kommissionen i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17 begaering om oplysninger, ikke blot over for de anfoerte virksomheder, men ogsaa over for foelgende virksomheder:

- Amoco

- Chemie Linz AG (herefter benaevnt "Linz")

- Saga Petrokjemi AS & Co., der nu er en del af Statoil (herefter benaevnt "Statoil")

- Petrofina SA (herefter benaevnt "Petrofina")

- Enichem Anic SpA (herefter benaevnt "Anic").

Linz, der er et oestrigsk selskab, anfaegtede Kommissionens ret til at anmode herom og naegtede at efterkomme begaeringen. Kommissionens tjenestemaend foretog herefter i medfoer af artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 17 kontrolundersoegelser hos Anic og hos Saga' s britiske datterselskab, Saga Petrochemicals UK Ltd, samt hos Linz' salgsagenter i Det Forenede Kongerige og Tyskland. Der blev ikke over for Rhône-Poulenc fremsat begaering om oplysninger.

6 Kommissionen konkluderede paa grundlag af de oplysninger, der blev tilvejebragt i forbindelse med kontrolundersoegelserne og begaeringerne om oplysninger, at de paagaeldende producenter fra 1977 til 1983 ved en raekke prisinitiativer i strid med EOEF-Traktatens artikel 85 regelmaessigt havde fastsat maalpriser og udviklet et system med aarlig kontrol af salgsmaengder med henblik paa at fordele det til raadighed vaerende marked ud fra aftalte maengder eller procentsatser. Kommissionen besluttede derfor den 30. april 1984 at ivaerksaette en procedure i henhold til artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17, og i maj 1984 fremsendte den en skriftlig meddelelse om klagepunkterne til de naevnte virksomheder med undtagelse af Anic og Rhône-Poulenc. Alle de virksomheder, meddelelsen var rettet til, svarede skriftligt.

7 Den 24. oktober 1984 moedtes den af Kommissionen udpegede hoeringskonsulent med de juridiske raadgivere for de virksomheder, som havde modtaget meddelelsen om klagepunkter, for at aftale den naermere procedure for den hoering, der skulle finde sted som led i den administrative procedure. Hoeringen skulle paabegyndes den 12. november 1984. Under dette moede meddelte Kommissionen endvidere, at den under henvisning til den argumentation, virksomhederne havde fremfoert i deres svar paa meddelelsen om klagepunkter, straks ville fremsende yderligere bevismateriale vedroerende ivaerksaettelsen af prisinitiativerne som supplement til det bevismateriale, som de allerede var i besiddelse af. Kommissionen fremsendte saaledes den 31. oktober 1984 til virksomhedernes juridiske raadgivere en raekke dokumenter med kopi af prisinstrukser, som producenterne havde meddelt deres salgskontorer, og tabeller, som gengav dokumenternes indhold. Af hensyn til beskyttelsen af forretningshemmeligheder fastsatte Kommissionen visse betingelser for fremsendelsen af disse dokumenter. Navnlig maatte virksomhedernes salgsafdelinger ikke goeres bekendt med dokumenterne. Advokaterne for flere af virksomhederne afslog imidlertid at efterkomme betingelserne og tilbagesendte dokumenterne inden hoeringen.

8 Paa baggrund af de oplysninger, der var fremkommet i de skriftlige svar paa meddelelsen om klagepunkter, besluttede Kommissionen at udvide proceduren til ogsaa at omfatte Anic og Rhône-Poulenc. Der blev derfor den 25. oktober 1984 til selskaberne fremsendt en meddelelse om klagepunkter svarende til den meddelelse, der var fremsendt til de oevrige femten virksomheder.

9 Den foerste hoeringsrunde fandt sted fra den 12. til den 20. november 1984, hvorunder alle virksomheder blev hoert med undtagelse af Shell (der havde naegtet at deltage i enhver hoering), Anic, ICI og Rhône-Poulenc (som fandt, at de ikke havde vaeret i stand til at forberede sagen).

10 Under hoeringen afslog flere virksomheder at tage stilling til de punkter, der var rejst i de dokumenter, som var fremsendt til dem den 31. oktober 1984. De gjorde i denne forbindelse gaeldende, at Kommissionen vaesentligt havde aendret sin argumentation, og at de i hvert fald burde have lejlighed til at fremsaette skriftlige bemaerkninger. Andre virksomheder haevdede, at de ikke havde haft tilstraekkelig tid til at gennemgaa dokumenterne foer hoeringen. Advokaterne for BASF, DSM, Hercules, Hoechst, ICI, Linz, Monte, Petrofina og Solvay fremsendte en faelles skrivelse herom til Kommissionen den 28. november 1984. Huels meddelte ved skrivelse af 4. december 1984, at selskabet tilsluttede sig dette synspunkt.

11 Kommissionen fremsendte derfor den 29. marts 1985 en ny raekke dokumenter, der omfattede prisinstrukser, som virksomhederne havde givet til deres salgskontorer, vedlagt tabeller vedroerende priserne, samt et sammendrag af beviserne vedroerende hvert af de prisinitiativer, med hensyn til hvilke Kommissionen havde dokumenter. Kommissionen opfordrede virksomhederne til at svare herpaa, dels skriftligt, dels under en ny hoeringsrunde, og meddelte, at den frafaldt de betingelser, der var fastsat i foerste omgang, vedroerende overgivelse af dokumenterne til salgsafdelingerne.

12 Kommissionen svarede ved en anden skrivelse af samme dato paa de af advokaterne fremfoerte argumenter, hvorefter den ikke have givet en praecis, retlig definition af det paastaaede kartel i overensstemmelse med Traktatens artikel 85, stk. 1, og den opfordrede virksomhederne til at fremkomme med deres skriftlige og mundtlige bemaerkninger.

13 Der fandt en ny hoeringsrunde sted den 8. til den 11. juli 1985 og den 25. juli 1985. Anic, ICI og Rhône-Poulenc fremsatte her deres bemaerkninger, og de andre virksomheder (med undtagelse af Shell) kommenterede de punkter, der var rejst i Kommissionens to skrivelser af 29. marts 1985.

14 Udkast til referat af hoeringerne med den noedvendige dokumentation blev fremsendt til medlemmerne af Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal (herefter benaevnt "Det Raadgivende Udvalg") den 19. november 1985 og til virksomhederne den 25. november 1985. Det Raadgivende Udvalg vedtog sin udtalelse ved det 170. moede den 5.-6. december 1985.

15 Paa grundlag af denne procedure vedtog Kommissionen den 23. april 1986 den anfaegtede beslutning, der lyder saaledes:

"Artikel 1

Anic SpA, ATO Chimie SA (nu Atochem), BASF AG, DSM NV, Hercules Chemicals NV, Hoechst AG, Chemische Werke Huels (nu Huels AG), ICI plc, Chemische Werke Linz, Montepolimeri SpA (nu Montedipe), Petrofina SA, Rhône-Poulenc SA, Shell International Chemical Company Ltd, Solvay & Cie og Saga Petrokjemi AS & Co. (tilhoerer nu Statoil) har overtraadt EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, ved:

- for Anic' s vedkommende, fra omkring november 1977 eller 1978 og til sent i 1982 eller begyndelsen af 1983,

- for Rhône-Poulenc' s vedkommende, fra omkring november 1977 og til udgangen af 1980,

- for Petrofina' s vedkommende, fra 1980 og mindst til november 1983,

- for Hoechst' s, ICI' s, Montepolimeri' s og Shell' s vedkommende, fra omkring midten af 1977 og mindst til november 1983,

- for Hercules' , Linz' , Saga' s og Solvay' s vedkommende, fra omkring november 1977 og mindst til november 1983,

- for ATO' s vedkommende, senest fra 1978 og mindst til november 1983,

- for BASF' s, DSM' s og Huels' vedkommende, fra et tidspunkt mellem 1977 og 1979 og mindst til november 1983,

at have deltaget i en aftale og samordnet praksis, der havde sin oprindelse i 1977, og hvorved de producenter, der leverer polypropylen paa Faellesskabets omraade:

a) kontaktede hinanden og regelmaessigt (fra begyndelsen af 1981 to gange om maaneden) moedtes paa en raekke hemmelige moeder for at droefte og fastlaegge deres forretningspolitik

b) fra tid til anden fastsatte 'maalpriser' (eller minimumspriser) for salg af produktet i hver af EF' s medlemsstater

c) vedtog forskellige foranstaltninger med det formaal at lette ivaerksaettelsen af saadanne maalpriser, omfattende (hovedsagelig) midlertidige produktionsbegraensninger, udveksling af detaljerede oplysninger om deres leverancer, afholdelse af lokale moeder og fra udgangen af 1982 et 'kundeledelsessystem' med henblik paa gennemfoerelse af prisforhoejelser over for bestemte kunder

d) indfoerte samtidige prisforhoejelser for at virkeliggoere disse maal

e) delte markedet ved at tildele hver producent et aarligt salgsmaal eller en aarlig 'kvote' (1979, 1980 og i det mindste en del af 1983) eller, i mangel af en endelig aftale for hele aaret, kraevede, at producenterne begraensede deres salg i hver maaned paa basis af salget i en foregaaende periode (1981, 1982).

Artikel 2

De i artikel 1 naevnte virksomheder skal omgaaende bringe den naevnte overtraedelse til ophoer (saafremt dette ikke allerede er tilfaeldet) og skal for fremtiden afstaa fra enhver aftale eller samordnet praksis med samme eller tilsvarende maal eller virkning, herunder enhver udveksling af oplysninger af en art, der normalt betragtes som forretningshemmeligheder, hvorved deltagerne direkte eller indirekte informeres om andre individuelle producenters produktion, leverancer, lagre, salgspriser, omkostninger eller investeringer, eller hvorved de kunne overvaage tilslutning til udtrykkelige eller stiltiende aftaler eller samordninger vedroerende priser eller markedsdeling i EF. Enhver udveksling af generelle oplysninger, som producenterne maatte deltage i (f.eks. via Fides), skal vaere udformet saaledes, at der ikke meddeles oplysninger, hvoraf individuelle producenters adfaerd kan udledes, og navnlig skal virksomhederne afstaa fra indbyrdes at udveksle enhver yderligere oplysning af relevans for konkurrencen, der ikke er omfattet af den generelle informationsudvekslingsordning.

Artikel 3

For den i artikel 1 fastslaaede overtraedelse paalaegges nedenstaaende virksomheder foelgende boeder:

i) Anic SpA, en boede paa 750 000 ECU, eller 1 103 692 500 LIT

ii) Atochem, en boede paa 1 750 000 ECU, eller 11 973 325 FF

iii) BASF AG, en boede paa 2 500 000 ECU, eller 5 362 225 DM

iv) DSM NV, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 6 657 640 HFL

v) Hercules Chemicals NV, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 120 569 620 BFR

vi) Hoechst AG, en boede paa 9 000 000 ECU, eller 19 304 010 DM

vii) Huels AG, en boede paa 2 750 000 ECU, eller 5 898 447,50 DM

viii) ICI plc, en boede paa 10 000 000 ECU, eller 6 447 970 UKL

ix) Chemische Werke Linz, en boede paa 1 000 000 ECU, eller 1 471 590 000 LIT

x) Montedipe, en boede paa 11 000 000 ECU, eller 16 187 490 000 LIT

xi) Petrofina SA, en boede paa 600 000 ECU, eller 26 306 100 BFR

xii) Rhône-Poulenc SA, en boede paa 500 000 ECU, eller 3 420 950 FF

xiii) Shell International Chemical Company Ltd, en boede paa 9 000 000 ECU, eller 5 803 173 UKL

xiv) Solvay & Cie, en boede paa 2 500 000 ECU, eller 109 608 750 BFR

xv) Statoil, Den Norske Stats Oljeselskab AS (der har overtaget Saga Petrokjemi), en boede paa 1 000 000 ECU, eller 644 797 UKL.

Artikel 4 og 5

(udelades)".

16 Den 8. juli 1986 blev det endelige referat af hoeringerne med de af virksomhederne oenskede rettelser, tilfoejelser og udeladelser fremsendt til disse.

Retsforhandlinger

17 Sagsoegeren har herefter ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 23. juli 1986 anlagt naervaerende sag med paastand om annullation af beslutningen. Tretten af de fjorten andre virksomheder, beslutningen var rettet til, har ligeledes anlagt annullationssoegsmaal (sagerne T-1/89, T-3/89, T-4/89 og T-6/89 - T-15/89).

18 Den skriftlige forhandling har i det hele fundet sted for Domstolen.

19 Domstolen har ved kendelse af 15. november 1989 hjemvist denne sag og de tretten andre sager til Retten, jf. artikel 14 i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (herefter benaevnt "Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988").

20 Rettens praesident har i henhold til afgoerelsens artikel 2, stk. 3, udpeget en generaladvokat.

21 Rettens justitssekretaer anmodede ved skrivelse af 3. maj 1990 parterne om at deltage i et uformelt moede med henblik paa at tilrettelaegge den mundtlige forhandling. Dette moede fandt sted den 28. juni 1990.

22 Ved skrivelse af 9. juli 1990 anmodede Rettens justitssekretaer parterne om at fremkomme med deres bemaerkninger til, at sagerne T-1/89 - T-4/89 og T-6/89 - T-15/89 eventuelt blev forenet med henblik paa den mundtlige forhandling. Ingen af parterne gjorde indsigelse herimod.

23 Retten har herefter ved kendelse af 25. september 1990 besluttet at forene de naevnte sager med henblik paa den mundtlige forhandling, idet disse har forbindelse med hinanden, jf. artikel 43 i Domstolens procesreglement, der i henhold til artikel 11, stk. 3, i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 finder tilsvarende anvendelse paa proceduren for Retten.

24 Retten har ved kendelse af 15. november 1990 truffet afgoerelse vedroerende de anmodninger om fortrolig behandling, der var indgivet af sagsoegerne i sagerne T-2/89, T-3/89, T-9/89, T-11/89, T-12/89 og T-13/89, og har delvis imoedekommet disse.

25 Parterne har ved skrivelser indleveret til Rettens Justitskontor i perioden fra den 9. oktober til den 29. november 1990 besvaret de spoergsmaal, som Retten havde stillet ved justitssekretaerens skrivelser af 19. juli.

26 Paa grundlag af svarene paa spoergsmaalene og den refererende dommers rapport har Retten efter at have hoert generaladvokaten besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse.

27 Parterne har afgivet indlaeg og besvaret Rettens spoergsmaal under den mundtlige forhandling, der fandt sted fra den 10. til den 15. december 1990.

28 Generaladvokaten fremsatte forslag til afgoerelse i retsmoedet den 10. juli 1991.

Parternes paastande

29 Sagsoegeren, Petrofina SA, har nedlagt foelgende paastande:

1) Principalt annulleres Kommissionens beslutning af 23. april 1986 vedroerende en procedure i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85 (IV/31.149 - polypropylen).

2) Subsidiaert nedsaettes den boede paa 600 000 ECU, der er paalagt sagsoegeren.

3) Sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Sagsoegte, Kommissionen, har nedlagt foelgende paastande:

- Frifindelse.

- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Realiteten

30 Retten skal foerst undersoege sagsoegerens anbringender om, at der er sket tilsidesaettelse af retten til kontradiktion, (1) da Kommissionen har fremsendt dokumenter for sent og ikke i meddelelsen om klagepunkter har angivet alle de klagepunkter, der er naevnt i beslutningen, (2) da Kommissionen for Retten har paaberaabt sig dokumenter, der ikke er naevnt i beslutningen, (3) da det endelige referat af hoeringerne ikke er fremsendt til Kommissionens og Det Raadgivende Udvalgs medlemmer, og (4) da sagsoegeren ikke har modtaget rapporten fra hoeringskonsulenten. Retten skal dernaest behandle anbringenderne vedroerende beviset for overtraedelsen. Disse vedroerer dels (1) Kommissionens bevismaessige konstateringer, dels (2) anvendelsen af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, paa disse faktiske omstaendigheder. Det goeres herved gaeldende, (A) at Kommissionen ikke har kvalificeret overtraedelsen korrekt, (B) at den ikke har vurderet virkningerne paa handelen mellem medlemsstater korrekt, og (C) at den har paalagt sagsoegeren et kollektivt ansvar. For det tredje skal Retten behandle anbringenderne vedroerende beslutningens begrundelse, hvorved det goeres gaeldende, at begrundelsen er (1) utilstraekkelig, (2) selvmodsigende og (3) forkert, og for det fjerde anbringenderne vedroerende fastsaettelsen af boeden, der haevdes ikke at vaere passende under hensyn til den paastaaede overtraedelses (1) varighed og (2) grovhed.

Retten til kontradiktion

1. For sent fremsendte dokumenter og nye klagepunkter

31 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen til virksomhederne har fremsendt en raekke tabeller og nye dokumenter som bilag til en skrivelse af 31. oktober 1984, dvs. mindre end to uger foer foerste hoeringsrunde, uden at overholde de betingelser, der er fastsat i artikel 4 i Kommissionens forordning nr. 99/63/EOEF af 25. juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i Raadets forordning nr. 17 (EFT 1963-1964, s. 42, herefter benaevnt "forordning nr. 99/63"). Petrofina var derfor ikke i stand til at varetage sine interesser, saa meget mere som Kommissionen havde forbudt virksomhedernes salgsafdelinger at faa kendskab til dokumenterne.

32 Endvidere har sagsoegeren anfoert, at det var i strid med princippet om, at meddelelsen om klagepunkter skal indeholde alle de forhold, der goeres gaeldende mod de beroerte virksomheder, da der ellers skal indledes en ny procedure, samt med artikel 2, stk. 4, og artikel 4 i forordning nr. 99/63, at Kommissionen fremsendte skrivelser med nye forhold og med en ny argumentation paa et tidspunkt, hvor virksomhederne allerede havde besvaret meddelelsen om klagepunkter.

33 Kommissionen har anfoert, at formaalet med de omtalte skrivelser alene var at fuldstaendiggoere Kommissionens faktiske og retlige argumentation og ikke at fremkomme med nye klagepunkter. Selv om der havde vaeret tale om en egentlig aendring af klagepunkterne, ville proceduren ikke af denne grund vaere behaeftet med en fejl, idet virksomhederne blev opfordret til at fremkomme med deres bemaerkninger inden for en rimelig frist. Den anden hoeringsrunde fandt foerst sted flere maaneder senere, og Kommissionen frafaldt begraensningerne med hensyn til overgivelse af dokumenterne til salgsafdelingerne.

34 Retten kan ikke tiltraede den foerste del af dette anbringende med hensyn til de faktiske omstaendigheder, idet Kommissionen efter kritik fra sagsoegeren og andre producenter gennemfoerte en ny hoeringsrunde fra den 8. til den 11. juli 1985 og den 25. juli 1985. Dette skete, efter at Kommissionen ved skrivelser af 29. marts 1985 paa ny havde meddelt virksomhederne, hvilket bevismateriale den var i besiddelse af, og efter at den ved samme skrivelse havde frafaldet begraensningerne med hensyn til overgivelse af dette materiale til salgsafdelingerne.

35 For saa vidt angaar anden del af dette klagepunkt, henvises til, at sagsoegeren i skrivelse af 29. maj 1985 i besvarelse af Kommissionens skrivelser af 29. marts 1985 anfoerte, at "det saaledes er rimeligt og logisk at gaa ud fra, at der med Kommissionens skrivelser af 29. marts 1985 - der fremkommer efter en procedure, hvorunder alle forhold i denne sag er kommet frem - er foretaget en afgraensning af sagens videre forloeb, baade med hensyn til klagepunkterne og de retlige anbringender", uden at goere gaeldende, at skrivelserne af 29. marts 1985 indeholdt nye klagepunkter, der noedvendiggjorde en ny procedure.

36 Endvidere har sagsoegeren ikke for Retten angivet, paa hvilken maade skrivelserne indeholder nye klagepunkter, selv om selskabet i replikken har anfoert, at Kommissionen i skrivelserne af 29. marts 1985 koncentrerede sin argumentation om det forhold, at der forelaa en eller flere aftaler i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, uden dog at udelukke, at nogle af betingelserne for, at der foreligger en samordnet praksis, var opfyldt. Det bemaerkes hertil, at Kommissionen allerede havde foretaget denne dobbelte kvalifikation i den generelle del af meddelelsen om klagepunkter til sagsoegeren (jf. navnlig punkt 127 og 138).

37 Anbringendet maa derfor forkastes.

2. Paaberaabelse for Retten af dokumenter, der ikke er naevnt i beslutningen

38 Sagsoegeren har i replikken anfoert, at Kommissionen tilsidesaetter retten til kontradiktion, naar den foerst i svarskriftet henviser til og over for sagsoegeren under naervaerende sag paaberaaber sig nogle bilag fra tredjemand og et telex fra Petrofina af 11. marts 1982, der var vedlagt meddelelsen om klagepunkter, men ikke naevnt i beslutningen. Petrofina gik derfor ud fra, at Kommissionen havde ladet sig overbevise af de forklaringer, som sagsoegeren var fremkommet med under den administrative procedure.

39 Det bemaerkes, at selv om det i beslutningen skal omtales, hvilke beviser Kommissionen har fundet afgoerende, er det ikke noedvendigt, at den udtoemmende opregner alt det bevismateriale, den er i besiddelse af, men den kan henvise samlet hertil. Beslutningen kan under ingen omstaendigheder indeholde nye klagepunkter, der ikke er naevnt i de meddelelser om klagepunkter, som er fremsendt til sagsoegeren, eller nyt bevismateriale, der ikke er omtalt i meddelelserne om klagepunkter eller vedlagt disse. Det er imidlertid ikke i denne sag gjort gaeldende, at beslutningen indeholder nye klagepunkter eller bygger paa nye beviser, eller at de beviser, Kommissionen fandt afgoerende, ikke er naevnt heri. Hvad saerlig angaar telexet af 11. marts 1982, bemaerkes alene, at det forhold, at det ikke er omtalt i beslutningen, ikke indebaerer, at Kommissionen ikke har anvendt det som bevis, idet de klagepunkter, som telexet er paaberaabt til stoette for under den administrative procedure, er fastholdt i beslutningen.

40 Anbringendet maa derfor forkastes.

3. Manglende fremsendelse af referatet af hoeringerne

41 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionens og Det Raadgivende Udvalgs medlemmer traf afgoerelse uden at have det endelige referat af de hoeringer, der fandt sted for Kommissionen, selv om der i referatet omtales forhold, som er meget vigtige for Petrofina. Endvidere fik Det Raadgivende Udvalgs medlemmer foerst det foreloebige referat af hoeringerne en uge foer, de afgav deres udtalelse.

42 Kommissionen har anfoert, at forordning nr. 99/63 ikke indeholder regler om, hvilke instanser det foreloebige eller endelige referat af hoeringerne skal fremsendes til. Under alle omstaendigheder kunne Kommissionens og Det Raadgivende Udvalgs medlemmer traeffe afgoerelse med fuldt kendskab til sagen, saaledes at beslutningen ikke havde vaeret anderledes, selv om de paastaaede sagsbehandlingsfejl ikke havde foreligget (Domstolens dom af 10.7.1980, sag 30/78, Distillers Company mod Kommissionen, Sml. s. 2229, praemis 26). Det Raadgivende Udvalg havde ganske vist kun det foreloebige referat, men medlemsstaternes myndigheder havde mulighed for at deltage i hoeringerne, hvilket de i denne sag ogsaa gjorde for de flestes vedkommende. Endvidere har Kommissionen understreget, at Petrofina ikke har gjort gaeldende, at det foreloebige referat ikke gengiver hoeringerne loyalt og korrekt. Hvad angaar Kommissionens medlemmer, havde de ikke kun det foreloebige referat, men ogsaa virksomhedernes bemaerkninger hertil.

43 Det bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens praksis, at det forhold, at det referat af hoeringen, der fremsendes til Det Raadgivende Udvalg og Kommissionen, er foreloebigt, kun er en sagsbehandlingsfejl, der kan medfoere, at den beslutning, der traeffes ved afslutningen af den paagaeldende procedure, er ugyldig, saafremt dokumentet er affattet paa en saadan maade, at adressaterne kan blive vildledt paa et afgoerende punkt (dom af 15.7.1970, sag 44/69, Buchler mod Kommissionen, Sml. s. 151, praemis 17).

44 For saa vidt angaar det referat, der er fremsendt til Kommissionen, bemaerkes, at denne sammen med det foreloebige referat modtog virksomhedernes bemaerkninger hertil, og det maa saaledes antages, at Kommissionens medlemmer var orienteret om alle vaesentlige forhold, inden de traf afgoerelse.

45 Med hensyn til det foreloebige referat, der er fremsendt til Det Raadgivende Udvalg, bemaerkes, at sagsoegeren ikke har angivet, paa hvilke punkter dette referat ikke loyalt og korrekt gengiver hoeringerne, og det er saaledes ikke bevist, at det paagaeldende dokument er affattet paa en saadan maade, at Det Raadgivende Udvalgs medlemmer kunne blive vildledt paa et afgoerende punkt.

46 Endvidere bemaerkes, at sagsoegeren heller ikke har angivet, hvorfor den frist paa en uge, som Det Raadgivende Udvalgs medlemmer havde til at gennemgaa det foreloebige referat, ikke var tilstraekkelig, eller hvorledes de af denne grund skulle vaere vildledt paa et afgoerende punkt.

47 Anbringendet maa derfor forkastes.

4. Manglende fremsendelse af hoeringskonsulentens rapport

48 Sagsoegeren har anfoert, at hoeringskonsulentens rapport skulle vaere tilstillet Kommissionens og Det Raadgivende Udvalgs medlemmer. De beroerte virksomheder burde have haft lejlighed til at faa kendskab til og kommentere rapporten. Ifoelge sagsoegeren er der tale om en betingelse, der er ufravigelig af hensyn til hoeringskonsulentens uafhaengighed og konstruktive medvirken.

49 Kommissionen har henvist til, hvad der er hoeringskonsulentens rolle og opgaver, og har paa grundlag heraf anfoert, at denne medvirker under Kommissionens interne beslutningsproces med det formaal at sikre, at den er fuldt orienteret om alle forhold i sagen. Saafremt rapporten fremsendes til virksomhederne, vil det skade hoeringskonsulentens uafhaengighed og konstruktive medvirken. Det er overladt til det kommissionsmedlem, der har konkurrencespoergsmaal som ansvarsomraade, at skoenne, om rapporten skal fremsendes til Kommissionen, idet han paa hoeringskonsulentens anmodning kan vedlaegge dennes udtalelse som bilag til det udkast til beslutning, der forelaegges Kommissionen. Kommissionen er af den opfattelse, at det er unoedvendigt at fremsende rapporten til Det Raadgivende Udvalgs medlemmer.

50 Det bemaerkes indledningsvis, at de relevante bestemmelser om hoeringskonsulentens mandat, der er medtaget som bilag til Den Trettende Beretning om Konkurrencepolitikken, lyder saaledes:

"Artikel 2

Hoeringskonsulenten har til opgave at sikre, at hoeringen afvikles korrekt, og derigennem at bidrage til, at hoeringen og den eventuelle efterfoelgende beslutning faar en objektiv karakter. Han skal isaer soerge for, at der ved udarbejdelsen af udkastene til Kommissionens beslutninger paa konkurrenceomraadet tages behoerigt hensyn til alle relevante faktiske omstaendigheder, hvad enten disse er til fordel eller ugunst for de paagaeldende.

Han skal ved udoevelsen af sine funktioner soerge for, at retten til at varetage sit forsvar bliver respekteret, idet han dog samtidig skal tage hensyn til kravet om, at konkurrencereglerne anvendes effektivt og i overensstemmelse med gaeldende forordninger og de af Domstolen fastslaaede principper.

Artikel 5

Hoeringskonsulenten underretter generaldirektoeren for konkurrence om hoeringens forloeb og om de konklusioner, han drager af hoeringen. Han fremsaetter sine bemaerkninger om procedurens videre forloeb. Disse bemaerkninger kan vedroere noedvendigheden af at indhente yderligere oplysninger, frafaldelse af visse klagepunkter eller meddelelse af yderligere klagepunkter.

Artikel 6

Hoeringskonsulenten kan, hvis han anser det for hensigtsmaessigt, under udoevelsen af de i artikel 2 ovenfor fastlagte funktioner fremsaette sine bemaerkninger direkte til det medlem af Kommissionen, der har konkurrencespoergsmaal som ansvarsomraade, naar det paagaeldende kommissionsmedlem faar forelagt det foreloebige udkast til beslutning, som er bestemt til forelaeggelse for Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal.

Artikel 7

Efter omstaendighederne kan det medlem af Kommissionen, der har konkurrencespoergsmaal som ansvarsomraade, paa hoeringskonsulentens anmodning beslutte at vedlaegge dennes endelige udtalelse som bilag til det udkast til beslutning, som forelaegges Kommissionen, saaledes at det sikres, at denne er fuldt ud orienteret om samtlige en individuel sags elementer, naar den som besluttende myndighed tager stilling til denne sag."

51 Det fremgaar af ordlyden af hoeringskonsulentens mandat, at hans rapport ikke noedvendigvis skal fremsendes til Det Raadgivende Udvalg eller Kommissionen. Der findes saaledes ikke bestemmelser om fremsendelse af rapporten til Det Raadgivende Udvalg. Hoeringskonsulenten skal ganske vist underrette generaldirektoeren for konkurrence (artikel 5), og han kan, hvis han anser det for hensigtsmaessigt, fremsaette sine bemaerkninger direkte til det medlem af Kommissionen, der har konkurrencespoergsmaal som ansvarsomraade (artikel 6). Endvidere kan kommissionsmedlemmet paa hoeringskonsulentens anmodning vedlaegge dennes endelige udtalelse som bilag til det udkast til beslutning, der forelaegges Kommissionen (artikel 7). Der findes imidlertid ikke bestemmelser, hvorefter hoeringskonsulenten, generaldirektoeren for konkurrence eller det kommissionsmedlem, som har konkurrencespoergsmaal som ansvarsomraade, er forpligtet til at fremsende hoeringskonsulentens rapport til Kommissionen.

52 Sagsoegeren kan derfor ikke paaberaabe sig, at hoeringskonsulentens rapport ikke er fremsendt til Det Raadgivende Udvalg og Kommissionens medlemmer.

53 Endvidere bemaerkes det, at retten til kontradiktion ikke indebaerer, at virksomheder, som er omfattet af en procedure i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, har krav paa at kommentere hoeringskonsulentens rapport, der er et rent internt dokument i Kommissionen. Domstolen har i denne forbindelse udtalt, at rapporten kun er vejledende for Kommissionen, der ikke er forpligtet til at rette sig efter denne, og rapporten derfor ikke har en saadan betydning, at Faellesskabets retsinstanser skal tage hensyn til denne ved udoevelsen af deres kontrolfunktion (kendelse af 11.12.1986, sag 212/86 R, ICI mod Kommissionen, grund 5-8, ikke trykt i Samling af Afgoerelser). Reglerne om kontradiktion er saaledes iagttaget i tilstraekkeligt omfang, naar de forskellige instanser, der medvirker ved udarbejdelsen af den endelige beslutning, korrekt er blevet orienteret om virksomhedernes argumentation i deres svar paa de klagepunkter, Kommissionen har meddelt dem, og paa det bevismateriale, Kommissionen har paaberaabt sig til stoette for klagepunkterne (Domstolens dom af 9.11.1983, sag 322/81, Michelin mod Kommissionen, Sml. s. 3461, praemis 7).

54 Det understreges i denne forbindelse, at formaalet med hoeringskonsulentens rapport ikke er at supplere eller korrigere virksomhedernes argumentation, at fremsaette nye klagepunkter eller fremkomme med nyt bevismateriale mod dem.

55 Virksomhederne kan saaledes ikke efter reglerne om kontradiktion kraeve hoeringskonsulentens rapport udleveret med henblik paa at kommentere denne (jf. Domstolens dom af 17.1.1984, sag 43/82 og 63/82, VBVB og VBBB mod Kommissionen, Sml. s. 19, praemis 25).

56 Anbringendet maa derfor forkastes.

Beviset for overtraedelsen

57 Det anfoeres i beslutningen (80. betragtning, foerste afsnit), at de polypropylenproducenter, der leverede til EF, fra 1977 deltog i et kompleks af planer, ordninger og foranstaltninger, der blev vedtaget inden for rammerne af et system med regelmaessige moeder og loebende kontakter. Det tilfoejes (80. betragtning, andet afsnit), at producenternes overordnede plan var at moedes og naa til enighed i konkrete anliggender.

58 Det maa derfor foerst undersoeges, om Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis, dels (I) for perioden fra 1980 til marts 1982, dels (II) for perioden fra marts 1982 til november 1983, med hensyn til (A) systemet med regelmaessige moeder, (B) prisinitiativerne, (C) de foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne, og (D) fastsaettelsen af maengdemaal og kvoter. Der skal herved (a) tages hensyn til beslutningen og (b) parternes anbringender, foer (c) disse vurderes. Endelig maa Retten efterproeve anvendelsen af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, paa disse faktiske omstaendigheder.

1. Bevismaessige konstateringer

I - Perioden fra 1980 til marts 1982

A - Den anfaegtede retsakt

59 Det anfoeres i beslutningen (105. betragtning, tredje afsnit), at Petrofina foerst kom ind paa markedet i 1980 (via Montefina), og selv om selskabets repraesentant foerst begyndte at deltage fast i moederne i marts 1982 (dets udtalelser herom er noget usikre), deltog selskabet i kvoteordningerne fra 1980.

60 Det anfoeres dog i beslutningen (33. betragtning), at Petrofina deltog i to moeder i januar 1981, hvorunder det viste sig noedvendigt at gennemfoere en prisforhoejelse, der i december 1980 var besluttet til den 1. februar 1981, paa basis af en rafia-pris paa 1,75 DM/kg i to trin: Maalet var fortsat 1,75 DM/kg for februar, og fra den 1. marts skulle maalet "uden undtagelse" forhoejes til 2,00 DM/kg. Der blev udarbejdet en tabel i seks nationale valutaer med maalpriser paa de seks vigtigste polypropylenkvaliteter. Tabellen skulle traede i kraft den 1. februar og den 1. marts 1981.

61 Petrofina havde indtil marts 1982 ingen saerskilte salgsfunktioner uden for Montefina. Indtil da afsatte Montefina produktionen fra Feluy-anlaegget, der tilhoerte dette selskab, paa vegne af begge moderselskaber, Montepolimeri og Fina. Ved beregningen af kvoterne fik hvert moderselskab imidlertid normalt tildelt en saerskilt andel i denne periode. Petrofina var saaledes selvstaendig deltager i kvoteordningerne fra 1980. Ogsaa selv om dette ikke var tilfaeldet, maa Petrofina stadig vaere delvis ansvarlig for Montefina' s deltagelse i kartellet indtil marts 1982 (beslutningen, 102. betragtning, tredje afsnit; jf. ogsaa 78. betragtning, femte og ottende afsnit).

62 I slutningen af februar 1980 blev producenterne enige om maal - igen udtrykt i ton - for 1980 paa basis af et anslaaet aarligt marked paa 1 390 000 ton. Ifoelge beslutningen (55. betragtning) blev der hos ATO og ICI fundet en raekke tabeller med de "fastsatte maal" for hver producent for 1980. Det oprindelige overslag paa 1 390 000 ton viste sig at vaere for optimistisk. Hver producents kvote maatte derfor reduceres, saa kvoterne kom til at stemme overens med et samlet forbrug i 1980 paa kun 1 200 000 ton. Bortset fra ICI og DSM svarede producenternes faktiske salg i det vaesentlige til deres maal.

63 Det anfoeres i beslutningen (56. betragtning), at markedsdelingen for 1981 var genstand for lange og komplicerede forhandlinger. Ved moederne i januar 1981 enedes man om, at hver producent som en midlertidig foranstaltning med det formaal at lette ivaerksaettelsen af prisinitiativet for februar til marts skulle begraense sit maanedlige salg til 1/12 af 85% af 1980-maalet. Med henblik paa at faa fastlagt en mere permanent ordning oplyste hver producent paa moederne, hvilken maengde han haabede at kunne saelge i loebet af 1981. Sammenlagt var disse "oenskede maengder" imidlertid langt stoerre end den forventede efterspoergsel. Trods flere kompromisforslag fra Shell og ICI blev der ikke opnaaet enighed om en endelig kvoteaftale for 1981. Som en noedloesning gik producenterne ud fra den enkelte producents kvote i det foregaaende aar som teoretisk grundlag og indberettede deres faktiske salg i hver maaned paa moederne. Det faktiske salg blev saaledes kontrolleret paa grundlag af en teoretisk opdeling af det disponible marked, der var baseret paa 1980-kvoterne (57. betragtning til beslutningen).

B - Parternes anbringender

64 Sagsoegeren har indledningsvis anfoert, at selskabet foerst deltog i nogle af de omhandlede moeder fra maj 1982.

65 Dernaest har sagsoegeren anfoert, at Kommissionen ikke har fremlagt noget bevis for, at selskabet deltog i fastsaettelsen af maalpriser, men at Kommissionen i et svar paa et spoergsmaal fra Retten har maattet erkende, at Petrofina ikke deltog i moederne i januar 1981.

66 Endelig har sagsoegeren anfoert, at selskabet aldrig har deltaget i fastsaettelsen af kvoter, og at det forhold, at selskabets navn er naevnt i en raekke tabeller, der blev fundet hos ICI og ATO (bilag 55-61 til den generelle del af meddelelsen om klagepunkter, herefter benaevnt "bilag til den generelle meddelelse"), og hvori der for hver virksomhed er angivet oplysninger om omsaetning og "targets" for 1980 og 1981, ikke er tilstraekkeligt bevis for, at selskabet deltog i et kartel. Hertil kommer, at tallene i Kommissionens tabeller er behaeftet med vaesentlige fejl med hensyn til selskabets omsaetning og faktiske kapacitet, hvilket viser, at det ikke selv har givet disse oplysninger.

67 Kommissionen har henvist til, at den i beslutningen (105. betragtning, tredje afsnit) har anfoert, at Petrofina' s stilling i forhold til i moederne naturligt er noget usikker foer marts 1982, idet selskabets salg af polypropylen paa dette tidspunkt foregik gennem Montefina, der var Petrofina' s og Monte' s faelles salgsselskab. Kommissionen har tilfoejet, at selv om det ikke er sikkert, at Petrofina var saerskilt repraesenteret paa moederne foer marts 1982, synes det forhold, at selskabet i udkastene til markedsdeling generelt er adskilt fra Monte, at vise, at det deltog i kartellet fra 1980.

68 Kommissionen har saaledes gjort gaeldende, at sagsoegerens deltagelse i kartellet i den omhandlede periode foelger af, at det i denne periode deltog i kvoteordningen.

69 Kommissionen har i denne forbindelse anfoert, at det forhold, at sagsoegerens navn er naevnt i de forskellige tabeller vedroerende tildeling af kvoter for 1980 og 1981, viser, at selskabet deltog i kvoteordningen.

70 Med hensyn til 1980 drejer det sig for det foerste om en tabel af 26. februar 1980 med overskriften "Polypropylene - Sales target 1980 (kt)", der blev fundet hos ATO (bilag 60 til den generelle meddelelse). I denne tabel sammenlignes for alle de vesteuropaeiske producenter "1980 target", "opening suggestions", "proposed adjustments" og "agreed targets 1980". Kommissionen har i retsmoedet anfoert, at det fremgaar af en henvisning i tabellen til en aendring fra Petrofina ("Based on 1979 + Petrofina adjust"), at selskabet deltog i udarbejdelsen af denne. Den kvote, der i tabellen er tildelt Petrofina, svarer til den, som fremgaar af en anden tabel af 8. oktober 1980 fra ICI (bilag 57 til den generelle meddelelse), hvori der for alle de vesteuropaeiske producenter er en sammenligning mellem "1980 Nameplate Capacity" og "1980 Quota".

71 Hvad angaar 1981, drejer det sig dels om en tabel af 9. oktober 1980 fra ICI (bilag 58 til den generelle meddelelse), hvori der for alle de vesteuropaeiske producenter er en sammenligning vedroerende 1980 af "effective capacity", "aspirations", "market shares", "hence actuals" og "hence loading" i procent af "effective capacity" og vedroerende 1981 af "effective capacity", "market share proposal ICI 1981", "1981 sales at 1980 loading of 1981 cap.", "tonnages of 1980 share", "Pro-rated to 1981 Market". ICI har i svaret paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse) vedroerende denne tabel oplyst foelgende:

"the document was prepared within ICI as an internal working document in order to make an estimate of the volume 'aspirations' of the West European polypropylene producers for 1981, and to compare such 'aspirations' with previous 'Target Tonnages' and 'actual' sales achievements thus enabling ICI to take part in discussions on 'Target Tonnages' for 1981.

The source of information for actual historic figures in this table would have been the producers themselves. However, figures for Amoco/Hercules, and certain other producers eg the reference to 'Spanish' , would have been estimated from industry figures generally available from Fides.

The hand written figures in the 1980 'actual' column: detailed precisely actual sales for the year 1980 (in contrast to the rounded figures given in the typed column); clarified the Amoco/Hercules figures; and corrected a mistaken figure for Petrofina".

("Dokumentet blev udarbejdet hos ICI som et internt arbejdsdokument for at faa et skoen over de vesteuropaeiske polypropylenproducenters 'oenskede maengder' for 1981 og sammenligne disse 'oenskede maengder' med tidligere 'maengdemaal' og 'faktisk' salg, saaledes at ICI kunne deltage i forhandlingerne om 'maengdemaal' for 1981.

Kilden til oplysningerne om faktiske historiske tal i denne tabel maa have vaeret producenterne selv. For saa vidt angaar tallene for Amoco/Hercules - og visse andre producenter, f.eks. henvisningen til 'spansk' - maa der imidlertid vaere tale om skoen paa grundlag af tal fra branchen, som var almindeligt tilgaengelige i Fides-systemet.

De haandskrevne tal i kolonnen med 1980 'faktisk salg' specificerer praecist det faktiske salg i 1980 (i modsaetning til de omtrentlige tal i den maskinskrevne kolonne), klargoer tallene for Amoco/Hercules og korrigerer et forkert tal for Petrofina").

Endvidere drejer det sig om en tabel, som blev fundet hos ICI (bilag 59 til den generelle meddelelse), hvori producenternes salg udtrykt i maengde og markedsandel sammenlignes i foelgende kolonner: "1979 actual", "1980 target", "(1980) actual" og "1981 aspirations". Kommissionen har henvist til, at Petrofinas salgsmaal i disse to tabeller er overensstemmende.

72 Kommissionen har anfoert, at selv om omsaetningstallene i de naevnte tabeller maatte vise sig at vaere fejlagtige, saaledes som sagsoegeren har gjort gaeldende, staar det alligevel fast, at Petrofina ikke bestrider maaltallene i de forskellige tabeller, der er overensstemmende. Endvidere har Kommissionen understreget, at selv om tallene vedroerende Petrofina i de forskellige tabeller, der findes i bilag 58, 61 og 65-67 til den generelle meddelelse, ikke svarer til de faktisk opnaaede resultater, viser dette paa ingen maade, at der ikke har vaeret en samordning. At der har vaeret en samordning, fremgaar af, at de omhandlede tabeller findes, og afhaenger ikke af, om de maal, der er indeholdt heri, faktisk er opnaaet paa markedet. En eventuel manglende overensstemmelse mellem tallene og de resultater, Petrofina faktisk har opnaaet paa markedet, paavirker saaledes ikke bevisvaerdien af de tabeller, der indeholder tallene. Hertil kommer, at de anfaegtede tal kun vedroerer nogle af oplysningerne i de omhandlede tabeller. De beroerer saaledes ikke de tabeller, hvori de findes, i deres helhed.

C - Rettens vurdering

73 Det bemaerkes, at Kommissionen i svaret paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten og i retsmoedet samt i beslutningens 78. betragtning, ottende afsnit, har erkendt, at den ikke har bevis for, at Petrofina deltog i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter foer marts 1982, og at det er forkert, naar det i beslutningens 33. betragtning, tredje afsnit, er anfoert, at Petrofina deltog i to moeder i januar 1981.

74 Det maa derfor fastslaas, at der ikke er foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren deltog i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter fra 1980 til marts 1982, hvilket selskabet har benaegtet i replikken og i retsmoedet, og at der paa dette punkt er en fejl i ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger, saaledes som sagsoegeren har anfoert i retsmoedet, uden at Kommissionen har bestridt dette.

75 Endvidere maa det fastslaas, at da sagsoegeren ikke deltog i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter i denne periode, og da der samtidig ikke foreligger oplysninger om selskabets prismaessige adfaerd, er der heller ikke foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren sammen med andre polypropylenproducenter deltog i fastsaettelsen af maalpriser fra 1980 til marts 1982.

76 Det maa herefter undersoeges, om det alligevel kan anses for bevist, at sagsoegeren deltog i overtraedelsen fra 1980 til marts 1982, da selskabets navn er naevnt i tabeller med salgsmaal for denne periode, saaledes som Kommissionen har anfoert.

77 Det maa understreges, at det fremgaar af de af Kommissionen fremlagte dokumenter (bilag 57-61 og 65-67 til den generelle meddelelse), at der mellem producenterne er udvekslet forretningsmaessige oplysninger, som er blevet droeftet under moederne i forbindelse med fastlaeggelse af salgsmaal. Det kan paa grundlag af det ordvalg, der er anvendt i disse dokumenter (som f.eks. "opening suggestions", "proposed adjustments", "agreed targets"), fastslaas, at der blev opnaaet enighed mellem producenterne.

78 Da der imidlertid ikke foreligger bevis for, at Petrofina deltog i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter i denne periode, finder Retten ikke, at Kommissionen har godtgjort, at sagsoegeren deltog i udarbejdelsen af tabeller vedroerende salgsmaal og dermed heller ikke i fastsaettelsen af disse maal. Det forhold, at sagsoegerens eller Montefina' s navn er naevnt i disse tabeller, kan ikke anses for et tilstraekkeligt indicium. I denne forbindelse maa der henses til, dels at hele Petrofina' s produktion af polypropylen paa dette tidspunkt blev markedsfoert af Montefina, som sagsoegeren og Monte ejede i faellesskab, dels at oplysningerne om Montefina' s produktionskapacitet og salg samt om Petrofina' s planer noedvendigvis maatte vaere kendt af den anden part i det faelles selskab, og denne maa vaere fremkommet med disse ved de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter for effektivt at kunne deltage i fastsaettelsen af salgsmaalene. Det bemaerkes i denne forbindelse, at der i tabellen af 8. oktober 1980 (bilag 57 til den generelle meddelelse) ud for Montefina' s navn som "1980 Quota" er anfoert: "20 to Petrofina - balance included in Montedison" ("20 til Petrofina - resten til Montedison"). Det maa antages, at Montedison, der kendte indholdet af aftalen mellem selskabet og sagsoegeren om fordeling af salgsmaengder i deres faelles selskab, blot har draget konsekvensen heraf, for saa vidt angaar den kvote, der tilkom sagsoegeren, saaledes at Monte har beregnet sagsoegerens andel af Montefina' s samlede produktion ved afslutningen af de droeftelser, Monte deltog i.

79 Endvidere bemaerkes, at det ikke i beslutningen er anfoert, og der derfor heller ikke er foert tilstraekkeligt bevis for, at Montefina som selvstaendig juridisk enhed deltog i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter eller i fastsaettelsen af maalpriser og salgsmaal. Kommissionen har derfor ikke foert tilstraekkeligt bevis for "Montefina' s deltagelse i kartellet indtil marts 1982" (beslutningen, 102. betragtning, tredje afsnit, sidste pkt.), og at sagsoegeren derfor ikke kan vaere "delvis ansvarlig" for en saadan deltagelse. Dette gaelder saa meget mere, som Kommissionen i retsmoedet har oplyst, at formaalet med beslutningens 102. betragtning, tredje afsnit, sidste pkt., ikke var at goere sagsoegeren delvis ansvarlig for konkurrencebegraensende handlinger, der blev foretaget af den anden part i det faelles datterselskab Montefina, og som sagsoegeren gennem dette selskab havde fordel af, men for Montefina' s egne handlinger, der bestod i at deltage i den overtraedelse, der i beslutningen goeres gaeldende mod sagsoegeren.

80 Kommissionen har herefter ikke foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren eller Montefina deltog i systemet med regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, der navnlig havde til formaal at fastsaette maalpriser og salgsmaal, eller sammen med andre polypropylenproducenter deltog i fastsaettelsen af maalpriser og salgsmaal for perioden fra begyndelsen af 1980 til marts 1982.

II - Perioden fra marts 1982 til november 1983

A - Systemet med regelmaessige moeder

a) Den anfaegtede retsakt

81 Det anfoeres i beslutningen (18. betragtning og 105. betragtning, tredje og fjerde afsnit), at Petrofina deltog i systemet med regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, idet selskabet deltog fast i moederne fra marts 1982 til september 1983. Det foerste moede, der har kunnet paavises i denne periode, blev afholdt den 10. marts 1982 (58. betragtning, andet afsnit).

82 Ifoelge beslutningen (21. betragtning) var formaalet med de regelmaessige moeder navnlig at fastsaette maalpriser og salgsmaal og at sikre producenternes overholdelse heraf.

b) Parternes anbringender PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM : 689A0002.1

83 Sagsoegeren har bestridt at have deltaget i et producentmoede den 10. marts 1982 og har anfoert, at det fremgaar af referatet af moedet, der blev fundet hos Hercules (bilag 23 til den generelle meddelelse), at selskabet ikke deltog i dette. Referatet indeholder saaledes en alvorlig fejl med hensyn til Petrofina' s produktionskapacitet (50 kiloton pr. aar i stedet for 30). Sagsoegeren har ogsaa bestridt at have deltaget i to andre moeder den 20. august og den 2. november 1982.

84 Endvidere har sagsoegeren understreget, at naar selskabet deltog i moederne, var dets deltagelse kun passiv, og at formaalet alene var at faa oplysninger med henblik paa at komme ind paa markedet. Dette underbygges af selskabets konkurrencemaessige adfaerd paa markedet. Selskabet har herved henvist til en raekke dokumenter, hvori dets konkurrenter betegner dets adfaerd som aggressiv og oproersk baade med hensyn til priser og salgsmaengder. Dette bekraeftes ogsaa af den gennemgang, der blev foretaget af et uafhaengigt revisionsfirma, Coopers & Lybrand (herefter benaevnt "Coopers & Lybrand' s gennemgang"), og af den oekonometriske undersoegelse af det tyske marked, som professor Albach fra Universitetet i Bonn gennemfoerte.

85 Kommissionen har gjort gaeldende, at Petrofina deltog fast i moederne, og har henvist til, at selskabet i svaret paa begaeringen om oplysninger [bilag I til den specielle del af meddelelsen om klagepunkter til Petrofina (herefter benaevnt "bilag til meddelelsen til Petrofina")] har erkendt, at medarbejdere fra selskabets Chemical Sales Division fra marts 1982 deltog i moederne. Kommissionen mener, at det foerste moede, Petrofina deltog i, var moedet den 10. marts 1982 (bilag 23 til den generelle meddelelse).

c) Rettens vurdering

86 Det bemaerkes, at Petrofina i svaret paa begaeringen om oplysninger anfoerte, at "à partir de mars 1982 certains membres du personnel de la Chemical Sales Division de notre société ont assisté aux réunions dont vous faites état dans votre lettre" (bilag 1 til meddelelsen til Petrofina - "medarbejdere fra vor Chemical Sales Division deltog fra marts 1982 i de moeder, som De omtaler i Deres skrivelse"), og svaret opregner 25 moeder i perioden fra 18. maj 1982 til 30. september 1983 - for hvilke sagsoegeren har oplyst, hvem der repraesenterede selskabet - ud af de i alt 29 moeder, der haevdes at vaere afholdt.

87 For saa vidt angaar sagsoegerens deltagelse i et moede den 10. marts 1982, bemaerkes, at selv om dette moede ikke fremgaar af den liste over moeder, for hvilke sagsoegeren har oplyst, hvem der repraesenterede selskabet, ligger moedet i en periode, hvor sagsoegeren har erkendt at have deltaget i moederne ("fra marts 1982"). Endvidere har sagsoegeren ikke bestridt at have deltaget i et andet moede den 13. maj 1982 - som heller ikke fremgaar af Petrofina' s liste - selv om Kommissionen i beslutningens 37. betragtning, andet afsnit, har anfoert, at Petrofina deltog i dette moede.

88 Fejlen vedroerende Petrofina' s produktionskapacitet i referatet af moedet den 10. marts 1982 (bilag 23 til den generelle meddelelse) kan ikke drage Kommissionens konklusioner i tvivl, idet den samme fejl gaar igen i andre dokumenter vedroerende perioder, hvor Petrofina har erkendt at have deltaget i moederne. Det er i denne forbindelse et yderligere indicium for Petrofina' s deltagelse i moedet, at sagsoegerens prisinstruktion af 11. marts 1982 er sammenfaldende med den maalpris, der blev fastlagt paa moedet.

89 Det maa derfor laegges til grund, at sagsoegeren deltog fast i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter fra marts 1982 til udgangen af september 1983, selv om selskabet har bestridt at have deltaget i moederne den 20. august og den 2. november 1982.

90 Det er dernaest med rette, at Kommissionen - paa grundlag af de oplysninger, ICI gav i svaret paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse), og som underbygges af en raekke moedereferater - fandt, at formaalet med moederne navnlig var at fastsaette maalpriser og salgsmaal. Det anfoeres saaledes i svaret: "' Target prices' for the basic grade of each principal category of polypropylene as proposed by producers from time to time since 1 January 1979 are set forth in Schedule ...", og "A number of proposals for the volume of individual producers were discussed at meetings" ("' Maalpriser' for hver basiskvalitet af alle de vaesentlige former for polypropylen, som blev foreslaaet af producenterne med mellemrum efter 1. januar 1979, fremgaar af bilaget ...", og "En raekke forslag med hensyn til de forskellige producenters salgsmaengder blev diskuteret paa moederne").

91 Endvidere har Kommissionen med rette udledt af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger - hvori det anfoeres: "Only 'Bosses' and 'Experts' meetings came to be held on a monthly basis ... By late 1978/early 1979 it was determined that the 'ad hoc' meetings of Senior Managers should be supplemented by meetings of lower level managers with more marketing knowledge" ("Kun 'chef' - og 'ekspert' -moederne blev afholdt maanedsvis ... I slutningen af 1978 eller begyndelsen af 1979 blev det besluttet, at 'ad hoc' -moederne for overordnede ledere skulle suppleres med moeder for ledere paa et lavere niveau med stoerre kendskab til markedsfoering") - og af moedernes karakter og formaal, at disse var led i et system med regelmaessige moeder.

92 Herudover bemaerkes, at Petrofina' s udtalelse om, at selskabet kun deltog passivt i moederne, staar i modstrid til selskabets egne oplysninger om, at det undertiden gav visse oplysninger om sine maanedlige salgsmaengder udtrykt i ton, og til referaterne af nogle af moederne, f.eks. referatet af moedet den 13. maj 1982 (bilag 24 til den generelle meddelelse), hvor Petrofina redegjorde for sine interne relationer til Monte i det faelles datterselskab Montefina, og referatet af 8. december 1982, der er udarbejdet af en medarbejder fra ICI (bilag 77 til den generelle meddelelse), af en telefonsamtale mellem ICI og Hercules vedroerende et forslag fra Petrofina med hensyn til kvoter for foerste kvartal af 1983.

93 Kommissionen har herefter foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren deltog fast i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter fra marts 1982 til september 1983, at formaalet med moederne navnlig var at fastsaette maalpriser og salgsmaal, at de var led i et system, og at sagsoegeren ikke kun deltog passivt i moederne.

B - Prisinitiativerne

a) Den anfaegtede retsakt

94 Det anfoeres i beslutningen (28. betragtning), at et system med fastsaettelse af maalpriser blev gennemfoert ved prisinitiativer.

95 Ifoelge beslutningen (37.-39. betragtning) deltog Petrofina i prisinitiativet fra juni til juli 1982, der blev gennemfoert, efter at der paa markedet var blevet ligevaegt mellem udbud og efterspoergsel. Initiativet blev besluttet paa producentmoedet den 13. maj 1982, som Petrofina deltog i, og hvorunder der blev udarbejdet en detaljeret maalprisliste pr. 1. juni 1982 for hver af de vigtigste polypropylenkvaliteter i de forskellige nationale valutaer (2,00 DM/kg for rafia).

96 Moedet den 13. maj 1982 blev fulgt op af prisinstrukser fra ATO, BASF, Hoechst, Hercules, Huels, ICI, Linz, Monte og Shell, der med faa ubetydelige undtagelser svarede til de priser, som var fastsat paa moedet (39. betragtning til beslutningen). Det anerkendes i beslutningen, at der ikke foreligger prisinstrukser fra sagsoegeren. Producenterne kunne ved moedet den 9. juni 1982 kun give oplysninger om beskedne forhoejelser.

97 Sagsoegeren deltog ifoelge beslutningen (40. betragtning) ogsaa i prisinitiativet fra september til november 1982, der blev besluttet paa moedet den 20.-21. juli 1982, og som gik ud paa at naa en pris paa 2,00 DM/kg pr. 1. september og 2,10 DM/kg pr. 1. oktober, idet selskabet var til stede ved de fleste, om ikke alle, moeder, der blev afholdt fra juli til november 1982, og hvor dette initiativ blev planlagt og kontrolleret (45. betragtning til beslutningen). Ved moedet den 20. august 1982 blev den forhoejelse, der var planlagt til 1. september, udskudt til 1. oktober, og denne beslutning blev bekraeftet ved moedet den 2. september 1982 (41. betragtning til beslutningen).

98 Efter moederne den 20. august og 2. september 1982 gav ATO, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Shell prisinstrukser i overensstemmelse med den maalpris, der var fastlagt ved moederne (43. betragtning til beslutningen).

99 Ifoelge beslutningen (44. betragtning) foretoges der paa moedet den 21. september 1982 en gennemgang af de foranstaltninger, der var truffet for at naa den tidligere fastsatte maalpris, og der blev givet almindelig tilslutning til et forslag om en prisforhoejelse til 2,10 DM/kg i november/december 1982. Forhoejelsen blev bekraeftet paa moedet den 6. oktober 1982.

100 Efter moedet den 6. oktober 1982 udsendte BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte, Shell og Saga prisinstrukser med den besluttede forhoejelse (beslutningen, 44. betragtning, andet afsnit).

101 Moedet i december 1982 resulterede ifoelge beslutningen (46. betragtning, andet afsnit) i en aftale om, at det prisniveau, der var fastsat for november/december, skulle vaere ivaerksat inden udgangen af januar 1983.

102 Endelig deltog sagsoegeren ifoelge beslutningen (47. betragtning) i prisinitiativet fra juli til november 1983. Paa moedet den 3. maj 1983 var der saaledes enighed om, at producenterne skulle straebe efter en maalpris paa 2,00 DM/kg i juni 1983. Imidlertid blev det paa moedet den 20. maj 1983 besluttet at udskyde det fastlagte maal til september, og der blev fastsat et midtvejsmaal pr. 1. juli (1,85 DM/kg). Paa et moede den 1. juni 1983 gav de tilstedevaerende producenter, herunder Petrofina, udtryk for, at de var fast besluttet paa at bringe forhoejelsen paa 1,85 DM/kg i anvendelse. Det blev ved denne lejlighed besluttet, at Shell skulle fremstaa som officiel anfoerer i et fagtidsskrift, European Chemical News (herefter benaevnt "ECN").

103 Det anfoeres i beslutningen (49. betragtning), at ICI, DSM, BASF, Hoechst, Linz, Shell, Hercules, ATO, Petrofina og Solvay efter moedet den 20. maj 1983 gav deres salgskontorer instruks om at anvende en rafia-pris paa 1,85 DM/kg pr. 1. juli. Det tilfoejes, at der hos ATO og Petrofina kun blev fundet fragmentariske prisinstrukser, men at de viser, at disse producenter haevede deres prisniveau, for Petrofina' s og Solvay' s vedkommende med en vis tidsforskydning. Det konkluderes i beslutningen, at det saaledes kan fastslaas, at med undtagelse af Huels, for hvem der ikke foreligger nogen prisinstrukser for juli 1983, udsendte alle de producenter, der havde deltaget i moederne eller givet tilsagn om at stoette den nye maalpris paa 1,85 DM/kg, instrukser om at ivaerksaette den nye pris.

104 Endvidere anfoeres det i beslutningen (50. betragtning), at der fandt yderligere moeder sted den 16. juni, 6. og 21. juli, 10. og 23. august samt den 5., 15. og 29. september 1983, hvor alle de faste deltagere var til stede. I slutningen af juli og begyndelsen af august 1983 udsendte BASF, DSM, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Solvay, Monte og Saga alle prisinstrukser til deres nationale salgskontorer, der skulle gaelde fra den 1. september, og som var baseret paa en rafia-pris paa 2,00 DM/kg, mens Shell' s prisinstrukser for Det Forenede Kongerige i form af et internt notat af 11. august viser, at det britiske datterselskab arbejdede paa at "fremme" basispriser, der skulle traede i kraft den 1. september, og som svarede til de af de oevrige producenter fastsatte maalpriser. Ved slutningen af maaneden gav Shell imidlertid det britiske salgskontor instruks om at vente med hele forhoejelsen, indtil de oevrige producenter var naaet op paa de oenskede basispriser. Det anfoeres i beslutningen, at instrukserne var identiske for hver kvalitet og hver national valuta med enkelte ubetydelige undtagelser.

105 Ifoelge beslutningen (50. betragtning, sidste afsnit) viser de prisinstrukser, der blev fundet hos producenterne, at det senere blev besluttet at fortsaette prisforhoejelsen fra september, saaledes at rafia-prisen blev forhoejet til 2,10 DM/kg pr. 1. oktober og 2,25 DM/kg pr. 1. november. Det anfoeres i beslutningen (51. betragtning, foerste afsnit), at BASF, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Solvay hver isaer gav deres salgskontorer instrukser om at anvende identiske priser i oktober og november. Hercules fastsatte i foerste omgang priser, der laa lidt under de oevrige producenters.

106 Endelig anfoeres det i beslutningen (51. betragtning, andet og tredje afsnit), at ATO og Petrofina var til stede paa alle de relevante moeder, men at de begge haevder, at hvis der overhovedet blev givet interne prisinstrukser i den periode, prisinitiativet for juli til november 1983 omfattede, skete det mundtligt. Et internt notat fra ATO, dateret den 28. september 1983, indeholder imidlertid en tabel med overskriften "Rappel du prix de cota (sic)" med priser paa de tre vigtigste polypropylenkvaliteter gaeldende i september og oktober for de forskellige lande. Priserne var identiske med de af BASF, DSM, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte og Solvay anvendte priser. Under kontrolundersoegelsen hos ATO i oktober 1983 bekraeftede repraesentanter for virksomheden, at salgskontorerne var blevet underrettet om disse priser.

107 Uanset hvornaar det sidste moede fandt sted, varede overtraedelsen ifoelge beslutningen (105. betragtning, 4. afsnit) til november 1983, idet der var knyttet retsvirkninger til aftalen mindst til dette tidspunkt. Dette er den seneste maaned, for hvilken der vides at vaere blevet fastsat maalpriser og givet prisinstrukser.

108 Afslutningsvis anfoeres det i beslutningen (51. betragtning, sidste afsnit), at det hed i fagpressen ved udgangen af 1983, at polypropylenpriserne var blevet styrket med en rafia-pris paa 2,08 til 2,15 DM/kg (det fastsatte maal var 2,25 DM/kg).

b) Parternes anbringender

109 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen paa grund af selskabets passive deltagelse i moederne ikke heraf kan udlede, at det deltog i prisaftaler.

110 Endvidere har sagsoegeren gjort gaeldende, at selskabet aldrig har fastsat sine priser paa grundlag af maalpriser, og at det bevismateriale, Kommissionen har fremlagt, ikke er bevis for det modsatte.

111 Sagsoegeren har i denne forbindelse for det foerste anfoert, at selskabet ikke deltog i moedet den 10. marts 1982, hvor Kommissionen haevder, at der blev fastlagt en maalpris paa 2,00 DM/kg pr. 1. april, og at det telex, selskabet den 11. marts 1982 sendte til sine salgsafdelinger (bilag 2 til meddelelsen til Petrofina), derfor ikke har forbindelse med moedet.

112 For det andet har sagsoegeren anfoert, at Kommissionen har fejlfortolket referatet af moedet den 21. september 1982 (bilag 30 til den generelle meddelelse), og at selskabets adfaerd paa markedet efter moedet viser, at dets deltagelse i moedet var uden betydning.

113 For det tredje har sagsoegeren anfoert, at det telex, selskabet sendte til salgsafdelingerne den 20. juli 1983 (bilag 5 til meddelelsen til Petrofina), ikke har forbindelse med den maalpris, som blev omtalt paa moedet den 20. maj 1983 (bilag 39 til den generelle meddelelse), idet telexets indhold beror paa en teknisk fejl.

114 Endvidere har sagsoegeren gjort gaeldende, at Kommissionen ikke har kunnet fremlaegge prisinstrukser fra Petrofina, der er i overensstemmelse med maalpriserne, som bevis for, at selskabet paa en eller anden maade har gennemfoert disse. Det fremgaar af en raekke dokumenter, at selskabet i hele den periode, det var paa polypropylenmarkedet, blev betragtet som en "persistent trouble-maker", og at de diagrammer, selskabet har fremlagt, viser, at det i 97% af tilfaeldene ikke tilpassede sine faktiske priser til maalpriserne, og at priserne laa helt op til 30% under maalpriserne. Sagsoegeren har i denne forbindelse henvist til Coopers & Lybrand' s gennemgang.

115 Endelig har sagsoegeren anfoert, at der ikke er overensstemmelse mellem det forhold, at det fastslaas, at selskabet deltog i polypropylenproducenternes fastsaettelse af maalpriser, og det forhold, at Amoco og BP ikke er omfattet af beslutningen, selv om det heri anfoeres, at disse virksomheder i visse tilfaelde synes at have tilpasset deres priser til de maalpriser, der var fastsat ved moederne (78. betragtning, sidste afsnit).

116 Sagsoegeren har ligeledes bestridt, at perioden fra oktober til november 1983 skal medtages. Selskabet har anfoert, at moederne ophoerte senest fra midten af oktober, og at stigningerne i slutningen af aaret er helt uafhaengige af de producentmoeder, der blev afholdt tidligere, saaledes som professor Albachs undersoegelse viser.

117 Kommissionen har anfoert, at der i beslutningen henvises til en lang raekke beviser til stoette for, at sagsoegeren deltog i prisinitiativerne i 1982 og 1983. Petrofina' s deltagelse i prisaftaler er generelt bevist ved, at selskabet deltog i moeder, hvis formaal ifoelge referaterne var at fastsaette maalpriser.

118 For det foerste har Kommissionen gjort gaeldende, at referatet af moedet den 10. marts 1982 (bilag 23 til den generelle meddelelse), hvori Petrofina deltog, viser, at der blev indgaaet aftale om en maalpris paa 2,00 DM/kg pr. 1. april 1982. Aftalen blev gennemfoert af Petrofina den foelgende dag ved et telex til selskabets salgsafdelinger i Tyskland, hvori disse instrueres om at anvende denne pris fra den 1. april 1982. Kommissionen har anfoert, at det forhold, at saelgerne over for kunder havde en forhandlingsmargen, ikke afkraefter, at aftalen blev gennemfoert, idet "maalpriserne" skulle vaere udgangspunktet for forhandlingerne med kunderne.

119 For det andet har Kommissionen gjort gaeldende, at referatet af moedet den 13. maj 1982 (bilag 24 til den generelle meddelelse) viser, at Petrofina deltog i fastsaettelsen af en maalpris paa 2,00 DM/kg pr. 1. juni 1982.

120 Kommissionen har for det tredje gjort gaeldende, at referatet af moedet den 21. september 1982 viser, at Petrofina deltog i foranstaltninger til stoette for maalpriserne. Petrofina tilkendegav saaledes under moedet, at selskabet kun havde accepteret to undtagelser til maalpriserne, og disse var begrundet i, at priserne svarede til lavere priser, der var godkendt ved et moede.

121 Endelig har Kommissionen gjort gaeldende, at referatet af moedet den 1. juni 1983 viser, at Petrofina tilsluttede sig en aftale om en maalpris paa 1,85 DM/kg pr. 1. juli 1983, idet "those present reaffirmed complete commitment to the 1.85 move to be achieved by 1st July" ("de tilstedevaerende [ved moedet] bekraeftede, at de var fast besluttet paa at naa 1,85 pr. 1. juli").

122 Kommissionen har tilfoejet, at Petrofina den 20. juli 1983 gav en prisinstruks, som svarede til den maalpris, der var fastsat paa moedet, og at denne instruks viser, at selskabet deltog i gennemfoerelsen af maalpriserne.

123 Med hensyn til Coopers & Lybrand' s gennemgang har Kommissionen anfoert, at den aldrig har haevdet, at producenterne alle fastsatte en ensartet kartelpris, og det er derfor uden betydning, naar sagsoegeren henviser til, at der var forskel mellem maalpriserne og selskabets faktiske priser.

124 I duplikken har Kommissionen endvidere anfoert, at den af Petrofina foreslaaede fortolkning af de ovennaevnte dokumenter, maaske i sig selv er sandsynlig, men at den er uden betydning, naar der tages hensyn til den sammenhaeng, dokumenterne optraeder i, nemlig en samlet aftale om priser og kvoter som beskrevet i beslutningen.

125 Kommissionen kan ikke tiltraede sagsoegerens argument vedroerende det forhold, at selskabet er blevet behandlet anderledes end Amoco og BP, idet de sidstnaevnte virksomheder ikke deltog i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, saaledes at hovedbeviset for deres deltagelse i priskartellet mangler.

126 Endelig har Kommissionen anfoert, at selv om moederne ikke blev afholdt efter september 1983, var der knyttet virkninger til kartellet i oktober og november 1983, og disse maaneder skal derfor medtages.

c) Rettens vurdering

127 Retten finder, at det fremgaar af referaterne af de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter, at de producenter, der deltog i moederne, dér blev enige om de prisinitiativer, som er naevnt i beslutningen. Det anfoeres saaledes i referatet af moedet den 13. maj 1982 (bilag 24 til den generelle meddelelse):

"everyone felt that there was a very good opportunity to get a price rise through before the holidays + after some debate settled on DM 2.00 from 1st June (UK 14th June). Individual country figures are shown in the attached table".

("Alle mente, at der var meget gode muligheder for at gennemfoere en prisforhoejelse inden ferien + efter nogen debat enighed om 2,00 DM fra den 1. juni (UK 14. juni). Tallene for de enkelte lande fremgaar af vedlagte tabel").

128 Da der er foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren deltog fast i disse moeder fra marts 1982, kan selskabet ikke goere gaeldende, at det ikke tilsluttede sig de prisinitiativer, som blev besluttet, planlagt og kontrolleret dér, uden at fremkomme med indicier til stoette herfor. Da sagsoegerne ikke er fremkommet med saadanne indicier, er der ingen grund til at antage, at selskabet - modsat de andre deltagere - ikke tilsluttede sig initiativerne.

129 Det bemaerkes i denne forbindelse, at sagsoegeren har henvist til to argumenter til stoette for, at selskabet ikke deltog i de aftalte prisinitiativer. For det foerste har selskabet anfoert, at det kun deltog passivt i moederne, og for det andet, at det paa ingen maade tog hensyn til resultatet af moederne ved fastlaeggelsen af sin adfaerd paa markedet med hensyn til priser.

130 Ingen af disse argumenter kan anses for indicium for, at sagsoegeren - saaledes som selskabet paastaar - ikke tilsluttede sig de aftalte prisinitiativer. Retten henviser i denne forbindelse til, at Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren ikke kun deltog passivt i moederne, saaledes at der ikke i de faktiske omstaendigheder er stoette for sagsoegerens foerste argument. Med hensyn til det andet argument bemaerkes indledningsvis, at selv om der med hensyn til de faktiske omstaendigheder var holdepunkter for dette argument, ville det ikke udelukke, at sagsoegeren havde deltaget i fastsaettelsen af prismaal ved moederne, men det ville kun indebaere, at sagsoegeren ikke havde gennemfoert resultatet af disse moeder. Det anfoeres i oevrigt ikke i beslutningen, at sagsoegeren anvendte priser, der altid svarede til de maalpriser, som var aftalt paa moederne, og det goeres saaledes heller ikke i den anfaegtede retsakt til stoette for, at sagsoegeren deltog i fastsaettelsen af maalpriser, gaeldende, at selskabet gennemfoerte resultatet af moederne.

131 Det bemaerkes i denne forbindelse, at Kommissionen ikke har bestridt rigtigheden af Petrofina' s undersoegelser eller konklusionen paa Coopers & Lybrand' s gennemgang, der skal vise, at der var betydelige forskelle mellem de faktisk anvendte priser og maalpriserne. Kommissionen har heller ikke bestridt, at det fremgaar af en raekke dokumenter, som sagsoegeren har fremlagt, at selskabet i sin tid paa polypropylenmarkedet blev betragtet som en "persistent trouble-maker". Det bemaerkes imidlertid, at de undersoegelser, som producenterne selv foretog ved moederne den 21. september, 6. oktober, 2. november og 2. december 1982 med hensyn til virkningen af deres prisinitiativer paa markedspriserne, synes at vise, at de i det store og hele var tilfredse med deres resultater (bilag 30-33 til den generelle meddelelse).

132 Retten finder, at sagsoegeren i hvert fald i stoerre omfang, end selskabet selv haevder, ivaerksatte resultatet af moederne, selv om Kommissionen kun har kunnet fremlaegge én skriftlig prisinstruks fra Petrofina - et telex af 11. marts 1982 - der svarer til de aftalte maalpriser. Den anden skriftlige instruks, som Kommissionen har fremlagt - telexet af 20. juli 1983 - maa lades ude af betragtning, idet den kan skyldes en teknisk fejl i Petrofina' s produktionsanlaeg. Denne fejl haevdes at have medfoert en midlertidig produktionsnedgang, hvis virkning sagsoegeren har villet reducere ved en prisforhoejelse, saaledes at efterspoergslen midlertidigt blev begraenset.

133 For saa vidt angaar det foerste telex, bemaerkes, at det er afsendt dagen efter det moede, hvor der var blevet fastlagt en maalpris for april, og som Petrofina havde deltaget i - i modsaetning til, hvad selskabet selv haevder - og at telexet svarer fuldt ud til maalprisen. Selv om det fremgaar af telexet, at Petrofina overlod en vis forhandlingsmargen til sine salgsafdelinger, er det tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren benyttede de maalpriser, der var fastlagt ved moederne, som udgangspunkt for forhandlinger med kunderne.

134 Da sagsoegeren har anfoert, at prisinstrukserne til salgsafdelingerne blev givet mundtligt, og ikke er fremkommet med indicier til stoette for, at selskabets mundtlige instrukser ikke svarede til resultaterne af moederne, finder Retten, at Kommissionen med rette udledte af det forhold, at den eneste skriftlige prisinstruks, sagsoegeren gav, svarede til den maalpris, som var fastsat ved et tidligere moede, hvori sagsoegeren deltog, at ogsaa de prisinstrukser, sagsoegeren gav mundtligt, samlet maa have svaret til de maalpriser, der blev fastlagt ved de moeder, selskabet deltog i.

135 Endvidere bemaerkes, at forholdene for sagsoegeren og for Amoco og BP ikke er sammenlignelige, idet disse virksomheder i modsaetning til sagsoegeren ikke deltog i de regelmaessige moeder for polypropylenproducenter fra marts 1982 til udgangen af september 1983, saaledes at de ikke kan have deltaget i de prisinitiativer, som blev besluttet, planlagt og kontrolleret dér. Sagsoegeren kan derfor ikke paaberaabe sig den maade, hvorpaa sagen med hensyn til disse virksomheder blev afsluttet i beslutningen, til stoette for, at der ikke er foert tilstraekkeligt bevis for selskabets deltagelse i prisinitiativerne.

136 Det tilfoejes, at Kommissionen med rette har udledt af ICI' s svar paa begaeringen om oplysninger (bilag 8 til den generelle meddelelse) - hvori det anfoeres, at "' Target prices' for the basic grade of each principal category of polypropylene as proposed by producers from time to time since 1 January 1979 are set forth in Schedule ..." ("' Maalpriser' for hver basiskvalitet af alle de vaesentlige former for polypropylen, som blev foreslaaet af producenterne med mellemrum efter den 1. januar 1979, fremgaar af bilaget ...") - at disse prisinitiativer var led i et system med fastsaettelse af maalpriser.

137 Endelig bemaerkes, at selv om det sidste producentmoede, som Kommissionen har foert bevis for, blev afholdt den 29. september 1983, udsendte nogle producenter (BASF, Hercules, Hoechst, Huels, ICI, Linz, Monte, Solvay og Saga) alligevel fra den 20. september til den 25. oktober 1983 overensstemmende prisinstrukser (bilag I til skrivelsen af 29. marts 1985), der skulle traede i kraft den 1. november 1983, og Kommissionen kunne derfor med rette laegge til grund, at der var knyttet virkninger til producentmoederne indtil november 1983.

138 Kommissionen har saaledes foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren var blandt de polypropylenproducenter, der blev enige om de prisinitiativer, som er naevnt i 37.-51. betragtning til beslutningen, at disse initiativer var led i et system, og at der var knyttet virkninger til disse indtil november 1983.

C - Foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne

a) Den anfaegtede retsakt

139 Det anfoeres i beslutningen [artikel 1, litra c), og 27. betragtning, jf. ogsaa 42. betragtning], at sagsoegeren sammen med de oevrige producenter vedtog forskellige foranstaltninger med det formaal at fremme ivaerksaettelsen af maalpriserne, saasom midlertidige produktionsbegraensninger, udveksling af detaljerede oplysninger om leverancer, afholdelse af lokale moeder og fra slutningen af september 1982 et "kontostyringssystem" med henblik paa gennemfoerelse af prisforhoejelser over for bestemte kunder.

140 For saa vidt angaar systemet med "kontostyring" ("account management"), som i den seneste og mest udviklede form fra december 1982 er kendt under navnet "kontoledelse" ("account leadership"), blev sagsoegeren paa samme maade som de oevrige producenter udpeget til koordinator ("leader") for mindst én stor kunde, saaledes at selskabet hemmeligt skulle koordinere kundens forbindelser til dens leverandoerer. Som led i systemet fandt man frem til kunder i Belgien, Italien, Tyskland og Det Forenede Kongerige, og for hver af disse blev der udpeget en "koordinator". I december 1982 blev der foreslaaet en mere generel anvendelse af dette system, idet der for hver stoerre kunde blev udpeget en "kundeadministrator" ("account leader"), som skulle lede, droefte og organisere prisaendringer. Andre producenter, der jaevnligt handlede med den paagaeldende kunde, blev betegnet som "participanter" ("contenders") og samarbejdede med "administratoren" ved tilbudsgivning til den paagaeldende kunde. For at beskytte "administratoren" og "participanterne" skulle andre producenter, som kunden rettede henvendelse til, tilbyde priser, der laa over maalprisen. ICI haevder, at systemet broed sammen efter nogle maaneder, hvor det kun havde fungeret delvis og ineffektivt, men i beslutningen anfoeres det, at det fremgaar af det fuldstaendige referat af moedet den 3. maj 1983, at der paa det tidspunkt foregik intensive droeftelser om enkelte kunder og om de priser, hver enkelt producent tilboed eller skulle tilbyde dem, samt om de leverede eller bestilte maengder.

141 I beslutningen (20. betragtning) anfoeres det ligeledes, at Petrofina deltog i lokale moeder, hvor man paa nationalt plan droeftede ivaerksaettelsen af de ordninger, der var vedtaget paa plenarmoederne.

b) Parternes anbringender

142 Sagsoegeren har anfoert, at da selskabets rolle hele tiden var passiv, gennemfoerte det aldrig systemet med "kontoledelse" og havde aldrig til hensigt at goere dette. Sagsoegeren har derfor afvist det bevismateriale, Kommissionen er fremkommet med til stoette for beskyldningerne.

143 Sagsoegeren har for det foerste med hensyn til referatet af moedet den 2. september 1982 (bilag 29 til den generelle meddelelse) - hvori selskabet ifoelge Kommissionen optraeder som "kundeadministrator" for tre kunder - anfoert, at Coopers og Lybrand' s gennemgang viser, at selskabet altid har leveret til Ostend Stores til konkurrencedygtige priser, at Fibrilo i september 1982 ikke laengere var kunde hos selskabet, og at Waltex aldrig har figureret paa selskabets kundeliste. Dette bekraeftes af et internt notat fra ICI fra slutningen af december 1982 (bilag 35 til den generelle meddelelse), hvori det anfoeres: "despite the appointment of A/C leaders, there does not appear to have been any improvement in December over November" ("trods udpegelsen af kundeadministratorer synes der ikke at vaere en bedring i december i forhold til november").

144 For det andet har sagsoegeren gjort gaeldende, at referatet af moedet den 21. september 1982 (bilag 30 til den generelle meddelelse), hvori det anfoeres, at der mellem producenterne blev udvekslet oplysninger om priser og maengder vedroerende de aftaler, der var indgaaet for oktober, ikke er trovaerdigt, idet oplysningerne vedroerende selskabet er unoejagtige. Selskabets salg i Tyskland blev saaledes gennemfoert til priser langt under de angivne priser.

145 For det tredje har sagsoegeren gjort gaeldende med hensyn til referatet af et moede i foraaret 1983 (bilag 37 til den generelle meddelelse), hvori det anfoeres, at Petrofina ikke havde leveret til visse kunder, at det skyldes andre omstaendigheder end anvendelsen af et system med "kontoledelse", at der ikke blev leveret til disse kunder. Med hensyn til Steen blev Petrofina saaledes udelukket af konkurrencen, saaledes som Coopers & Lybrand' s gennemgang viser. Adolff undlod at koebe hos Petrofina paa grund af kvaliteten af en tidligere leverance. For saa vidt angaar Ostend Stores, havde Petrofina leveret saa store maengder i marts, at denne kunde foerst havde behov for nye leverancer i juni. Med hensyn til Boussac fremgaar det af notatet, at det var paa grund af kreditvaerdigheden, at der ikke blev leveret til denne virksomhed.

146 Sagsoegeren har anerkendt, at selskabet med hensyn til visse kunder, som det havde leveret til, ved moederne havde oplyst, hvilke maengder og til hvilke priser det havde leveret, men undertiden var oplysningerne forkerte, som sammenligningen med Coopers & Lybrand' s gennemgang viser.

147 Sagsoegeren har ogsaa anfoert, at referatet af moedet den 13. maj 1982 (bilag 24 til den generelle meddelelse), hvori det anfoeres, at "Petrofina - have reduced sales following new agreement with MP" ("Petrofina har reduceret salget efter ny aftale med MP"), ikke har den raekkevidde, som Kommissionen tillaegger det, idet den "new agreement", som omtales deri, ikke er en kvoteaftale, men kun en aftale om ombytning af kapacitet med Monte i det faelles datterselskab, Montefina. Selskabet har saaledes ikke midlertidigt begraenset sin produktion for at lette anvendelsen af maalpriserne.

148 Kommissionen har henvist til det bevismateriale, der efter dens opfattelse viser, at Petrofina deltog i forskellige foranstaltninger med henblik paa at fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne.

149 Kommissionen har anfoert, at referatet af moedet den 2. september 1982 (bilag 29 til den generelle meddelelse) viser, at Petrofina deltog i systemet med "kontoledelse", idet selskabet naevnes i referatet som "kundeadministrator" for tre af sine kunder. Endvidere har Kommissionen anfoert, at naar det i beslutningen (27. betragtning, syvende led, tredje afsnit) anfoeres, at alle producenterne blev udpeget som "kundeadministrator" for kunder, stoettes dette paa referatet af moedet den 2. december 1982 (bilag 33 til den generelle meddelelse). Ifoelge Kommissionen fremgaar det af referatet af et moede i foraaret 1983 (bilag 37 til den generelle meddelelse) og af moedet den 3. maj 1983 (bilag 38 til den generelle meddelelse), at Petrofina deltog i systemet med "kontoledelse", idet referaterne viser, at Petrofina ved moederne diskuterede de saerlige forhold for sine kunder og leverancer.

150 Det er Kommissionens opfattelse, at referatet af moedet den 21. september 1982 (bilag 30 til den generelle meddelelse) viser, at Petrofina deltog i en informationsudveksling mellem producenterne, som man var blevet enig om maaneden foer, vedroerende de aftaler, de havde indgaaet for oktober, og priserne i de tilbud, de havde accepteret.

151 Endelig har Kommissionen anfoert, at referatet af moedet den 13. maj 1982 (bilag 24 til den generelle meddelelse) viser, at sagsoegeren deltog i en foranstaltning, der gik ud paa at afslaa at saelge i Tyskland og Frankrig til en pris under 1,85 DM/kg, for at stoette prisinitiativet. Selv om Petrofina' s forklaring maatte vise sig at vaere rigtig, viser det forhold, at Petrofina ved et producentmoede begyndte at forklare sit interne forhold til Monte i det faelles datterselskab, Montefina, og hvilken indflydelse dette havde paa selskabets adfaerd paa markedet, klart, at dets rolle paa moederne ikke kun var passiv, og at det udvekslede oplysninger med konkurrenterne om sine kunder.

c) Rettens vurdering

152 For saa vidt angaar de foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne, bemaerkes, at sagsoegerens argumentation ikke gaar ud paa at paavise, at saadanne foranstaltninger ikke blev vedtaget, men at paavise, at selskabet ikke paatog sig nogen forpligtelser i forbindelse hermed eller deltog i gennemfoerelsen af disse.

153 I denne forbindelse finder Retten paa grundlag af moedereferaterne, hvis indhold har vaeret diskuteret mellem parterne (bilag 29, 30, 33, 37 og 38 til den generelle meddelelse), at Petrofina udvekslede oplysninger vedroerende sine kunder og sine priser sammenholdt med de fastlagte maal, og at selskabet var udpeget som "kundeadministrator" for flere af sine kunder. Endvidere har sagsoegeren i svaret paa begaeringen om oplysninger (bilag 1 til meddelelsen til Petrofina) indroemmet, at selskabet deltog i lokale moeder.

154 Med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt sagsoegeren har accepteret at begraense sit salg, bemaerkes, at selv om referatet af moedet den 13. maj 1982 (bilag 24 til den generelle meddelelse) maaske ikke har den raekkevidde, Kommissionen har tillagt det i processkrifterne (begraensning af salget i henhold til en ny aftale), viser det i hvert fald, at Petrofina ved det moede forsoegte at give indtryk af, at selskabet ville reducere sit salg i henhold til en aftale om ombytning af kapacitet med Monte i Montefina ("Have reduced sales comparing with 1981 following new agreement with MP"; "Har reduceret salget i forhold til 1981 efter ny aftale med MP"), og at det afslog kontrakter i Tyskland og Frankrig under 1,85 DM/kg ("Refused business in Germany + France below DM 1.85"; "Afslog kontrakter i Tyskland + Frankrig under 1,85 DM"). Endvidere naevnes det i referatet, at sagsoegeren havde tilkendegivet, at selskabet ville lukke sit produktionsanlaeg tyve dage i august ("Plant will be shut down for 20 days in August"; "Fabrikken vil vaere lukket 20 dage i august").

155 Retten finder herefter, at sagsoegeren ikke med hensyn til de faktiske forhold har underbygget, at selskabet - i modsaetning til de oevrige polypropylenproducenter - ikke skulle have tilsluttet sig foranstaltninger, der skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne, fra marts 1982. Selskabets argumentation gaar hoejest i retning af at paavise, at dets gennemfoerelse af visse af disse foranstaltninger var ufuldstaendig, navnlig med hensyn til "kontoledelse", men dette forhold er - selv om det maatte anses for bevist - ikke tilstraekkeligt til at imoedegaa, at sagsoegeren, der deltog aktivt i de moeder, hvorunder foranstaltningerne med henblik paa at fremme gennemfoerelsen af prisinitiativerne blev vedtaget, sammen med de andre polypropylenproducenter tilsluttede sig disse foranstaltninger.

156 Det maa i oevrigt understreges, at 27. betragtning til beslutningen, sammenholdt med 26. betragtning, andet afsnit, maa fortolkes saaledes, at det ikke goeres gaeldende, at hver producent enkeltvis paatog sig at traeffe alle de foranstaltninger, der er naevnt dér, men at de enkelte producenter paa forskellige tidspunkter ved moederne sammen med de oevrige producenter vedtog en helhed af foranstaltninger, der er naevnt i beslutningen, og som gik ud paa at skabe gunstige betingelser for en prisforhoejelse, navnlig ved kunstigt at reducere udbuddet af polypropylen. Gennemfoerelsen af de enkelte foranstaltninger i denne helhed blev fordelt i henhold til en aftale mellem de forskellige producenter paa grundlag af deres saerlige situation.

157 Det foelger af det anfoerte, at Kommissionen har foert tilstraekkeligt bevis for, at sagsoegeren fra marts 1982 var blandt de polypropylenproducenter, der blev enige om de i beslutningen naevnte foranstaltninger, som skulle fremme ivaerksaettelsen af prisinitiativerne.

D - Maengdemaal og kvoter

a) Den anfaegtede retsakt

158 Det anfoeres i beslutningen (58. betragtning), at der for 1982 blev fremsat komplicerede forslag til kvoteordninger, der gik ud paa at naa frem til en rimelig afvejning af forskellige faktorer, saasom hidtidige salgsresultater, oensker og disponibel kapacitet. Det samlede marked, der skulle deles mellem producenterne, blev anslaaet til 1 450 000 ton. Nogle producenter fremlagde detaljerede planer til markedsdelingsordninger, mens andre noejedes med blot at oplyse, hvad de forventede at kunne saelge. Monte og ICI forsoegte ved moedet den 10. marts 1982 at naa frem til en aftale. Det fremgaar imidlertid af beslutningen (58. betragtning, sidste afsnit), at man som i 1981 ikke naaede frem til nogen endelig aftale. I aarets foerste halvdel aflagde hver producent beretning om sin maanedlige omsaetning paa moederne, og omsaetningen blev sammenholdt med den paagaeldendes procentvise andel af salget i det foregaaende aar. Ifoelge beslutningen (59. betragtning) fortsatte forhandlingerne med henblik paa at naa frem til en kvoteordning for 1983 paa moedet i august 1982, og ICI foerte bilaterale forhandlinger med hver af producenterne om denne nye ordning. Indtil der kunne indfoeres en saadan kvoteordning, blev producenterne opfordret til i anden halvdel af 1982 at begraense deres maanedlige salg til deres faktiske, procentvise andel af det samlede marked i de foerste seks maaneder af 1982. I 1982 havde markedsandelene saaledes naaet en vis balance, og i forhold til de tidligere aar var de stabile for de fleste producenters vedkommende.

159 Ifoelge beslutningen (60. betragtning) opfordrede ICI for 1983 alle producenter til at meddele stoerrelsen af den kvote, de selv oenskede tildelt, og foreslaa, hvilken procentdel de oevrige producenter burde have tildelt. Monte, Anic, ATO, DSM, Linz, Saga og Solvay fremsatte hver isaer detaljerede forslag, ligesom de tre tyske producenter fremsatte et faelles forslag gennem BASF. De forskellige forslag blev behandlet paa edb for at faa bereg