ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

Den anfægtede afgørelse stadfæstes for så vidt som den tager indsigelsen til følge vedrørende følgende varer og tjenesteydelser: klasse 9: indspillede radioprogrammer; indspillede programmer til udsendelse eller anden transmission på radio klasse 38: udsendelse af radio; transmission og kommunikation; udsendelse og/eller transmission af radioprogrammer; satellit-, DTT-, kabel-, DSL- og bredbåndsudsendelse og/eller transmission af lydprogrammer; transmission af lydprogrammer (via alle midler); formidling af adgang til nyheder, aktuelle begivenheder og sportsinformation; telekommunikation af informationer (inklusive web-sider); telekommunikations- og/eller kommunikations- og/eller udsendelses- og/eller transmissionsvirksomhed i forbindelse med radioprogrammer klasse 41: underholdningsvirksomhed via radio, præsentation og distribution af radioprogrammer, udbydelse af nyheder, aktuelle begivenheder og sport, nyhedsinformation og information om aktuelle begivenheder og uddannelse; distribution af radioprogrammer, formidling af radioprogrammer.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 232/32

Sag anlagt den 9. maj 2016 – Aldi mod EUIPO (VISAGE)

(Sag T-219/16)

(2016/C 232/42)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Tyskland) (ved advokaterne N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen og N. Bertram)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Det omtvistede varemærke: EU-figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »VISAGE« – registreringsansøgning nr. 13 502 364

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 19. februar 2016 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 507/2015-5)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringende
—

Subsidiært annulleres den anfægtede afgørelse, for så vidt som varemærket »Out Door« (registreringsansøgning nr. 6 938 864) herved blev nægtet registreret for følgende varer og tjenesteydelser i tjenesteydelsesklasse 35: »organisering og arrangering af kongresser, konferencer, seminarer og workshopper, messer og udstillinger med kommercielle formål og reklameformål også på internettet og andre elektroniske medier; organisering af deltagelse på messer; salgsfremmende foranstaltninger og formidling af handels-, tilbuds- og erhvervskontakter samt handelsaftaler vedrørende forbrugsgoder og investeringsobjekter på internettet og i andre elektroniske medier også med brug af virtuelle messer; udbydelse og udlejning af udstillingsarealer og messestande, inklusive udstyrsgenstande hertil (indeholdt i denne klasse); reklame for udstillere og reklameformidling; dekoration af messestande og scener«.
—

EUIPO og den anden part i sagen for EUIPO, såfremt denne sidstnævnte intervenerer skriftligt, tilpligtes at bære deres egne omkostninger og at betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger i forbindelse med sagens behandling for Retten og for appelkammeret ved EUIPO.
—

EUIPO og den anden part i sagen for appelkammeret tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling for Retten og omkostningerne forbundet med klagesagens behandling ved appelkammeret samt omkostningerne forbundet med behandlingen af ugyldighedssag nr. 779 C ved annullationsafdelingen.
5.

Med det femte anbringende har sagsøgeren anført grundene til, at Kommissionen anlagde et åbenbart urigtigt skøn ved at finde, at de omhandlede foranstaltninger var uforenelige med det indre marked. Navnlig begik Kommissionen en fejl ved at finde, at nedskrivningen af den efterstillede gæld, som ratione temporis udelukkende var foreskrevet i dens egen bankmeddelelse, er et væsentligt krav for at kunne anse foranstaltningerne for forenelige med det indre marked. Navnlig tog Kommissionen ikke hensyn til den omstændighed, at det var retligt umuligt at implementere en byrdefordeling for de personer, der skulle betale den efterstillede gæld. Endvidere undlod Kommissionen at tage hensyn til, at interventionsudgifterne allerede var blevet betydeligt nedsat ved væsentlige byrdefordelingsforanstaltninger. Foranstaltningernes forenelig med det indre marked følger også af planen for genoprettelsen af Tercas’ rentabilitet og af tilstedeværelsen af foranstaltninger, der er egnet til at begrænse den påståede konkurrencefordrejning, som indtrådte efter FITD’s intervention. Sagsøgeren har følgelig også gjort gældende, at der foreligger en åbenbar manglende oplysning af sagen.
4.

Med det fjerde anbringende gøres det subsidiært gældende, at der foreligger en tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, og artikel 108, stk. 2, TEUF, idet Kommissionen anlagde et åbenbart urigtigt skøn og begik en retlig fejl ved at fastslå, at støtten til Ryanair og AMS var lig med lufthavnens samlede marginale tab (som beregnet af Kommissionen) i stedet for den faktiske fordel for Ryanair og AMS. Kommissionen burde have undersøgt, i hvilket omfang den angivelige fordel faktisk var blevet videregivet til Ryanairs passagerer. Endvidere undlod Kommissionen at kvantificere den mulige konkurrencefordel, som Ryanair måtte have nydt via den angivelige støtte, og den undlod at give en passende forklaring på, hvorfor tilbagesøgning af det i afgørelsen angivne støttebeløb var nødvendigt for at sikre genetableringen af omstændighederne før tildelingen af støtten.
—

Rådets afgørelse (FUSP) 2016/318 af 4. marts 2016 om ændring af afgørelse 2014/119/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine (EUT L 60, s. 76) og Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2016/311 af 4. marts 2016 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 208/2014 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine (EUT L 60, s. 1) annulleres, for så vidt som de vedrører sagsøgeren.
1.

Første anbringende om, at Rådet for Den Europæiske Union (»Rådet«) savnede et korrekt retsgrundlag for de anfægtede foranstaltninger. For det første, at betingelserne for, at Rådet kunne basere sig på artikel 29 TEU, ikke var opfyldt med hensyn til de anfægtede foranstaltninger. Bl.a. er følgende anført: (i) Rådets udtrykkeligt angivne formål (konsolidering af retsstatsprincippet og respekt for menneskerettighederne i Ukraine) er blot uklare argumenter, der ikke lovligt kan tages til følge som et gyldigt retsgrundlag for disse foranstaltninger, (ii) det grundlag, som Rådet ønsker at påberåbe sig, savner enhver tilstrækkelig forbindelse til det korrekte niveau for domstolsprøvelse under de foreliggende omstændigheder, (iii) indførelsen af restriktive foranstaltninger over for sagsøgeren støtter og lovliggør faktisk det nye styre i Ukraines adfærd, der i sig selv undergraver retfærdig rettergang og retsstaten, og som krænker og systematisk er klar til at krænke menneskerettigheder. For det andet, at betingelserne for, at Rådet kunne anvende artikel 215 TEUF som gyldigt retsgrundlag, ikke var opfyldt, fordi der ikke forelå en gyldig afgørelse på grundlag af kapitel 2 i afsnit V i TEU. For det tredje, at der ikke forelå en tilstrækkelig forbindelse med henblik på at anvende artikel 215 TEUF som retsgrundlag over for sagsøgeren.
1.

Første anbringende om, at Rådet for Den Europæiske Union (»Rådet«) savnede et korrekt retsgrundlag for de anfægtede foranstaltninger. Følgende argumenter er fremført for dette og efterfølgende anbringender. Betingelserne for, at Rådet kunne basere sig på artikel 29 TEU, var ikke opfyldt med hensyn til de anfægtede foranstaltninger. Disse anfægtede foranstaltninger var uforenelige med de formål, der udtrykkeligt er blevet påberåbt ved Rådets afgørelse (FUSP) 2016/318 (retsstaten og overholdelse af menneskerettigheder i Ukraine). De anfægtede foranstaltninger undergraver således retsstatsprincippet og menneskerettighederne ved at støtte et styre, som ikke er kendt for at overholde menneskerettighederne eller at overholde retsstatsprincippet. Rådet kan ikke gyldigt henholde sig til afgørelser truffet af Ukraines offentlige anklager eller domstole, bl.a. fordi de hverken er uafhængige eller uvildige og er genstand for politisk indblanding fra det nuværende styre i Ukraine. Uskyldsformodningen, som sagsøgeren er berettiget til, er gentagne gange blevet krænket af de ukrainske myndigheder.
—

Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som afgørelsen gik sagsøgeren imod, dvs. for så vidt som den klage, der blev fremsat af begæreren af fortabelse, der nu er sagsøger, blev afslået, og for så vidt som varemærkeindehaverens klage blev taget til følge og annullationsafdelingens påklagede afgørelse blev ophævet og begæringen om fortabelse også dermed blev forkastet.
—

EUIPO tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagen for Retten og for appelkammeret samt for ugyldighedsafdelingen.
—

Appelkammeret undlod at opfylde sin forpligtelse til at afvise nogle beviser fremlagt af Elho Business & Sport Vertriebs GmbH uden for fristen, jf. artikel 76, stk. 1 og 2, i forordning nr. 207/2009.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 243/36

Sag anlagt den 25. april 2016 – Make up for ever mod EUIPO – L'Oréal (MAKE UP FOR EVER PROFESSIONAL)

(Sag T-185/16)

(2016/C 243/39)

Stævningen affattet på fransk

Parter

Sagsøger: Make up for ever SA (Paris, Frankrig) (ved advokat C. Caron)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: L'Oréal (Paris, Frankrig)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Indehaver af det omtvistede varemærke: Make up for ever SA

Det omtvistede varemærke: EU-figurmærke, der indeholder ordbestanddelene »MAKE UP FOR EVER PROFESSIONAL« – EU-varemærkeregistrering nr. 3 371 341

Sagen for EUIPO: Ugyldighedssag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 5. februar 2016 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 3222/2014-5)

Påstande

— Det fastslås, at EU-semifigurmærket »MAKE UP FOR EVER PROFESSIONAL« nr. 3 371 341 er gyldigt for samtlige de af registreringen omfattede varer og tjenesteydelser.

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— Sagen hjemvises om fornødent til EUIPO til videre foranstaltning.

— Selskabet L'Oréal tilpligtes at betale omkostningerne i forbindelse med sagens behandling for annullationsafdelingen ved EUIPO, for appelkammeret ved EUIPO og for Retten.

Anbringender

— Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i forordning nr. 207/2009
DA Den Europæiske Unions Tidende C 243/38

Sag anlagt den 29. april 2016 – Ranocchia mod ERCEA

(Sag T-208/16)

(2016/C 243/42)

Processprog: italiensk

Parter

Sagsøger: Graziano Ranocchia (Rom, Italien) (ved advokat C. Intino)

Sagsøgt: Forvaltningsorganet for Det Europæiske Forskningsråd (ERCEA) (Bruxelles, Belgien)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet af ERCEA’s Redress Committee den 26. februar 2016 med referencen Ares (2016) 1020667-29/02/2016 som følge af den formelle klage, der blev indgivet den 22. december 2016 over prof. José Labastidas evalueringsskrivelse af 17. december 2015 med referencen Ares (2015) 5922529, annulleres.

— Prof. José Labastidas evalueringsskrivelse af 17. december 2015 med referencen Ares (2015) 5922529 og de akter, som er vedlagt de nævnte akter, herunder listen over projekter, der er godkendt af panelet SH5-Cultures and Cultural Production ERC-Cog-2015 og offentliggjort af ERCEA i en pressemeddelelse af 12. februar 2016, annulleres.

— Enhver forudgående, konsekvensmæssig eller tilknyttet retsakt annulleres.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet gør sagsøgeren gældende, at der foreligger magtfordrejning, idet afgørelsen er åbenbart urimelig, de faktiske omstændigheder, der ligger til grund for afslaget på godkendelse af forslaget, er blevet fordrejet, og ERCEA’s regler for evaluering af forslag er blevet tilsidesat.

Udvælgelsesprocedurerne er objektivt og subjektivt behæftet med fejl.

Hvad angår det objektive aspekt anfægtes den væsentlige uoverensstemmelse mellem de enkelte kommissærers evalueringer (meget positive) og den endelige overordnede afgørelse (forkastelse af forslaget), samt den fejlagtige anvendelse af evalueringskriterierne.

Hvad angår det subjektive aspekt anfægter sagsøgeren den efter dennes opfattelse fejlagtige gengivelse af de foranstaltninger og omstændigheder, der ligger til grund for forkastelsen af forslaget. Sagsøgeren har navnlig fremhævet den fejlagtige fortolkning af kriteriet om »ekspertise« i forbindelse med evalueringen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 232/29

Sag anlagt den 2. maj 2016 – Brancheforeningen for Regulerkraft i Danmark mod Kommissionen

(Sag T-203/16)

(2016/C 232/37)

Processprog: dansk

Parter

Sagsøger: Brancheforeningen for Regulerkraft i Danmark (Ikast, Danmark) (ved advokat N. Gade)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Kommissionen har gjort sig skyldig i en overtrædelse af artikel 265 TEUF ved, trods den i pågældende artikel anførte opfordring til at handle, at have indledt den formelle statsstøtteprocedure jf. forordning 2015/1589 artikel 4, stk. 4, og i strid med tidsfristen i artikel 9, stk. 6, at have undladt at træffe afgørelse vedrørende Statsstøttesag SA.32699 og SA.32184 vedrørende støtte til elektricitetsleverandør, som påvirker regulerkraftmarkedet.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøger gør gældende, at Kommissionen har overtrådt artikel 265 TEUF dels ved ikke at have indledt den formelle statsstøtteprocedure før 29 måneder efter sagsøgerens klage, dels ved ikke at have truffet afgørelse i sagen 31 måneder efter indledningen af denne procedure.

Sagsøger gør desuden gældende, at Kommissionen har modtaget alle de oplysninger, der måtte være nødvendige til afslutning af statsstøtteproceduren og at 31 måneder må anses for at være rigelig tid til at afdække sagens faktuelle og relevante aspekter ikke mindst henset til, at Kommissionen forud for den formelle undersøgelsesprocedure brugte 29 måneder, og indtil nu i alt 5 år, til at undersøge sagen.
2.

Andet anbringende om tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, TEUF og af begrundelsespligten i henhold til artikel 296 TEUF, idet Kommissionen ikke foretog en korrekt vurdering med hensyn til, hvorvidt der foreligger en fordel, og ikke anvendte princippet om den private investor. — Kommissionen har ikke undersøgt, om den anfægtede støtteforanstaltning reelt resulterer i en fordel som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF for de begunstigede virksomheder, og dette uanset den omstændighed, at denne betingelse er en nødvendig betingelse for, at der er tale om statsstøtte, som Kommissionen skal undersøge, før den træffer afgørelse om, at der foreligger statsstøtte, idet Kommissionen ellers tilsidesætter sin begrundelsespligt i henhold til artikel 296 TEUF. — Den belgiske stat handlede i forbindelse med vedtagelsen af den anfægtede afgørelse over for sagsøgeren udelukkende som en markedsøkonomisk investor. Herved investerede den belgiske stat en sum penge i sagsøgeren i form af indrømmelse af en skattefritagelse, med hensyn til hvilken den på grundlag af de betingelser, som sagsøgeren blev pålagt, kunne forvente, at den fra et økonomisk perspektiv ville opnå et betydeligt afkast. Henset til, at princippet om den private investor ikke udgør nogen undtagelse, som Kommissionen alene skal anvende efter anmodning herom fra den pågældende medlemsstat, har Kommissionen tilsidesat artikel 107, stk. 1, TEUF, og begrundelsespligten i henhold til artikel 296 TEUF, idet den ikke undersøgte, om princippet om den private investor fandt anvendelse.
2.

Andet anbringende om, at Tyrkiet ikke er et sikkert tredjeland som omhandlet i artikel 36 i direktiv 2005/85/EF af 1. december 2005 om minimumsstandarder for procedurer for tildeling og fratagelse af flygtningestatus i medlemsstaterne (EUT L 326, 13.12.2005, s. 13-34).
2.

Andet anbringende om, at Tyrkiet ikke er et sikkert tredjeland som omhandlet i artikel 36 i direktiv 2005/85/EF af 1. december 2005 om minimumsstandarder for procedurer for tildeling og fratagelse af flygtningestatus i medlemsstaterne (EUT L 326 af 13.12.2005, s. 13-34).
—

Det fastslås, at Europa-Kommissionen har foretaget en åbenbart urigtig vurdering hvad angår foreneligheden af det lån, som Foreign Strategic Investment Holding har ydet til Steel Invest & Finance (Luxembourg), idet den fandt, at meddelelsen fra 2009 om midlertidige rammebestemmelser for statsstøtte, der ydes for at lette adgangen til finansiering under den nuværende finansielle og økonomiske krise, ikke fandt anvendelse.
—

Den anfægtede retsakt annulleres, dvs. Kommissionens afgørelse C(2016) 1080 af 16. juni 2016 om opkrævning af et beløb på 109 415,20 EUR med tillæg af renter over for LITO HOSPITAL FOR WOMEN AE.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 251/41

Appel iværksat den 23. maj 2016 af Sergio Spadafora til prøvelse af Personalerettens kendelse af 7. april 2016 i sag F-44/15, Spadafora mod Kommissionen

(Sag T-250/16 P)

(2016/C 251/47)

Processprog: italiensk

Parter

Appellant: Sergio Spadafora (Bruxelles, Belgien) (ved advokat G. Belotti)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellantens påstande

— Den appellerede kendelse ophæves.

— Der træffes afgørelse om realiteten i den sag, der er anlagt ved retten i første instans, og appellanten gives medhold i alle dennes påstande, herunder påstanden om erstatning på et beløb, som Retten fastsætter efter ret og billighed.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger ved begge retsinstanser.

Anbringender og væsentligste argumenter

Nærværende appel vedrører den afgørelse som blev truffet af Personaleretten den 7. april 2016, hvorved Personaleretten delvist afviste og delvist forkastede et søgsmål, der var anlagt med påstand om annullation af den afgørelse, som var truffet af generaldirektøren for Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) om ikke at udnævne appellanten til stillingen som chef for kontoret »Legal Advice«, og om erstatning for det tab som appellanten påstår at have lidt som følge af den manglende mulighed for at blive ansat i denne stilling.

Til støtte for appellen har appellanten fremsat fem anbringender.

1. Første anbringende om, at der er begået rettergangsfejl i sagen for Personaleretten, som tilsidesætter appellantens interesser — Appellanten gør navnlig gældende, at Personaleretten i den appellerede kendelse ikke har anført nogen som helst begrundelse for, hvorfor sagen åbenbart skulle afvises.

2. Andet anbringende om, at de gengivne faktiske omstændigheder materielt set er urigtige, når de sammenholdes med de faktiske omstændigheder, som de fremgår af sagens akter — Appellanten gør navnlig gældende, at den ansøger, som blev ansat i stillingen, ikke har tilstrækkelig erfaring, og at der blev foretaget en forkert vurdering af geografisk balance og princippet om lighed mellem fortjenester.

3. Tredje anbringende om en tilsidesættelse af EU-retten, henset til at forbuddet mod forskelsbehandling på grund af nationale og sprog ikke blev iagttaget under forhåndsudvælgelse af ansøgerne.

4. Fjerde anbringende om urigtig retlig kvalificering af de faktiske omstændigheder.
2)

subsidiært og kun for det tilfælde, at Retten måtte lægge til grund, at artikel 7, stk. 1, litra j), finder anvendelse på det ansøgte EF-varemærke, at denne anvendelse alene finder sted for så vidt angår varen »vin«, idet afslaget alene opretholdes for denne vare og virkningen og gyldigheden af EF-varemærket genoprettes for de øvrige ansøgte varer i klasse 33.
2.

For det andet er der sket en tilsidesættelse af bestemmelser i afgørelse 2014/792/EU (1) om systemet for tidlig varsling og i forordning 2015/1929 (2) om systemet for tidlig opdagelse og udelukkelse, retten til at blive hørt og proportionalitetsprincippet.
—

Som Domstolen har krævet, skal medlemsstaterne tilbagebetale de beløb, der er opkrævet under tilsidesættelse af fællesskabsretten, og den samme konklusion gælder for de beløb, som Den Europæiske Union har opkrævet under tilsidesættelse af sin egen lovgivning, herunder antidumpingaftalen. Såfremt det afvises, at ophævelsen har tilbagevirkende kraft, vil dette indebære, at borgerne må tåle virkningerne af en ulovlig handling uden at kunne gøre sig nogen forhåbninger om kompensation for de retsstridige tab, som de aldrig burde være påført.
—

Rådets forordning (EU) nr. 208/2014 af 5. marts 2014 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.
—

Hvad angår proceduren i første instans, for så vidt som Personaleretten fastslog, at sagen var moden til påkendelse: påstand om frifindelse og om, at appellanterne tilpligtes at betale sagens omkostninger.
1.

Første anbringende om en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet, idet Kommissionen ikke har overholdt kravet om, at de anfægtede foranstaltninger skal være nødvendige for at opnå de tilstræbte formål, kravet om at foranstaltningerne skal være egnede til at virkeliggøre disse formål, og kravet om forholdsmæssighed stricto sensu.
1.

Første anbringende. Sagsøgeren har først og fremmest gjort gældende, at Kommissionen har vedtaget en afgørelse, hvori det fastslås, at en individuel støtte er uforenelig med det indre marked, hvorved Kommissionen har tilsidesat artikel 250 TEUF og kollegialitetsprincippet, idet afgørelsen ikke er blevet vedtaget af kommissærkollegiet, og såvel artikel 108, stk. 2, TEUF som artikel 4 og 13 i forordning 659/1999 (1), idet Kommissionen har undladt at indlede den formelle undersøgelsesprocedure før vedtagelsen af afgørelsen.
1.

Første anbringende om en tilsidesættelse af artikel 31, stk. 1, og af artikel 32, stk. 8, i Rådets forordning (EF) nr. 1290/2005 af 21. juni 2005 om finansiering af den fælles landbrugspolitik (EUT 2005, L 209, s. 1), eftersom Kommissionen ikke har godtgjort, at den af det belgiske udbetalingsorgans afholdte udgift ikke var i overensstemmelse med fællesskabsretten, og at den manglende tilbagesøgning eller ulovligheden skyldtes en ulovlighed eller uagtsomhed, der kunne tilregnes Bureau d’intervention et de restitution belge (BIRB) (det belgiske interventions- og restitutionskontor).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 270/46

Sag anlagt den 3. maj 2016 — Keturi kambariai mod EUIPO — Coffee In (coffee inn)

(Sag T-202/16)

(2016/C 270/53)

Stævningen affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: UAB Keturi kambariai (Vilnius, Litauen) (ved advokat R. Pumputiené)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: AS Coffee In (Tallinn, Estland)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: AS Coffee In

Det omtvistede varemærke: EU-figurmærke med påberåbelse af farverne »sort, orange, hvid«, der indeholder ordbestanddelene »coffee inn« — EU-varemærkeregistrering nr. 11 475 233

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 3. marts 2016 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 137/2015-4)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres og følgelig forkastes indsigelsen og det ansøgte varemærke tillades registreret.

— EUIPO og intervenienten tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling for Retten og appelkammeret.

Anbringender

— Tilsidesættelse af artikel 42, stk. 2 og 3, i forordning nr. 207/2009