DOMSTOLENS DOM AF 20. APRIL 1994. - ZOUBIR YOUSFI MOD DEN BELGISKE STAT. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: TRIBUNAL DU TRAVAIL DE BRUXELLES - BELGIEN. - SAMARBEJDSAFTALEN EOEF-MAROKKO - ARTIKEL 41, STK. 1 - DIREKTE VIRKNING - ANVENDELSESOMRAADE - YDELSE TIL HANDICAPPEDE. - SAG C-58/93.



Samling af Afgørelser 1994 side I-01353



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Internationale aftaler ° aftaler afsluttet af Faellesskabet ° direkte virkning ° artikel 41, stk. 1, i samarbejdsaftalen EOEF-Marokko

(Samarbejdsaftalen EOEF-Marokko, art. 41, stk. 1)

2. Internationale aftaler ° samarbejdsaftale EOEF-Marokko ° marokkanske arbejdstagere beskaeftiget i en medlemsstat ° social sikring ° ligebehandling ° en marokkansk arbejdstager, som har vaeret udsat for en arbejdsulykke, naegtet en lovhjemlet ydelse til handicappede, som statens egne statsborgere har krav paa, som foelge af sin nationalitet ° retsstridigt

(Samarbejdsaftalen EOEF-Marokko, art. 41, stk. 1; Raadets forordning nr. 1408/71)

Sammendrag

1. Af bestemmelsen i artikel 41, stk. 1, i samarbejdsaftalen mellem EOEF og Marokko, som efter sin ordlyd klart, praecist og ubetinget opstiller et forbud mod forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet af arbejdstagere med marokkansk statsborgerskab og deres familiemedlemmer, der bor hos dem, for saa vidt angaar social sikring, kan der udledes en klar og praecis forpligtelse, hvis opfyldelse og retsvirkninger ° for alle andre spoergsmaal end dem, der omhandles i artiklens stk. 2, 3 og 4 ° ikke er betinget af, at der udstedes yderligere retsakter.

Det foelger af ordlyden af bestemmelsen, saavel som af formaalet med og karakteren af den aftale, hvori den findes, at bestemmelsen vil kunne skabe umiddelbare retsvirkninger, som medfoerer, at de borgere, der er omfattet af bestemmelsen, kan paaberaabe sig den ved de nationale retsinstanser.

2. Bestemmelsen i artikel 41, stk. 1, i samarbejdsaftalen mellem EOEF og Marokko, som for saa vidt angaar social sikring opstiller et forbud mod forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet af arbejdstagere med marokkansk statsborgerskab og deres familiemedlemmer, der bor hos dem, skal fortolkes saaledes, at den er til hinder for, at en medlemsstat afslaar at udbetale en lovhjemlet ydelse til handicappede, som landets egne statsborgere, der har haft bopael i den paagaeldende medlemsstat i mindst fem aar, har krav paa, til en marokkansk statsborger, som er blevet uarbejdsdygtig efter en arbejdsulykke i naevnte stat, og som har haft bopael paa statens omraade i mere end fem aar, med den begrundelse, at den paagaeldende er marokkansk statsborger.

For det foerste maa en saadan statsborger antages at vaere arbejdstager i bestemmelsens forstand, idet han har forladt arbejdsmarkedet efter at vaere blevet udsat for en af de begivenheder, der giver ret til sociale sikringsydelser. For det andet maa en saadan ydelse, i det mindste for saa vidt angaar en arbejdstager, som i kraft af tidligere erhvervsaktivitet er omfattet af den sociale sikringsordning i den paagaeldende medlemsstat, anses for en ydelse ved invaliditet, der er omfattet af det saglige anvendelsesomraade for forordning nr. 1408/71 og foelgelig af ovennaevnte aftale.

Dommens præmisser

1 Ved dom af 24. februar 1993, indgaaet til Domstolens Justitskontor den 5. marts s.aa., har Tribunal du travail de Bruxelles i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 41, stk. 1, i samarbejdsaftalen mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Kongeriget Marokko, undertegnet i Rabat den 27. april 1976 og godkendt paa Faellesskabets vegne ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2211/78 af 26. september 1978 (EFT L 264, s. 1, herefter benaevnt "aftalen").

2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en sag mellem Z. Yousfi, der er marokkansk statsborger, og den belgiske stat. Sagen er anlagt til proevelse af et afslag paa en ansoegning om en ydelse til handicappede.

3 Det fremgaar af sagen, at Z. Yousfi, som er soen af en marokkansk statsborger, der er beskaeftiget i Belgien, er foedt i Belgien og har bopael dér.

4 Mens Z. Yousfi var beskaeftiget som loenmodtager i Belgien, blev han den 31. juli 1984 udsat for en arbejdsulykke. Omfanget af den lidte personskade og stoerrelsen af invaliditetsydelserne, han skal have tilkendt, er endnu ikke blevet fastsat. Z. Yousfi forsoerges for tiden af sin far.

5 Den 15. oktober 1990 ansoegte Z. Yousfi om at faa tilkendt en ydelse til handicappede i medfoer af lov af 27. februar 1987 (Moniteur belge ("Lovtidende") af 1.4.1987, s. 4832).

6 Lovens artikel 4, stk. 1, bestemmer, at en ydelse til handicappede kun kan tilkendes personer, der har belgisk statsborgerskab, er statsloese, flygtninge eller hvis statsborgerskab er ukendt, og som faktisk har haft bopael i Belgien uafbrudt i fem aar forud for indgivelsen af ansoegningen.

7 Ved afgoerelse af 15. februar 1991 afslog de belgiske myndigheder Yousfi' s ansoegning med den begrundelse, at han var marokkansk statsborger. Yousfi anlagde derefter sag til proevelse af afgoerelsen ved Tribunal du travail de Bruxelles.

8 For Tribunal du travail de Bruxelles gjorde Yousfi gaeldende, at der i henhold til aftalens artikel 41, stk. 1, skal anvendes en social sikringsordning, som principielt udelukker enhver forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet mellem medlemsstaternes statsborgere og marokkanske arbejdstagere. Endvidere fremgaar det af dom af 31. januar 1991 (sag C-18/90, Kziber, Sml. I, s. 199), at bestemmelsen maa antages at have direkte virkning, og at indholdet af begrebet social sikring i bestemmelsen maa fastlaegges analogt med indholdet af det samme begreb, der anvendes i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som konsolideret i Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983 (EFT L 230, s. 6, herefter benaevnt "forordning nr. 1408/71"). Endelig fremgaar det af Domstolens faste praksis, at ydelser til handicappede er sociale sikringsydelser i henhold til naevnte forordning. Aftalens artikel 41, stk. 1, er derfor til hinder for, at en medlemsstat med henvisning til sagsoegerens marokkanske statsborgerskab kan afslaa at tilkende ham de naevnte ydelser.

9 Heroverfor gjorde den belgiske stat gaeldende, at Yousfi ikke er omfattet af nogen af de kategorier af personer, der efter belgisk lovgivning kan faa tilkendt ydelsen til handicappede, og at der med hensyn til ydelser til handicappede ikke findes nogen international konvention om gensidighed mellem Belgien og Marokko. Endvidere kan Yousfi ikke med foeje stoette ret paa bestemmelsen i aftalens artikel 41, stk. 1, saaledes som Domstolen har fortolket den i dommen i Kziber-sagen, idet ydelser til handicappede i modsaetning til de arbejdsloeshedsydelser til unge arbejdssoegende, der omtvistedes i naevnte sag, finansieres af staten ud fra et bistandssynspunkt og uafhaengigt af, om der findes en arbejdsaftale, ikke er omfattet af den sociale sikring og derfor ikke falder ind under det saglige anvendelsesomraade for ovennaevnte bestemmelse i aftalen.

10 Tribunal du travail de Bruxelles har herefter forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:

"1) Er den belgiske lovgivning om ydelser til handicappede (lov af 27.2.1987) omfattet af det saglige anvendelsesomraade for artikel 41, stk. 1, i samarbejdsaftalen mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Kongeriget Marokko, som blev undertegnet den 27. april 1976 i Rabat og indgaaet paa Faellesskabets vegne ved forordning (EOEF) nr. 2211/78?

2) I bekraeftende fald spoerges, om disse bestemmelser er umiddelbart anvendelige i national ret."

11 Indledningsvis bemaerkes foelgende om aftalens formaal og de relevante bestemmelser.

12 Formaalet med aftalen er i henhold til artikel 1 at fremme et globalt samarbejde mellem de kontraherende parter med henblik paa at bidrage til Marokko' s oekonomiske og sociale udvikling og at fremme en styrkelse af de kontraherende parters indbyrdes forbindelser. Dette samarbejde omfatter et oekonomisk, teknisk og finansielt samarbejde, jf. afsnit I, et handelssamarbejde, jf. afsnit II, og et samarbejde inden for omraadet sociale sikringsordninger, jf. afsnit III.

13 I henhold til artikel 41, der er indeholdt i afsnit III, som omhandler samarbejdet paa arbejdskraftomraadet, skal der, jf. bestemmelsens stk. 1, og med forbehold af bestemmelserne i de foelgende stykker - som vedroerer sammenlaegning af de forsikrings-, beskaeftigelses- og bopaelsperioder, der er tilbagelagt i de forskellige medlemsstater, udbetaling af familieydelser for de familiemedlemmer, som bor inden for Faellesskabet, og overfoersel til Marokko af pensioner og aldersrenter - over for arbejdstagere med marokkansk statsborgerskab og medlemmer af deres familie, der bor hos dem, anvendes en social sikringsordning, som udelukker enhver forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet i forhold til statsborgere i de medlemsstater, hvor de paagaeldende er beskaeftiget.

14 Det fremgaar af det i hovedsagen oplyste, at den forelaeggende retsinstans med de praejudicielle spoergsmaal i det vaesentlige oensker oplyst, om bestemmelsen i aftalens artikel 41, stk. 1, skal fortolkes saaledes, at den er til hinder for, at en medlemsstat afslaar at udbetale en lovhjemlet ydelse til handicappede, som landets egne statsborgere, der har haft bopael i den paagaeldende medlemsstat i mindst fem aar, har krav paa, til en marokkansk statsborger, som er blevet ramt af uarbejdsdygtighed efter en arbejdsulykke i naevnte stat, og som har haft bopael paa statens omraade i mere end fem aar, med den begrundelse, at den paagaeldende er marokkansk statsborger.

15 Med henblik paa besvarelsen af dette spoergsmaal maa det foerst undersoeges, om den enkelte borger kan paaberaabe sig aftalens artikel 41, stk. 1, ved en national retsinstans, og derefter, om bestemmelsen omfatter en vandrende marokkansk arbejdstager, som i den medlemsstat, hvor han har vaeret udsat for en arbejdsulykke, og hvor han har haft bopael i mere end fem aar, ansoeger om en ydelse som den i hovedsagen omhandlede.

Den umiddelbare anvendelighed af aftalens artikel 41, stk. 1

16 Indledningsvis bemaerkes, at Domstolen allerede i dommen i Kziber-sagen fastslog, at der af aftalens artikel 41, stk. 1, som efter sin ordlyd klart, praecist og ubetinget opstiller et forbud mod forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet af arbejdstagere med marokkansk statsborgerskab og deres familiemedlemmer, der bor hos dem, for saa vidt angaar social sikring kan udledes en klar og praecis forpligtelse, hvis opfyldelse og retsvirkninger - for alle andre spoergsmaal end dem, der omhandles i artiklens stk. 2, 3 og 4 - ikke er betinget af, at der udstedes yderligere retsakter. I dommen tilfoejede Domstolen, at den omstaendighed, at aftalen har til formaal at fremme et globalt samarbejde mellem de kontraherende parter, herunder hvad angaar arbejdskraften, bekraefter, at princippet om forbud mod forskelsbehandling i artikel 41, stk. 1, efter sin beskaffenhed indgaar i fastlaeggelsen af den enkelte borgers retsstilling.

17 Domstolen udledte heraf (jf. praemis 23), at det foelger af ordlyden af artikel 41, stk. 1, saavel som af formaalet med og karakteren af den aftale, hvori artikel 41 findes, at bestemmelsen vil kunne skabe umiddelbare retsvirkninger.

18 Forbundsrepublikken Tysklands regering har udtrykkeligt anmodet Domstolen om at tage ovennaevnte dom op til fornyet overvejelse. Det maa i den forbindelse understreges, saaledes som generaladvokaten har fremhaevet i punkt 6 og 7 i sit forslag til afgoerelse, at de indlaeg, der er indgivet i denne sag, ikke indeholder nogen nye omstaendigheder, som kan medfoere, at Domstolen aendrer det standpunkt, den indtog i dommen i Kziber-sagen.

19 Den umiddelbare anvendelighed, som aftalens artikel 41, stk. 1, saaledes maa anerkendes at have, medfoerer, at de borgere, der er omfattet af bestemmelsen, kan paaberaabe sig den ved de nationale retsinstanser.

Raekkevidden af aftalens artikel 41, stk. 1

20 Med henblik paa at fastslaa raekkevidden af det principielle forbud mod forskelsbehandling i aftalens artikel 41, stk. 1, maa det undersoeges, dels om en person som sagsoegeren i hovedsagen er arbejdstager i bestemmelsens forstand, dels om en ydelse til handicappede som den, der omtvistes i hovedsagen, er omfattet af begrebet social sikringsordning ifoelge naevnte bestemmelse.

21 Hvad foerst angaar begrebet arbejdstagere i aftalens artikel 41, stk. 1, fremgaar det af dommen i Kziber-sagen (praemis 27), at dette omfatter saavel erhvervsaktive arbejdstagere som arbejdstagere, der har forladt arbejdsmarkedet efter at have naaet en saadan alder, at de har krav paa alderspension, eller efter at vaere blevet udsat for en af de begivenheder, der giver ret til ydelser inden for andre sociale sikringsordninger.

22 Aftalens artikel 41, stk. 2 og 4, omtaler saaledes, for saa vidt angaar retten til sammenlaegning og til at overfoere ydelser til Marokko, udtrykkeligt ordninger vedroerende f.eks. alderspensioner, aldersrenter og ydelser i anledning af invaliditet, der udbetales som foelge af en arbejdsulykke.

23 Begrebet arbejdstagere i aftalens artikel 41, stk. 1, omfatter foelgelig en marokkansk statsborger som sagsoegeren i hovedsagen, som er blevet ramt af uarbejdsdygtighed paa grund af en arbejdsulykke, han har vaeret udsat for i den medlemsstat, hvor han har haft bopael i mere end fem aar, og som ansoeger om at faa tilkendt en ydelse til handicappede.

24 Hvad dernaest angaar begrebet social sikringsordning i aftalens artikel 41, stk. 1, fremgaar det af dommen i Kziber-sagen (praemis 25), at det maa fastlaegges analogt med indholdet af det samme begreb i forordning nr. 1408/71.

25 Selv om forordning nr. 1408/71, inden den blev aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1247/92 af 30. april 1992 (EFT L 136, s. 1), ikke blandt de sociale sikringsgrene, den omfatter, indeholdt udtrykkelige bestemmelser om ydelser, der har til formaal at sikre beskyttelse af handicappede, fremgaar det imidlertid af Domstolens faste praksis (jf. foerst dom af 28.5.1974, sag 187/73, Callemeyn, Sml. s. 553, praemis 15, og senest dom af 27.5.1993, sag C-310/91, Schmid, Sml. I, s. 3011, praemis 10), at ydelser til handicappede er omfattet af det saglige anvendelsesomraade for forordning nr. 1408/71, jf. dennes artikel 4, stk. 1, litra b), som udtrykkeligt omhandler "ydelser ved invaliditet".

26 Domstolen har saaledes fastslaaet (jf. bl.a. dom af 20.6.1991, sag C-356/89, Newton, Sml. I, s. 3017, praemis 14), at nationale bestemmelser om ydelser til handicappede i virkeligheden opfylder en dobbelt funktion, nemlig dels at sikre handicappede, som staar helt uden for det sociale sikringssystem, en vis mindsteindkomst, dels at sikre de personer, som oppebaerer sociale sikringsydelser, og som er ramt af permanent uarbejdsdygtighed, en supplerende indkomst.

27 Domstolen har heraf udledt (jf. dommen i Newton-sagen, praemis 15), at i forhold til arbejdstagere eller selvstaendige erhvervsdrivende, som i kraft af tidligere erhvervsaktivitet i forvejen er omfattet af den sociale sikringsordning i den stat, hvis lovgivning de paaberaaber sig, maa saadanne lovregler derfor betegnes som foranstaltninger vedroerende social sikring i den betydning, der er forudsat i traktatens artikel 51 og de hertil udstedte gennemfoerelsesbestemmelser, uanset om lovreglerne i forhold til andre grupper af ydelsesmodtagere maatte falde uden for dette begreb.

28 Da begrebet social sikringsordning i aftalens artikel 41, stk. 1, jf. Kziber-dommen, ikke kan have et indhold, der er forskelligt fra, hvad der er fastslaaet i relation til forordning nr. 1408/71, er ydelser til handicappede som dem, hovedsagen vedroerer, omfattet af begrebet social sikringsordning ifoelge naevnte artikel i aftalen.

29 Paa baggrund af de ovennaevnte bemaerkninger i det hele maa de spoergsmaal, Tribunal du travail de Bruxelles har forelagt, besvares med, at bestemmelsen i aftalens artikel 41, stk. 1, skal fortolkes saaledes, at den er til hinder for, at en medlemsstat afslaar at udbetale en lovhjemlet ydelse til handicappede, som landets egne statsborgere, der har haft bopael i den paagaeldende medlemsstat i mindst fem aar, har krav paa, til en marokkansk statsborger, som er blevet ramt af uarbejdsdygtighed efter en arbejdsulykke i naevnte stat, og som har haft bopael paa statens omraade i mere end fem aar, med den begrundelse, at den paagaeldende er marokkansk statsborger.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

30 De udgifter, der er afholdt af den belgiske, franske og tyske regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN

vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Tribunal du travail de Bruxelles ved dom af 24. februar 1993, for ret:

Bestemmelsen i artikel 41, stk. 1, i samarbejdsaftalen mellem Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab og Kongeriget Marokko, undertegnet den 27. april 1976 i Rabat og godkendt paa Faellesskabets vegne ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2211/78 af 26. september 1978, skal fortolkes saaledes, at den er til hinder for, at en medlemsstat afslaar at udbetale en lovhjemlet ydelse til handicappede, som landets egne statsborgere, der har haft bopael i den paagaeldende medlemsstat i mindst fem aar, har krav paa, til en marokkansk statsborger, som er blevet ramt af uarbejdsdygtighed efter en arbejdsulykke i naevnte stat, og som har haft bopael paa statens omraade i mere end fem aar, med den begrundelse, at den paagaeldende er marokkansk statsborger.