ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Appel

–

anbringender

–

simpel gentagelse af de for Retten påberåbte anbringender og argumenter

–

afvisning [art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, første afsnit, 1, litra c)] (jf. præmis 13-15)

Sagens genstand

Angående:

Appel iværksat til prøvelse af dom afsagt af Retten i Første Instans (Første Afdeling) den 12. april 2005 i sag T-191/02, Lebedef mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt Kommissionen for en påstand om annullation af Kommissionens afgørelse om at opsige rammeaftalen af 20. september 1974 mellem Kommissionen og de faglige organisationer og sammenslutninger og om på ny at vedtage de gennemførelsesbestemmelser vedrørende samrådets niveauer, samrådsinstansen og samrådsprocedurerne – der var aftalt mellem hovedparten af de faglige organisationer og sammenslutninger den 19. januar 2001 – der var blevet ophævet ved Rettens dom af 15. november 2001, for så vidt som de udelukkede fagforeningen »Action et Défense« fra samrådsinstansen.

Afgørelse

Konklusion:

1) Appellen afvises.

2) Giorgio Lebedef betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Transport - vejtransport

–

sociale bestemmelser (Rådets forordning nr. 3820/85, art. 10) (jf. præmis 24-28 og 30)

Sagens genstand

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Korsholms tingsrätt – fortolkning af artikel 10 i Rådets forordning (EØF) nr. 3820/85 af 20. december 1985 om harmonisering af visse bestemmelser på det sociale område inden for vejtransport (EFT L 370, s. 1) – aflønning af en fører, der er arbejdstager, baseret på den tilbagelagte strækning.

Afgørelse

Konklusion

En aflønningsordning, der er baseret på den tilbagelagte strækning, er i strid med artikel 10 i Rådets forordning (EØF) nr. 3820/85 af 20. december 1985 om harmonisering af visse bestemmelser på det sociale område inden for vejtransport, medmindre en sådan ordning ikke er til fare for færdselssikkerheden. Det tilkommer den nationale ret under hensyn til hovedsagens samtlige omstændigheder at vurdere, om dette er tilfældet.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Appel

–

anbringender

–

anbringender og argumenter, som blot gentager det for Retten påberåbte

–

manglende identifikation af den påberåbte retlige fejl

–

formalitetsmangel [art. 225 EF; Domstolens statut, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, første afsnit, litra c)] (jf. præmis 21-23)

Sagens genstand

Angående

Appel iværksat til prøvelse af kendelse afsagt den 8. september 2005 af Retten i Første Instans (Tredje Afdeling), ASAJA m.fl. mod Rådet (forenede sager T-295/04 – T-297/04), hvorved søgsmålene med påstand om delvis annullation af Rådets forordning (EF) nr. 864/2004 af 29. april 2004 om ændring af forordning (EF) nr. 1782/2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere og om tilpasning heraf som følge af Den Tjekkiske Republiks, Estlands, Cyperns, Letlands, Litauens, Ungarns, Maltas, Polens, Sloveniens og Slovakiets tiltrædelse af Den Europæiske Union (EUT L 161, s. 48) blev afvist.

Afgørelse

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Appellanterne betaler sagens omkostninger.

3) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber bærer sine egne omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Appel – anbringender – anbringende, der fremsættes første gang under appellen – afvisning (Domstolens statut, art. 58) (jf. præmis 40)

2. Appel – anbringender – urigtig bedømmelse af de faktiske omstændigheder – afvisning – Domstolens prøvelse af bevisbedømmelsen – udelukket bortset fra tilfælde af urigtig gengivelse (art. 225 EF; Domstolens statut, art. 58) (jf. præmis 45)

Sagens genstand

Angående

Appel iværksat til prøvelse af dom afsagt den 13. december 2004 af Retten i Første Instans (Anden Afdeling), El Corte Inglés mod KHIM – Pucci (sag T-8/03), hvorved Retten frifandt Harmoniseringskontoret i et annullationssøgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 3. oktober 2002 af Fjerde Appelkammer ved Harmoniseringskontoret vedrørende afslag på en klage indgivet af appellanten over Indsigelsesafdelingens afgørelse, som gav delvist afslag på den indsigelse, der var rejst mod ansøgningen om registrering af EF-figurmærket »EMILIO PUCCI« for varer i klasse 3, 18, 24 og 25.

Afgørelse

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) El Corte Inglés, SA betaler 80% af sagens omkostninger.

3) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) betaler 20% af sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Transport – søtransport – fri udveksling af tjenesteydelser – cabotagesejlads (Rådets forordning nr. 3577/92, art. 6, stk. 3) (jf. præmis 18 og 22 samt domskonkl. 1)

2. Transport – søtransport – sikkerhedsregler og -standarder for passagerskibe [Rådets direktiv 98/18, art. 5, stk. 2, og art. 6, stk. 3, litra a)-c), f) og g)] (jf. præmis 27-31 og domskonkl. 2)

Sagens genstand

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Symvoulio tis Epikrateias – fortolkning af artikel 1, stk. 2, artikel 4 og artikel 6, stk. 3, i Rådets forordning (EØF) nr. 3577/92 af 7. december 1992 om anvendelse af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser inden for søtransport i medlemsstaterne (cabotagesejlads) (EFT L 364, s. 7) – borgernes mulighed for at påberåbe sig forordningen for at anfægte gyldigheden af nationale regler, der er udstedt før udløbet af den ved denne fastsatte undtagelse – fortolkning af artikel 5, stk. 2, og artikel 6, stk. 3, litra a)-c), f) og g), i Rådets direktiv 98/18/EF af 17. marts 1998 om sikkerhedsregler og ‑standarder for passagerskibe (EFT L 144, s. 1) – foreneligheden af en national ordning, der forbyder søtransportydelser ved hjælp af skibe, der har nået en vis alder.

Afgørelse

Konklusion

1) Under hensyn til bestemmelserne i artikel 6, stk. 3, i Rådets forordning (EØF) nr. 3577/92 af 7. december 1992 om anvendelse af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser inden for søtransport i medlemsstaterne (cabotagesejlads) skal den fortolkes således, at den ikke forud for den 1. januar 2004 på området for cabotage mellem de græske øer kan stifte rettigheder for borgerne for så vidt angår fast passager- og færgefart og tjenesteydelser, som udføres af skibe på under 650 BT.

2) Artikel 5, stk. 2, og artikel 6, stk. 3, litra a)-c), f) og g), i Rådets direktiv 98/18/EF af 17. marts 1998 om sikkerhedsregler og -standarder for passagerskibe skal fortolkes således, at de er til hinder for en national ordning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter skibe, der har nået en vis alder, ikke må sejle i indenlandsk rutefart, når den pågældende medlemsstat ikke har vedtaget bestemmelser til at skærpe sikkerhedskravene efter proceduren i direktivets artikel 7, stk. 4.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer

–

etableringsfrihed

–

kørekort

–

direktiv 91/439 (Rådets direktiv 91/439, art. 1, stk. 2, og art. 8, stk. 2 og 4) (jf. præmis 38 og domskonkl.)

Sagens genstand

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Oberlandesgericht München – fortolkning af artikel 1, stk. 2, og artikel 8, stk. 2 og 4, i Rådets direktiv 91/439/EØF af 29. juli 1991 om kørekort (EFT L 237, s. 1) – afslag på at anerkende gyldigheden af et kørekort, der er udstedt af en anden medlemsstat, i en situation hvor indehaverens nationale kørekort har været inddraget på grund af gentagne overtrædelser af færdselsloven, og der ikke er fastsat et forbud mod at få et nyt kørekort – pligt til først at fremlægge en medicinsk-psykologisk erklæring om egnetheden til at føre køretøjer.

Afgørelse

Konklusion

Artikel 1, stk. 2, sammenholdt med artikel 8, stk. 2 og 4, i Rådets direktiv 91/439/EØF af 29. juli 1991 om kørekort, som ændret ved Rådets direktiv 97/26/EF af 2. juni 1997, er til hinder for, at en medlemsstat på sit område nægter at anerkende den førerret, der følger af et kørekort, udstedt i en anden medlemsstat, og dermed gyldigheden af dette kørekort, så længe kørekortets indehaver, der på den første medlemsstats område er omfattet af en foranstaltning, som inddrager et tidligere kørekort, og som ikke er forbundet med et midlertidigt forbud mod at få et nyt kørekort, ikke har opfyldt betingelserne i denne første stats lovgivning for udstedelse af et nyt kørekort efter en inddragelse, herunder en undersøgelse af egnetheden til at føre køretøjer, hvorved det attesteres, at de omstændigheder, der begrundede inddragelsen, ikke længere foreligger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer

–

etableringsfrihed

–

fri udveksling af tjenesteydelser

–

restriktioner (art. 43 EF og 49 EF) (jf. præmis 7 og domskonkl. 1-4)

Sagens genstand

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Tribunale di Lecce – fortolkning af artikel 43 EF og 49 EF – national lov med krav om tilladelse til at indsamle spilleindsatser.

Afgørelse

Konklusion

1) En national lovgivning, der indeholder et forbud mod udøvelse af virksomhed, som består i indsamling, modtagelse, registrering og videresendelse af tilbud om væddemål, navnlig vedrørende sportsbegivenheder, uden en koncession eller polititilladelse, der er udstedt af den pågældende medlemsstat, udgør en restriktion for etableringsfriheden og for den frie udveksling af tjenesteydelser i medfør af artikel 43 EF, henholdsvis artikel 49 EF.

2) Det tilkommer den forelæggende ret at tage stilling til, om den nationale lovgivning – for så vidt som den begrænser antallet af erhvervsdrivende, der arbejder inden for hasardspilsektoren – er i overensstemmelse med målet om at undgå, at aktiviteter inden for denne sektor anvendes til kriminelle eller svigagtige formål.

3) Artikel 43 EF og 49 EF skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter erhvervsdrivende, der er stiftet i form af kapitalselskaber, hvis aktier er noteret på de officielle børser, udelukkes fra hasardspilssektoren og ydermere fortsat er udelukket fra denne sektor.

4) Artikel 43 EF og 49 EF skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der pålægger personer som tiltalte i hovedsagen strafferetlige sanktioner for at have udøvet organiseret væddemålsvirksomhed uden den koncession eller polititilladelse, som kræves i henhold til den nationale lovgivning, når disse personer ikke har kunnet opnå de nævnte koncessioner og tilladelser, fordi medlemsstaten har afslået at tildele dem i strid med fællesskabsretten.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer

–

etableringsfrihed

–

fri udveksling af tjenesteydelser

–

restriktioner (art. 43 EF og 49 EF) (jf. præmis 7 og domskonkl. 1-4)

Sagens genstand

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Tribunale di Palermo – fortolkning af artikel 31 EF, 43 EF, 49 EF og 81 EF til 86 EF – national lov med krav om tilladelse til at indsamle spilleindsatser.

Afgørelse

Konklusion

1) En national lovgivning, der indeholder et forbud mod udøvelse af virksomhed, som består i indsamling, modtagelse, registrering og videresendelse af tilbud om væddemål, navnlig vedrørende sportsbegivenheder, uden en koncession eller polititilladelse, der er udstedt af den pågældende medlemsstat, udgør en restriktion for etableringsfriheden og for den frie udveksling af tjenesteydelser i medfør af artikel 43 EF, henholdsvis artikel 49 EF.

2) Det tilkommer den forelæggende ret at tage stilling til, om den nationale lovgivning – for så vidt som den begrænser antallet af erhvervsdrivende, der arbejder inden for hasardspilsektoren – er i overensstemmelse med målet om at undgå, at aktiviteter inden for denne sektor anvendes til kriminelle eller svigagtige formål.

3) Artikel 43 EF og 49 EF skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter erhvervsdrivende, der er stiftet i form af kapitalselskaber, hvis aktier er noteret på de officielle børser, udelukkes fra hasardspilssektoren og ydermere fortsat er udelukket fra denne sektor.

4) Artikel 43 EF og 49 EF skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der pålægger personer som de tiltalte i hovedsagen strafferetlige sanktioner for at have udøvet organiseret væddemålsvirksomhed uden den koncession eller polititilladelse, som kræves i henhold til den nationale lovgivning, når disse personer ikke har kunnet opnå de nævnte koncessioner og tilladelser, fordi medlemsstaten har afslået at tildele dem i strid med fællesskabsretten.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer

–

etableringsfrihed

–

fri udveksling af tjenesteydelser

–

restriktioner (art. 43 EF og 49 EF) (jf. præmis 7 og domskonkl. 1-4)

Sagens genstand

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Tribunale di Viterbo – fortolkning af artikel 31 EF, 43 EF, 49 EF og 81 EF til 89 EF – national lov, der gør aktiviteter i tilknytning til væddemål betinget af en bevilling.

Afgørelse

Konklusion

1) En national lovgivning, der indeholder et forbud mod udøvelse af virksomhed, som består i indsamling, modtagelse, registrering og videresendelse af tilbud om væddemål, navnlig vedrørende sportsbegivenheder, uden en koncession eller polititilladelse, der er udstedt af den pågældende medlemsstat, udgør en restriktion for etableringsfriheden og for den frie udveksling af tjenesteydelser i medfør af artikel 43 EF, henholdsvis artikel 49 EF.

2) Det tilkommer den forelæggende ret at tage stilling til, om den nationale lovgivning – for så vidt som den begrænser antallet af erhvervsdrivende, der arbejder inden for hasardspilsektoren – er i overensstemmelse med målet om at undgå, at aktiviteter inden for denne sektor anvendes til kriminelle eller svigagtige formål.

3) Artikel 43 EF og 49 EF skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter erhvervsdrivende, der er stiftet i form af kapitalselskaber, hvis aktier er noteret på de officielle børser, udelukkes fra hasardspilssektoren og ydermere fortsat er udelukket fra denne sektor.

4) Artikel 43 EF og 49 EF skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der pålægger personer som de tiltalte i hovedsagen strafferetlige sanktioner for at have udøvet organiseret væddemålsvirksomhed uden den koncession eller polititilladelse, som kræves i henhold til den nationale lovgivning, når disse personer ikke har kunnet opnå de nævnte koncessioner og tilladelser, fordi medlemsstaten har afslået at tildele dem i strid med fællesskabsretten.
I-B-2  - 1DOMSTOLENS KENDELSE  
(Syvende Afdeling)
22. januar 2007
Sag C-373/05 P
Bart Nijs
mod
Revisionsretten for De Europæiske Fællesskaber
»Appel — tjenestemænd — afgørelse om ikke at forfremme en tjenestemand 
til lønklasse LA5 — forudgående administrativ klage — samme genstand og 
grundlag — åbenbart, at appellen er ugrundet«
Fuldstændig gengivelse på fransk  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  .  . II-B-2 - 3
Angående:  Appel af kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Anden Afdeling) 
den 26. maj 2005, Nijs mod Revisionsretten (sag T-377/04, ikke 
tr
ykt i Samling af Afgørelser), hvorved Retten afviste den sag, som 
appellanten havde anlagt med påstand om annullation af den af 
Revisionsretten trufne afgørelse om ikke at forfremme sagsøgeren 
til sprogrevisor (LA5) i forfremmelsesåret 2003.
U
dfald:  Appellen forkastes. Bart Nijs betaler sagens omkostninger.
I-B-2  - 2SAMMENDRAG — SAG C-373/05 P
Sammendrag
Tjenestemænd — søgsmål — forudgående administrativ klage — foreligger ikke — afvisning
(Tjenestemandsvedtægten, art. 90, stk. 2, og art. 91, stk. 2)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Retspleje – Rettens forpligtelse til at indlede den mundtlige forhandling, inden den tager stilling til en formalitetsindsigelse – foreligger ikke (Rettens procesreglement, art. 114, stk. 1-3) (jf. præmis 46)

2. Annullationssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – retsakter, der berører dem umiddelbart og individuelt (art. 230, stk. 4, EF) (jf. præmis 56-60 og 67)

3. Appel – anbringender – ingen identificering af den påberåbte retlige fejl – afvisning [art. 225 EF; Domstolens statut, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 62)

Sagens genstand

Angående

Appel af kendelse afsagt den 22. juli 2005 af Retten i Første Instans (Anden Afdeling), Polyelectrolyte Producers Group mod Kommissionen og Rådet (sag T-376/04), om afvisning dels af et søgsmål med påstand om annullation af afgørelse nr. 59/2004 truffet af Det Blandede EØS-udvalg den 26. april 2004 om ændring af bilag II til EØS-aftalen (EUT L 277, s. 30), i det omfang den tillader Norge at forlange særlige koncentrationsgrænser for stoffet acrylamid, der er strengere end dem, som finder anvendelse inden for Fællesskabet, samt med påstand om, at fælleserklæringen i henhold til EØS-aftalen vedrørende revisionsklausulen på området for farlige stoffer, som blev vedtaget i Det Blandede EØS-udvalg den 26. marts 1999 (EFT C 185, s. 6), kendes retsstridig, dels af et søgsmål med påstand om erstatning for det tab, som sagsøgeren hævder at have lidt som følge af vedtagelsen af den anfægtede afgørelse.

Konklusion

1)

Afgørelse

Appellen forkastes.

2) Polyelectrolyte Producers Group betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Appel – anbringender – urigtig vurdering af sagens faktiske omstændigheder – afvisning – Domstolens prøvelsesret med hensyn til vurderingen af beviserne – udelukket undtagen i tilfælde af urigtig gengivelse (art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58) (jf. præmis 45 og 46)

2. Retspleje – bevismidler (Rettens procesreglement, art. 66, stk. 1) (jf. præmis 47)

3. Appel – anbringender – utilstrækkelig eller modstridende begrundelse – antagelse til realitetsbehandling (art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58) (jf. præmis 53)

4. Retspleje – foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse [Rettens procesreglement, art. 49 og art. 64, stk. 3, litra d)] (jf. præmis 67 og 68)

5. Appel – anbringender – anbringende, der fremsættes første gang under appellen – afvisning (Domstolens procesreglement, art. 42, stk. 2, og art. 118) (ff. præmis 99)

Sagens genstand

Angående

Appel iværksat til prøvelse af dom afsagt den 9. marts 2005 af Retten i Første Instans (Fjerde Afdeling), L mod Kommissionen (sag T-254/02), hvorved Retten frifandt sagsøgte dels for en påstand om annullation af Kommissionens afslag på ansøgningen om bistand, om adgang til dokumenter og om erstatning, og om afvisning af at anerkende en erhvervssygdom, dels for en påstand om tilkendelse af erstatning for det som følge af disse afslag lidte tab.

Afgørelse

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Appellanten betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Appel

–

anbringender

–

anbringender, som åbenbart ikke kan antages til realitetsbehandling eller åbenbart er ugrundede (Domstolens procesreglement, art. 119; tjenestemandsvedtægten, art. 24) (jf. præmis 61 og 68 samt 78-82)

Sagens genstand

Angående

Appel til prøvelse af dom afsagt den 5. juli 2005 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Første Afdeling), Schmidt-Brown mod Kommissionen (sag T-387/02), hvorved Retten frifandt sagsøgte for en påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af 26. april 2002 om afslag på sagsøgerens ansøgning om bl.a. at opnå økonomisk bistand fra institutionen i forbindelse med en injuriesag, som sagsøgeren havde anlagt mod et selskab ved High Court of Justice (England & Wales)

Afgørelse

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Dorte Schmidt-Brown betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Frie varebevægelser

–

fællesskabsforsendelse

–

ekstern fællesskabsforsendelse (Rådets forordning nr. 222/77, art. 36, stk. 3, og nr. 2726/90, art. 34; Kommissionens forordning nr. 1062/87, art. 11a, og nr. 1214/92, art. 49) (jf. præmis 21-26 og domskonkl.)

Sagens genstand

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Hof van Cassatie van België – fortolkning af artikel 11a i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1062/87 af 27. marts 1987 om gennemførelsesbestemmelser til og forenkling af proceduren for fællesskabsforsendelse (EFT L 107, s. 1), indsat ved artikel 1 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1429/90 af 29. maj 1990 om ændring af forordning (EØF) nr. 1062/87 (EFT L 137, s. 1), artikel 34 i Rådets forordning (EØF) nr. 2726/90 af 17. september 1990 om fællesskabsforsendelse (EFT L 262, s. 1) og artikel 49 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1214/92 af 21. april 1992 om gennemførelsesbestemmelser til og forenkling af proceduren for fællesskabsforsendelse (EFT L 132, s. 1) – opkrævning af importafgifter – meddelelse sendt fra afgangsstedet til den hovedforpligtede med en opfordring til at føre bevis for, at forsendelsen er gennemført forskriftsmæssigt, eller at påvise, hvor overtrædelsen er begået – manglende angivelse af frist – konsekvenser for så vidt angår lovligheden af meddelelsen og opkrævningen af toldskylden.

Afgørelse

Konklusion

Artikel 36, stk. 3, i Rådets forordning (EØF) nr. 222/77 af 13. december 1976 om fællesskabsforsendelse, som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 474/90 af 22. februar 1990 med henblik på afskaffelse af forpligtelsen til at afgive grænseovergangsattest ved passage af en grænse inden for Fællesskabet, sammenholdt med artikel 11a i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1062/87 af 27. marts 1987 om gennemførelsesbestemmelser til og forenkling af proceduren for fællesskabsforsendelse, som ændret ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 1429/90 af 29. maj 1990, og artikel 34 i Rådets forordning (EØF) nr. 2726/90 af 17. september 1990 om fællesskabsforsendelse, sammenholdt med artikel 49 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1214/92 af 21. april 1992 om gennemførelsesbestemmelser til og forenkling af proceduren for fællesskabsforsendelse, skal fortolkes således, at afgangsstedet er forpligtet til at oplyse klarereren om den frist på tre måneder, inden for hvilken der på en for de kompetente myndigheder tilfredsstillende måde over for afgangsstedet kan føres bevis for, at forsendelsen er gennemført forskriftsmæssigt, eller inden for hvilken det kan påvises, hvor overtrædelsen eller uregelmæssigheden faktisk er begået, med den virkning, at den kompetente myndighed først kan opkræve toldskylden efter udtrykkeligt at have underrettet klarereren om, at han råder over tre måneder til at føre det nævnte bevis, og dette bevis ikke er blevet ført inden for denne frist.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Appel – anbringender – urigtig vurdering af sagens faktiske omstændigheder – afvisning – Domstolens prøvelsesret med hensyn til vurderingen af beviserne – udelukket undtagen i tilfælde af urigtig gengivelse (art. 225 EF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 17 og 18)

2. Retspleje – fremsættelse af nye anbringender under sagens behandling (Domstolens procesreglement, art. 42, stk. 2, og art. 118) (jf. præmis 20)

3. Appel – anbringender – selvmodsigende begrundelse – formaliteten (jf. præmis 25)

4. Retspleje – Domstolen forpligtet til at overholde sagens rammer som fastlagt af parterne (jf. præmis 41)

Sagens genstand

Angående

Appel iværksat til prøvelse af dom afsagt den 3. februar 2005 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (Fjerde Afdeling), Mancini mod Kommissionen (sag T-137/03), hvorved Retten frifandt Kommissionen dels for en påstand om annullation af Kommissionens afgørelse om ikke at imødekomme sagsøgerens ansøgning til stillingen som lægekonsulent ved den administrative enhed »Lægetjenesten Bruxelles« og af afgørelsen om at ansætte en anden ansøger i den nævnte stilling, dels for en påstand om erstatning.

Afgørelse

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Appellanten betaler sagens omkostninger.