Domstolens Dom (Sjette Afdeling) af 17. december 1998. - Dansk Metalarbejderforbund som mandatar for John Lauge m.fl. mod Lønmodtagernes Garantifond. - Anmodning om præjudiciel afgørelse: Civilretten i Hillerød - Danmark. - Direktiv 75/129/EØF - Kollektive afskedigelser - Standsning af en virksomheds aktiviteter som følge af en retsafgørelse. - Sag C-250/97.



Samling af Afgørelser 1998 side I-08737



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

Socialpolitik - tilnaermelse af lovgivningerne - kollektive afskedigelser - direktiv 75/129 - proceduren for kollektive afskedigelser - medlemsstaternes mulighed for at fastsaette undtagelser - betingelser - kollektive afskedigelser - kollektive afskedigelser, der skyldes, at virksomheden standser sine aktiviteter som foelge af en retsafgoerelse - begreb

(Raadets direktiv 75/129, art. 3, stk. 1, andet afsnit, og art. 4, stk. 4, som aendret ved direktiv 92/56)

Sammendrag

Artikel 3, stk. 1, andet afsnit, og artikel 4, stk. 4, i Raadets direktiv 75/129 om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivninger vedroerende kollektive afskedigelser, som aendret ved direktiv 92/56, skal fortolkes saaledes, at de undtagelser, som fastsaettes i disse bestemmelser, ikke omfatter kollektive afskedigelser, der foretages samme dag, som arbejdsgiveren har indgivet konkursbegaering og har standset virksomhedens aktiviteter, naar den kompetente ret efterfoelgende og uden anden udsaettelse end den, der foelger af rettens berammelsestid, paa baggrund af konkursbegaeringen afsiger konkursdekret, som i visse forhold har retsvirkninger fra og med dagen for indgivelsen af konkursbegaeringen.

Dommens præmisser

1 Ved beslutning af 4. juli 1997, indgaaet til Domstolen den 9. juli 1997, har Civilretten i Hilleroed i medfoer af EF-traktatens artikel 177 stillet et spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 3, stk. 1, andet afsnit, og artikel 4, stk. 4, i Raadets direktiv 75/129/EOEF af 17. februar 1975 om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivninger vedroerende kollektive afskedigelser (EFT L 48, s. 29), som aendret ved Raadets direktiv 92/56/EOEF af 24. juni 1992 (EFT L 245, s. 3, herefter »direktivet«).

2 Spoergsmaalet stilles i en tvist mellem Dansk Metalarbejderforbund som mandatar for John Lauge m.fl. (herefter »Dansk Metalarbejderforbund«) og Loenmodtagernes Garantifond (herefter »Garantifonden«), idet John Lauge og ni andre medarbejdere ved det danske selskab Ideal-Line A/S har kraevet betaling af 30 dages loen, som de haevder, at deres arbejdsgiver skylder dem, fordi selskabet ikke har overholdt varslingsloven, lov nr. 414 af 1. juni 1994, som gennemfoerer direktivet i dansk ret.

3 I direktivets artikel 3 bestemmes:

»1. Arbejdsgiveren er forpligtet til skriftligt at meddele den kompetente offentlige myndighed enhver plan om kollektive afskedigelser.

Medlemsstaterne kan dog fastsaette, at arbejdsgiveren i tilfaelde af paataenkte kollektive afskedigelser, der skyldes standsning af en virksomheds aktiviteter som foelge af en retsafgoerelse, ikke skal give den kompetente offentlige myndighed skriftlig meddelelse, medmindre denne anmoder herom.

...«

4 I direktivets artikel 4 fastsaettes:

»1. Planlagte kollektive afskedigelser, som er meddelt den kompetente offentlige myndighed, faar virkning tidligst 30 dage efter den i artikel 3, stk. 1, fastsatte meddelelse, med forbehold af de bestemmelser, der gaelder for individuelle rettigheder med hensyn til opsigelsesvarsler.

...

4. Medlemsstaterne er ikke forpligtet til at anvende denne artikel paa kollektive afskedigelser, der skyldes standsning af en virksomheds aktiviteter som foelge af en retsafgoerelse.«

5 Direktivet er gennemfoert i dansk ret ved lov nr. 414 af 1. juni 1994. Loven indeholder en undtagelse som omhandlet i direktivets artikel 3, stk. 1, andet afsnit, og artikel 4, stk. 4.

6 Den 2. november 1994 indgav Ideal-Line A/S begaering til Skifteretten i Faaborg om, at selskabet maatte blive erklaeret konkurs som foelge af selskabets insolvens.

7 Samme dag blev samtlige timeloennede ansatte ved Ideal-Line A/S mundtligt informeret om, at de var fritstillet fra og med udgangen af den 2. november 1994. Fra dette tidspunkt ophoerte selskabets aktiviteter. De mundtlige opsigelser blev bekraeftet ved skrivelser af 3. november 1994.

8 Den 8. november 1994 afsagde Skifteretten i Faaborg konkursdekret med den 2. november 1994 som fristdag. I dansk ret regnes retsvirkningerne af konkursen for en raekke forholds vedkommende fra fristdagen.

9 Afskedigelserne blev ikke varslet til den kompetente offentlige myndighed i Danmark for saadanne varslinger i henhold til direktivet, Arbejdsmarkedsraadet, idet afskedigelserne skete under henvisning til, at arbejdsgiveren havde indgivet konkursbegaering.

10 Ti af selskabets ansatte var imidlertid af den opfattelse, at afskedigelserne burde have vaeret genstand for en saadan varsling, og kraevede saaledes 30 dages loen som erstatning for manglende overholdelse af de bestemmelser, der fandt anvendelse.

11 Disse ansatte anmodede Garantifonden om at daekke det naevnte krav mod arbejdsgiveren i medfoer af lov nr. 77 af 12. februar 1988 om Loenmodtagernes Garantifond, som aendret ved lov nr. 380 af 6. juni 1991, som gennemfoerer Raadets direktiv 80/987/EOEF af 20. oktober 1980 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfaelde af arbejdsgiverens insolvens (EFT L 283, s. 23).

12 Garantifonden afviste kravet under henvisning til, at Ideal-Line A/S ikke havde pligt til at varsle afskedigelserne til Arbejdsmarkedsraadet, idet John Lauge m.fl. reelt var blevet afskediget ved standsningen af arbejdsgiverens aktiviteter som foelge af en retsafgoerelse, nemlig konkursen.

13 Den 11. april 1995 anlagde Dansk Metalarbejderforbund paa vegne John Lauge m.fl. sag mod Garantifonden ved Civilretten i Hilleroed for at faa fastslaaet, at opsigelsen af de paagaeldende ikke var sket som foelge af en retsafgoerelse, hvilket i henhold til direktivets artikel 3, stk. 1, andet afsnit, er en betingelse for, at den undtagelse, som fastsaettes i direktivet, kan finde anvendelse.

14 Idet Civilretten i Hilleroed har fundet, at afgoerelsen af sagen kraever en fortolkning af direktivet, har den udsat sagen og forelagt Domstolen foelgende spoergsmaal:

»Omfatter begrebet 'kollektive afskedigelser, der skyldes standsning af en virksomheds aktiviteter som foelge af en retsafgoerelse', jf. artikel 3.1, 2. afsnit og artikel 4.4 i direktiv 75/129/EOEF, som aendret ved direktiv 92/56/EOEF, den situation, hvor de kollektive afskedigelser foretages samme dag, som arbejdsgiveren har indgivet konkursbegaering og har standset virksomhedens aktiviteter, naar skifteretten efterfoelgende og uden anden udsaettelse, end den der foelger af skifterettens berammelsestid, afsiger konkursdekret paa baggrund af konkursbegaeringen med konkursbegaeringens dato som fristdag?«

15 Med dette spoergsmaal har den nationale ret naermere bestemt spurgt, om direktivets artikel 3, stk. 1, andet afsnit, og artikel 4, stk. 4, skal fortolkes saaledes, at de undtagelser, disse bestemmelser fastsaetter, omfatter kollektive afskedigelser, der foretages den samme dag, som arbejdsgiveren har indgivet konkursbegaering og har standset virksomhedens aktiviteter, naar den kompetente ret efterfoelgende og uden anden udsaettelse end den, der foelger af rettens berammelsestid, paa baggrund af konkursbegaeringen afsiger konkursdekret, som i visse forhold har retsvirkninger fra og med dagen for indgivelsen af konkursbegaeringen.

16 Det er Garantifondens opfattelse, at dette spoergsmaal skal besvares bekraeftende. Den har gjort gaeldende, at de kollektive afskedigelser, som er genstand for hovedsagen, direkte er omfattet af ordlyden af direktivets artikel 3, stk. 1, andet afsnit, og artikel 4, stk. 4, selv om afskedigelserne er foretaget foer konkursdekretets afsigelse. Da Ideal-Line A/S er insolvent, har konkursen vaeret en realitet fra det tidspunkt, hvor konkursbegaeringen blev indgivet. Den omstaendighed, at konkursdekretet ikke blev afsagt paa den dag, da konkursbegaeringen blev indgivet, skyldes udelukkende skifterettens berammelsestid, som medfoerer, at begaeringen ikke kan behandles straks. Det er i oevrigt af denne grund, at det i dansk ret er bestemt, at retsvirkningerne af konkursen for en raekke forholds vedkommende regnes fra fristdagen.

17 Garantifonden har endvidere gjort gaeldende, at en formaalsfortolkning af direktivet maa foere til, at den situation, der foreligger i hovedsagen, skal ligestilles med tilfaelde, hvor afskedigelserne er sket efter, at konkursdekretet er afsagt. I begge tilfaelde skyldes afskedigelserne, at det er noedvendigt at standse virksomhedens aktiviteter, naar de er tabsgivende, og arbejdsgiveren er insolvent, saaledes at arbejdsgiverens bo maa tages under konkursbehandling.

18 Det bemaerkes, at ordlyden af direktivets artikel 3, stk. 1, andet afsnit, og artikel 4, stk. 4, klart angiver, at standsningen af virksomhedens aktiviteter og de kollektive afskedigelser ikke maa finde sted foer afsigelsen af retsafgoerelsen, der i et tilfaelde som det, der foreligger i hovedsagen, er et konkursdekret. Det forhold, at det er fastsat i den nationale ret, at retsvirkningerne af konkursen for en raekke forholds vedkommende regnes fra fristdagen, paavirker ikke denne konklusion.

19 Denne fortolkning stoettes af direktivets formaal. Det fremgaar af foerste betragtning til direktivet, at det har til formaal at beskytte arbejdstagerne i tilfaelde af kollektive afskedigelser. Som Kommissionen har anfoert, er dette formaal blevet bestyrket ved den med direktiv 92/56 indfoerte aendring, hvorefter direktivet nu ogsaa finder anvendelse i tilfaelde, hvor standsningen af aktiviteterne sker som foelge af en retsafgoerelse, bortset fra den undtagelsesmulighed, som fremgaar af direktivets artikel 3, stk. 1, andet afsnit, og artikel 4, stk. 4. For ikke at bringe virkeliggoerelsen af direktivets grundlaeggende formaal i fare maa undtagelsen fortolkes snaevert.

20 Paa grundlag af ovenstaaende maa det stillede spoergsmaal besvares saaledes, at direktivets artikel 3, stk. 1, andet afsnit, og artikel 4, stk. 4, skal fortolkes saaledes, at de undtagelser, som fastsaettes i disse bestemmelser, ikke omfatter kollektive afskedigelser, der foretages samme dag, som arbejdsgiveren har indgivet konkursbegaering og har standset virksomhedens aktiviteter, naar den kompetente ret efterfoelgende og uden anden udsaettelse end den, der foelger af rettens berammelsestid, paa baggrund af konkursbegaeringen afsiger konkursdekret, som i visse forhold har retsvirkninger fra og med dagen for indgivelsen af konkursbegaeringen.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

21 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN

(Sjette Afdeling)

vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Civilretten i Hilleroed ved beslutning af 4. juli 1997, for ret:

Artikel 3, stk. 1, andet afsnit, og artikel 4, stk. 4, i Raadets direktiv 75/129/EOEF af 17. februar 1975 om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivninger vedroerende kollektive afskedigelser, som aendret ved direktiv 92/56/EOEF af 24. juni 1992, skal fortolkes saaledes, at de undtagelser, som fastsaettes i disse bestemmelser, ikke omfatter kollektive afskedigelser, der foretages samme dag, som arbejdsgiveren har indgivet konkursbegaering og har standset virksomhedens aktiviteter, naar den kompetente ret efterfoelgende og uden anden udsaettelse end den, der foelger af rettens berammelsestid, paa baggrund af konkursbegaeringen afsiger konkursdekret, som i visse forhold har retsvirkninger fra og med dagen for indgivelsen af konkursbegaeringen.