FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT

SIR GORDON SLYNN

fremsat den 2. juni 1988 ( *1 )

Høje Domstol.

Ved stævning af 28. april 1987 har Syndicat des libraires de Normandie ved tribunal de grande instance d'AIençon anlagt sag mod selskabet L'Aigle distribution, centre Leclerc, Saint Sulpice sur Risle, fordi selskabet havde solgt bøger til priser, der var lavere end dem, der var tilladt i henhold til artikel 1 i den franske lov nr. 81-766 af 10. august 1981, som ændret ved lov nr. 85-500 af 29. maj 1985. Ifølge disse bestemmelser skal forlæggere og importører af bøger fastsætte en detailpris for de bøger, de udgiver eller importerer. Ifølge bestemmelserne skal detailhandlerne (med visse undtagelser) anvende detailpriser, der udgør mellem 95 og 100% af den af forlæggeren eller importøren fastsatte pris. Ved reimport af bøger, der oprindelig er udgivet i Frankrig, skal den af importøren fastsatte detailpris ifølge lovens artikel 1, stk. 5, være lig med eller højere end den af forlaget fastsatte. Efter Domstolens dom i sag 229/83, Association des centres distributeurs Edouard Leclerc mod »Au blé vert« SARL (Smi. 1985, s. 1, »Leclerc-bog-sagen«) blev der i lov nr. 85-500 indsat et stykke 6 i artikel 1, hvorefter stk. 5 ikke finder anvendelse på bøger, der er importeret fra en af EØF's medlemsstater, medmindre det — navnlig såfremt den pågældende bog ikke rent faktisk er blevet bragt i handelen i den pågældende stat — godtgøres, at formålet har været at omgå bestemmelserne, hvorefter detailprisen skal udgøre mellem 95 og 100% af den af forlaget eller importøren fastsatte pris.

Aigle distribution har anerkendt de påståede forhold, men har for den nationale ret gjort gældende, at den franske lovgivning var i strid med fællesskabsretten. Følgelig har den nationale ret anmodet Domstolen om en præjudiciel afgørelse af følgende præjudicielle spørgsmål:

1) Fremmer en enkelt virksomhedskategoris eneret til fri prisfastsættelse oprettelsen af lukkede eller kontrollerede distributionsnet, hvilket er i strid med de samlede bestemmelser i Traktatens artikler 3, litra f), 5 og 85 eller i det mindste med deres tilsigtede virkning?

2) Er de beføjelser, som ifølge fransk lov indrømmes visse virksomheder, nemlig forlagene, i strid med Traktatens artikel 86, subsidiært artikel 85, eller i det mindste med deres tilsigtede virkning, for så vidt som salgsprisen fastsættes inden for en enkelt branche på grundlag af økonomiske kriterier, som er uafhængige af de frie markedskræfter?

Aigle distribution har foreslået, at spørgsmålene besvares bekræftende. Ifølge Den Franske Republik og Kommissionen bør spørgsmålene besvares benægtende, når henses til »fællesskabsrettens nuværende udviklingstrin«.

I Leclerc-bogsagen, der vedrørte artikel 1 i lov nr. 81-766 i dens oprindelige affattelse fastslog Domstolen bl. a.: »På fællesskabsrettens nuværende udviklingstrin forbyder Traktatens artikel 5, stk. 2, sammenholdt med artikel 3, litra f), og artikel 85 ikke medlemsstaterne at vedtage en lov, hvorefter detailsalgsprisen for bøger skal fastsættes af forlæggeren eller importøren af en bog og anvendes af enhver detailhandler, såfremt loven respekterer Traktatens øvrige udtrykkelige bestemmelser, herunder navnlig bestemmelserne vedrørende de frie varebevægelser«.

Denne afgørelse blev bekræftet, for så vidt angår den oprindelige affattelse af artikel 1, i Domstolens dom i sag 299/83 (Leclerc mod Syndicat des libraires de Loire-Océan, Sml. 1985, s. 2515; se også sag 95/84, Darras et Tostain, dom af 10. juli 1986, Sml. s. 2253).

I sag 355/85, Cognet, hvori der blev afsagt dom den 23. oktober 1986 (Sml. s. 3231), blev artikel 1 i den ændrede affattelse anfægtet med den begrundelse, at bestemmelsen indebar en forskelsbehandling, idet importørerne ifølge bestemmelsen frit kunne fastsætte priserne for bøger udgivet i Frankrig og reimporteret fra en anden medlemsstat, mens prisfastsættelsen for bøger udgivet i Frankrig uden efterfølgende eksport /reimport fortsat var overladt til forlæggeren. Domstolen tilbageviste denne kritik, idet den fastslog, at »hverken EØF-Traktatens artikel 7 eller andre af EØF-Traktatens bestemmelser eller principper finder anvendelse på en forskelsbehandling, som rammer enhver detailhandler i henhold til en lovgivning, hvorefter forlæggeren eller importøren af en bog fastsætter detailsalgsprisen, og hvorefter er fri prisdannelse for bøger udgivet og trykt i den pågældende medlemsstat, når de genindføres efter forudgående eksport til en anden medlemsstat, mens den af forlæggeren fastsatte salgspris er bindende, når der er tale om bøger, som i forbindelse med deres afsætning ikke har overskredet nogen grænse inden for Fællesskabet«.

Domstolen kom til samme resultat i sag 168/86, Yvette Rousseau, dom af 25. februar 1987 (Sml. s. 995), og i sag 160/86, Verbrugge, dom af 9. april 1987 (Sml. s. 1783).

I den foreliggende sag gøres det gældende, at den franske lov er i strid med EØF-Traktatens artikler 85 og /eller 86, idet den gør det lettere for virksomhederne at handle i strid med disse bestemmelser. Det gøres gældende, at en medlemsstats lovgivning kan være i strid med Traktatens artikler 85 og /eller 86, sammenholdt med artiklerne 3, litra f), og 5, såfremt den begunstiger eller i tilstrækkelig grad muliggør en konkurrencebegrænsende adfærd fra virksomheders side. Det fremgår af Domstolens faste praksis, at skønt artiklerne 85 og 86 retter sig til virksomheder, følger det dog af Traktaten, at medlemsstaterne ikke må indføre eller opretholde foranstaltninger, som kan ophæve den tilsigtede virkning af denne bestemmelse, jfr. præmis 31 i dommen i sag 13/77 (Inno mod ATAB, Sml. 1977, s. 2115, 2143), præmis 71 i dom af 30. april 1986 i de forenede sager 209 til 213/84 (Anklagemyndigheden mod Asjes, Sml. s. 1425), præmis 10 i dom af 1. oktober 1987 i sag 311/85 (Vereniging van Vlaamse Reisbureaus mod Sociale Dienst, Sml. s. 3801), og præmis 23 i dom af 3. december 1987 i sag 136/86 (BNIC mod Aubert, Sml. s. 4789). En medlemsstat tilsidesætter denne forpligtelse, såfremt den fremtvinger eller begunstiger aftaler, vedtagelser eller samordnet praksis, der strider mod artikel 85, eller forlener dem med større gennemslagskraft, jfr. præmis 72 i Asjes-dommen og præmis 10 i Vlaamse Reisbureaus-dommen.

Man kan også tillægge det argument en vis betydning, hvorefter den nationale lovgivning måske ikke er i strid med fællesskabsretten, men giver virksomhederne en magt, som de kan misbruge i strid med fællesskabsretten, navnlig artiklerne 85 og 86, såsom enekompetence i henhold til loven til konformitetskontrol af motorkøretøjer, som var genstand for sag 26/75, General Motors (Sml. 1975, s. 1367) og sag 226/84, British Leyland, dom af 11. november 1986 (Sml. s. 3263). Det tilkommer den nationale dommer at tage stilling til spørgsmålet, om virksomhederne i strid med artiklerne 85 eller 86 har misbrugt deres beføjelser i henhold til loven.

Hvis det i den foreliggende sag var godtgjort, at virksomhederne havde udvist en adfærd i strid med artiklerne 85 og /eller 86, for så vidt angår fastsættelsen af de franske bogpriser, og hvis det var godtgjort, at denne adfærd var forårsaget eller lettet af den omhandlede nationale lovgivning, eller måske end ikke forebygget eller kontrolleret af den nationale lovgivning, kunne der være grund til at tvivle om, hvorvidt denne nationale lovgivning var forenelig med EØF- Traktatens artikler 3, litra f), 5 og 85 eller 86.

Det tilkommer imidlertid den nationale ret at tage stilling til disse faktiske omstændigheder. De to forelagte spørgsmål hviler på den opfattelse, at visse virksomheder har udvist konkurrencebegrænsende adfærd. Det fastslås ikke i forelæggelseskendelsen, at der findes lukkede eller kontrollerede distributionsnet, og om de, i så fald, skyldes aftaler eller samordnet praksis i strid med Traktatens artikel 85 (første spørgsmål). Det fastslås heller ikke, at der er tale om en dominerende stilling eller misbrug heraf, der er i strid med Traktatens artikel 86, eller et kartel eller samordnet praksis vedrørende prisfastsættelse i strid med artikel 85 (andet spørgsmål). Det fremgår heller ikke af forelæggelseskendelsen, at den omhandlede nationale lovgivning fremtvinger eller fremmer en sådan adfærd eller forlener den med større gennemslagskraft, idet det ikke fastslås, at loven har forårsaget den forbudte adfærd.

Det følger heraf, at det spørgsmål, der rejses i forelæggelseskendelsen, i det væsentlige er det samme som det, Domstolen behandlede i forhold til artiklerne 85 og 86 i Lec-lerc-bogsagen. Da der under sagen ikke er fremkommet nye relevante oplysninger, må Domstolens argumentation i den nævnte sag samt dens afgørelse, navnlig punkt 1 i domskonklusionen, fortsat finde anvendelse. Efter min opfattelse skal de forelagte præjudicielle spørgsmål besvares i overensstemmelse med Domstolens dom i Leclerc-bogsagen, navnlig punkt 1 i domskonklusionen.

Jeg skal herefter foreslå, at de præjudicielle spørgsmål besvares således:

»På fællesskabsrettens nuværende udviklingstrin forbyder Traktatens artikel 5, stk. 2, sammenholdt med artikel 3, litra f), artikel 85 og 86, ikke medlemsstaterne at vedtage en lov, hvorefter detailprisen for bøger skal fastsættes af forlæggeren eller importøren af en bog og anvendes af enhver detailhandler, såfremt loven respekterer Traktatens øvrige udtrykkelige bestemmelser, herunder navnlig bestemmelserne vedrørende de frie varebevægelser.«

Kommissionens og den franske regerings omkostninger kan ikke godtgøres, og det tilkommer den nationale ret at træffe afgørelse om omkostningerne i hovedsagen.

( *1 ) – Oversat fra engelsk.