DOMSTOLENS DOM AF 11 JULI 1985. - CINETHEQUE SA M. FL. MOD FEDERATION NATIONALE DES CINEMAS FRANCAIS. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE INDGIVET AF TRIBUNAL DE GRANDE INSTANCE DE PARIS. - UDBREDELSE AF FILM I INDSPILNINGER PAA VIDEOKASSETTEBAAND M.M. : NATIONALE FORBUD. - FORENEDE SAGER 60 OG 61/84.



Samling af Afgørelser 1985 side 02605

spansk specialudgave side 00909

svensk specialudgave side 00295

finsk specialudgave side 00305



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

1 . Frie varebevaegelser _ kvantitative restriktioner _ foranstaltninger med tilsvarende virkning _ forbud mod samtidig udnyttelse af filmvaerker ved fremvisning i biografer og udbredelse af indspilninger paa videokassetter _ tilladelighed _ betingelser

( EOEF-traktaten , art . 30 )

2 . Faellesskabsret _ principper _ grundlaeggende rettigheder _ haandhaevelse ved Domstolen _ en national lovs forenelighed med Den europaeiske Menneskerettighedskonvention _ ingen efterproevelse ved Domstolen _

Sammendrag

1 . Traktatens artikel 30 finder ikke anvendelse paa en national lovgivning , hvori det om overgangen fra én udbredelsesform for film til en anden er bestemt , at der i et vist begraenset tidsrum gaelder et forbud mod , at filmvaerkerne samtidig fremvises i biografer og udbredes i indspilninger paa videokassetter . Det er dog herved en betingelse , at dette forbud uden forskel omfatter baade indenlandsk fremstillede og indfoerte videokassetter , og at de hindringer , som ordningens anvendelse eventuelt vil kunne medfoere for samhandelen inden for Faellesskabet , ikke gaar videre end noedvendigt for i et begraenset tidsrum efter et filmvaerks foerste udbredelse at give fremvisningen i biografer af filmvaerker , uanset oprindelse , fortrinsstilling i forhold til andre udbredelsesformer .

2 . Det tilkommer vel Domstolen at sikre , at de grundlaeggende rettigheder beskyttes i faellesskabsretlig sammenhaeng , men Domstolen har ikke af den grund adgang til at afgoere , om en national lov , der regulerer et omraade , paa hvilket den nationale lovgiver er kompetent , er i overensstemmelse med Den europaeiske Menneskerettighedskonvention .

Dommens præmisser

1 Ved to kendelser af 15 . februar 1984 , indgaaet til Domstolen den 7 . marts s.aa ., har Tribunal de grande instance de Paris i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt Domstolen tre i de to sager enslydende spoergsmaal vedroerende fortolkningen af traktatens artikler 30 , 34 , 36 og 59 med henblik paa herigennem at kunne afgoere , om den franske lovgivning om udbredelsen af filmvaerker er forenelig med disse traktatbestemmelser .

2 Den franske lov nr . 82-652 af 29 . juli 1982 om audio-visuel kommunikation ( Journal Officiel de la République Française af 20.7.1982 , s . 2431 ) indeholder i artikel 89 en bestemmelse om , at kopier og navnlig indspilninger paa videokassetter eller videoplader af film , der fremvises i biografer , foerst efter udloebet af et tidsrum paa mellem seks og atten maaneder , hvilket tidsrum fastsaettes ved dekret , kan saelges eller udlejes til private . I samme artikel bestemmes , at naevnte tidsrum skal regnes fra udstedelsen af fremvisningstilladelse , samt at der er mulighed for dispensation i det enkelte tilfaelde efter regler , der fastsaettes ved dekret .

3 Naevnte tidsrum blev ved gennemfoerelsesdekret af 4 . januar 1983 fastsat til et aar . Det fremgaar af forelaeggelseskendelserne , at denne lovgivning sammen med de tidligere udstedte regler om programfoering af film i tv for de forskellige former for udbredelse af filmvaerker giver foelgende raekkefoelge : foerst fremvisning i biografer , derefter afspilninger paa videokassetter og videoplader , og endelig udsendelse i tv . I kendelserne oplyses det , at det er muligt at anvende disse regler mere lempeligt i kraft af den adgang , kulturministeren har til at dispensere fra kravet om et tidsrum paa ét aar , efter hoering af en kommission bestaaende af otte medlemmer , af hvilke to repraesenterer udgiverne af videokassetter og videoplader . Ifoelge gennemfoerelsesdekretet skal der ved bevilling af dispensation henses til , hvilke resultater den kommercielle udnyttelse af filmvaerket har givet ved fremvisning i biografer .

4 Tvisten i hovedsagen drejer i sag 60/84 om udbredelse af filmen »Furyo« , der er fremstillet af det engelske selskab Glinwood Films Ltd , London . Dette overdrog i marts 1983 eneretten til udnyttelse af denne film i biografer til et fransk selskab AAA . Der blev givet fremvisningstilladelse til filmen , jfr . artikel 89 i lov nr . 82-652 , den 28 . juni 1983 . En maaned senere overdrog Glinwood eneretten til fremstilling og markedsfoering fra den 1 . oktober 1983 af indspilninger paa videokassetter af naevnte film for Belgien , Frankrig og Schweiz , til et andet fransk selskab , SA Cinéthèque . Cinéthèque forpligtede sig til at betale Glinwood 500 000 FF i licensafgift . Cinéthèque paabegyndte efter desuden at have indhentet samtykke fra AAA faktisk at fremstille og markedsfoere filmen i indspilninger paa videokassetter fra den aftalte dato . Virksomheden hermed blev i oktober 1983 afbrudt , efter at den franske biografsammenslutning ( Fédération Nationale des Cinémas Français ) under en sag om foreloebige forholdsregler havde fremsat begaering om og faaet tilladelse til at lade foretage arrest i alle de videoindspilninger af filmen »Furyo« , som Cinéthèque havde bragt i handelen , og som var udbudt til salg af videreforhandlere og detailhandlere . Cinéthèque og Glinwood Ltd . har ved Tribunal de grande instance de Paris anlagt sag med paastand dels om ophaevelse af arresten dels om , at det statueres , at bestemmelserne i artikel 89 i lov nr . 82-652 og i gennemfoerelsesdekretet af 4 . januar 1983 strider mod EOEF-traktatens artikler 30-36 og 59 .

5 I sag 61/84 drejer tvisten i hovedsagen sig om udbredelsen af filmen »Le Marginal« , der er fremstillet af to franske selskaber , nemlig Cérito Films og Films Ariane . Disse selskaber har til det franske selskab Editions René Chateau SARL overdraget retten til at udgive , udnytte og saelge indspilninger af naevnte film paa videokassetter fra senest 15 . januar 1984 og har herfor opnaaet et vederlag paa 1,5 millioner FF samt royalties paa 20% af indtaegterne fra over 20 000 solgte videoindspilninger af filmen . Kontrakten herom gjaldt for Belgien , Frankrig , Luxembourg og Schweiz . Filmen havde den 27 . oktober 1983 premiere udelukkende i de tre parisiske biografer , der tilhoerer selskabet Hollywood Boulevard Diffusion _ Michel Fabre , og samme dato blev der udstedt fremvisningstilladelse for filmen . Den 20 . december 1983 gav Cérito Films imidlertid sit samtykke til at Editions René Chateau straks gik i gang med at udbrede filmen i indspilninger paa videokassetter , idet det var konstateret , at der i Frankrig solgtes piratindspilninger af filmen . René Chateau gik faktisk paa det tidspunkt i samarbejde med Hollywood Boulevard i gang med at udbrede indspilninger paa videokassettebaand af filmen . Efter begaering fra den franske biografsammenslutning blev der under en sag om forloebige forholdsregler den 27 . december 1983 afsagt kendelse om forbud mod , at de to selskaber udbredte filmen med henblik paa salg eller udlejning til private i indspilninger paa videokassetter eller videoplader , samt fastsat boeder for overtraedelse af forbudet . Editions René Chateau og Hollywood Boulevard har anlagt sag ved Tribunal de grande instance de Paris med paastand dels om ophaevelse af dette forbud dels om , at det statueres , at bestemmelserne i artikel 89 i lov nr . 82-652 og i gennemfoerelsesdekretet af 4 . januar 1983 strider mod EOEF-traktatens artikler 30-36 og 59 .

6 Med henblik paa loesningen af disse problemer har Tribunal de grande instance de Paris i de to sager forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal :

»1 ) Er bestemmelserne i artikel 89 i den franske lov af 29 . juli 1982 om udbredelse af filmvaerker , som suppleret ved dekret af 4 . januar 1983 , hvori det om overgangen fra én udbredelsesform til en anden er bestemt , at der _ naar bortset fra tilfaelde , hvori der er meddelt dispensation _ i et aar gaelder et forbud mod , at et vaerk samtidig fremvises i biografer og udbredes i indspilninger paa videokassetter , forenelige med Rom-traktatens artikler 30 og 34 om frie varebevaegelser?

2)Er de naevnte nationale bestemmelser forenelige med Rom-traktatens artikel 59 om fri udveksling af tjenesteydelser?

3)Saafremt det foerste eller det andet af de ovenfor gengivne spoergsmaal besvares benaegtende , er reglerne i artikel 89 i lov af 29 . juli 1982 og dekret af 4 . januar 1983 , da forenelige med bestemmelserne i Rom-traktatens artikel 36 om undtagelser fra traktatens artikler 30 og 34?«

7 Den nationale ret oensker med disse spoergsmaal at blive gjort bekendt med , hvorledes artiklerne 30 , 34 , 36 og 59 i traktaten skal fortolkes for at kunne afgoere , om der efter disse bestemmelser i en national lov , der indeholder bestemmelser om den raekkefoelge , hvori overgangen fra en form for udbredelse af film til en anden skal ske , gyldigt kan fastsaettes et forbud mod , at filmene i et aar samtidig fremvises i biografer og udbredes i indspilninger paa videokassetter .

8 Indledningsvis maa det undersoeges , om traktatens bestemmelser om fri udveksling af tjenesteydelser og navnlig bestemmelserne i artikel 59 har betydning ved vurderingen af , om en saadan national lovgivning er forenelig med faellesskabsretten .

9 Filmvaerker er kunstvaerker , der kan udbredes offentligt enten direkte som f.eks . ved udsendelse i tv eller fremvisning i biografer , eller indirekte ved udbredelse af billedbaerere som videokassetter . I det sidstnaevnte tilfaelde falder budskabet til publikum sammen med udbredelsen af vaerkets fysiske baerer .

10 Den bestemmelse i den franske lov , der har givet anledning til de to hovedsager , indeholder et forbud mod »udnyttelse« af et filmvaerk i forskellige former for afspilninger , navnlig paa videokassetter . Det vil derfor kunne vaere et spoergsmaal , om dette forbud gaelder en ordre om fremstilling af saadanne videokassetter , ogsaa selv om forbudet ikke omfatter en simpel overdragelse af en licens , der ikke straks efterfoelges af fremstilling af videokassetter . Det maa herved fremhaeves , at den virksomhed , ved hvilken videokassetter fremstilles , ikke kan anses for »tjenesteydelser« i den i traktaten forudsatte betydning , idet den virksomhed , producenten af disse varer udfoerer , umiddelbart foerer til fremstilling af en fysisk genstand , der i oevrigt er klassificeret i den faelles toldtarif ( under pos . 37.07 ). Ifoelge artikel 60 i traktaten betragtes de ydelser , der udfoeres mod betaling , »i det omfang de ikke omfattes af bestemmelserne vedroerende den frie bevaegelighed for varer« , som tjenesteydelser .

11 Af det anfoerte foelger , at de spoergsmaal , den nationale ret har rejst , alene skal vurderes i lyset af traktatens artikler 30-36 .

12 Parterne har under sagen navnlig beskaeftiget sig med virkningerne af den omhandlede nationale lovgivning for indfoerslerne af videokassetter og handelen med indfoerte videokassetter paa det nationale omraade . Den franske regering har anfoert , at forbudet ifoelge den franske lov ikke omfatter udfoersel af videokassetter , idet det er uden betydning for lovens formaal , om der udfoeres afspilninger paa videokassetter af film , der fremvises i biografer paa fransk omraade til andre medlemsstater . Efter den franske regerings opfattelse har den nationale ret i den ene af hovedsagerne anvendt loven forkert i det omfang , den har tilladt arrest i videokassetter bestemt til eksport . Den franske regering har i den forbindelse bemaerket , at loven er af nyere dato .

13 Paa baggrund heraf skal undersoegelsen af den omtvistede nationale lovgivning kun gennemfoeres i det omfang , den kan faa virkning for indfoerslen af videokassetter og handelen med indfoerte videokassetter .

14 De sagsoegende selskaber og intervenienterne i hovedsagen , det vil sige Cinéthèque og Glinwood Films , Editions René Chateau og Hollywood Boulevard , Téléfrance og Discophile Club de France , har i den forbindelse fremhaevet , at en lovgivging som den i Frankrig gaeldende bevirker en indskraenkning af samhandelen i Faellesskabet , idet dens anvendelse udgoer en hindring for , at visse varer kan udbydes til salg paa det nationale omraade , selv om de kan bevaege sig frit paa andre medlemsstaters omraade . En saadan hindring for samhandelen inden for Faellesskabet kan ikke i henhold til traktatens artikel 36 vaere begrundet i hensynet til beskyttelse af industriel og kommerciel ejendomsret eller navnlig af hensynet til ophavsret , idet den person , der er indehaver af en saadan ret til filmvaerker , netop i kraft af denne lovgivning er afskaaret fra at udoeve de rettigheder , der tilkommer ham i kraft af denne ret .

15 Sagsoegte i hovedsagen , den franske biografsammenslutning har gjort gaeldende , at den omtvistede lovgivning uden forskel finder anvendelse paa indfoerte og indenlandskevarer , at den er blevet vedtaget , fordi der ikke findes faellesskabsregler paa omraadet , der udelukkende henhoerer under medlemsstaternes kompetence , samt at den er begrundet i hensynet til beskyttelsen af almenvellet . Der drejer sig nemlig om at beskytte filmkulturen , og en saadan beskyttelse er noedvendig som foelge af den hastige udvikling af andre former for udbredelse af film .

16 Den franske regering har indtaget et tilsvarende standpunkt og har anfoert , at de omtvistede regler er del af et regelsaet , ved hvilket der indfoeres en tidsmaessig raekkefoelge for udnyttelsen af filmvaerker i forskellig form , saaledes at fremvisning i biografer faar en fortrinsstilling . Der findes i forvejen i Frankrig regler om tv-udsendelse af film i de for de nationale tv-selskaber gaeldende koncessionsbetingelser , og det har vaeret formaalet med artikel 89 i lov nr . 82-652 at bringe samme ordning i anvendelse for videoudnyttelsen , idet der i oevrigt herved er blevet tale om en kortere forbudsperiode . Saadanne regler er noedvendige for at sikre fortsat filmproduktion , der foerst og fremmest henter sine indtaegter fra fremvisning i biografer ( 80% ), mens indtaegterne fra andre former for udnyttelse er meget smaa . Filmfremvisning i biografer er saaledes hovedbetingelsen for rentabiliteten inden for filmvirksomhed , og dermed for selve filmfremstillingen .

17 Den franske regering har tilfoejet , at det ville have vaeret muligt at udsaette udnyttelsen ved hjaelp af indspilninger paa videokassetter eller videoplader ved at overlade det til indehaverne af rettigheder til filmene i de kontrakter , de afslutter , at aftale bindende frister . Men i en saadan frivillig ordning ville man ikke have kunnet tage hoejde for video-industriens stadigt stigende styrke eller for risikoen for , at uligheden i kontraktsforhold bliver saa stor , at regulering ved aftale ikke laengere slaar til .

18 Kommissionen har anfoert , at forbudet ifoelge den omhandlede nationale lovgivning mod salg i et aar af afspilninger paa videokassetter af film , der vises i biograferne , unaegtelig medfoerer hindringer for indfoerslen af videokassetter og videoplader , der lovligt er fremstillet og solgt i en anden medlemsstat eller er i fri omsaetning dér . Muligheden for at opnaa dispensation i henhold til det naevnte dekret af 4 . januar 1983 aendrer ikke herved . Men Kommissionen har dog gjort gaeldende , at visse hindringer for frie varebevaegelser kan vaere begrundet i hensyn af kulturel art under forudsaetning af , at de restriktioner , der bliver tale om , finder anvendelse uden forskel paa indenlandske og importerede varer , er udformet paa passende maade i forhold til det kulturelle formaal , der forfoelges , og udgoer det middel , der mindst haemmer samhandelen inden for Faellesskabet .

19 Kommissionen har efter anmodning fra Domstolen fremlagt forskellige oplysninger om forholdene i de oevrige medlemsstater . Det fremgaar heraf , at der ikke i de oevrige medlemsstater findes nogen lovgivning , der svarer til den omhandlede franske lovgivning . I de fleste medlemsstater har de erhvervsdrivende i filmbranchen indgaaet mere eller mindre vidtraekkende aftaler vedroerende det tidsrum , der skal hengaa mellem filmens foerste fremvisning i biografer og den senere udbredelse i form af videokassetter . Der er tale om tidsrum paa mellem tre og tolv maaneder , som oftest dog seks maaneder . I Forbundsrepublikken Tyskland og i Danmark kan film , til hvilke , der er bevilget forskellige former for stoette , ikke ifoelge regler , der er udstedt af de institutioner , der bevilger stoetten , bringes i handelen i indspilninger paa videokassetter , foer der er forloebet henholdsvis seks maaneder og et aar fra den foerste fremvisning i biografer i vedkommende land .

20 Foerst bemaerkes , at den i hovedsagerne omhandlede nationale lovgivning efter de oplysninger , der hermed foreligger , udgoer en regulering , som _ det vaere sig i form af afslutning af kontrakter eller udstedelse af love eller administrative regler _ genfindes i de fleste medlemsstater , og som har forskellig raekkevidde , idet formaalet dog i alle tilfaelde er at udskyde udbredelsen af film i indspilninger paa videokassetter nogle maaneder efter filmens foerste fremvisning i biografer , for herigennem at beskytte denne sidste udbredelsesform , der i forhold til udnyttelsen af indspilninger paa videokassetter anses for at vaere af helt afgoerende betydning for filmproduktionens rentabilitet . For det andet bemaerkes , at medlemsstaterne ifoelge traktaten principielt staar frit ved afgoerelsen af , om en saadan ordning er noedvendig , ligesom det er medlemsstaterne , der bestemmer , hvilken form der eventuelt skal gives denne ordning samt hvilke frister , der i givet fald skal vaere tale om .

21 Det bemaerkes herved , at formaalet med en saadan ordning ikke , naar den uden forskel finder anvendelse paa videokassetter , der er fremstillet paa det nationale omraade , og indfoerte videokassetter , har til formaal at dirigere handelsstroemmene ; den foerer ikke til en favorisering af den indenlandske produktion paa bekostning af produktionen i de oevrige medlemsstater , men rummer en tilskyndelse til filmproduktion .

22 Anvendelsen af en saadan ordning kan imidlertid medfoere hindringer for samhandelen inden for Faellesskabet med videokassetter , idet de forskellige medlemsstaters ordninger og vilkaarene for filmvaerkers foerste udbredelse i biografer kan vaere meget uensartede . Et af en saadan ordning omfattet forbud er derfor kun i overensstemmelse med traktatens grundsaetning om frie varebevaegelser , saafremt de af forbudet flydende hindringer for samhandelen inden for faellesskabet ikke er mere vidtgaaende end noedvendigt af hensyn til gennemfoerelsen af det tilsigtede maal , der maa vaere begrundet i henhold til Faellesskabsretten .

23 En saadan begrundelse kan ikke frakendes en national ordning , der med henblik paa fremme af produktion af filmvaerker uanset oprindelse har til formaal at begraense udbredelsen af disse foerst og fremmest til fremvisningen i biografer i et begraenset tidsrum efter filmvaerkets foerste udbredelse .

24 De spoergsmaal , Domstolen har faaet forelagt , maa derfor besvares med , at traktatens artikel 30 skal fortolkes saaledes , at den ikke finder anvendelse paa en national lovgivning , hvori det om overgangen fra én udbredelsesform for film til en anden er bestemt , at der i et vist begraenset tidsrum gaelder et forbud mod , at filmvaerkerne samtidig fremvises i biografer og udbredes i indspilninger paa videokassetter , naar dette forbud uden forskel omfatter videokassetter , der er fremstillet paa det nationale omraade og indfoerte videokassetter , og naar de hindringer , som ordningens anvendelse eventuelt vil kunne medfoere for samhandelen inden for Faellesskabet , ikke gaar videre end noedvendigt for i et begraenset tidsrum efter et filmvaerks foerste udbredelse at give fremvisningen i biografer af filmvaerker uanset disses oprindelse en fortrinsstilling for andre udbredelsesformer .

25 De sagsoegende selskaber og intervenienterne i hovedsagerne har endvidere gjort gaeldende , at artikel 89 i den franske lov om audiovisuel kommunikation kan vaere i strid med artikel 10 i den europaeiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlaeggende frihedsrettigheder , der indeholder en anerkendelse af ytringsfriheden , og dermed faktisk ogsaa i strid med faellesskabsretten .

26 Det tilkommer ganske vist Domstolen at sikre , at de grundlaeggende rettigheder beskyttes i faellesskabsretlig sammenhaeng , men Domstolen har ikke af den grund adgang til at afgoere , om en national lov _ der som tilfaeldet er i den foreliggende sag , omfatter et omraade , paa hvilket den nationale lovgiver er kompentent _ er i overensstemmelse med den europaeiske konvention .

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

27 De udgifter , der er afholdt af den tyske og den franske regering samt af Kommissionen for De europaeiske Faellesskaber , der har afgivet indlaeg for Domstolen , kan ikke godtgoeres . Da sagens behandling i forhold til hovedsagernes parter udgoer et led i de sager , der verserer for den nationale ret , tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger .

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN

vedroerende de spoergsmaal , der er forelagt den af Tribunal de grande instance de Paris ved kendelser af 15 . februar 1984 , for ret :

Traktatens artikel 30 finder ikke anvendelse paa en national lovgivning , hvori det om overgangen fra én udbredelsesform for film til en anden er bestemt , at der i et vist begraenset tidsrum gaelder et forbud mod , at filmvaerkerne samtidig fremvises i biografer og udbredes i indspilninger paa videokassetter , naar dette forbud uden forskel omfatter videokassetter , der er fremstillet paa det nationale omraade og indfoerte videokassetter , og naar de hindringer , som ordningens anvendelse eventuelt vil kunne medfoere for samhandelen inden for Faellesskabet , ikke gaar videre end noedvendigt for i et begraenset tidsrum efter et filmvaerks foerste udbredelse at give fremvisningen i biografer af filmvaerker uanset disses oprindelse en fortrinsstilling for andre udbredelsesformer .