Domstolen har endvidere fastslået, at de aktiviteter, der er nævnt som eksempler i artikel 3, stk. 2, første led, i direktiv 95/46, har til formål at fastlægge rækkevidden af de undtagelser, som er fastsat heri, således at denne undtagelse kun finder anvendelse på de aktiviteter, der er udtrykkeligt nævnt i bestemmelsen, eller som kan henføres til samme kategori (jf. dom af 6.11.2003, Lindqvist, C-101/01 , EU:C:2003:596 , præmis 44 ).

Det bemærkes i denne henseende, at de aktiviteter, der er nævnt som eksempler i bestemmelsen, under alle omstændigheder er statens eller statslige myndigheders aktiviteter og ikke vedrører området for den enkelte borgers aktiviteter (jf. dom af 6.11.2003, Lindqvist, C-101/01 , EU:C:2003:596 , præmis 43 , og af 16.12.2008, Satakunnan Markkinapörssi og Satamedia, C-73/07 , EU:C:2008:727 , præmis 41 ).

Undtagelsen, der er fastsat i artikel 3, stk. 2, første led, i direktiv 95/46, skal, for så vidt som den bevirker, at systemet med beskyttelse af personoplysninger fastsat ved dette direktiv ikke kan anvendes og således afviger fra det hovedformål, der ligger til grund for direktivet, om at sikre beskyttelsen af fysiske personers frihed og grundlæggende rettigheder i forbindelse med behandling af personoplysninger, nødvendigvis fortolkes strengt.

Artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning, der gør gennemførelsen af et søgsmål af en person, der hævder, at hans ret til beskyttelse af personoplysninger, der er sikret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger, er blevet krænket, betinget af en forudgående udtømning af de tilgængelige administrative retsmidler, på betingelse af, at de konkrete nærmere bestemmelser for udøvelse af disse retsmidler ikke i uforholdsmæssig grad berører retten til effektive retsmidler for en domstol. Det er bl.a. vigtigt, at den forudgående udtømning af de tilgængelige retsmidler ikke medfører en væsentlig forsinkelse for anlæggelse af et søgsmål, at den medfører en suspension af forældelsesfristen for de pågældende rettigheder, og at den ikke medfører uforholdsmæssige omkostninger.

Artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder skal fortolkes således, at den er til hinder for, at en national ret afviser en liste som den omtvistede liste, der fremlægges af den pågældende person, og som indeholder personoplysninger om denne, som bevismiddel for en tilsidesættelse af den beskyttelse af personoplysninger, der gives ved direktiv 95/46, i det tilfælde, hvor denne person har fremskaffet denne liste uden retmæssigt samtykke fra den for disse oplysninger registeransvarlige, medmindre en sådan afvisning er fastsat i national lovgivning, og medmindre den overholder både det væsentligste indhold af retten til effektivt søgsmål og proportionalitetsprincippet.

Med henblik på at vurdere, om afvisningen af den omtvistede liste som bevismiddel er forholdsmæssig, skal den forelæggende ret således undersøge, om dens nationale lovgivning i forhold til de oplysninger, der fremgår af denne liste, begrænser retten til indsigt og adgang, som er fastsat i artikel 10-12 i direktiv 95/46, og om en sådan begrænsning i givet fald er begrundet. Selv om dette er tilfældet, og der skulle være holdepunkter for en berettiget interesse i, at den omtvistede liste eventuelt bevares fortrolig, skal de nationale retter desuden efterprøve fra sag til sag, om disse går forud for den enkelte borgers søgsmålsinteresse, og om der i forbindelse med sagen for denne ret findes andre midler til at sikre denne fortrolighed, navnlig for så vidt angår de personoplysninger om andre fysiske personer, der optræder på denne liste.

(jf. præmis 97 og 98 samt domskonkl. 2)