RETTENS DOM (Fjerde Afdeling)

9. februar 1994

Sag T-3/92

Edward Patrick Latham

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — afgørelse om forflyttelse — afslag på forfremmelse«

Fuldstændig gengivelse på engelsk II-83

Angående:

Påstande om: — annulation af Kommissionens afgørelse af 25. april 1991 om at forflytte sagsøgeren til stillingen som rådgiver for generaldirektøren for tjenesten »Forbrugerpolitik«, for så vidt sagsøgeren ikke blev forfremmet til lønklasse A3 — tilkendelse af erstatning.

Udfald:

Frifindelse.

Resumé af dom

På foranledning afet stillingsopslag indgav sagsøgeren, der siden 1974 havde været tjenestemand i lønklasse A4, ansøgning om stillingen som rådgiver for generaldirektøren fortjenesten »Forbrugerpolitik« (herefter benævnt »TFP«). På den standardformular, der blev anvendt hertil og havde overskriften »Ansøgning om forflyttelse/forfremmelse«, overstregede sagsøgeren ordet »forflyttelse«.

Ved ansættelsesmyndighedens afgørelse af 25. april 1991 blev sagsøgeren forflyttet til stillingen som rådgiver for generaldirektøren for TFP, idet hans indplacering i lønklasse A4 blev opretholdt.

Ved klage af 20. juni 1991 i henhold til tjenestemandsvedtægtens artikel 90 gjorde sagsøgeren gældende, at han skulle have været rykket op i lønklasse A3. Ved afgørelse af 3. december 1991 afviste Kommissionen klagen.

I — Formaliteten

1. Påstanden om annullation af afgørelsen om at normere stillingen som rådgiver i lønklasse A4/A5 og afgørelsen om ikke at forfremme sagsøgeren til lønklasse A3

a) Spørgsmålet, om der forelå en akt, der indeholder et klagepunkt

Retten bemærkede indledningsvis, at udtalelser fra Det Rådgivende Udnævnelsesudvalg, der kun har rådgivende kompetence med hensyn såvel til vurderingen af ansøgernes egnethed som til normeringen af den ledige stilling, ikke kan gøres til genstand for et søgsmål, idet udtalelserne er forberedende akter (præmis 20).

Henvisning til: Rettens dom af 24. januar 1991, sag T-27/90, Latham mod Kommissionen, Sml. II, s. 35, præmis 26 og 27.

Retten fastslog, at den eneste retsakt, der kunne berøre sagsøgerens vedtægtsmæssige stilling, var afgørelsen om at forflytte sagsøgeren til den pågældende stilling. De to annullationspåstande skulle forstås således, at de havde til formål at opnå annulation af afgørelsen, hvorved den ledige stilling blev normeret til lønklasse A4/A5, og hvorved sagsøgerens ansøgning om at blive forfremmet til lønklasse A3 samtidig blev afslået. Den afgørelse, som sagsøgeren havde påstået annulleret, udgjorde således en akt, der indeholdt et klagepunkt for ham (præmis 21 og 22).

b) Sagsøgerens retlige interesse i søgsmålet

Retten fandt, at selv om sagsøgeren blev pensioneret i november 1991, havde han bevaret sin retlige interesse i et søgsmål, idet han nedlagde påstand ikke alene om annulation af en afgørelse, som han anså for ulovlig, men også om erstatning for økonomisk og ikke-økonomisk skade, som han mente, at han havde lidt ved denne afgørelse (præmis 23).

Henvisning til: Rettens dom af 5. december 1990, sag T-82/89, Marcato mod Kommissionen, Sml. II, s. 735, præmis 54.

Retten fandt derfor, at påstanden om annullation af afgørelsen af 25. april 1991 kunne fremmes til realitetsbehandling.

2. Påstanden om sagsøgerens forfremmelse til lønklasse A3 med tilbagevirkende gyldighed fra den 16. april 1991

Det fandtes at ligge uden for EF-retsinstansens kompetence at give administrationen pålæg ved legalitetskontrollen efter vedtægtens artikel 91, og administrationens forpligtelser kunne kun udledes af annullationen af en af dens retsakter i henhold til EF-traktatens artikel 176 (præmis 27).

Henvisning til: Domstolens dom af 13. december 1989, sag C-100/88. Oyowe og Traore mod Kommissionen, Sml. s. 4285, præmis 19, og af 14. februar 1990, sag C-137/88, Schneemann m.fl.modKommissionen.Sml. I, s. 369, præmis 16; Rettensdomaf 13. juli 1993, sagT-20/92, Moat mod Kommissionen, Sml. II, s. 799, præmis 36.

Retten fastslog derfor, at påstanden ikke kunne realitetsbehandles.

3. Påstanden om, at Kommissionen tilpligtes at besvare sagsøgerens klage

Retten konstaterede, at da Kommissionen havde afvist sagsøgerens klage ved afgørelse af 3. december 1991, var påstanden uden genstand (præmis 31 og 32).

4. Påstanden om erstatning

a) Påstanden om erstatning af tab, som sagsøgeren gjorde gældende at have lidt ved ikke at blive forfremmet til lønklasse A3

Det udtaltes, at loin når der er en snæver forbindelse mellem et annullationssøgsmål og en påstand om erstatning, kan sidstnævnte fremmes til realitetsbehandling som en del af annullationssøgsmålet, uden at der nødvendigvis forudgående skal være fremsat hverken en anmodning til ansættelsesmyndigheden om at erstatte de tab, som hævdes at være lidt, eller en ldage over det udtrykkelige eller stiltiende afslag på sagsøgerens anmodning (præmis 37).

Henvisning til: ovennævnte dom af 24. januar 1991, Latham mod Kommissionen, præmis 38; Rettens dom af 25. september 1991, sag T-5/90, Marcato mod Kommissionen, Sml. II, s. 731, præmis 49, og af 28. januar 1993, sag T-53/92, Piette de Stachelski mod Kommissionen, Sml. II, s. 35, præmis 17.

Når der er en snæver forbindelse mellem en annullationspåstand og en erstatningspåstand, indebærer afvisningen af annullationspåstanden også afvisning af erstatningspåstanden (præmis 37).

Henvisning til: Domstolensdom af 12. december 1967, sag 4/67, Collignonmod Kommissionen, Sml. 1965-1968, s. 415, org.ref.: Rec. s. 469, og af 14. februar 1989, sag 346/87, Bossi mod Kommissionen, Sml. s. 303, præmis 31; ovennævnte dom af 13. juli 1993, Moat mod Kommissionen, præmis 46.

Retten fandt at da erstatningspåstanden var snævert forbundet med påstanden om annullation af afgørelsen af 25. april 1991, som blev admitteret, måtte erstatningspåstanden ligeledes antages til realitetsbehandling (præmis 38).

b) Påstandene om erstatning for de tab, sagsøgeren hævdede at have lidt ved, at proceduren i forbindelse med hans ansøgning om forfremmelse blev tilsidesat, og ved, at hans bedømmelse ikke blev berigtiget

Retten fandt at da disse påstande ikke var snævert forbundet med påstanden om annullation af afgørelsen af 25. april 1991, og da der ikke havde fundet en administrativ procedure sted i henhold til vedtægtens artikel 90, matte pastandene afvises (præmis 39).

II — Realiteten

1. Sammenfattende vedrørende annullation af afgørelsen af 25. april 1991

Det fandtes at følge af tjenestemandsvedtægtens artikel 5, stk. 1 og 4, og almindelige tjenestemandsretlige principper, at Kommissionen vel har et vidt skøn med hensyn til organisationen af sine tjenestegrene og normering af stillinger, men det er dog betydningen af de opgaver og det ansvar, der er knyttet til en bestemt stilling, som er det vigtigste kriterium ved fastsættelsen af niveauet for en stilling, der skal besættes (præmis 45).

Henvisning til: Domstolens dom af 28. oktober 1980, sag 2/80. Dautzenberg mod Domstolen, Sml. s. 3107, præmis 9.

Rettens prøvelse måtte i dette tilfælde begrænses til spørgsmålet, om administrationen på baggrund af de forhold, den kunne have lagt til grund for sm skønsmæssige afgørelse, havde holdt sig inden for rimelige grænser og ikke havde anvendt sin kompetence åbenbart fejlagtigt (præmis 46).

Henvisningtil: Domstolensdom af 4. februar 1987, sag 324/85. Bouteillermod Kommissionen. Sml. s. 529. præmis 6, og af 12. februar 1987. sag 233/85, Bonino mod Komnussionen. Sml. s. 739, præmis 5.

a) Første anbringende om magtfordrejning

Retten fastslog, at sagsøgeren ikke havde fremlagt noget konkret forhold, der kunne godtgøre, at ansættelsesmyndighedens afgørelse om normering af stillingen blev truffet med andre formål end dem, der skal forfølges efter de relevante regler (præmis 50).

b) Andet anbringende om proceduremangler

i) Den mangelfulde bekendtgørelse af meddelelsen om den ledige stilling

Retten fandt, at selv om meddelelsen om den ledige stilling, som det blev gjort gældende af sagsøgeren, ikke blev bekendtgjort på rette måde, havde denne fejl kun kunnet have gunstige følger for ham. Undladelsen, som sagsøgeren havde klaget over, kunne altså ikke have skadet hans interesser. Eftersom sagsøgeren ikke var kompetent til at handle ud fra en almen interesse i at håndhæve lovgivningen, skulle dette argument afvises (præmis 53).

Henvisning til: Domstolens dom af 30. juni 1983, sag 85/82, Schloh mod Rådet, Sml. s. 2105 præmis 14.

ii) Den manglende berigtigelse af sagsøgerens bedømmelsesrapport for perioden 1981-1983

Retten fastslog, at den manglende berigtigelse af den pågældende bedømmelsesrapport ikke kunne have haft indflydelse på afgørelsen om indplaceringen af den ledige stilling, som ansættelsesmyndigheden traf i 1991 uafhængigt af bedømmelsen af ansøgerne til den pågældende stilling (præmis 55).

c) Tredje anbringende om tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning

Det udtaltes, at retten til at kræve beskyttelse af den berettigede forventning gælder for enhver person, som befinder sig i en situation, af hvilken det fremgår, at EF-administrationen hos den pågældende har fremkaldt begrundede forhåbninger. Derimod kan tjenestemænd ikke påberåbe sig tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning i mangel af præcise forsikringer fra administrationens side (præmis 58).

Henvisning til Domstolens dom af 19. maj 1983, sag 289/81, Mavridis mod Parlamentet. Sml. s. 1731, præmis 21; Rettensdom af 27. marts 1990, sagT-123/89, Chomel mod Kommissionen, Sml. II, s. 131, præmis 25 og 26.

Retten fastslog, at da sagens akter ikke sås at indeholde forsikringer fra ansættelsesmyndigheden vedrørende en eventuel forfremmelse af sagsøgeren til lønklasse A3, kunne der ikke foreligge en tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning (præmis 59).

2. Sammenfattende vedrørende tildeling af erstatning

Retten udtalte, at Fællesskabets ansvar forudsætter, at en række betingelser er opfyldt nemlig at den adfærd, der bebrejdes institutionerne, er ulovlig, at der foreligger et tab, og at der er årsagsforbindelse mellem adfærden og det påberåbte tab (præmis 63).

Henvisning til: Domstolens dom af 16. december 1987, sag 111/86, Delauchemod Kommissionen, Sml. s. 5345, præmis 30; Rettens dom af 27. februar 1992, sag T-165/89. Plug mod Kommissionen, Sml. II, s. 367, præmis 115.

Retten fastslog, at sagsøgeren ikke havde ført bevis for nogen uregelmæssigheder eller ulovligheder begået af Kommissionen ved indplaceringen af stillingen som rådgiver for generaldirektøren, og at det forhold, at han ikke var blevet forfremmet til lønklasse A3, var en direkte følge af indplaceringen af den pågældende stilling. Da det ikke var godtgjort, at den adfærd var ulovlig, som sagsøgeren bebrejdede Kommissionen, gav Retten ikke sagsøgeren medhold i påstanden om erstatning for det tab, han hævdede at have lidt ved ikke at blive forfremmet til lønklasse A3 (præmis 65 og 66).

Konklusion:

Sagsøgte frifindes.