Selv om ansættelsesmyndigheden råder over en vid skønsbeføjelse med henblik på at vedtage den fremgangsmåde eller metode, som den finder bedst egnet til at foretage en sammenligning af fortjenester, er den skønsbeføjelse, der således tilkommer administrationen, ikke desto mindre begrænset af nødvendigheden af at foretage en grundig og upartisk sammenligning af fortjenesterne, i tjenestens interesse og i overensstemmelse med princippet om ligebehandling. Den nævnte sammenligning skal derfor ske på grundlag af sammenlignelige informations- og oplysningskilder. I denne henseende skal ansættelsesmyndigheden for at gøre et forfremmelsessystem så retfærdigt som muligt i medfør af vedtægtens artikel 45 sikre, at sammenligningen af fortjenester er objektiv, dels ved at sikre, at alle tjenestemændenes vurderinger sammenlignes ved oprettelse af en fælles bedømmelsesskala, dels ved, at bedømmerne anvender ensartede kriterier for bedømmelsen.

I forbindelse med en forfremmelsesprocedure skal ansættelsesmyndigheden ifølge vedtægtens artikel 45, stk. 1, før en forfremmelse foretage en sammenligning af alle de forfremmelsesværdige tjenestemænds fortjenester. Mere specifikt kan ansættelsesmyndigheden i forbindelse med sin sammenligning lade sig bistå af de administrative tjenestegrene på de forskellige hierarkiske niveauer, i overensstemmelse med de principper, der er forbundet med ethvert hierarkisk administrativt system, som er kommet til udtryk i vedtægtens artikel 21, stk. 1, hvorefter tjenestemanden uanset tjenstlig rang skal bistå og rådgive sine foresatte.

En forudgående sammenligning af de forfremmelsesværdige tjenestemænds aktmapper i hver generaldirektorat kan dog ikke erstatte den sammenligning, som senere skal foretages, når dette er fastsat, af forfremmelsesudvalget eller af ansættelsesmyndigheden.

Ansættelsesmyndigheden kan navnlig ikke alene gennemgå fortjenesterne hos de tjenestemænd, som er bedst placeret på de af de forskellige tjenestegrene eller generaldirektorater udarbejdede lister, idet formålet med sammenligningen af samtlige de forfremmelsesværdige tjenestemænds fortjenester herved ikke vil blive tilgodeset.

Heraf følger, at den eventuelle interesse i for det første at foretage en sammenligning af de forfremmelsesværdige tjenestemænds fortjenester i hver tjenestegren, for at tage hensyn til hver enkeltes særlige karakter, ikke, henset til vedtægtens artikel 45, kan fritage forfremmelsesudvalget og ansættelsesmyndigheden fra at sammenligne alle de forfremmelsesværdige tjenestemænds fortjenester.

De oversigtstabeller, som forfremmelsesudvalget anvender på alle forfremmelsesværdige tjenestemænd, jf. artikel 5, stk. 2, i den beslutning, hvorved Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik har fastlagt reglerne for forfremmelsesproceduren men henblik på gennemførelsen af vedtægtens artikel 45, udpeger pr. lønklasse de tjenestemænd, der er indstillet til forfremmelse af tjenestegrenene, under overholdelse af de muligheder for forfremmelse, der følger af de vejledende kvoter, som er fastsat af direktøren for menneskelige ressourcer. Selv om oversigtstabellerne i større eller mindre grad kan give et hurtigt overblik over situationen for alle de forfremmelsesværdige tjenestemænd i samme lønklasse, indeholder de ingen oplysninger om de vigtigste arbejdsopgaver for og eventuelle fortjenester hos de forfremmelsesværdige tjenestemænd, som ikke er indstillet til forfremmelse af tjenestegrenene. Dette adskiller sig fra de forfremmelsesværdige tjenestemænd, som er indstillet til forfremmelse af tjenestegrenene, med hensyn til hvilke de vigtigste arbejdsopgaver er angivet, og med hensyn til hvilke der foreligger en kort begrundelse for indstillingen til at forfremme dem, baseret på deres fortjenester. Denne tabel tydeliggør en forskelsbehandling mellem dem, som på forhånd er blevet indstillet til forfremmelse af tjenestegrenene, og de øvrige. Den fordel, som de første har ved, at deres fortjenester fremhæves i et brugervenligst oversigtsdokument, kan således have behæftet de faser af forfremmelsesproceduren, hvorunder det har kunnet anvendes, med uregelmæssigheder.

(jf. præmis 46, 47, 50, 51 og 57)

Retten i Første Instans: domme Tsirimokos mod Parlamentet, T-76/92, EU:T:1993:106, præmis 17, Caravelis mod Parlamentet, T-182/99, EU:T:2001:131, præmis 33, og Heurtaux mod Kommissionen, T-172/03, EU:T:2005:34, præmis 40