Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Annullationssøgsmål - fysiske eller juridiske personer - retsakter, der berører dem umiddelbart og individuelt - Kommissionens beslutning om individuel fritagelse af en aftale - sag anlagt af en aftalepart efter at have anlagt erstatningssag ved de nationale retsinstanser - formaliteten

(Art. 230, stk. 4, EF)

2. Annullationssøgsmål - søgsmålskompetence - fysiske og juridiske personers adgang til at anlægge sag til prøvelse af en fritagelsesbeslutning, der berører mange - tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet - foreligger ikke

(Art. 230 EF)

3. Konkurrence - aftaler - forbud - fritagelse - betingelser - domstolskontrol - grænser

(Art. 81, stk. 3, EF)

4. Retspleje - stævning - formkrav - kort fremstilling af søgsmålsgrundene - tilsvarende krav for argumenter, der fremføres til støtte for et anbringende - argumenter, der ikke er anført i stævningen - henvisning til samtlige bilag - afvisning

(EF-statutten for Domstolen, art. 19, stk. 1; Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1)

5. Retspleje - fremsættelse af nye anbringender under sagens behandling - betingelser - nyt anbringende - begreb - tilsvarende gælder for argumenter, der fremføres til støtte for et anbringende

(Rettens procesreglement, art. 48, stk. 2)

6. Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - rækkevidde - beslutning i henhold til konkurrencereglerne

(Art. 253 EF)

Sammendrag

1. Andre personer end en beslutnings adressater kan kun påstå, at de berøres individuelt som omhandlet i artikel 230, stk. 4, EF, hvis beslutningen rammer dem på grund af visse egenskaber, som er særlige for dem, eller på grund af en faktisk situation, der adskiller dem fra alle andre og derfor individualiserer dem på lignende måde som adressaten.

For så vidt angår en beslutning om fritagelse af en aftale må en af aftalens parter anses for individuelt berørt, når den pågældende har gjort gældende, at aftalen pålagde den pågældende diskriminerende priser og således forhindrede parten i at deltage i konkurrencen på lige vilkår, og har anlagt erstatningssag mod den anden part i aftalen ved de nationale domstole under anbringende af, at den fritagne aftale pålagde parten forpligtelser i strid med artikel 81 EF.

( jf. præmis 28-30 )

2. Borgerne har i henhold til fællesskabsretten krav på fuldstændig og effektiv retsbeskyttelse, og det er i traktaten bestemt, at der skal tilvejebringes en ordning til sikring af en fuldstændig retsbeskyttelse, for så vidt angår de af Fællesskabets institutioners retsakter, der kan have retsvirkninger.

Borgernes retsbeskyttelse ville være uden reelt indhold, hvis de ikke kunne få prøvet gyldigheden af en retsakt, som de i henhold til artikel 230, stk. 4, EF har ret til at anfægte under et annullationssøgsmål, under hensyn til, at retssikkerhedsprincippet dermed ville blive krænket, fordi den pågældende retsakt også berører en række andre personer.

Hvis det blev anerkendt, at retssikkerhedsprincippet kunne indebære, at en kontrahent mistede sin ret til at anlægge sag med påstand om annullation af en beslutning om fritagelse af en aftale, som den pågældende ligesom en række andre erhvervsdrivende havde indgået, ville dette princip ligeledes være til hinder for, at en national retsinstans, der behandler en sag, hvorunder denne kontrahent har anfægtet den pågældende beslutnings gyldighed, kunne få prøvet gyldigheden under en præjudiciel forelæggelse i henhold til artikel 234 EF. Når Domstolen under en sådan sag fastslår, at retsakten er ugyldig, er virkningen nemlig den samme som virkningen af en afgørelse om annullation, som Retten træffer under et annullationssøgsmål i henhold til artikel 230 EF.

( jf. præmis 32-34 )

3. Ved prøvelsen af komplicerede økonomiske vurderinger, som Kommissionen har foretaget som led i det skøn, som i henhold til artikel 81, stk. 3, EF tilkommer den med hensyn til hver af de heri indeholdte fire betingelser, skal Fællesskabets retsinstanser udelukkende kontrollere, at formforskrifterne og reglerne om begrundelse er overholdt, at de faktiske omstændigheder er materielt rigtige, samt at der ikke foreligger et åbenbart urigtigt skøn eller magtfordrejning.

( jf. præmis 36 )

4. I henhold til artikel 19, stk. 1, i statutten for Domstolen, og artikel 44, stk. 1, i Rettens procesreglement skal stævningen indeholde en kort fremstilling af søgsmålsgrundene. Da der er tale om en ufravigelig procesforudsætning, påser Retten af egen drift, at den er opfyldt. Denne korte fremstilling af søgsmålsgrundene skal være så klar og præcis, at sagsøgte får mulighed for at tilrettelægge sit forsvar og Retten for at gennemføre den retslige efterprøvelse, i givet fald uden at måtte indhente yderligere oplysninger. Tilsvarende krav gælder, når et argument fremføres til støtte for et anbringende. For at et søgsmål kan antages til realitetsbehandling, er det af retssikkerhedshensyn og af hensyn til en god retspleje nødvendigt, at de væsentlige faktiske og retlige omstændigheder, som søgsmålet støttes på - i det mindste kortfattet - fremgår på en sammenhængende og forståelig måde af selve stævningen. Selv om visse punkter i stævningen kan støttes og udbygges med henvisninger til afsnit i dokumenter, der vedlægges som bilag til stævningen, kan en generel henvisning til andre dokumenter, selv om de er bilagt stævningen, ikke afhjælpe, at der mangler væsentlige oplysninger i den retlige argumentation, der i medfør af de nævnte bestemmelser skal være indeholdt i stævningen. Det tilkommer endvidere ikke Retten ved hjælp af bilagene at forsøge at klarlægge, hvilke anbringender og argumenter der kan antages at udgøre grundlaget for søgsmålet, idet bilagene alene skal fungere som bevismateriale og et middel til sagens oplysning.

( jf. præmis 154 )

5. Det fremgår af artikel 48, stk. 2, i Rettens procesreglement, at der ikke må fremsættes nye anbringender under sagens behandling, medmindre de støttes på retlige eller faktiske omstændigheder, der er kommet frem under retsforhandlingerne. Hvis et anbringende imidlertid i realiteten blot er udtryk for en uddybning af et anbringende, som tidligere er fremført direkte eller indirekte i stævningen, og har nær sammenhæng med dette, skal det antages til realitetsbehandling. Tilsvarende gælder, når et argument fremføres til støtte for et anbringende.

( jf. præmis 156 )

6. Det skal af den begrundelse, der kræves efter artikel 253 EF, klart og utvetydigt fremgå, hvilke betragtninger den fællesskabsmyndighed, som har udstedt den anfægtede retsakt, har lagt til grund, således at de berørte kan gøre sig bekendt med baggrunden for den trufne foranstaltning med henblik på at varetage deres rettigheder, og Fællesskabets retsinstanser kan udøve deres kontrol.

Begrundelseskravet skal fastlægges i lyset af den konkrete sags omstændigheder, navnlig indholdet af den pågældende retsakt, indholdet af de anførte grunde samt den interesse, som retsaktens adressater samt andre, der må anses for umiddelbart og individuelt berørt af retsakten, kan have i begrundelsen. Det kræves ikke, at en retsakts begrundelse angiver alle de forskellige relevante faktiske og retlige momenter. Spørgsmålet om, hvorvidt begrundelsen til en beslutning opfylder kravene i artikel 253 EF, skal nemlig ikke blot vurderes i forhold til beslutningens ordlyd, men ligeledes i forhold til den sammenhæng, hvori den indgår, samt under hensyn til alle de retsregler, som gælder på det pågældende område.

Det kan navnlig ikke kræves, at Kommissionen kommer ind på alle de faktiske og retlige spørgsmål, som er blevet behandlet under den administrative procedure. Kommissionen er ikke forpligtet til at tage stilling til samtlige de argumenter, som de berørte har anført til støtte for deres anmodning. Det er tilstrækkeligt, at Kommissionen anfører de faktiske omstændigheder og retlige overvejelser, der er af afgørende betydning for beslutningens indhold.

( jf. præmis 164-166 )