ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Med det første anbringende gøres det gældende, at Kommissionen har tilsidesat sagsøgerens ret til at blive hørt, navnlig ved at undlade at vedtage en ny klagepunktsmeddelelse. Sagsøgeren har anført, at: — Kommissionen har undladt at fremlægge bevismaterialet på en måde, der ville have gjort det muligt for sagsøgeren at identificere den påtalte adfærd og at føre et effektivt forsvar. — Kommissionen har tilsidesat Infineons processuelle rettigheder ved at fremlægge hovedbeviselementer på et meget sent tidspunkt, og som følge heraf kunne Infineon ikke forsvare sig i et omfattende svar på en klagepunktsmeddelelse og fik ikke mulighed for at afkræfte det bevisemateriale, der blev brugt imod selskabet, i en mundtlig høring. — Nogle af de dokumenter, som Kommissionen har støttet sig på, er ikke blevet fremlagt for Infineon og kan ikke bruges imod selskabet.
3.

Tredje anbringende: Der foreligger en åbenbar fejl ved bedømmelsen af de faktiske omstændigheder og en retlig fejl i forbindelse med, at sagsøgeren blev holdt ansvarlig for overtrædelsen, eftersom Kommissionen ikke har ført bevis for, at sagsøgeren faktisk har udøvet en bestemmende indflydelse på den berørte virksomhed — Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen ikke burde have holdt sagsøgeren ansvarlig for den berørte virksomheds konkurrencebegrænsende adfærd, eftersom sagsøgeren og denne virksomhed ikke udgjorde en økonomisk enhed. — Kommissionen har navnlig ikke bevist, at sagsøgeren faktisk har udøvet en bestemmende indflydelse på den berørte virksomhed. Hertil kommer, at sagsøgeren ikke var bekendt med den berørte virksomheds angivelige misbrug. — Sagsøgeren har endvidere anført, at Kommissionen ved forsøget på at føre bevis for en faktisk udøvelse af en bestemmende indflydelse navnlig har tilsidesat uskyldsformodningen ved fortolkningen af de faktiske omstændigheder. — Sagsøgeren har endelig bl.a. gjort gældende, at Kommissionen ikke har ført bevis for, at den angivelige udøvelse af en bestemmende indflydelse var væsentlig.
2.

Andet anbringende om, at Rådet har tilsidesat sagsøgerens ret til forsvar og ret til effektiv domstolsbeskyttelse, eftersom de anfægtede foranstaltninger blev vedtaget uden at indeholde retssikkerhedsgarantier for at sikre, at sagsøgeren fik en fuldstændig begrundelse og en sikkerhed for, at han ville blive forskriftsmæssigt hørt.
1.

Første anbringende vedrørende Kommissionens manglende kompetence Ifølge Den Slovakiske Republik havde Kommissionen ikke kompetence til at træffe den anfægtede afgørelse. Der findes ikke nogen bestemmelse i EU-retten, som tillægger Kommissionen beføjelse til at handle, som den gjorde ved vedtagelsen af den anfægtede afgørelse, eller til — efter opgørelse af tabet af traditionelle egne indtægter i form af ikke-opkrævede importafgifter — at forpligte en medlemsstat, der ikke er ansvarlig for fastsættelsen og opkrævningen af denne afgift, til at tilvejebringe finansielle midler svarende til det af Kommissionen fastsatte beløb, der ifølge denne svarer til det pågældende tab.
2.

Andet anbringende om, at Rådet har undladt at sikre sagsøgerens ret til forsvar, herunder dens ret til en retfærdig rettergang og til en effektiv domstolsprøvelse. Sagsøgeren har anført, at Rådet ikke har givet sagsøgeren nogen begrundelse eller bevis for, hvorfor de anfægtede foranstaltninger er indført over for den, ikke har givet den mulighed for at fremkomme med bemærkninger til sagen imod den, og derfor har forhindret Domstolen i »at foretage en effektiv domstolsprøvelse«.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 89/30

Sag anlagt den 18. december 2014 — Zoofachhandel Züpke m.fl. mod Kommissionen

(Sag T-817/14)

(2015/C 089/36)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøgere: Zoofachhandel Züpke GmbH (Wesel, Tyskland), Zoohaus Bürstadt, Helmut Ofenloch GmbH & Co. KG (Bürstadt, Tyskland), Zoofachgeschäft — Vogelgroßhandel Import-Export Heinz Marche (Heinsberg, Tyskland), Rita Bürgel (Uthleben, Tyskland) og Norbert Kass (Altenbeken, Tyskland) (ved advokat C. Correll)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgernes påstande

— Europa-Kommissionen tilpligtes at erstatte det tab, som sagsøgerne har lidt som følge af vedtagelsen af det i forordning (EF) nr. 318/2007 af 23. marts 2007 (EUT L 84, s. 7) og/eller vedtagelsen af det i gennemførelsesforordning (EU) nr. 139/2013 af 7. januar 2013 (EUT L 47, s. 1) indeholdte nærmest globale importforbud for fugle, som er indfanget i naturen, til EU fra den 1. januar 2010 og indtil i dag.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet gør sagsøgerne for det første gældende, at Kommissionen ved den ukritiske videreførelse af importforbuddet med dets overordentligt brede geografiske rækkevidde ikke har taget hensyn til den frihed til erhvervsudøvelse, der tilkommer sagsøgerne, samt — til dels — til ejendomsretten. Denne tilsidesættelse kan, henset til den i hvert fald siden 2010 bestående videnskabelige dokumentation, ikke retfærdiggøres ved overvejelser af højere rang, såsom beskyttelsen af sundheden.

For det andet er sagsøgerne af den opfattelse, at Kommissionen ved videreførelsen af importforbuddet har tilsidesat proportionalitetsprincippet og principperne om at udføre omhyggeligt arbejde, fordi den hverken har taget hensyn til de aktuelle data eller til den gældende videnskabelige viden på tilstrækkelig måde. Det globale importforbud for vilde fugle er ligesom før baseret på viden og formodninger fra 2005, da den såkaldte fugleinfluenza for første gang — fra Asien — bredte sig til Europa og der måtte handles hurtigt. De data, der er opnået i løbet af de senere år, har i hvert fald fra 2010 efter sagsøgernes opfattelse ikke længere retfærdiggjort det geografisk set så vidtgående importforbud. Desuden kunne det tænkes, at der i mellemtiden var kommet andre mere effektive midler til, som ville have belastet sagsøgerne betydeligt mindre, og som der skulle have været taget hensyn til, så som f.eks. en konsekvent overvågning af trækfugle (»Zugvogel-Monitoring«).

For det tredje har sagsøgerne anført, at de har lidt et faktisk og reelt tab, og at der er årsagssammenhæng mellem dette tab og Kommissionens retsstridige adfærd.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 89/31

Sag anlagt den 16. december 2014 — Mezhdunaroden tsentar za izsledvane na maltsinstvata i kulturnite vzaimodeystvia mod Kommissionen

(Sag T-819/14)

(2015/C 089/37)

Processprog: bulgarsk

Parter

Sagsøger: Stiftelsen »Mezhdunaroden tsentar za izsledvane na maltsinstvata i kulturnite vzaimodeystvia« (Sofia, Bulgarien) (ved advokat Hristo Hristev)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Europa-Kommissionens retsakt, der er indeholdt i dennes skrivelse med referencenr. ARES (2014) 2848632-01/09/2014 og den dertil knyttede debetnota nr. 3241409948 med Kommissionens referencenr. ARES (2014) 2848632-01/09/2014, annulleres.

— Sagsøgeren godtgøres de udgifter, denne har afholdt i forbindelse med sagen.

— Subsidiært, såfremt der ikke gives medhold i påstanden om annullation, pålægges sagsøgte i henhold til artikel 87, stk. 3, andet afsnit, i Rettens procesreglement at erstatte sagsøgeren de udgifter, som sagsøgte har påført sagsøgeren af ond vilje.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fire anbringender.

Med det første anbringende gør sagsøgeren gældende, at søgsmålet skal antages til realitetsbehandling, idet den anfægtede retsakt skal anses for at være udøvelse af jurisdiktion over for tredjemand, der således har en legitim interesse i at anfægte konstateringen af den af denne tredjemand begåede overtrædelse, hvilken konstatering udgør en forudsætning for vedtagelsen af foranstaltninger til ugunst for tredjemanden.

Med det andet anbringende gøres det gældende, at Kommissionen har tilsidesat princippet om god forvaltningsskik, idet denne dels ikke har foretaget en fuldstændig, objektiv og sammenhængende undersøgelse af sagens omstændigheder og ikke har taget hensyn til den berørte persons retlige argumenter, dels ikke har begrundet sin retsakt.

Med det tredje anbringende anføres en tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet, idet den anfægtede retsakts dispositive del under hensyn til dennes karakter ikke er entydig.

Med det fjerde anbringende anføres en tilsidesættelse af princippet om den berettigede forventning, idet der hos sagsøgeren, henset til, at Kommissionen ikke har fremsat bemærkninger til tidligere projekter, såvel med hensyn til disses udførelse som regnskabsføringen, er opstået en berettiget forventning om, at dennes regnskabsføring var behørig, og at det ikke var nødvendigt at foretage rettelser i de igangværende eller kommende projekter. Den berettigede forventning er således opstået på grundlag af den kompetente myndigheds adfærd, nemlig Kommissionens.
1.

Første anbringende om tilsidesættelse af tjenestemandsvedtægtens artikel 85 og om tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet, for så vidt som Personaleretten — i overensstemmelse med relevant retspraksis — burde være kommet til den konklusion, at det ikke med rimelighed kan påstås, at den ene af de to mulige fortolkninger af artikel 4, stk. 1, litra b), i bilag VII til tjenestemandsvedtægten, nemlig at referenceperioden på 10 år udløber enten ved den første tiltrædelse af tjenesten eller ved midlertidig tjeneste i anden stilling, er så åbenbart ugrundet, at artikel 85 finder anvendelse.
2.

Andet anbringende om, at artikel 215 TEUF ikke er rette hjemmel for de anfægtede bestemmelser i Rådets forordning (EU) nr. 960/2014, og at artikel 29 TEU ikke er rette hjemmel for de anfægtede bestemmelser i Rådets afgørelse 2014/659/FUSP.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 81/23

Sag anlagt den 30. december 2014 — Nutria mod Kommissionen

(Sag T-832/14)

(2015/C 081/30)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Nutria AE (Agios Konstantinos Locrida, Grækenland) (ved advokat M.-J. Jacquot)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren et beløb på 5 2 04 350 EUR på grund af de lidte skader.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren en supplerende godtgørelse på 12 000 EUR for sagsøgerens sagsomkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren påberåbt sig et enkelt anbringende om tilsidesættelse af artikel 191 i forordning (EF) nr. 1234/2007 (1) på grund af Kommissionens afvisning af at forlænge fristen for gennemførelse af den græske del af EU's program for uddeling af fødevarer til de socialt dårligst stillede personer i Fællesskabet for 2010.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 af 22.10.2007 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om særlige bestemmelser for visse landbrugsprodukter (fusionsmarkedsordningen) (EUT L 299, s. 1).
1.

Første anbringende om, at Kommissionen ved at undlade at indlede den formelle undersøgelsesprocedure har tilsidesat artikel 108, stk. 2, TEUF, principperne om ikke-forskelsbehandling, proportionalitet og berettigede forventninger, og har foretaget en fejlagtig bedømmelse af de faktiske omstændigheder. Sagsøgerne har anført følgende: — Kommissionen undlod at foretage en korrekt vurdering af efterspørgselsreaktionen på kapacitetsmarkedet i Det Forenede Kongerige. — Begrænsningerne vedrørende varigheden af efterspørgselsreaktionskontrakter på kapacitetsmarkedet tilsidesætter principperne om berettigede forventninger og ikke-forskelsbehandling og er baseret på en fejlagtig bedømmelse af de faktiske omstændigheder. — Kravet om, at efterspørgselsreaktionskontrahenterne skal vælge mellem forbigående og vedvarende markedsauktioner tilsidesætter principperne om berettigede forventninger og ikke-forskelsbehandling. — Kapacitetsmarkedets fremgangsmåde ved omkostningsdækning tilsidesætter principperne om ikke-forskelsbehandling, berettigede forventninger og proportionalitet. — Anvendelsen af tidsubegrænsede i stedet for tidsbegrænsede kapacitetsbegivenheder ved de vedvarende markedsauktioner på kapacitetsmarkedet strider mod principperne om ikke-forskelsbehandling og berettigede forventninger. — Kravet om stille sikkerhed for bud på kapacitetsmarkedet for at få adgang til auktionerne tilsidesætter principperne om ikke-forskelsbehandling og berettigede forventninger. — Det, at der ikke på kapacitetsmarkedet gives yderligere vederlag fra efterspørgselsreaktionen for sparede tab ved transmission og distribution, tilsidesætter principperne om ikke-forskelsbehandling og berettigede forventninger.
—

Det er i denne forbindelse anført, at disse bestemmelser fastsætter en forhøjet sats for renter ved forsinket betaling, som ikke har til formål at erstatte det tab, der er opstået som følge af den forsinkede betaling, men er af tvangsmæssig art, hvilket er til hinder for dens anvendelse, når medlemsstaten ikke har kendskab til selve eksistensen af den forpligtelse, som den skulle have opfyldt for sent.
Det gøres i denne forbindelse gældende, at Kommissionen har begrundet begrænsningen til tre sprog med kravet om, at nyansatte skal være i stand til at kommunikere på de tre sprog inden for institutionerne. Med denne begrundelse er der sket en forvanskning af de faktiske omstændigheder, eftersom de omhandlede tre sprog ikke er de mest anvendte ved kommunikationen mellem de forskellige sproglige grupperinger inden for institutionerne; der er desuden tale om en uforholdsmæssig begrænsning af en grundlæggende rettighed, såsom retten til ikke at blive udsat for sprogmæssig forskelsbehandling, når der findes mindre restriktive foranstaltninger med henblik på at sikre en hurtig kommunikation inden for institutionerne.
2.

Andet anbringende om tilsidesættelse af traktater og retsregler, tilsidesættelse af artikel 4 TEU, artikel 6 TEU og artikel 15 TEU, tilsidesættelse af artikel 1 i den første protokol til den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder (EMRK) på området for beskyttelse af ejendomsret, tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og af princippet om god tro. — Sagsøgeren gør gældende, at der er sket en tilsidesættelse af artikel 4 TEU og artikel 13 TEU, idet disse artikler pålægger Europa-Parlamentet — ligesom de andre institutioner — altid at beskytte situationer med den berettigede forventning inden for rammerne af Fællesskabets retsorden hos de personer, der indgår deri. — Det gør dernæst gældende, at der er sket en tilsidesættelse af principperne om beskyttelse af den berettigede forventning og god tro, med hensyn til hvilke der er tale om generelle og grundlæggende principper i EU-retten, som er blevet anerkendt og forankret i EU-Domstolens praksis, der fastsætter, at disse principper altid skal respekteres i tilfælde af tilbagesøgning af beløb betalt til privatpersoner i god tro. — Endelig gøres det gældende, at der er sket en tilsidesættelse af artikel 1 i den første protokol til EMRK på området for beskyttelse af ejendomsret, der henvises til i artikel 6 TEU, og som har samme juridiske værdi som traktaten, for så vidt som denne fastsætter, at den berettigede forventning hos en privatperson skal beskyttes for så vidt som denne har en personlig fordring og en ret til en legitim inddragelse deraf.
—

Afgørelsens artikel 1 annulleres, for så vidt som den fastslår, at de spanske myndigheders nye administrative fortolkning af artikel 12 TRLIS skal anses for en statsstøtte, der er uforenelig med det indre marked.
6.

Hvad angår påstanden om erstatning af den skade, som er sket, gør appellanten gældende, at Personaleretten fejlagtigt har kritiseret ham for ikke at have præciseret, hvilke retlige fejl der er tale om, og anfægter betalingen af og begrundelsen for erstatningen på 3 000 EUR.
—

Rådets afgørelse 2014/750/FUSP af 13. oktober 2014 om ændring af afgørelse 2012/642/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Hviderusland annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.
2.

Det andet anbringende om en tilsidesættelse af artikel 107 TEUF. Dette anbringende er opdelt i to led: — Det første led om anvendeligheden af kriteriet om den private investor, der er opdelt i fem underled. — Det første underled om, at Kommissionen uden noget grundlag eller nogen begrundelse undlod at tage hensyn til adskillige dokumenter og beviser, der var blevet behørigt fremsendt til den af Frankrig og EDF. — Det andet underled om, at Kommissionen systematisk sammenblandede de elementer, der vedrører henholdsvis anvendeligheden og anvendelsen af kriteriet vedrørende den private investor. — Det tredje underled om, at Kommissionen med urette udelukkede anvendeligheden af kriteriet vedrørende den opmærksomme private investor alene med den begrundelse, at Frankrig ved undersøgelsen af foranstaltningen ud over forhold, som er omfattet af sin egenskab af aktionær, bl.a. tog forhold, som er omfattet af hensynet til sin egenskab af øverste offentlig myndighed, i betragtning. — Det fjerde underled om, at Kommissionen med urette individualiserede en forpligtelse for EDF til at udarbejde en formel forretningsplan med henblik på at begrunde anvendeligheden af kriteriet vedrørende den opmærksomme private investor. — Det femte underled om, at Kommissionen tilsidesatte denne foranstaltnings art og indhold, baggrunden herfor såvel som det forfulgte mål og de bestemmelser, som nævnte foranstaltning er omfattet af. — Det andet led om anvendelsen af kriteriet om den private investor, der er opdelt i tre underled. — Det første underled om, at Kommissionen med urette konkluderede, at Oxera-rapporten ikke kunne fremlægges som bevis. — Det andet underled om, at Kommissionens metode er behæftet med åbenbare mangler. For det første tog Kommissionen hverken hensyn til baggrunden på daværende tidspunkt, eller til de kriterier, som blev anvendt af investorer på daværende tidspunkt. For det andet udgør den antagelse om en »skattelettelse«, som Kommissionen fastholder, ikke alene en retlig fejl, men den har ligeledes forårsaget fejl ved bedømmelsen af investeringens relevans. For det tredje forøgede Kommissionen metodefejlene, hvoraf hver er tilstrækkelig til at påvise, at Kommissionen ikke klart godtgjorde, at kriteriet om den private investor ikke blev anvendt. — Det tredje underled om konsekvenserne af de af Kommissionen begåede metodefejl.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 96/23

Sag anlagt den 2. februar 2015 — Hydrex mod Kommissionen

(Sag T-45/15)

(2015/C 096/29)

Processprog: nederlandsk

Parter

Sagsøger: Hydrex NV (Antwerpen, Belgien) (ved advokat P. Van Eysendeyk)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Europa-Kommissionens afgørelse K(2015) 103 endelig af 12. januar 2015, der i henhold til artikel 297 TEUF blev meddelt sagsøgeren ved skrivelse af 13. januar 2015, vedrørende indtægtsordre nr. 3241405101 til et beløb på 5 40 721,10 EUR, er ulovlig på grund af en åbenbart mangelfuld begrundelse og følgelig helt igennem urigtig bedømmelse, og afgørelsen annulleres derfor.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at tilbagebetale alle uretmæssigt opkrævede og/eller tilbageholdte beløb.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

I 2006 blev tilskudsaftalen LIFE06 ENV/B/000362 »Demonstration of a 100 % non-toxic durable hull protection and anti-fouling system contributing to zero emission to the aquatic environment and saving 3-8 % heavy fuels« underskrevet af Europa-Kommissionen og sagsøgeren. Den omtvistede opkrævning fra Kommissionens side er baseret på en ex-post kontrol, der har vist, at de projektomkostninger, der kommer i betragtning, skulle sænkes.

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren gjort gældende, at der er sket en tilsidesættelse af begrundelsespligten. Kommissionen har ikke taget hensyn til en kontrol, som fandt sted, da alle dokumenterne stadig var til rådighed. Subsidiært har sagsøgeren anført, at Kommissionen ikke har taget hensyn til sagsøgerens anmærkning til en rapport om ex-post-kontrol som bevis for et yderligere beløb.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 89/36

Sag anlagt den 20. januar 2015 — Infinite Cycle Works mod KHIM — Chance Good Ent. (INFINITY)

(Sag T-30/15)

(2015/C 089/43)

Stævningen affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Infinite Cycle Works Ltd (Delta, British Columbia, Canada) (ved advokaterne E. Manresa Medina og J. Manresa Medina)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Chance Good Ent. Co., Ltd (Changhua, Taiwan)

Oplysninger vedrørende sagen for Harmoniseringskontoret

Ansøger af det omtvistede varemærke: Infinite Cycle Works Ltd

Det omtvistede varemærke: EF-ordmærket »INFINITY« — registreringsansøgning nr. 10 835 478

Sagen for Harmoniseringskontoret: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 30. oktober 2014 af Andet Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 2308/2013-2)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres og ansøgningen om varemærket imødekommes.

— Harmoniseringskontoret og eventuelle intervenienter til støtte for de af Harmoniseringskontoret nedlagte påstande tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringende
—

Subsidiært, såfremt der ikke gives medhold i ovenstående påstand, ændres afgørelsen truffet den 6. november 2014 af Første Appelkammer ved Harmoniseringskontoret, og der gives afslag på begæringen om ugyldighedserklæring af EF-varemærke nr. 9 099 367 »wax by Yuli’s«, idet ugyldighedsbegæreren tilpligtes at betale omkostningerne i ugyldighedssagen, samt omkostningerne i nærværende sag.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 89/35

Sag anlagt den 19. januar 2015 — NICO mod Rådet

(Sag T-24/15)

(2015/C 089/42)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Naftiran Intertrade Co. (NICO) Sàrl (Pully, Schweiz) (ved solicitor J. Grayston og advokaterne P. Gjørtler, G. Pandey og D. Rovetta)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Rådets afgørelse 2014/776/FUSP af 7. november 2014 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran (1) og Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1202/2014 af 7. november 2012 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran (2) annulleres, for så vidt som sagsøgeren ved disse retsakter lader sagsøgeren være opført i kategorien af personer og enheder, der er omfattet af de restriktive foranstaltninger.

— Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført fem anbringender: tilsidesættelse af retten til at blive hørt, utilstrækkelig begrundelse, tilsidesættelse af retten til forsvar, åbenbart fejlskøn og brud på den grundlæggende ejendomsret.

Sagsøgeren finder, at Rådet har undladt at foretage en høring af sagsøgeren, og at ingen modsatte hensyn kan berettige dette, navnlig i forhold til at stille krav til aktuelle kontraktmæssige forpligtelser. Desuden har Rådet undladt at give en tilstrækkelig begrundelse. Rådet har ved disse undladelser tilsidesat sagsøgerens ret til forsvar, herunder retten til en effektiv domstolsbeskyttelse. I modsætning til, hvad der er gjort gældende af Rådet, er sagsøgeren ikke et datterselskab af NICO Ltd som anført af Rådet, da dette selskab ikke længere eksisterer på Jersey og ikke eksisterer i Iran; og under alle omstændigheder har Rådet ikke godtgjort, at det, selv hvis sagsøgeren var et datterselskab, ville medføre nogen økonomisk gevinst for den iranske stat, som ville være i modstrid med formålet med de anfægtede retsakter. Endelig har Rådet, ved at stille krav til ejendomsrettighederne og de af sagsøgeren varetagne aktuelle kontraktmæssige forpligtelser, tilsidesat den grundlæggende ejendomsret ved at træffe foranstaltninger, hvis forholdsmæssighed ikke kan fastslås.

(1) EUT L 325, s. 19.

(2) EUT L 325, s. 3.