II —

For så vidt sagsøgerens kritik angår udvælgelseskomiteens arbejde — her kommer en hel række synspunkter i betragtning —, må der bl.a. på grundlag af de også i denne sag påberåbte dokumenter (udvælgelseskomiteens rapport, generaldirektør Opitz's vidneforklaring) bemærkes følgende: 1. En række klagepunkter kan jeg behandle i korthed, fordi de allerede i samme eller lignende form blev fremsat i sag 23/74 og behandlet der. a) Det gælder for det første den omstændighed, at der under udvælgelsesprøven fandt en samtale sted med ansøgerne med efterfølgende bedømmelse, hvad også sagsøgeren i denne sag anser for en mundtlig prøve, der ikke var nævnt i opslaget, og som derfor ikke kan akcepteres. Jeg henviser i denne forbindelse til mit forslag til afgørelse i sag 23/74, hvor der blev sagt alt, hvad der er nødvendigt for vurderingen af dette punkt — nemlig at en sådan samtale udtrykkeligt var nævnt i stillingsopslaget, at visse forudsætninger for en udnævnelse bedst kunne bedømmes ved denne lejlighed, og at eventuelle mangler som f.eks. den korte varighed og det umulige i under samtalen at efterprøve »særdeles indgående kendskab« har været ens for alle ansøgere, således at grundsætningen om lige muligheder ikke kan hævdes at være krænket. b) Det samme gælder hvad angår hensyntagen til ansøgernes anciennitet og alder. Som vi har set, var det ikke åbenbart forkert at tage hensyn hertil, da faktorerne »erfaring« og »karrieresikring« på denne måde bliver tillagt vægt Hvis dette punkt i øvrigt giver indtryk af, at de tilhørende bedømmelsespoints måske ikke ubetinget fik den vægt, der tilkom dem i den samlede bedømmelse, er det dog på den anden side klart, at udvælgelseskomiteen ikke dermed er gået ud over den skønsmargen, som den åbenbart har, og at der ikke kan tales om vilkårlighed. c) Ligeledes er alt nødvendigt egentlig allerede sagt angående det hensyn, der skulle tages til ansøgernes kvalifikationer for de opslåede stillinger og til den særlige herfor relevante erfaring, som også sagsøgeren i den foreliggende sag påberåber sig. Jeg henviser i den forbindelse især til de konklusioner, man nåede frem til i sag 23/74 vedrørende udvælgelsesprøvens kriterier 6, 7, 8, 9 og 10. Når sagsøgerinden i denne sag derudover har gjort gældende, at hun i betragtning af sin midlertidige tjeneste i Mansholts kabinet og i den franske landbrugsministers kabinet har fået forkerte, dvs for lave points efter kriterium nr. 8, må dertil siges, at man, som dette kriterium er formuleret (»expériences ou activités antérieures présentant une analogie ou constituant une préparation aux fonctions correspondant aux emplois à pourvoir« ( 2 ) ikke kan tale om en — og dette alene er afgørende — åbenbart forkert bedømmelse. For så vidt som hun i denne sammenhæng endvidere har henvist til en faktisk interim-stilling i udvalgstjenesten, må det fremhæves, at dette skete for første gang under de mundtlige forhandlinger. Der blev endvidere ikke anført noget væsentligt til støtte for, at denne omstændighed, hvis den viser sig korrekt og fremgår af sagsøgerens aktmappe, faktisk ikke er taget i betragtning d) Det er lige så lidt nødvendigt at komme med lange udregninger, fordi udvælgelsesprøven til dels skete ud fra erklæringer og dokumenter fra politiske grupper eller erhvervsvirksomheder, dvs. svært sammenlignelige dokumenter. Det blev med rette sagt herom — også dommen i sag 23/74 skal forstås således —, at dette er uundgåeligt ved en udvælgelsesprøve på grundlag af kvalifikationsbeviser. Denne omstændighed i sig selv tillader altså ikke, at der kan tales om en mangel ved udvælgelsesproduceren. e) Endelig er det heller ikke nødvendigt med nogen særlig redegørelse angående det hensyn, der skal tages til den i henhold til tjenestemandsvedtægtens artikel 43 udfærdigede udtalelse. For så vidt det her drejer sig om at tildele bedømmelsespoints til ansøgere, for hvem der ikke foreligger sådanne udtalelser, er det allerede fastslået i dom 23/74, at en sådan fiktiv karaktergivning ikke er lovlig. Samtidig blev det imidlertid fremhævet, at denne omstændighed ikke havde nogen betydning for den her foreliggende udvælgelsesprøve, da de to pågældende ansøgere ikke blev udnævnt. Hvad i øvrigt angår dette kriteriums vægttildeling, nar sagsøgerinden i sin indsigelse om, at der ikke er taget tilstrækkeligt hensyn til udtalelserne, overset, at interne udvælgelsesprøver ikke skal bedømmes efter tjenestemandsvedtægtens artikel 45. I øvrigt er jeg ganske overbevist om, at udtalelserne i virkeligheden ikke blev undervurderet, da de jo ikke blot var af betydning i forbindelse med kriterium nr. 7 men også i forbindelse med kriterierne 9 og 10 samt til dels kriterierne 11 og 12. 2. Selv om det således sammenfattende må fastslås, at de netop behandlede klagepunkter lige så lidt som de tilsvarende i sag 23/74 giver nogen anledning til at slutte, at der foreligger en mangelfuld udvælgelsesprøve, må jeg yderligere bemærke følgende vedrørende en række indsigelser, som blev fremsat for første gang i denne sag: a) Sagsøgeren har gjort indsigelse imod, at evnen til at udtrykke sig skriftligt på flere af Fællesskabets officielle sprog, som var nævnt i opslaget, ikke blev prøvet Hun er åbenbart af den opfattelse, at der skulle have været afholdt en særlig prøve i den forbindelse. Hertil skal dog nu bemærkes, at der i stillingsopslaget netop ikke var bestemt nogen skriftlig prøve, men — udover en samtale — kun en hensyntagen til kvalifikationsbeviser. Det er endvidere vigtigt, at den nævnte evne ikke udgjorde nogen forudsætning for en ansættelse. I stillingsopslaget hedder det blot: »…la capacité de rédaction dans plusieurs langues officielles de la Communauté seront prises en considération« ( 3 ). Endelig kan man afgjort antage, at det var muligt på grundlag af udtalelserne efter tjenestemandsvedtægtens artikel 43 og andre dokumenter fra de personlige aktmapper at foretage de nødvendige konstateringer vedrørende det nævnte punkt, således at der ikke kan være tale om en mangel ved udvælgelsesproceduren. b) Heller ikke i bedømmelsen af sag-søgerindens kvalifikationer og universitetsbevis ser jeg nogen mangel. Jeg har allerede i anden sammenhæng taget stilling til bedømmelsen af sagsøgerinden efter kriterium 8. Hvad angår bedømmelsen af universitetsdiplomet, fremgår det ikke af sagen, at udvælgelseskomiteen i sagsøgerens tilfælde skulle have fraveget den målestok, som vidnet Opitz har redegjort for, og som ikke med rimelighed kan drages i tvivl. c) Tilbage står kun spørgsmålet, om udvælgelseskomiteen — som det antages af sagsøgerinden — har fastsat grænsen for optagelsen på listen over egnede ansøgere (den lå ved 63 points) pa en måde, som kan begrunde indsigelsen om vilkårlighed. Der er heller ikke noget holdepunkt for denne antagelse. Navnlig synes der ikke at være noget krav om, at denne grænse skulle ligge ved 60 % af det maksimalt opnåelige pointsantal. Man kommer endvidere ikke udenom den erkendelse, at en sænkning af den omstridte grænse ikke ville have medført, at sagsøgeren var blevet udnævnt, og heller ikke at hendes chancer for udnævnelse ville være steget nævneværdigt, da selv ansøgeren med det laveste pointtal, som ansættelsesmyndigheden inden for rammerne af sit frie skøn har udvalgt, dog har opnået 66,5 points.