Forslag til afgørelse fra generaladvokat Ruiz-Jarabo Colomer fremsat den 28. november 1996. - Bic Benelux SA mod Etat belge. - Anmodning om præjudiciel afgørelse: Conseil d'Etat - Belgien. - Forpligtelse til forudgående anmeldelse i henhold til direktiv 81/189/EØF - Tekniske forskrifter og specifikationer - Mærkning af varer pålagt miljøafgift. - Sag C-13/96.



Samling af Afgørelser 1997 side I-01753



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1 Domstolen er med det foreliggende spoergsmaal blevet anmodet om at afgoere, hvorvidt pligten til at anbringe et kendemaerke paa varer, der er paalagt »miljoeafgift«, udgoer en teknisk specifikation eller en teknisk forskrift i henhold til direktiv 83/189/EOEF (1), som aendret ved direktiv 88/182/EOEF (2).

2 Spoergsmaalet er blevet rejst af Belgiens Conseil d'État i forbindelse med en retssag, hvorunder selskabet Bic Benelux (herefter »Bic«) har nedlagt paastand om ophaevelse af nogle belgiske regler, hvorved engangsbarbermaskiner med haandtag er blevet paalagt miljoeafgift og som foelge deraf skal vaere forsynet med et tilsvarende kendemaerke, naar de markedsfoeres.

3 Miljoeafgiften blev indfoert i belgisk ret ved artikel 369-401 i ordinaer lov af 16. juli 1993 om fuldendelse af statens foederale struktur (3) (herefter »1993-loven«); disse regler blev sat i kraft ved ministeriel bekendtgoerelse af 24. december 1993 om varer, som paalaegges miljoeafgift (4) (herefter »den ministerielle bekendtgoerelse«).

I 1993-lovens artikel 369 er miljoeafgiften blevet defineret saaledes:

»I denne lov forstaas ved:

1. Miljoeafgift: En afgift sidestillet med forbrugsafgifter, der paalaegges en vare, der er bragt i omsaetning, paa grund af de miljoemaessigt skadelige virkninger, som varen antages at medfoere.«

Denne miljoeafgift finder anvendelse paa beholdere til drikkevarer, visse engangsartikler, batterier, beholdere til visse industriprodukter, pesticider og plantebeskyttelsesmidler samt paa papir.

1993-lovens artikel 369, stk. 7, giver foelgende definition paa en engangsartikel: »Et produkt, som er fremstillet med henblik paa anvendelse en enkelt gang eller et begraenset antal gange, og som mister sin anvendelighed enten efter en enkelt anvendelse, eller efter anvendelse et begraenset antal gange, eller fordi et af produktets elementer er brugt op, toemt eller afladt, og dette element ikke kan erstattes, fyldes eller genoplades.«

4 1993-lovens artikel 376, stk. 1, fastsaetter afgiftsbeloebet for engangsartikler, idet det hedder:

»Bortset fra engangsartikler, som er beregnet til medicinsk brug, svares der af de nedenfor anfoerte engangsartikler, der er bragt i omsaetning, en miljoeafgift i henhold til foelgende liste:

Artikel

Miljoeafgift

Reduceret

miljoeafgift

Engangsbarbermaskiner

Engangsfotografiapparater

10 francs

300 francs

-

100 francs

...«

5 I den ministerielle bekendtgoerelses artikel 2 er det endvidere bestemt, at der med henblik paa gennemfoerelsen af miljoeafgiften ved engangsartikler skal forstaas »engangsbarbermaskiner og engangsfotografiapparater«, og ved engangsbarbermaskiner »saakaldte sikkerhedsskrabere uden nogen form for indretning, som muliggoer udskiftning af barberbladene«. Paa Bic's forespoergsel angaaende fortolkningen af disse bestemmelser svarede finansministeren uddybende ved skrivelse af 17. januar 1994, at »i henhold til artikel 2, nr. 5, i ministeriel bekendtgoerelse af 24. december 1993 om varer, som paalaegges miljoeafgift ... er kun ud-i-et-engangsskrabere (med haandtag) paalagt miljoeafgift«. Foelgelig paalaegges der ikke miljoeafgift paa skrabere, hvis haandtag kan adskilles fra den ramme, som indeholder bladet, og hvor bladet kan skiftes ud med et andet efter anvendelse en eller flere gange. I modsaetning til en sikkerhedsskraber, der i sin helhed er til engangsbrug, er det paa denne type skrabere kun barberbladet eller -bladene og deres ramme, som er til engangsbrug, men ikke det haandtag, rammen placeres paa.

6 Af hensyn til afgiftsopkraevningen bestemmer 1993-lovens artikel 391 foelgende:

»Med henblik paa kontrol af opkraevningen af miljoeafgiften og oplysning af forbrugerne skal alle beholdere og produkter, som er paalagt en af de i denne lov foreskrevne miljoeafgifter, forsynes med et kendemaerke, der klart angiver enten, at genstandene er paalagt miljoeafgift og afgiftsbeloebet, eller aarsagen til fritagelse, eller det beloeb, som skal erlaegges i pant. Finansministeren fastsaetter naermere regler til gennemfoerelse af denne artikel; ministeren kan bl.a. foreskrive anbringelse af et stempel, en banderole, en kapsel, en maerkat, en etiket eller lign. paa hver beholder, produkt eller emballage.

Kongen fastsaetter, hvilke produkter der skal vaere fritaget for pligten til at angive det beloeb, som skal erlaegges i pant.«

De naermere bestemmelser for anbringelse af kendemaerket eller afgiftsmaerket fremgaar af den ministerielle bekendtgoerelses artikel 11 og af den ministerielle bekendtgoerelses bilag 1. Disse bestemmelser foreskriver anvendelse af et saerligt kendemaerke, som skal anbringes paa etiketten paa alle varer paalagt miljoeafgift, og indfoerer en pligt til at anfoere afgiftsbeloebet samt tillader, at kendemaerket anbringes paa emballagen, hvis flere varer, som er paalagt miljoeafgift, er pakket i en enkelt emballage.

7 Endelig er det efter den ministerielle bekendtgoerelses artikel 18 tilladt inden for rammerne af en diplomatisk afgiftsfritagelsesordning at saelge varer, som er paalagt miljoeafgift, uden miljoeafgift.

8 Det bemaerkes, at Conseil d'État's section de legislation (»Lovgivningsafdeling«) i forbindelse med udarbejdelsen af 1993-loven i sin udtalelse af 14. april 1993 vedroerende det paagaeldende lovforslag anbefalede, at forskriften blev anmeldt til Kommissionen i henhold til direktiv 83/189 med den begrundelse, at pligten til at anbringe kendemaerker eller afgiftsmaerker kunne udgoere en teknisk specifikation (5). Den belgiske stat fulgte ikke denne anbefaling, men vedtog den paagaeldende forskrift uden at give Kommissionen meddelelse om udkastet til loven.

9 Selskabet Bic, der i Belgien udelukkende saelger engangsbarbermaskiner med fast haandtag, noterede et betydeligt fald i sit salg efter indfoerelsen af miljoeafgiften; det er baggrunden for, at Bic ad forskellige veje har anfaegtet lovligheden af de belgiske regler om naevnte afgift; en af disse veje har vaeret et annullationssoegsmaal for Conseil d'État om ophaevelse af den ministerielle bekendtgoerelse og finansministerens skrivelse om fortolkningen deraf. Blandt de af Bic anfoerte soegsmaalsgrunde til stoette for paastanden om ophaevelse indgaar, at EF-traktatens artikel 30 og 95 samt direktiv 83/189 er blevet tilsidesat.

10 Conseil d'État fandt, at den belgiske ordning ikke stred mod traktatens artikel 30, der forbyder foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative restriktioner. Det fandt endvidere, at den belgiske ordning heller ikke overtraadte traktatens artikel 95 om forbud mod diskriminerende interne afgifter. Conseil d'État tog imidlertid ikke stilling til en anden af de af Bic anfoerte soegsmaalsgrunde til stoette for paastanden om ophaevelse, nemlig at direktiv 83/189 var blevet tilsidesat ved, at den ministerielle bekendtgoerelse ikke var blevet anmeldt til Kommissionen paa udkaststadiet, selv om der var tale om en teknisk forskrift, eftersom bekendtgoerelsen fastlagde kravene til etikettering eller maerkning af varer, der er paalagt miljoeafgift. Med henblik paa at kunne traeffe afgoerelse herom fandt Conseil d'État det noedvendigt at forelaegge Domstolen foelgende spoergsmaal:

»Udgoer en forpligtelse til forud for overgang til omsaetning at anbringe et bestemt kendemaerke paa varer, som er paalagt en afgift paa grund de miljoemaessigt skadelige virkninger, som disse varer antages at medfoere, og en forpligtelse til at anbringe et andet kendemaerke paa de samme varer, saafremt de leveres med afgiftsfritagelse inden for rammerne af en diplomatisk afgiftsfritagelsesordning, 'tekniske specifikationer' i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 1, nr. 1, i Raadets direktiv 83/189/EOEF af 28. marts 1983 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter, som aendret ved direktiv 88/182/EOEF af 22. marts 1988, eller en 'teknisk forskrift' i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i samme direktivs artikel 1, nr. 5?«

11 Det praejudicielle spoergsmaal drejer sig udelukkende om, hvorvidt den pligt til at anbringe et afgiftskendemaerke, som er omhandlet i den belgiske miljoeafgiftsordning, er forenelig med direktiv 83/189. Domstolen er saaledes ikke blevet anmodet om at tage stilling til den eventuelle anvendelse af traktatens artikel 30 og 95 paa en national ordning af den art, der er omhandlet i naervaerende sag.

Foer jeg fremlaegger et forslag til besvarelse af det praejudicielle spoergsmaal, finder jeg det hensigtsmaessigt at analysere den underretningsmekanisme, der er blevet indfoert ved direktiv 83/189 paa omraadet for tekniske standarder og forskrifter.

Informationsproceduren efter direktiv 83/189

12 Direktiv 83/189 er blevet aendret ved direktiv 88/182/EOEF og direktiv 94/10/EF (6). Eftersom den belgiske ordning om indfoerelse af miljoeafgiften blev vedtaget i 1993, skal dens eventuelle karakter af teknisk forskrift vurderes efter bestemmelserne i direktiv 83/189, som aendret ved direktiv 88/182. De aendringer i informationsproceduren, som blev indfoejet ved direktiv 94/10 og traadte i kraft den 1. juli 1995, beroerer ikke den belgiske miljoeafgiftsordning.

13 Direktiv 83/189 indfoerte en procedure, hvis formaal er inden for handelen i Faellesskabet at forebygge tekniske hindringer som foelge af forskelle mellem medlemsstaternes nationale regler for produktion og markedsfoering af varer. Denne forebyggende procedure supplerer forbuddet mod foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative restriktioner, der er fastlagt i EF-traktatens artikel 30-36, og harmoniseringen af de nationale regler med henblik paa gennemfoerelsen af den frie bevaegelighed for varer paa det indre marked.

14 Artikel 1 i direktiv 83/189 indeholder definitioner af de vaesentligste begreber i direktivet. I praeamblen tales der om tekniske forskrifter (O.a.: reglamentaciones técnicas), men ikke i artikel 1; dér sondres mellem »standarder« og »tekniske forskrifter« (O.a.: normas og reglamentos técnicos) (7) alt efter, hvor bindende de omhandlede bestemmelser er.

Ved artikel 2-7 indfoertes en underretnings- og samarbejdsmekanisme vedroerende standarder mellem EF's og medlemsstaternes standardiseringsorganer. Ved artikel 8, 9 og 10 blev der fastlagt en informationsprocedure vedroerende tekniske forskrifter; det er den, der er af interesse i den foreliggende sag.

15 Artikel 8 i direktiv 83/189, som aendret ved direktiv 88/182, paalaegger medlemsstaterne pligt til at give Kommissionen meddelelse om ethvert udkast til teknisk forskrift, medmindre der er tale om gengivelse af en international eller europaeisk standard; bestemmelsen har foelgende ordlyd:

»1. Medlemsstaterne sender straks Kommissionen ethvert udkast til teknisk forskrift, medmindre der blot er tale om en gengivelse af en international eller europaeisk standard i dens helhed, i hvilket tilfaelde det vil vaere tilstraekkeligt at oplyse herom; de giver tillige kort Kommissionen underretning om grundene til, at det er noedvendigt at indfoere en saadan teknisk forskrift, medmindre disse grunde allerede fremgaar af udkastet. Medlemsstaterne giver i givet fald samtidig underretning om teksten til de tilgrundliggende vaesentligste og direkte beroerte love og administrative bestemmelser, hvis kendskab hertil er noedvendig med henblik paa at vurdere raekkevidden af udkastet til teknisk forskrift.

Kommissionen underretter straks de oevrige medlemsstater om udkastet; den kan desuden forelaegge det til udtalelse for det i artikel 5 omhandlede udvalg og eventuelt for det udvalg, der er kompetent paa det paagaeldende omraade.

...«

I henhold til artikel 10 i direktiv 83/189 bortfalder underretningsforpligtelsen, naar de tekniske forskrifter udstedes paa grundlag af en faellesskabsretlig regel eller en international aftale.

Kommissionen giver straks meddelelse til de oevrige medlemsstater om disse udkast og offentliggoer desuden i De Europaeiske Faellesskabers Tidende en liste over alle udkast, der er blevet anmeldt til den, saaledes at borgerne og virksomhederne kan faa kendskab hertil (8).

16 Fra tidspunktet for anmeldelsen har Kommissionen og de oevrige medlemsstater i henhold til artikel 9 i direktiv 83/189 mulighed for at vurdere, hvorvidt udkastet til teknisk forskrift er foreneligt med faellesskabsretten, og for i givet fald at afgive en udfoerlig udtalelse inden for en frist paa tre maaneder efter datoen for anmeldelsen. Foreligger der ingen udfoerlig udtalelse, kan medlemsstaten udstede den paagaeldende tekniske forskrift efter udloebet af denne stand still-periode paa tre maaneder. Stand still-perioden forlaenges til seks maaneder, saafremt der er blevet afgivet en udfoerlig udtalelse, og til tolv maaneder, hvis Kommissionen orienterer medlemsstaten om, at den agter at foreslaa, at der vedtages faellesskabsregler paa omraadet (9). I kraft af anmeldelsen og stand still-perioden har Kommissionen og medlemsstaterne mulighed for at undersoege, om udkastet til teknisk forskrift vil skabe hindringer for samhandelen, som strider mod traktaten, eller handelsmaessige restriktioner, der boer undgaas ved at vedtage harmoniseringsregler paa faellesskabsplan. Desuden kan Kommissionen og medlemsstaterne foreslaa den stat, udkastet stammer fra, aendringer i de paataenkte nationale foranstaltninger; medlemsstaten har dog ikke pligt til at tage hensyn til disse forslag og bevarer ubeskaaret retten til at udstede den omhandlede tekniske forskrift efter udloebet af stand still-perioden.

17 I henhold til artikel 9, stk. 3, finder stand still-perioden ikke anvendelse i tilfaelde af alvorlige og uforudselige situationer, der kraever, at en medlemsstat straks udarbejder tekniske forskrifter for at beskytte grundlaeggende almene interesser saasom menneskers og dyrs sundhed, beskyttelsen af planter eller sikkerheden (10).

18 I medfoer af Domstolens praksis er anvendelsen af informationsproceduren blevet styrket betydeligt, da det i dommen i sagen CIA Security International (11) blev anerkendt, at artikel 8 og 9 i direktiv 83/189 har direkte virkning, og at tekniske forskrifter, der ikke er blevet anmeldt paa udkaststadiet, ikke kan goeres gaeldende over for borgerne.

Det praejudicielle spoergsmaal

19 Den nationale ret har med sit praejudicielle spoergsmaal anmodet Domstolen om at afgoere, hvorvidt den i belgisk ret foreskrevne pligt til at anbringe et kendemaerke paa varer, som er paalagt miljoeafgift, udgoer en teknisk specifikation eller en teknisk forskrift, der er omfattet af den informationsprocedure, som blev indfoert ved direktiv 83/189.

20 Den franske regering og Bic har i deres indlaeg anfoert, at denne maerkningspligt udgoer en teknisk specifikation, og at den belgiske ordning, hvorved den blev indfoert, udgoer en teknisk forskrift, som skulle have vaeret anmeldt i henhold til direktiv 83/189. Til stoette for dette synspunkt har de henvist til dommen i sagen Kommissionen mod Tyskland (12), hvori Domstolen fandt, at den tyske bestemmelse, som udvidede de pligter med hensyn til etikettering, der gjaldt for laegemidler, til ogsaa at gaelde sterile medicinske instrumenter, og navnlig muligheden for som sidste anvendelsesdato at angive enten den 30. juni eller den 30. december, udgjorde en teknisk forskrift.

21 I modsaetning hertil finder Kommissionen og den belgiske regering, at pligten til at maerke varer, som er paalagt miljoeafgift, ikke er en teknisk specifikation, og at den belgiske ordning foelgelig ikke er en teknisk forskrift omfattet af direktiv 83/189. Ifoelge Kommissionen er den belgiske ordning af skattemaessig karakter, og maerkningspligten udgoer en ledsageforanstaltning. Efter dens opfattelse er tekniske specifikationer, der er knyttet til skattemaessige foranstaltninger, omfattet af anvendelsesomraadet for direktiv 83/189 efter aendringen heraf ved direktiv 94/10; da den belgiske ordning blev indfoert forud for det sidstnaevnte direktivs ikrafttraedelse, er den dog ikke omfattet af anmeldelsespligten.

Den belgiske regering har anfoert, at den belgiske ordning havde til formaal at beskytte miljoeet ved hjaelp af en skattemaessig mekanisme saasom en miljoeafgift. Efter dens opfattelse finder direktiv 83/189 kun anvendelse paa produktrelaterede forskrifter, som umiddelbart skaber hindringer for varernes frie bevaegelighed. Nationale miljoerelaterede foranstaltninger kan ikke anses for at vaere tekniske specifikationer eller tekniske forskrifter forud for aendringen af direktiv 83/189 ved direktiv 94/10. Derfor havde den belgiske stat ikke pligt til at give meddelelse om den omtvistede ordning, der blev vedtaget forud for ikrafttraedelsen af direktiv 94/10.

22 For saa vidt angaar anvendelsen af direktiv 83/189 indeholder artikel 1, som aendret ved direktiv 88/182, definitioner af begreberne »tekniske specifikationer« og »teknisk forskrift«. I henhold til ordlyden af denne bestemmelses nr. 1 forstaas der ved »tekniske specifikationer«

»en specifikation, der indeholdes i et dokument, som fastlaegger karakteristika for et produkt, som f.eks. kvalitet, brugsegenskaber, sikkerhed, dimensioner, herunder terminologiske forskrifter for varen, symboler, proevning og proevningsmetoder, emballering, maerkning eller etikettering, samt fremstillingsmetoder og -processer for landbrugsprodukter efter traktatens artikel 38, stk. 1, for produkter til konsum og foder samt for laegemidler, som defineret i artikel 1 i direktiv 65/65/EOEF, senest aendret ved direktiv 87/21/EOEF«.

Herudover defineres begrebet »teknisk forskrift« i artikel 1, nr. 5, saaledes:

»Tekniske specifikationer, herunder de administrative bestemmelser, der gaelder herfor, som retligt eller faktisk skal overholdes, for at et produkt kan markedsfoeres eller anvendes i en medlemsstat eller i en vaesentlig del af denne stat, bortset fra de specifikationer, som de lokale myndigheder fastsaetter.«

23 Domstolen har i flere domme udtalt sig om forskellige nationale bestemmelsers karakter af teknisk forskrift, uden dog i noget tilfaelde at have foretaget en udtoemmende analyse af det i direktiv 83/189 fastlagte begreb. Domstolen har i denne sammenhaeng anset bl.a. foelgende bestemmelser for at udgoere tekniske forskrifter:

- den tyske regel, der udvidede de pligter med hensyn til etikettering, som gjaldt for laegemidler, til ogsaa at gaelde sterile medicinske instrumenter (13)

- den nederlandske bestemmelse om fastlaeggelse af betingelser for produktion og markedsfoering af nye former for margarine og erstatningsprodukter, som var forskellige i forhold til betingelserne for almindelig margarine (14)

- ordningen om krav til kvalitetsproevning og paalidelighed, som kraeves opfyldt, for at et alarmsystem eller en alarmcentral kan godkendes og markedsfoeres i Belgien (15)

- de italienske bestemmelser vedroerende henholdsvis kvaliteten af det vand, der er bestemt til at modtage toskallede skaldyr, vedroerende produktion og markedsfoering af skaldyr samt vedroerende visse sikkerhedsforskrifter for medicinske specialiteter fremstillet af organer og vaev fra okser (16).

Derimod fandt Domstolen, at der ikke var tale om en teknisk forskrift i direktiv 83/189's forstand for saa vidt angik den belgiske bestemmelse om betingelserne for at oprette vagtselskaber, da bestemmelsen ikke vedroerte karakteristika for produkter (17).

24 Paa grundlag af bestemmelserne i direktiv 83/189 og Domstolens retspraksis finder jeg, at enhver praksis og enhver ved lov eller administrativt fastsat bestemmelse i medlemsstaterne, som opstiller bestemte betingelser for produktion og markedsfoering af varer, udgoer tekniske forskrifter (18).

25 Arten af den nationale regel og dens karakteristika boer analyseres med henblik paa at afgoere, hvorvidt den belgiske bestemmelse om, at markedsfoering af varer, som er paalagt miljoeafgift, er betinget af, at der anbringes et kendemaerke, udgoer en teknisk specifikation og dermed en teknisk forskrift i direktiv 83/189's forstand, naar der henses til, at bestemmelsen er bindende.

26 Den belgiske lov og ministerielle bekendtgoerelse, som indfoerte miljoeafgiften, er skatte- og afgiftsmaessige foranstaltninger, der kun paavirker produktionen og markedsfoeringen af varer, for saa vidt som lovens artikel 391 og de bestemmelser i den ministerielle bekendtgoerelse, hvorved afgiften blev sat kraft, stiller krav om, at der anbringes et kendemaerke paa de varer, som er paalagt miljoeafgift. I givet fald er det derfor kun denne pligt til at maerke varerne, der kan udgoere en teknisk forskrift.

27 Som anfoert af Kommissionen udgoer anbringelsen af et kendemaerke eller et afgiftsmaerke en skatte- og afgiftsmaessig ledsageforanstaltning, der har til formaal at sikre, at miljoeafgiften bliver opkraevet, og den er derfor af skattemaessig karakter. Kendemaerket opfylder endvidere en supplerende funktion, idet det orienterer forbrugerne om, at den paagaeldende vare er paalagt miljoeafgift, fordi den har negativ indvirkning paa miljoeet. Jeg mener imidlertid ikke, at denne orientering til forbrugeren aendrer maerkningspligtens skattemaessige karakter.

28 Det boer paapeges, at anvendelsen af afgiftsmaerker er et hyppigt anvendt middel til at sikre betaling af afgifter, jf. herved artikel 21, stk. 1, i direktiv 92/12/EOEF (19), hvorefter »... medlemsstaterne [kan] foreskrive, at varer, der er bestemt til forbrug paa deres omraade, skal forsynes med afgiftsmaerker eller nationale godkendelsesmaerker, som anvendes til skattemaessige formaal«.

I henhold til artikel 3, stk. 1, finder direktiv 92/12 anvendelse paa mineralolier, alkohol og alkoholholdige drikkevarer, samt forarbejdede tobaksvarer; artikel 3, stk. 3, giver medlemsstaterne mulighed for at indfoere eller opretholde beskatning af andre varer, forudsat at saadan beskatning ikke i samhandelen mellem medlemsstaterne giver anledning til formaliteter i forbindelse med graensepassage. Den af Kongeriget Belgien indfoerte miljoeafgift er en punktafgift, som kan indplaceres i denne gruppe, og pligten til at maerke miljoeafgiftsbelagte varer giver ikke anledning til formaliteter i forbindelse med graensepassage.

29 Trods dens karakter af skatte- og afgiftsmaessig ledsageforanstaltning er det ubestrideligt, at pligten til at anbringe et kendemaerke paavirker markedsfoeringen af varer, eftersom de varer, der er paalagt miljoeafgift, ikke maa saelges uden at vaere forsynet med et afgiftsmaerke, der godtgoer afgiftens beloeb og dens betaling, eller i givet fald en afgiftsfritagelse. Efter min opfattelse udgoer denne maerkningspligt en teknisk specifikation knyttet til en skattemaessig foranstaltning, hvis maalsaetninger henhoerer under miljoeomraadet.

30 Denne konklusion forrykkes ikke af den belgiske regerings argumenter om, at miljoebeskyttelsesforanstaltninger saasom den omhandlede miljoeafgift falder uden for anvendelsesomraadet for direktiv 83/189, som er begraenset til produktrelaterede tekniske forskrifter, for hvilke der kan ske harmonisering paa grundlag af faellesskabsregler med hjemmel i artikel 100 A.

Jeg kan ikke tiltraede dette anbringende. Selv om tekniske specifikationer udgoer et grundlaeggende element i forbindelse med bestemmelser vedroerende produktion og markedsfoering af varer, kan de ogsaa udgoere accessoriske elementer i forbindelse med forskrifter af en anden karakter, som forfoelger andre maal. I den foreliggende sag udgoer maerkningspligten en accessorisk foranstaltning i forbindelse med en forskrift af skattemaessig karakter, hvis formaal er miljoebeskyttelse. Anvendelsesomraadet for direktiv 83/189 kan derfor ikke begraenses til at omfatte tekniske specifikationer i nationale forskrifter, hvor artikel 100 A kunne tjene som hjemmel for harmonisering. Tekniske specifikationer og tekniske forskrifter, der fremstaar som accessoriske elementer i forbindelse med nationale forskrifter, der ikke direkte vedroerer produktion og markedsfoering af varer, kan udgoere hindringer for handelen inden for Faellesskabet; det maa derfor vaere logisk, at de er omfattet af informationsproceduren efter direktiv 83/189, saa at det kan bedoemmes, om de er traktatkonforme, eller saa at Kommissionen kan fastslaa, om det er noedvendigt at vedtage EF-regler paa omraadet.

31 Tekniske specifikationer, der er knyttet til skattemaessige foranstaltninger, og som er bindende i medfoer af en retsakt fra en medlemsstat, udgoer tekniske forskrifter, der faktisk skal overholdes, og som utvivlsomt har skullet anmeldes til Kommissionen siden aendringen af direktiv 83/189 ved direktiv 94/10. Sidstnaevnte direktiv indebar - under hensyntagen til de praktiske erfaringer fra anvendelsen af informationsproceduren - en udvidelse og en praecisering af begrebet teknisk forskrift, som oprindeligt blev indfoert ved direktiv 83/189. Saaledes er der i artikel 1, nr. 9, andet afsnit, angivet eksempler paa de facto tekniske forskrifter:

»De tekniske forskrifter, der faktisk skal overholdes, er navnlig foelgende:

...

- tekniske specifikationer eller andre krav, til hvilke der er knyttet skattemaessige eller finansielle foranstaltninger, som paavirker forbruget af produkterne ved at tilskynde til overholdelse af disse tekniske specifikationer eller andre krav; tekniske specifikationer eller andre krav, som er knyttet til de nationale sociale sikringsordninger, er ikke omfattet.«

32 Desuden blev der med direktiv 94/10 i direktiv 83/189 indfoejet to bestemmelser, der indplacerer tekniske forskrifter, som er knyttet til skatte- eller afgiftsmaessige foranstaltninger, i en saerlig ramme (20). Der er tale om artikel 8, stk. 1, sidste afsnit, hvorefter »Kommissionens eller medlemsstaternes bemaerkninger eller udfoerlige udtalelser kun [kan] vedroere aspekter, som maatte vaere til hinder for samhandelen, men ikke en foranstaltnings skattemaessige eller finansielle aspekter«, og om artikel 10, stk. 4, hvorefter stand still-forpligtelsen efter artikel 9 ikke finder anvendelse paa den type af tekniske forskrifter.

33 I den foreliggende sag blev kravet om maerkning af varer, der er paalagt miljoeafgift, indfoert ved to belgiske bestemmelser fra 1993, dvs. foer ikrafttraedelsesdatoen for direktiv 94/10 den 1. juli 1995. Foelgelig udgoer disse bestemmelser kun tekniske forskrifter, som er omfattet af pligten om at give meddelelse til Kommissionen paa udkaststadiet, hvis man laegger til grund, at begrebet teknisk forskrift, der blev indfoert ved direktiv 83/189, som aendret ved direktiv 88/182, paa forhaand daekkede tekniske specifikationer, der er knyttet til skattemaessige foranstaltninger, og at direktiv 94/10 blot praeciserede begrebet uden dog at aendre eller udvide det.

Der kan findes en vis stoette for denne udvidende fortolkning af den definition af begrebet teknisk forskrift, der oprindeligt var blevet opstillet i direktiv 83/189, i den ordrette formulering af artikel 1, nr. 9, efter aendringen i medfoer af direktiv 94/10. I det foerste afsnit af denne bestemmelse opretholdes begrebet teknisk forskrift - med en mindre udvidelse og praecisering - der oprindeligt blev indfoert ved direktiv 83/189, og hvori der blev skelnet mellem tekniske forskrifter, som skal overholdes hhv. retligt eller faktisk; i bestemmelsens andet afsnit er der anfoert ikke-udtoemmende eksempler paa tekniske forskrifter, der faktisk skal overholdes, herunder regler, som er knyttet til skatte- eller afgiftsmaessige foranstaltninger, der paavirker forbruget af produkterne. Man kunne forestille sig, at dette andet afsnit i lyset af de opnaaede praktiske erfaringer fra anvendelsen af informationsproceduren skulle praecisere begrebet teknisk forskrift, der faktisk skal overholdes, ved at angive visse eksempler, men uden derved at udvide eller aendre begrebets indhold. Paa grundlag af en saadan fortolkning ville de belgiske regler om miljoeafgiften udgoere de facto tekniske forskrifter, der skulle have vaeret anmeldt til Kommissionen.

34 I mine oejne foreligger der imidlertid en raekke grunde til, at den naevnte udvidende fortolkning af det oprindelige begreb teknisk forskrift efter direktiv 83/189 boer forkastes, og disse faar mig til at konkludere, at tekniske forskrifter, der er knyttet til skattemaessige foranstaltninger, foerst falder inden for anvendelsesomraadet for direktiv 83/189 efter aendringen ved direktiv 94/10.

35 For det foerste udspandt der sig ifoelge det af Kommissionen oplyste omfattende droeftelser og vaegtige diskussioner i forbindelse med udarbejdelsen af direktiv 94/10, som vedroerte hensigtmaessigheden af at udvide anvendelsesomraadet for den ved direktiv 83/189 indfoerte informationsprocedure til at omfatte tekniske forskrifter, der er knyttet til skatte- eller afgiftsmaessige foranstaltninger. I den forbindelse er det i anden betragtning til direktiv 94/10 anfoert, at anvendelsesomraadet for direktiv 83/189 boer udvides, mens det i tolvte betragtning naevnes, at der er behov for at klarlaegge begrebet teknisk forskrift, som faktisk skal overholdes.

36 Dette dobbelte formaal i henhold til direktiv 94/10, nemlig at udvide og klarlaegge anvendelsesomraadet for direktiv 83/189, har givet sig udslag i en vis omdefinition af begrebet teknisk forskrift, der i det vaesentlige goer sig gaeldende paa tre punkter:

- Som udgangspunkt for en teknisk forskrift finder vi stadig en teknisk specifikation, men der kan ogsaa vaere tale om et »andet krav«, defineret i artikel 1, nr. 3, i direktiv 83/189 som »et krav, der ikke er en teknisk specifikation, og som paalaegges et produkt af bl.a. forbruger- eller miljoebeskyttelseshensyn, og som vedroerer produktets livscyklus efter markedsfoering, saasom betingelser for anvendelse, genanvendelse, genbrug eller bortskaffelse, naar disse betingelser kan influere betydeligt paa sammensaetningen af produktet, dets natur eller afsaetningen af det«.

- Definitionen af en teknisk forskrift i henhold til artikel 1, nr. 9, i direktiv 83/189 omfatter »... medlemsstaternes love og administrative bestemmelser vedroerende forbud mod fremstilling, import, markedsfoering eller anvendelse af et produkt«.

- I artikel 1, nr. 9, i direktiv 83/189 er der blevet indfoejet et andet afsnit med henblik paa at klarlaegge og afgraense raekkevidden af begrebet teknisk forskrift, der faktisk skal overholdes, hvilket havde skabt problemer under anvendelsen, da det ikke var blevet praeciseret i den oprindelige udgave af direktiv 83/189. I direktiv 94/10 er der anfoert eksempler paa tekniske forskrifter, der faktisk skal overholdes, herunder saadanne, som er knyttet til skatte- eller afgiftsmaessige foranstaltninger.

37 Dernaest og ifoelge det af Kommissionen oplyste er den praksis, der har vaeret fulgt gennem aarene, hvor informationsproceduren er blevet anvendt, blevet skabt ud fra den opfattelse, at der ikke var pligt til at anmelde tekniske forskrifter, som er knyttet til skatte- eller afgiftsmaessige foranstaltninger.

38 Endelig udgoer skatte- eller afgiftsmaessige foranstaltninger, der desuden maatte indeholde en bestemmelse af betydning for produktionen eller markedsfoeringen af varer, tekniske forskrifter af en saerlig type, som er underkastet en anden ordning end den, der gaelder for de oevrige tekniske forskrifter. Ved direktiv 94/10 blev artikel 10, stk. 4, saaledes indfoejet; ifoelge denne bestemmelse skal regler af denne type anmeldes, men udstedelse af reglerne forudsaetter ikke overholdelse af stand still-forpligtelsen efter artikel 9. Endvidere er det i artikel 8, stk. 1, sidste afsnit, som indfoejet ved direktiv 94/10, bestemt, at eventuelle udfoerlige udtalelser vedroerende tekniske forskrifter, der er knyttet til skatte- eller afgiftsmaessige foranstaltninger, kun kan vedroere deres indvirkning paa samhandelen og aldrig spoergsmaal af skatte- eller afgiftsmaessig karakter.

Saadanne specifikke bestemmelser, som foreskrevet i direktiv 94/10, for saa vidt angaar tekniske forskrifter, der er knyttet til skatte- eller afgiftsmaessige foranstaltninger, fandtes hverken i den oprindelige udgave af direktiv 83/189 eller i affattelsen i medfoer af direktiv 88/182. Dette forhold viser i mine oejne, at tekniske forskrifter af den type ikke var omfattet af informationsproceduren forud for ikrafttraedelsen af direktiv 94/10. Den modsatte konklusion - at direktiv 83/189 siden udstedelsen har fundet anvendelse paa tekniske forskrifter af denne type - ville vaere ulogisk, eftersom den ville forudsaette, at der med direktiv 94/10, som blev vedtaget for at styrke informationsproceduren, blev indfoert en mindre restriktiv ordning for tekniske forskrifter, der er knyttet til skatte- eller afgiftsmaessige foranstaltninger, end den, som fulgte af den oprindelige udgave af direktiv 83/189.

39 Af disse grunde er det min opfattelse, at pligten til at anbringe et kendemaerke eller et afgiftsmaerke paa de varer, der er paalagt miljoeafgift, ikke udgjorde en teknisk specifikation forud for ikrafttraedelsen af direktiv 94/10, og foelgelig, at de belgiske regler vedroerende denne afgift ikke kan betragtes som tekniske forskrifter, der er omfattet af direktiv 83/189, som aendret ved direktiv 88/182.

Forslag til afgoerelse

40 Henset til de ovenstaaende bemaerkninger skal jeg foreslaa Domstolen at besvare det praejudicielle spoergsmaal saaledes:

»Artikel 1, nr. 1 og 5, i Raadets direktiv 83/189/EOEF af 28. marts 1983 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter, som aendret ved direktiv 88/182/EOEF, skal fortolkes saaledes, at hverken forpligtelsen til forud for overgang til omsaetning at anbringe et kendemaerke eller afgiftsmaerke paa varer, som er paalagt en afgift paa grund de miljoemaessigt skadelige virkninger, disse varer antages at medfoere, eller forpligtelsen til at anbringe et andet kendemaerke paa de samme varer, saafremt de leveres med afgiftsfritagelse inden for rammerne af en diplomatisk afgiftsfritagelsesordning, udgoer 'tekniske specifikationer' eller 'tekniske forskrifter'.«

(1) - Raadets direktiv af 28.3.1983 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter (EFT L 109, s. 8).

(2) - Raadets direktiv af 22.3.1988 om aendring af direktiv 83/189/EOEF om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter (EFT L 81, s. 75).

(3) - Moniteur belge af 20.7.1993, s. 17013.

(4) - Moniteur belge af 29.12.1993, s. 28903.

(5) - Dokument 897/2-92/93 fra Belgiens Deputeretkammer vedroerende forslaget til lov om fuldendelse af statens foederale struktur, s. 175-181.

(6) - Europa-Parlamentets og Raadets direktiv af 23.3.1994 om anden vaesentlige aendring af direktiv 83/189/EOEF (EFT L 100, s. 30).

(7) - Note uden betydning for den danske udgave.

(8) - Se herom meddelelse 89/C 67/03 af 17.3.1989 fra Kommissionen om offentliggoerelse i De Europaeiske Faellesskabers Tidende af titlerne paa udkast til tekniske forskrifter, som er anmeldt af medlemsstaterne i henhold til Raadets direktiv 83/189/EOEF, som aendret ved direktiv 88/182/EOEF (EFT C 67, s. 3).

(9) - Artikel 9 i direktiv 83/189, som aendret ved direktiv 88/182, lyder: »1. Med forbehold af stk. 2 og 2a udsaetter medlemsstaterne vedtagelsen af et udkast til teknisk forskrift seks maaneder regnet fra datoen for den i artikel 8, stk. 1, omhandlede meddelelse, hvis Kommissionen eller en anden medlemsstat inden tre maaneder efter samme dato afgiver en udfoerlig udtalelse om, at den paataenkte foranstaltning boer aendres for at fjerne eller mindske eventuelle hindringer for den frie vareudveksling, som kunne resultere af foranstaltningen. Den paagaeldende medlemsstat underretter Kommissionen om, hvordan den agter at foelge en saadan udfoerlig udtalelse op. Kommissionen fremkommer med bemaerkninger hertil. 2. Den i stk. 1 omtalte frist er paa tolv maaneder, hvis Kommissionen inden tre maaneder efter den i artikel 8, stk. 1, omhandlede meddelelse giver udtryk for, at den agter at foreslaa eller vedtage et direktiv paa omraadet. 2a. Saafremt Kommissionen konstaterer, at en meddelelse efter artikel 8, stk. 1, vedroerer et omraade, der er omfattet af et forslag til direktiv eller til forordning, som er forelagt for Raadet, underretter den inden tre maaneder efter meddelelsen vedkommende medlemsstat herom. Medlemsstaterne undlader at vedtage tekniske forskrifter paa et omraade, der er omfattet af et forslag til direktiv eller til forordning, som Kommissionen forelaegger Raadet inden fremsendelsen af den i artikel 8, stk. 1, omhandlede meddelelse, inden for en frist paa tolv maaneder regnet fra datoen for forelaeggelsen af naevnte forslag. Der kan ikke foretages kumulativ anvendelse af stk. 1, 2 og 2a, i naervaerende artikel. ...«

(10) - Artikel 9, stk. 3, i direktiv 83/189, som aendret ved direktiv 88/182, bestemmer foelgende: »Stk. 1, 2 og 2a, finder ikke anvendelse, hvis en medlemsstat af presserende grunde, der vedroerer beskyttelsen af menneskers og dyrs sundhed, beskyttelsen af planter eller sikkerheden, er noedt til i loebet af meget kort tid at udarbejde tekniske forskrifter og straks at vedtage og saette dem i kraft, uden at der er mulighed for samraad. Ved den i artikel 8 omhandlede meddelelse orienterer denne medlemsstat om, hvad der har berettiget til at traeffe foranstaltningerne saa hurtigt. Kommissionen traeffer passende foranstaltninger i tilfaelde af misbrug af denne fremgangsmaade.«

(11) - Dom af 30.4.1996, sag C-194/94, Sml. I, s. 2201.

(12) - Dom af 1.6.1994, sag C-317/92, Sml. I, s. 2039.

(13) - Jf. ovennaevnte dom i sagen Kommissionen mod Tyskland.

(14) - Dom af 11.1.1996, sag C-273/94, Kommissionen mod Nederlandene, Sml. I, s. 31.

(15) - Jf. ovennaevnte dom i sagen CIA Security International.

(16) - Dom af 17.9.1996, sag C-289/94, Kommissionen mod Italien, Sml. I, s. 4405.

(17) - Jf. ovennaevnte dom i sagen CIA Security International.

(18) - For en mere indgaaende analyse af dette standpunkt, skal jeg anmode Domstolen om at konsultere mit forslag til afgoerelse i den ovennaevnte sag, Kommissionen mod Nederlandene, punkt 22, 23 og 24.

(19) - Raadets direktiv 25.2.1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplaegning og omsaetning heraf samt om kontrol hermed (EFT L 76, s. 1).

(20) - Se J. Fronia og J. Casella: »La procédure de contrôle des réglementations techniques prévue par la nouvelle directive 83/189/CEE«, Revue du Marché Unique Européen, 1995, nr. 2, s. 46-48.