ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

Subsidiært omgøres den anfægtede afgørelse således, at afgørelsen truffet den 10. december 2018 af annullationsafdelingen ved EUIPO i ugyldighedssag nr. 14 618 C annulleres, for så vidt som EU-varemærket Paragon nr. 3 705 051 herved blev erklæret fortabt for »karrosseridele til tuning af motorkøretøjer som befordringsmidler til brug på land; mikrofoner til håndfri betjening af mobiltelefoner til motorkøretøjer som befordringsmidler til brug på land; ure til motorkøretøjer som befordringsmidler til brug på land«.
5.

Femte anbringende om tilsidesættelse af objektivitetsprincippet og af princippet om upartiskhed, chikane og tilsidesættelse af artikel 41, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og af omsorgsprincippet, samt magtfordrejning. Sagsøgeren har i denne forbindelse anført, at manglende tilstrækkelig, relevant begrundelse, som er baseret på negative kommentarer eller kommentarer eller som har negative konnotationer, i bedømmelsesrapporten for 2016 får sagsøgeren til at antage, at denne rapport er udtryk for misbrug og mærket af en eklatant mangel på objektivitet og upartiskhed og snarere ligner et opgør fra den endelige bedømmers side mod den første bedømmers bidrag. Hver bedømmelse er ringere i forhold til tidligere år, navnlig 2015, uden nogen grund. Rapporten indeholder ikke noget positivt element. De fleste af de resultater, som sagsøgeren har opnået i 2016, forbigås i stilhed, alt udført arbejde fornægtes. Denne rapport er behæftet med magtfordrejning, eftersom den alene har til formål at skade sagsøgeren ved at fremlægge en forvansket version af hans reelle præstationer, som tilsyneladende er beskyttet af bedømmernes vide skønsbeføjelse. Denne svigagtige tilgang, som består i at misbruge bedømmelsessystemet under et fordrejet påskud af en vid skønsbeføjelse, gør forsvaret af sagsøgeren vanskeligt, eftersom han tilsyneladende står over for skønsmæssige vurderinger, med hensyn til hvilke kontrollen er begrænset. Endelig har sagsøgte heller ikke overholdt sin omsorgspligt, eftersom der åbenlyst ikke er taget hensyn til sagsøgerens interesser.
—

EUIPO og den anden part i sagen for appelkammeret tilpligtes at betale sagsøgerens omkostninger, herunder dem, der er afholdt i forbindelse med sagens behandling for appelkammeret.
1.

Første anbringende om tilsidesættelse af tjenestemandsvedtægtens artikel 27 ved afgørelsen om at nægte sagsøgeren adgang til den interne udvælgelsesprøve på grund af manglende minimumslønklasse. — Sagsøgeren har gjort gældende, at en minimumslønklasse ikke er en rigtig indikator for kompetencer. Som følge heraf forhindrer kravet om en minimumslønklasse ansættelse af erfarne og kvalificerede ansøgere.
2.

Andet anbringende om tilsidesættelse af en væsentlig formforskrift og af retten til forsvar. Sagsøgeren har gjort gældende, at generalsekretæren ikke forud for sin nye afgørelse afholdt høringer eller indledte nogen procedurer, at han ikke anmodede sagsøgeren om nogen forklaring og at de sagsakter, som han gennemgår, ikke tager hensyn til de supplerende dokumenter indgivet af sagsøgeren til støtte for stævningen af 7. december 2018. Sagsøgeren er desuden af den opfattelse, at generalsekretæren ved ikke at overholde den procedure, der er fastsat i artikel 68, stk. 2, i gennemførelsesbestemmelserne, har frataget ham muligheden for at fremlægge disse supplerende dokumenter for generalsekretæren og således pålægger sagsøgeren en risiko for, at Retten vil afvise disse dokumenter som værende dokumenter, der ikke er forelagt generalsekretæren til bedømmelse straks ved indledningen af inddrivelsesproceduren.
1.

Med det første anbringende gøres gældende, at sagsøgtes afgørelse af 28. oktober 2019 om afvisning af sagsøgerens bud på delkontrakt 15 i forbindelse med offentlig udbudsprocedure TRA/EU19/2019 var retsstridig, idet den var støttet på en fejlagtig fastlæggelse af de faktiske omstændigheder, nemlig at filformatet »doc« ikke opfylder vilkårene i udbudsdokumenterne på grundlag af, at: — Udbudsdokumenterne ikke blev udfærdiget tilstrækkeligt præcist og utvetydigt, og/eller, — filformatet »doc« funktionelt svarer til filformatet »docx«.
—

EUIPO tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling for Retten og for EUIPO (appelkammeret og indsigelsesafdelingen), herunder de af sagsøgeren i den forbindelse afholdte nødvendige omkostninger.
—

det fastslås, at Kommissionens kontraktmæssige krav, som fremgår af skrivelsen af 13. november 2019 (ref. Ares (2019)6993009), dateret den 12. november 2019, og af seks debetnotaer, udstedt af Kommissionen og ledsaget en følgeskrivelse, med det samlede beløb 180 893,90 EUR, der består af et beløb på 164 449 EUR som hovedstol og et beløb på 16 444,90 EUR som konventionalbod, ikke eksisterer og som følge heraf:
4.

Fjerde anbringende om tilsidesættelse af artikel 4 og af artikel 16 i bilag IX til vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union (herefter »vedtægten«) og af principperne for medlemsstaternes tildeling af kompetence og processuel selvstændighed. Sagsøgerne har gjort gældende, at disciplinærrådet og ansættelsesmyndigheden var forpligtede til at efterprøve gyldigheden, henset til portugisisk ret, af advokatens mandat under retsmødet den 20. februar 2018. Sagsøgerne har tilføjet, at disciplinærrådet og ansættelsesmyndigheden under alle omstændigheder, da de blev underrettet om mandatets ugyldighed, burde have draget de konsekvenser, der gjaldt for den disciplinære forfølgning, bl.a. hvad angår sagsøgernes manglende anerkendelse af de faktiske forhold, som blev foreholdt dem, og af OLAF’s og undersøgernes konklusioner.
C 87/24

Sag anlagt den 20. januar 2020 — West End Drinks mod EUIPO — Pernod Ricard (The King of SOHO)

(Sag T-31/20)

(2020/C 87/29)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: West End Drinks Ltd (London, Det Forenede Kongerige) (ved solicitor C. Hawkes og barrister C. Hall)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Pernod Ricard SA (Paris, Frankrig)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: West End Drinks Ltd

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om EU-figurmærket The King of SOHO i farverne gylden, mørkegul, lysegul og creme — registreringsansøgning nr. 11 539 103

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 16. oktober 2010 af Første Appelkammer ved EUIPO (sag R 1543/2018-1)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— Indsigelsesafdelingens afgørelse annulleres.

— EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender

— Tilsidesættelse af artikel 42, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001
—

Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren et beløb på 50 000 EUR i erstatning for det økonomiske tab, der er forvoldt sagsøgeren, samt et beløb på 7 000 EUR i erstatning for sagsøgerens ikke-økonomiske tab, med forbehold for en forhøjelse heraf under sagen.
—

Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2019/1835 af 30. oktober 2019 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som Den Tjekkiske Republik har afholdt inden for rammerne af Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) i forbindelse med foranstaltning M14 for regnskabsårene 2017, 2018 og 2019 vedrørende et samlet beløb på 35 109,02 EUR annulleres, og Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
—

Det gøres i denne forbindelse gældende, at proceduren for valg til Europa-Parlamentet i overensstemmelse med denne akt er undergivet hver medlemsstats nationale forskrifter, og at artikel 219-224 i Ley Orgánica del Régimen Electoral General (lov om det almindelige valgsystem) derfor finder anvendelse. I sidstnævnte bestemmelse er det nærmere bestemt fastsat, at de valgte kandidater inden for en frist på fem dage skal aflægge ed eller løfte om troskab til forfatningen, og at mandatet – såfremt dette ikke sker – erklæres ledigt. Carles Puigdemont i Casamajó og Antoni Comín i Oliveres har imidlertid på intet tidspunkt givet møde for den centrale valgkommission for at aflægge ed eller løfte om troskab til forfatningen.
—

ECB’s afgørelse af 19. november 2019, hvorved ECB afviste at imødekomme begæringen om, at det beskikkede tilsyn for PNB Banka pålægges at give adgang til banken, dens oplysninger, personale og ressourcer, annulleres.
—

Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) CCI 2014CZ06RDNP 001 af 28. november 2019 om suspension af mellemliggende betalinger med forbindelse til Den Tjekkiske Republiks landdistriktsudviklingsprogram for perioden 2014-2020 og vedrørende udgifter afholdt i løbet af omfattede perioder, dels mellem den 16. oktober og den 31. december 2018, dels mellem den 1. januar og den 31. marts 2019 [meddelt under nr. C (2019) 8647 final] annulleres
1.

Første anbringende om tilsidesættelse af artikel 100 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union (herefter »ansættelsesvilkårene«). Sagsøgeren har gjort gældende, at anvendelsen af forbeholdsbestemmelsen i hans tilfælde er en tilsidesættelse af artikel 100 i ansættelsesvilkårene, som skal fortolkes indskrænkende og i overensstemmelse med det princip om arbejdskraftens frie bevægelighed, der er fastsat i artikel 45 TEUF. Artikel 100 i ansættelsesvilkårene skal ligeledes fortolkes i overensstemmelse med artikel 34 og artikel 35 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«) og med artikel 12 og artikel 13 i den europæiske socialpagt. Subsidiært har sagsøgeren fremført en ulovlighedsindsigelse vedrørende artikel 100 i ansættelsesvilkårene med den begrundelse, at denne bestemmelse tilsidesætter artikel 45 TEUF, chartrets artikel 34 og artikel 35 og artikel 12 og artikel 13 i den europæiske socialpagt.
4.

Fjerde anbringende om tilsidesættelse af beskyttelsen af sagsøgerens fortrolige og personlige oplysninger. Sagsøgeren gør gældende, at ansættelsespanelet ved at påberåbe sig ansættelsesbrevets indhold med henblik på at begrunde dets afgørelse erkender, at det har fået kendskab til et dokument, som det ikke måtte være i besiddelse af, og som indeholdt personoplysninger vedrørende sagsøgeren.
—

Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som det herved principielt afslås at foretage sammenligning af disse tegn i den situation, hvor det tegn, der er dækket af den omtvistede registreringsansøgning, er genstand for en rotation på 90 grader i forhold til den retning, hvori det er ansøgt registreret.
2.

For det andet har sagsøgeren gjort gældende, at ordlyden af den pågældende bestemmelse ikke kan have den betydning, som Kommissionen har givet den. Ud fra syntaksen er det åbenbart, at det, der er forbudt, er, at sammenslutningen selv udøver den omhandlede aktivitet. Denne betingelse er ikke opfyldt, såfremt ansøgeren om den direkte betaling er et selskab, som (i og af sig selv) opfylder definitionen på en landbruger i artikel 4, stk. 1, litra a), men som ikke (i og af sig selv) udøver en relevant aktivitet.
3.

Tredje anbringende om en materiel fejl, om anlæggelse af et åbenbart urigtigt skøn, om tilsidesættelse af de almindelige gennemførelsesbestemmelser i artikel 45 i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union (herefter »vedtægten«) og om processuelle fejl. Sagsøgeren er af den opfattelse, at det ikke er fastsat noget sted i vedtægten, at en disciplinær afgørelse om degradering ex officio har forrang for en efterfølgende afgørelse om forfremmelse, når adressaten for de to afgørelser er den samme tjenestemand og når forfremmelse ved sin karakter er en retsakt, som ikke tillader nogen betingelse, hverken opsættende eller retsophævende, eller nogen tidsbegrænsning. Kommissionen burde derfor på tidspunktet for genoprettelsen af sagsøgerens karriere have taget hensyn til, at han siden den 1. januar 2010 havde været indplaceret i lønklasse AD 10. Sagsøgeren har desuden gjort gældende, at Kommissionen efter Rettens annullation af afgørelsen om fjernelse fra tjenesten og henset til hans genindsættelse og genopretningen af hans karriere ligeledes havde pligt til at genoptage forfremmelsesproceduren på det tidspunkt, hvor den i henhold til vedtægten var blevet suspenderet i medfør af de almindelige gennemførelsesbestemmelser i vedtægtens artikel 45. Endelig var Kommissionen ifølge sagsøgeren forpligtet til, med henblik på en loyal og seriøs genopretning af karrieren i god tro, i henhold til princippet om god forvaltning detaljeret at analysere samtlige elementer, som gør det muligt at nå frem til en begrundet afgørelse hvad angår den lønklasse, som han burde have været genindsat i. Dette gjorde Kommissionen imidlertid ikke, ligesom den heller ikke hørte sagsøgeren, inden den traf sin afgørelse.
1.

Første anbringende om tilsidesættelse af artikel 84 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union: — for så vidt angår de forhold, på grundlag af hvilke der skal foreligge en utilfredsstillende arbejdsindsats som begrundelse for afskedigelse inden prøveperiodens udløb. — for så vidt angår det niveau for utilfredsstillende arbejdsindsats, som skal være opfyldt med henblik på at begrunde en afskedigelse inden prøveperiodens udløb.
5.

Femte anbringende vedrører et åbenbart urigtigt skøn og en procedurefejl i forbindelse med undersøgelsen af tilsagn, for så vidt som Kommissionen accepterede en tilsagnspakke, som på forhånd ikke — strukturelt — var egnet til at kompensere for de væsentlige konkurrencebegrænsninger, som fulgte af fusionen.
4.

Med det fjerde anbringende gøres det gældende, at Kommissionens vurdering af transaktionens negative virkninger på TV-engrosmarkederne er ufuldstændig og åbenbart urigtig. Kommissionen fastslog navnlig med urette, at den fusionerede enhed ikke ville have incitament til at afskærme den fusionerede enheds konkurrenters adgang til indhold, og at en sådan afskærmning ikke ville have væsentlige negative virkninger for downstream-markederne for detailudbud af TV-signaler til kunder i boligbyggeri og kunder i enfamiliehuse. Kommissionen foretog heller ikke, og til skade for kunderne, en vurdering af den fusionerede enheds evne og incitament til at skade downstream-konkurrenter ved på anden made end gennem fuldstændig afskærmning (»delvis afskærmning«) at vanskeliggøre deres adgangsvilkår til TV-indhold med digitale funktioner (dvs. instant restart, pause osv.).
1.

Første anbringende om, at Kommissionen har anlagt et åbenbart urigtigt skøn og tilsidesat begrundelsespligten og sin pligt til at udvise omhu, idet den har afvist, at der skulle foreligge væsentlige hindringer for en effektiv konkurrence på markedet for »detailudbud af transmission af TV-signaler til kunder i boligbyggeri« med henblik på: — antagelsen om, at deltagerne i fusionen ikke er direkte konkurrenter, — antagelsen om, at deltagerne i fusionen ikke er potentielle konkurrenter og — de negative virkninger, som fusionen vil have på konkurrenterne.
3.

Tredje anbringende om uklare bedømmelseskriterier — brug af samme kriterium to gange — tildeling af point for samme karakteristika vedrørende udbuddet i henhold til to forskellige bedømmelseskriterier. — En fejltype er uklar, eftersom ingen specifik analyse er indeholdt i udbudsspecifikationens ordliste og ikke udgør en teknisk term i hvervet som oversætter. Udbudsspecifikationerne åbner ligeledes mulighed for en undersøgelse af samme emner i to forskellige kriterier og medfører således, at bedømmelsesresultatet bliver forkert.
1.

Første anbringende om, at afgørelsen om at nægte at give sagsøgeren adgang til den interne udvælgelsesprøve på grund af manglende minimumslønklasse udgør en tilsidesættelse af tjenestemandsvedtægtens artikel 27. Sagsøgeren har gjort gældende, at en minimumslønklasse ikke er den reelle indikator for kompetencer. Som følge heraf forhindrer kravet om en minimumslønklasse ansættelse af erfarne og kvalificerede ansøgere.
3.

Tredje anbringende om tilsidesættelse af 107, stk. 1, TEUF, for så vidt som skattefritagelsen hverken fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencen eller påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne. Til støtte for det tredje anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at de fritagelsesforanstaltninger, som er genstand for de anfægtede afgørelser, ikke forbedrer havnemyndighedernes konkurrencemæssige stilling, således at det ikke er muligt, at konkurrencen påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne. Dermed er der ikke tale om statsstøtte som omhandlet i artikel 107 TEUF.
—

Den anfægtede afgørelse ændres, begæringen om, at det registrerede EU-varemærke nr. 5 641 303, URSUS Kapital (figurmærke), erklæres ugyldigt på grund af manglende brug vedrørende tjenesteydelsen »finansiel virksomhed« i klasse 36, afslås, og det fastslås, at der er blevet gjort faktisk brug af varemærke nr. 5 641 303 for »finansiel virksomhed«.
1.

Første anbringende om, at Europa-Kommissionen tilsidesatte artikel 3, stk. 1, litra a), artikel 3, stk. 1, litra a), nr. i), artikel 3, stk. 2, og artikel 7, stk. 2, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/1037 af 8. juni 2016 om beskyttelse mod subsidieret indførsel fra lande, der ikke er medlemmer af Den Europæiske Union (»grundforordningen«), og foretog en række åbenbart urigtige vurderinger ved at fastslå, at betalingerne modtaget fra Oil Palm Plantation Fund udgjorde et udligningsberettiget subsidie, og ved ikke at justere den fordel, som sagsøgerne angiveligt havde modtaget for de rabatter, der var blevet ydet, og for de transport- og kreditomkostninger, som var blevet afholdt for at opnå de angivelige subsidier.
Sag anlagt den 20. februar 2020 — Puigdemont i Casamajó og Comín i Oliveres mod Parlamentet

(Sag T-115/20)

(2020/C 129/23)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøgere: Carles Puigdemont i Casamajó (Waterloo, Belgien) og Antoni Comín i Oliveres (Waterloo) (ved advokaterne P. Bekaert, G. Boye og S. Bekaert samt B. Emmerson, QC)

Sagsøgt: Europa-Parlamentet

Sagsøgernes påstande

— Afgørelse truffet af Europa-Parlamentets formand, som afspejlet i dennes skrivelse af 10. december 2019, om ikke at give Parlamentet meddelelse om den anmodning om beskyttelse af sagsøgernes immunitet, som Diana Riba i Giner havde indgivet på deres vegne den 10. oktober 2019 i henhold til artikel 7, stk. 1 og 2, og artikel 9, stk.1, i Europa-Parlamentets forretningsorden, og om ikke at henvise denne anmodning til det ansvarlige udvalg, annulleres.

— Europa-Parlamentet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne anført et enkelt anbringende, hvorefter formanden for Europa-Parlamentets afgørelse om ikke at give meddelelse om anmodningen om beskyttelse af sagsøgernes immunitet i Parlamentet og om ikke at henvise den til det ansvarlige udvalg tilsidesatte artikel 9, stk. 1, i Europa-Parlamentets forretningsorden, sammenholdt med artikel 343 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, artikel 9 og 18 i protokol nr. 7 vedrørende Den Europæiske Unions privilegier og immuniteter (1), artikel 6, artikel 39, stk. 2, artikel 41 og 45 i chartret om grundlæggende rettigheder, artikel 2, stk. 1, i statutten for Europa-Parlamentets medlemmer (2) og artikel 5, stk. 2, i Europa-Parlamentets forretningsorden.

(1) EUT 2012, C 326, s. 266.

(2) Europa-Parlamentets afgørelse af 28.9.2005 om vedtagelse af statutten for Europa-Parlamentets medlemmer (2005/684/EF, Euratom), EUT 2005, L 262, s. 1.
—

Det gøres i denne forbindelse gældende, at den tærskelværdi på 0 % for forekomsten af EU-regulerede ikkekarantæne skadegørere, der med hensyn til vejtræer er fastsat af Kommissionen i bilag IV til forordning (EU) 2019/2072, er fastlagt uden, at den grundige vurdering, som i henhold til artikel 36, litra e) og f), i forordning (EU) 2016/203 kræves for at afgøre, om de EU-regulerede ikkekarantæne skadegørere har uacceptable økonomiske konsekvenser, og om der findes gennemførlige og effektive foranstaltninger til forebyggelse af skadegørerenes forekomst, er blevet foretaget.
4.

Fjerde anbringende om, at Kommissionen foretog en åbenbart urigtig vurdering og tilsidesatte grundforordningens artikel 3 ved på den ene side at fastslå, at betalingerne fra Oil Palm Plantation Fund (»OPPF«) kan kvalificeres som tilskud i stedet for betaling for indkøb af biodiesel, og ved på den anden side at fastslå, at betalingerne fra OPPF giver biodieselproducenterne en fordel, eftersom Kommissionen henholdt sig til et åbenbart urigtigt kontrafaktisk scenarie og undlod at fastslå, at fordelen — hvis der forelå en sådan — blev sendt videre til de virksomheder, der blander biodiesel.
—

Sagsøgte tilpligtes at tilbagebetale sagsøgeren 128 996,04 EUR med renter i forbindelse med tilskudsaftale 115011 vedrørende projektet »PROactive — Physical Activity as a Crucial Patient Reported Outcome in COPD« (PROactive — fysisk aktivitet som et afgørende patientrapporteret resultat inden for KOL), hvoraf der skal betales renter efter Den Europæiske Centralbanks rentesats for de vigtigste refinansieringstransaktioner, forhøjet med 3,5 %, fra den 23. juli 2019 indtil datoen for modtagelsen af de midler, der skal tilbagebetales til sagsøgeren.
—

Europa-Parlamentet tilpligtes at betale sagsøgeren et beløb på 1 000 EUR som kompensation for, at hendes oprindelige retsstilling ikke kan genskabes, med tillæg af lovbestemte renter indtil fuld betaling har fundet sted.
—

EU-varemærkeindehaveren tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling for appelkammeret og for Retten.
—

EUIPO og Laubender GmbH, såfremt sidstnævnte måtte intervenere i sagen, tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling for Retten og for appelkammeret.
3.

Med det tredje anbringende gøres gældende, at der foreligger magtmisbrug, for så vidt som formanden i henhold til artikel 22 i Europa-Parlamentets forretningsorden ikke selv råder over beføjelsen til at afslå at give et medlem ordet med den begrundelse, han har givet. Sagsøgerne gør gældende, at det er Europa-Parlamentets Præsidium, der træffer afgøreler i spørgsmål vedrørende mødernes afvikling.
—

Sagsøgeren har nedlagt påstand om, at søgsmålet til prøvelse af den anfægtede retsakt med bilag anses for at være rettidigt anlagt, at sagen antages til realitetsbehandling, at den anfægtede retsakt fra Europa-Parlamentets formand kendes ugyldig og uden virkning i overensstemmelse med sagsøgerens påstande, og at Europa-Parlamentet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
4.

Fjerde anbringende om, at bestemmelserne i artikel 3, stk. 2, litra b), i Rådets afgørelse 2010/788/FUSP af 20. december 2010 om restriktive foranstaltninger over for Den Demokratiske Republik Congo og om ophævelse af fælles holdning 2008/369/FUSP (EUT 2010, L 336, s. 30)[, som ændret ved Rådets afgørelse (FUSP) 2016/2231 af 12. december 2016 om ændring af afgørelse 2010/788),] og artikel 2b, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 1183/2005 af 18. juli 2005 om indførelse af visse specifikke restriktive foranstaltninger mod personer, der bryder våbenembargoen over for Den Demokratiske Republik Congo (EUT 2005, L 193, s. 1)[, som ændret ved Rådets forordning (EU) 2016/2230 af 12. december 2016 om ændring af forordning nr. 1183/2005),] ikke finder anvendelse. I denne henseende har sagsøgeren gjort gældende, at det retlige kriterium, således som det er defineret i disse artikler, og hvorpå opførelsen af sagsøgerens navn på de omhandlede lister er støttet, udgør en tilsidesættelse af princippet om forudsigelighed af Unionens retsakter og proportionalitetsprincippet, for så vidt som Rådet herved er blevet indrømmet en vilkårlig skønsbeføjelse.
3.

Tredje anbringende om, at Kommissionen har anlagt et åbenbart urigtigt skøn og tilsidesat grundforordningens artikel 3 ved på den ene side at fastslå, at udbetalinger fra Oil Palm Plantation Fund skal kvalificeres som tilskud i stedet for betalinger for indkøb af biodiesel, og på den anden side, at Oil Palm Plantation Fund-betalingerne medfører en fordel for biodieselproducenterne, da Kommissionen (i) støttede sig på et åbenbart urigtigt kontrafaktisk scenarium og (ii) ikke fandt, at en eventuel fordel blev overført til producenter, der blander biodiesel.