Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

1. Passivitetssoegsmaal ° passivitetens ophoer efter sagens anlaeg ° bortfald af sagens genstand ° ufornoedent at traeffe afgoerelse

(EOEF-traktaten, art. 175)

2. Passivitetssoegsmaal ° fysiske eller juridiske personer ° undladelser der kan vaere genstand for soegsmaal ° Kommissionens undladelse af at rette en beslutning til en medlemsstat vedroerende offentlige virksomheders overholdelse af konkurrencereglerne ° forpligtelse til at handle ° ingen ° afvisning

(EOEF-traktaten, art. 90, stk. 3, og art. 175)

3. Konkurrence ° offentlige virksomheder og virksomheder, som medlemsstaterne indroemmer saerlige eller eksklusive rettigheder ° Kommissionens kompetence i medfoer af dens overvaagningspligt ° skoen ° Kommissionens forpligtelse til at handle ° ingen

(EOEF-traktaten, art. 90)

Sammendrag

1. Fremgaar det under et passivitetssoegsmaal, at den retsakt, hvis ikke-udstedelse udgoer passivitetssoegsmaalets genstand, er blevet vedtaget efter sagens anlaeg, men foer dommens afsigelse, har sagen mistet sin genstand, saaledes at det derefter er ufornoedent at traeffe afgoerelse.

2. En virksomhed kan ikke anlaegge et passivitetssoegsmaal mod Kommissionen under anbringende af, at denne institution, selv om den er blevet anmodet herom af virksomheden, har undladt at anvende de befoejelser, der er tillagt den ved traktatens artikel 90, stk. 3.

For det foerste forudsaetter passivitetssoegsmaalet i henhold til traktatens artikel 175, at der for den paagaeldende institution bestaar en forpligtelse til at handle, saaledes at den paastaaede passivitet er traktatstridig. Naar henses til de skoensbefoejelser, Kommissionen raader over ved gennemfoerelsen af kontrollen med, at offentlige virksomheder overholder konkurrencereglerne, er denne forudsaetning imidlertid ikke opfyldt, naar naevnte institution undlader at tilstille en medlemsstat en beslutning herom.

Hertil kommer for det andet, at det er medlemsstaterne, der er adressater for de retsakter, der kan vedtages i henhold til artikel 90, stk. 3, saaledes at virksomheden som tredjemand i forhold til den retsakt, som Kommissionen paastaas at have undladt at vedtage, kun kan goere gaeldende, at den opfylder betingelsen om, at den er individuelt beroert, for saa vidt som den rammes paa grund af visse egenskaber, som er saerlige for den, eller paa grund af en faktisk situation, der adskiller den fra alle andre og derfor individualiserer den paa lignende maade som adressaten.

Denne betingelse med hensyn til individualisering er imidlertid ikke, naar der ikke foreligger saerlige omstaendigheder, allerede opfyldt derved, at virksomheden er til stede paa det marked, hvor en retsakt kan paavirke konkurrenceforholdene. Naar der er tale om en retsakt, der er vedtaget i henhold til artikel 90, stk. 3, er den heller ikke opfyldt derved, at denne retsakt er blevet vedtaget efter anmodning fra virksomheden, idet en saadan anmodning ikke kan antages at vaere et udtryk for en udoevelse af processuelle befoejelser, som den besidder, eftersom de befoejelser, der ved forordning nr. 17 og forordning nr. 99/63 er tillagt de erhvervsdrivende, kun gaelder anvendelsen af traktatens artikel 85 og 86. Den kan heller ikke anses for opfyldt, fordi virksomheden har deltaget i den undersoegelse, der gik forud for vedtagelsen af retsakten, idet en saadan deltagelse ikke for virksomheden kan skabe en ret til anfaegtelse af en retsakt, der i kraft af sin beskaffenhed og sine retsvirkninger ikke beroerer den individuelt.

Endelig kan Kommissionens indgriben paa grundlag af de befoejelser, der er tillagt den ved artikel 90, stk. 3, hvis den finder sted, antage form ikke blot af en beslutning, men ogsaa af et direktiv, der er en almengyldig generel retsakt, der stiles til medlemsstaterne, og som private borgere ikke kan kraeve vedtaget.

3. Hvad angaar anvendelsen af Faellesskabets konkurrenceregler paa offentlige virksomheder og virksomheder, som medlemsstaterne indroemmer saerlige eller eksklusive rettigheder, skal Kommissionen ifoelge traktatens artikel 90, stk. 3, paase, at medlemsstaterne opfylder de forpligtelser, der paahviler dem, for saa vidt angaar de omhandlede virksomheder, og der er herved udtrykkeligt tillagt Kommissionen en befoejelse til, om fornoedent at gribe ind under anvendelse af de i artiklen naevnte retsakter. Det fremgaar af naevnte bestemmelse og af opbygningen af bestemmelserne i artikel 90 i det hele, at de overvaagningsbefoejelser, som Kommissionen har i forhold til medlemsstater, der har gjort sig skyldige i en tilsidesaettelse af traktatens bestemmelser, og navnlig konkurrencereglerne, noedvendigvis indebaerer udoevelsen af et vidt skoen for Kommissionen. Dette skoen er saa meget videre, som det for det foerste foelger af artikel 90, stk. 2, at Kommissionen ved udoevelsen heraf skal tage hensyn til de saerlige opgaver, som er betroet de paagaeldende virksomheder, og som der for det andet efter omstaendighederne kan tilkomme medlemsstaternes myndigheder lige saa store skoensbefoejelser ved udstedelsen af regler paa visse omraader, som er omfattet af de naevnte virksomheders aktiviteter.

Der bestaar foelgelig ikke nogen forpligtelse til at gribe ind for Kommissionen, naar den udoever sit skoen i henhold til traktatens artikel 90, stk. 3, vedroerende foreneligheden af de statslige foranstaltninger med traktatens bestemmelser.