Forslag til afgørelse fra generaladvokat La Pergola fremsat den 15. september 1998. - Kongeriget Danmark, Forbundsrepublikken Tyskland og Den Franske Republik mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Rådets forordning (EØF) nr. 2081/92 - Kommissionens forordning (EF) nr. 1107/96 - Registrering af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser - 'Feta'. - Forenede sager C-289/96, C-293/96 og C-299/96.



Samling af Afgørelser 1999 side I-01541



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1 I de foreliggende sager har Kongeriget Danmark (sag C-289/96), Forbundsrepublikken Tyskland (sag C-293/96) og Den Franske Republik (sag C-299/96) nedlagt paastand om annullation af Kommissionens forordning (EF) nr. 1107/96 af 12. juni 1996 om registrering af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser efter proceduren i artikel 17 i Raadets forordning (EOEF) nr. 2081/92 (1), for saa vidt som »feta« i forordningen er registreret som beskyttet oprindelsesbetegnelse. Det anfoeres naermere, at de betingelser, der i forordning nr. 2081/92 (2) er opstillet for, at feta kan opnaa beskyttelse som omhandlet i forordningen, ikke er opfyldt.

Relevante retsregler og faktiske omstaendigheder

2 Med henblik paa at begraense de hindringer for de frie varebevaegelser, der skyldes, at der findes forskellige nationale ordninger om beskyttelse af oprindelsesbetegnelser og geografiske betegnelser, blev der ved forordning nr. 2081/92 indfoert en ordning paa faellesskabsplan, hvorefter de naevnte betegnelser kan beskyttes i alle medlemsstaterne.

I forordningens artikel 2, stk. 2, er det fastsat, hvad der i forordningen forstaas ved »oprindelsesbetegnelse« og »geografisk betegnelse«. Begreberne er naermere defineret saaledes:

»a) oprindelsesbetegnelse: navnet paa et omraade, et bestemt sted eller i undtagelsestilfaelde et land, der betegner et landbrugsprodukt eller et levnedsmiddel:

- som har oprindelse i dette omraade, dette bestemte sted eller dette land, og

- hvis egenskaber eller andre kendetegn hovedsageligt eller fuldstaendigt kan tilskrives det geografiske miljoe med dets naturbetingede og menneskelige faktorer, og som er fremstillet, forarbejdet og tilvirket i det afgraensede geografiske omraade

b) geografisk betegnelse: navnet paa et omraade, et bestemt sted eller i undtagelsestilfaelde et land, der betegner et landbrugsprodukt eller et levnedsmiddel:

- som har oprindelse i dette omraade, dette bestemte sted eller dette land, og

- hvis bestemte egenskaber, omdoemme eller andre kendetegn kan tilskrives den geografiske oprindelse, og som er fremstillet og/eller forarbejdet og/eller tilvirket i det afgraensede geografiske omraade.«

I samme artikels stk. 3 hedder det:

»Som oprindelsesbetegnelser anses desuden visse traditionelle, eventuelt geografiske, betegnelser, som betegner et landbrugsprodukt eller et levnedsmiddel med oprindelse i et omraade eller et bestemt sted, og som opfylder betingelserne i stk. 2, litra a), andet led.«

Den beskyttelse, forordningen sikrer, er naermere defineret i forordningens artikel 13. Heri hedder det:

»1. Registrerede betegnelser er beskyttet mod:

a) enhver direkte eller indirekte kommerciel brug af en registreret betegnelse for produkter, der ikke er omfattet af registreringen, for saa vidt disse produkter kan sammenlignes med de produkter, der er registreret under denne betegnelse, eller for saa vidt anvendelse af betegnelsen indebaerer udnyttelse af den beskyttede betegnelses omdoemme

b) enhver uretmaessig brug, efterligning eller antydning, selv hvis produktets virkelige oprindelse er angivet, eller hvis den beskyttede betegnelse er anvendt i oversaettelse eller ledsaget af udtryk saasom 'art', 'type', 'maade', 'som fremstillet i', 'efterligning' eller lignende

c) enhver anden form for falsk eller vildledende angivelse af produkternes herkomst, oprindelse, art og hovedegenskaber paa pakningen eller emballagen, i reklamerne eller i dokumenterne for de paagaeldende produkter samt anvendelse af emballager, der kan give et fejlagtigt indtryk af oprindelsen

d) enhver anden form for praksis, som kan vildlede offentligheden med hensyn til produktets virkelige oprindelse.

...«

Endvidere bestemmes det i forordningens artikel 8: »Angivelserne 'BOB' [beskyttet oprindelsesbetegnelse] og 'BGB' [beskyttet geografisk betegnelse] eller de tilsvarende traditionelle nationale angivelser maa kun forekomme paa landbrugsprodukter og levnedsmidler, der omfattes af denne forordning.«

Af afgoerende betydning for de foreliggende sager er forordningens artikel 3. Heri hedder det: »Betegnelser, der er blevet artsbetegnelser, kan ikke registreres.« Det hedder i denne bestemmelse videre:

»I denne forordning forstaas ved en betegnelse, der er blevet en artsbetegnelse, navnet paa et landbrugsprodukt eller et levnedsmiddel, der, selv om det henviser til det sted eller omraade, hvor landbrugsproduktet eller levnedsmidlet foerst blev fremstillet eller markedsfoert, er blevet faellesbetegnelsen for et landbrugsprodukt eller et levnedsmiddel.

For at fastslaa, hvorvidt en betegnelse er blevet en artsbetegnelse, tages der hensyn til alle faktorer, isaer

- de faktiske forhold i den medlemsstat, hvor navnet har sin oprindelse, og i det traditionelle forbrugsomraade

- de faktiske forhold i andre medlemsstater

- de relevante nationale retsforskrifter eller EF-retsforskrifter.

Naar en ansoegning om registrering afvises efter fremgangsmaaden i artikel 6 og 7, fordi en betegnelse er blevet en artsbetegnelse, offentliggoer Kommissionen den paagaeldende afgoerelse i De Europaeiske Faellesskabers Tidende.

2. Et navn kan ikke registreres som oprindelsesbetegnelse eller som geografisk betegnelse, naar det kolliderer med navnet paa en planteart eller en dyrerace og derfor vil kunne vildlede offentligheden med hensyn til produktets virkelige oprindelse.

3. Inden denne forordning traeder i kraft, skal Raadet med kvalificeret flertal paa forslag af Kommissionen opstille og i De Europaeiske Faellesskabers Tidende offentliggoere en ikke udtoemmende vejledende liste over navnene paa landbrugsprodukter og levnedsmidler, der er omfattet af denne forordning, og som i henhold til stk. 1 betragtes som artsbetegnelser og saaledes ikke kan registreres under denne forordning.«

Beskyttelse efter forordningen er betinget af, at den paagaeldende betegnelse registreres i et »Register over beskyttede oprindelsesbetegnelser og beskyttede geografiske betegnelser«. Registreringen skal foretages i henhold til de i forordningen fastsatte naermere regler. For saa vidt angaar de foreliggende sager er det den saakaldt »forenklede« fremgangsmaade, der er relevant. Forordningens artikel 17 indeholder de naermere regler om registrering af allerede eksisterende betegnelser. Bestemmelsen har foelgende ordlyd:

»1. Inden seks maaneder efter datoen for denne forordnings ikrafttraeden underretter medlemsstaterne Kommissionen om, hvilke ved lov beskyttede betegnelser eller, i de medlemsstater, hvor der ikke findes nogen beskyttelsesordning hvilke haevdvundne betegnelser de oensker at registrere i henhold til forordningen.

2. Kommissionen registrerer efter fremgangsmaaden i artikel 15 de i stk. 1 omhandlede betegnelser, som omfattes af artikel 2 og 4. Artikel 7 finder ikke anvendelse. Artsbetegnelser registreres dog ikke.

3. Medlemsstaterne kan bibeholde den nationale beskyttelse af de betegnelser, der er meddelt i henhold til stk. 1, indtil den dato, hvor der traeffes afgoerelse om registreringen.«

3 Jeg vil herefter se naermere paa de faktiske omstaendigheder, der er baggrunden for de foreliggende sager. Foerst vil jeg dog ganske kort naevne, hvad der er karakteristisk for fetaost. Udtrykket - der stammer fra italiensk og betyder »skive« eller »lille hjul« - er en betegnelse for en traditionel hvid ost i saltlage, som i umindelige tider har vaeret fremstillet i hele Graekenland samt i andre stater paa Balkan (3). Feta fremstilles ved naturlig filtrering af maelken uden pres (4), og de vaesentligste egenskaber ved det saaledes fremstillede produkt er dets fasthed, en naturlig hvid farve, en karakteristisk lugt og en svagt syrlig, salt og fed smag.

Indtil 1988 var der ikke i Graekenland regler for fremstillingen af feta. Der findes utallige fremstillingssteder, og der er derfor en raekke lokale og regionale varianter af produktet. Da der ikke fandtes tekniske specifikationer paa internationalt plan, udvikledes der endvidere i forskellige EF-medlemsstater samt i tredjelande andre metoder til fremstilling af feta. Disse metoder er imidlertid ikke de samme som dem, der anvendes i Graekenland. Forskellen bestaar i, at der anvendes komaelk og ikke - som i Graekenland - faare- og/eller gedemaelk, ligesom der anvendes en industriel fremstillingsmetode, ultrafiltrering, der er mere moderne og oekonomisk end den naturlige filtreringsmetode. I Faellesskabet fremstilles feta uden for Graekenland navnlig i Danmark (der er den stoerste producent), hvor produktionen paabegyndtes i 1960'erne, og derudover i Tyskland, Nederlandene og Frankrig (5).

4 Som naevnt paabegyndtes reguleringen af betingelserne for fremstilling og markedsfoering af fetaost i Graekenland i 1988 (6). Denne gradvise regulering endte med udstedelsen af en bekendtgoerelse i 1994 (7), hvorved oprindelsesbetegnelsen »feta« blev indfoert paa nationalt plan.

Ved skrivelse af 21. januar 1994 anmodede den graeske regering om registrering af udtrykket »feta« som BOB, jf. den forenklede fremgangsmaade efter artikel 17 i forordning nr. 2081/92. Den 19. januar 1996 forelagde Kommissionen i henhold til forordningens artikel 15 det i naevnte bestemmelse omhandlede udvalg en liste over betegnelser, for hvilke der var anmodet om registrering. Listen omfattede ogsaa udtrykket »feta«. Udvalget afgav ikke udtalelse inden for den fastsatte frist, og Kommissionen forelagde derfor et forslag for Raadet, jf. forordningens artikel 15, stk. 4. Heller ikke Raadet traf imidlertid afgoerelse inden for den fastsatte frist. I henhold til artikel 15, stk. 5, udstedte Kommissionen herefter den 12. juni 1996 den omtvistede forordning, hvorved feta er registreret som BOB (8).

5 Kongeriget Danmark, Forbundsrepublikken Tyskland og Den Franske Republik har anlagt sager med paastand om annullation af forordningen (9). Den Hellenske Republik har interveneret til stoette for den sagsoegte institutions, Kommissionen, paastande.

Realiteten

De sagsoegende regeringer har anfoert, at den anfaegtede forordning er ugyldig, for saa vidt som udtrykket »feta« er registreret som BOB. Til stoette herfor har de fremfoert to hovedanbringender. Det goeres navnlig gaeldende, at de betingelser, der i artikel 2 i forordning nr. 2081/92 er fastsat for, at et produkt kan opnaa en BOB, ikke er opfyldt. For det andet er det semantiske udtryk »feta« en artsbetegnelse, som derfor ikke kan beskyttes som en BOB, jf. forordningens artikel 3 og 17.

Spoergsmaalet, om artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 2081/92 er tilsidesat

6 For saa vidt angaar det foerste anbringende har de sagsoegende regeringer naermere anfoert, at registreringen af »feta« som BOB er i strid med forordning nr. 2081/92, idet det geografiske omraade, hvor den registrerede betegnelse er beskyttet, reelt omfatter hele Graekenland. En saadan mulighed er efter forordningen udelukket med hensyn til traditionelle ikke geografiske betegnelser, hvilket den her omhandlede er. Endvidere har feta ikke oprindelse i Graekenland, men i hele Balkan.

Kommissionen, stoettet af den graeske regering, har bestridt dette synspunkt. Kommissionen har saaledes anfoert, at afgraensningen af det geografiske omraade, hvor feta har oprindelse, ikke omfatter hele Graekenland, nemlig ikke Kykladerne eller Sporaderne og heller ikke Kreta, hvor der fremstilles en traditionel ost i saltlage, der ligner feta. Det omraade, hvor feta har oprindelse, er saaledes det graeske fastland og Lesbos amt. Det er kendetegnende for det saaledes definerede omraade, at det fremviser en ensartethed med hensyn til flora og klimatiske forhold, hvilket giver den feta, der fremstilles dér, saerlige egenskaber.

7 Efter min opfattelse maa de sagsoegende regeringers synspunkt tiltraedes. For det foerste skal jeg bemaerke, at regeringerne med rette har henfoert den omtvistede betegnelse under begrebet »traditionelle [ikke geografiske] betegnelser«, jf. forordningens artikel 2, stk. 3. Ordet feta er saaledes af latinsk oprindelse og betyder »skive«. Det betegner derfor ikke »navnet paa et omraade, et bestemt sted eller ... et land«, saaledes som det i henhold til forordningens artikel 2, stk. 2, litra a), kraeves for geografiske betegnelser. Det maa herefter undersoeges, om de i artikel 2, stk. 3, fastsatte betingelser for, at feta kan vaere en ikke geografisk betegnelse, er opfyldt.

Efter min opfattelse maa dette spoergsmaal besvares benaegtende og det af foelgende grunde.

For det foerste foelger det af ordlyden af forordning nr. 2081/92, at det kun er produkter »med oprindelse i et omraade eller et bestemt sted« (10), der kan forsynes med en beskyttet betegnelse. Det kraeves endvidere, at produktet »opfylder betingelserne i stk. 2, litra a), andet led«, dvs. at dets egenskaber eller andre kendetegn »hovedsageligt eller fuldstaendigt kan tilskrives det geografiske miljoe med dets naturbetingede og menneskelige faktorer, og [som] er fremstillet, forarbejdet og tilvirket i det afgraensede geografiske omraade«. For saa vidt angaar de i de foreliggende sager relevante betegnelser - dvs. traditionelle, ikke geografiske betegnelser - er det saaledes afgoerende, at forordningen er til hinder for, at det beroerte geografiske omraade territorialt kan udgoere et helt land. En saadan mulighed kan forordningen imidlertid hjemle med hensyn til andre betegnelser (11).

De bestemmelser, jeg netop har omtalt, er udtryk for et grundlaeggende krav til beskyttede betegnelser. Det produkt, der har en saadan betegnelse, skal saaledes have en saerlig forbindelse med et afgraenset geografisk omraade, og dette ud fra to synspunkter. For det foerste skal produktet have oprindelse i et bestemt og afgraenset omraade. Endvidere skal produktets oprindelse tillaegge det saerlige egenskaber med hensyn til kvalitet og omdoemme. Dette er, hvad der kraeves i henhold til forordningen (12), for saa vidt som det heri er fastsat, at produktets egenskaber og omdoemme »hovedsageligt eller fuldstaendigt kan tilskrives det [paagaeldende] geografiske miljoe«. Lad mig tilfoeje, at forbindelsen mellem produkt og omraade skal vaere eksklusiv i den forstand, at produktet udelukkende maa vaere udtaenkt, udviklet og have haevdet sig i det paagaeldende omraade og ikke andre steder. Kun en saadan eksklusiv forbindelse kan begrunde, at en gruppe af producenter tildeles en kollektiv monopolstilling med henblik paa anvendelse af betegnelsen, som de netop kan udnytte i kraft af det sted, hvor de er etableret.

8 Disse betingelser er efter min opfattelse imidlertid ikke opfyldt i det konkrete tilfaelde. De sagsoegende regeringer har med rette paapeget, paa hvilken maade der ikke er den fornoedne forbindelse mellem produktet og et praecist afgraenset geografisk omraade, idet det omraade, som betegnelsen »feta« omfatter, er saa godt som hele Graekenland. Jeg er enig i dette synspunkt. Ganske vist har Kommissionen anfoert, at udtrykket »omraade« i forordningen ikke skal opfattes ud fra et forvaltningsmaessigt synspunkt. Der kan saaledes vaere »omraader« i forordningens forstand, der i forvaltningsmaessig henseende omfatter et eller flere omraader. Det maa imidlertid kraeves, at der i hver enkelt del af det paagaeldende geografiske omraade er saadanne klimatiske og morfologiske vilkaar, at produktet sikres en ensartet kvalitet. De saerlige vilkaar, der har betydning for produktets egenskaber, skal saaledes faktisk vaere til stede i hele det paagaeldende geografiske omraade. Det er indlysende, at sandsynligheden for, at dette er tilfaeldet, mindskes i takt med, at det geografiske omraade, som betegnelsen vedroerer, bliver stoerre, ikke mindst, naar der er tale om et omraade, som omfatter naesten et helt land. Det er ikke tilfaeldigt, at beskyttelsen af betegnelser for produkter, der har oprindelse i et helt land, efter den omtvistede forordning er begraenset til kun at omfatte »undtagelsestilfaelde« (13), og saadanne tilfaelde er ikke de samme som i relation til ikke geografiske betegnelser, som omhandles i de foreliggende sager.

Selv om man ser bort fra sidstnaevnte bemaerkning, er der imidlertid et foerste og altafgoerende synspunkt, som for mig at se er til hinder for, at feta kan antages at have oprindelse i Graekenland i den i forordningen om BOB forudsatte betydning. Vel er det rigtigt, at feta er et traditionelt graesk produkt. Efter min opfattelse kan feta imidlertid ikke antages at have oprindelse i et bestemt omraade i Graekenland, dvs. at produktet er blevet udviklet og har slaaet an udelukkende i det paagaeldende omraade og har de saerlige kendetegn, som netop skyldes oprindelsesstedet. Det er saaledes ikke bestridt, at feta har oprindelse i Balkan-omraadet, og at det derfor har oprindelse i et geografisk omraade, som er langt stoerre end et afgraenset omraade og ogsaa end et helt land. Der er herved tale om et produkt, som har oprindelse i et omraade, der omfatter flere lande, og som derfor er stoerre end, hvad der er lagt til grund i forordningen. Der er derfor ikke denne saerlige og snaevre forbindelse mellem produkt og omraade, som efter forordningen kan begrunde, at det tildeles en BOB.

Jeg vil dog ikke hermed afvise, at feta er snaevert forbundet med traditionelle vaerdier i det graeske koekken. Efter forordningen er formaalet med BOB ikke uden videre at beskytte kulinariske og gastronomiske traditioner. En tradition beskyttes ved tildeling af en eneret til at anvende en betegnelse, for saa vidt som den har faestnet sig og er blevet udviklet i et afgraenset geografisk omraade. Dette gaelder navnlig, naar produktets saerlige kvalitet netop skyldes, at det har oprindelse i det omraade, hvor der - og kun dér - findes den helhed af »naturbetingede og menneskelige faktorer«, som goer produktet til noget enestaaende og derfor beskyttelsesvaerdigt.

9 Efter min opfattelse er ovennaevnte bemaerkninger en tilstraekkelig begrundelse for, at den omtvistede forordning annulleres, for saa vidt som ordet »feta« heri er registreret som BOB. Det produkt, der har den paagaeldende betegnelse, har ikke oprindelse i et bestemt geografisk omraade i Graekenland, som det kan tilskrive sine egenskaber og kendetegn. Det kan paa den anden side heller ikke haevdes, at produktet har oprindelse i hele Graekenland, men ikke i andre stater, eftersom produktet i umindelige tider har vaeret et led i traditionel ostefremstilling paa hele Balkan. Den betingelse, der i artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 2081/92 er afgoerende for, at en BOB kan registreres, dvs. at der er et saerligt forhold mellem produktet og et afgraenset geografisk omraade, er saaledes ikke opfyldt, forstaaet paa den maade, at produktet udelukkende har oprindelse i det paagaeldende omraade, og at dets saerlige egenskaber og kendetegn »hovedsageligt eller fuldstaendigt kan tilskrives det [paagaeldende] geografiske miljoe«.

Spoergsmaalet, om betegnelsen »feta« er en artsbetegnelse

10 Paa grundlag af ovennaevnte bemaerkninger kan jeg ogsaa tage stilling til det andet argument, regeringerne har fremfoert, og hvorved de goer gaeldende, at ordet »feta« er en artsbetegnelse. Den i denne henseende relevante bestemmelse er artikel 3 i forordning nr. 2081/92, som har foelgende ordlyd: »Betegnelser, som er blevet artsbetegnelser, kan ikke registreres« (14). I bestemmelsen hedder det, at »i denne forordning forstaas ved en betegnelse, der er blevet en artsbetegnelse, navnet paa et landbrugsprodukt eller et levnedsmiddel, der, selv om det henviser til det sted eller omraade, hvor landbrugsproduktet eller levnedsmidlet foerst blev fremstillet eller markedsfoert, er blevet faellesbetegnelsen for et landbrugsprodukt eller et levnedsmiddel«.

Lad mig hertil foerst bemaerke, at efter ovennaevnte bestemmelse skal artsbetegnelser ses ud fra et dynamisk synspunkt. Faellesskabslovgiver omtaler saaledes »betegnelser, der er blevet artsbetegnelser« med tiden, selv om de »oprindeligt« var forbundet med det bestemte geografiske omraade, hvor det produkt, som de vedroerer, har oprindelse. Som den franske regering med rette har anfoert, er den betegnelse, der omhandles i de foreliggende sager, ikke en betegnelse for et produkt, der specifikt har oprindelse i et afgraenset graesk omraade, og som efterhaanden er blevet faellesbetegnelsen for et landbrugsprodukt eller et levnedsmiddel. Lad mig gentage, at feta ikke kan antages at »have oprindelse« i Graekenland og slet ikke i et saerligt omraade i landet. Logisk set er betegnelsen feta derfor ikke »blevet en artsbetegnelse«. Den har ikke paa noget tidspunkt vaeret en specifik betegnelse, forstaaet paa den maade, at den aldrig har vaeret en betegnelse for dette saerlige produkt, som har oprindelse i t afgraenset geografisk omraade og har saadanne saerlige kendetegn, som netop kan tilskrives, at produktet hidroerer fra det paagaeldende omraade. Ud fra dette synspunkt er udtrykket »feta« med andre ord ikke blevet en artsbetegnelse, men har altid vaeret det. Naar betegnelser, der er blevet artsbetegnelser, i henhold til artikel 3 ikke kan registreres, maa dette saa meget desto mere gaelde for betegnelser, som lige fra begyndelsen har vaeret artsbetegnelser.

11 Men lad mig for fuldstaendighedens skyld blot forudsaette, at betegnelsen »feta« oprindeligt var forbundet med et sted eller et bestemt omraade. Efter min opfattelse er imidlertid alle de betingelser opfyldt, der er noedvendige for, at det kan antages, at betegnelsen efterfoelgende er blevet en artsbetegnelse som omhandlet i artikel 3. Efter denne bestemmelse skal der ved fortolkningen tages hensyn til alle de deri angivne faktiske og retlige forhold, »isaer

- de faktiske forhold i den medlemsstat, hvor navnet har sin oprindelse, og i det traditionelle forbrugsomraade

- de faktiske forhold i andre medlemsstater

- de relevante nationale retsforskrifter eller EF-retsforskrifter.«

Hvorledes skal disse kriterier anvendes? Saafremt man ser paa de interne forhold i Graekenland, kan man forestille sig, at forbrugerne dér ikke betragter udtrykket »feta« som en artsbetegnelse. Generaladvokat Ruiz-Jarabo Colomer beskaeftigede sig i sagen Canadane Cheese Trading og Kouri med dette spoergsmaal, dog kun for saa vidt angaar problemet, om »feta« eventuelt paa det graeske marked maatte vaere blevet en artsbetegnelse. Generaladvokaten bemaerkede dog i denne sammenhaeng: »Fremstillingen af en saerlig variant af feta, der er forskellig fra den, der er fremherskende i Graekenland, i andre EF-medlemsstater har derimod kunnet goere betegnelsen 'feta' i disse medlemsstater til en artsbetegnelse« (15). Det er saaledes netop en saadan samlet vurdering i relation til hele Faellesskabet, der skal foretages i henhold til artikel 3. Det foelger saaledes af bestemmelsen, at den vurdering, hvorved det skal afgoeres, om en betegnelse har undergaaet en irreversibel proces og herved er blevet en artsbetegnelse, skal foretages under hensyntagen til - som det hedder i artikel 3 - »alle faktorer« (16), dvs. ikke alene de faktiske forhold i Graekenland, men ogsaa de faktiske forhold i de oevrige medlemsstater (17).

Paa den baggrund er det afgoerende, at produktionen og markedsfoeringen af feta i Danmark, Tyskland og Nederlandene har vaeret reguleret i national lovgivning, inden de graeske bestemmelser blev udarbejdet. Det kan i oevrigt ikke haevdes, at den feta, for hvilken der i de naevnte lande er fastsat bestemmelser, adskiller sig vaesentligt fra den, der traditionelt fremstilles i Graekenland. Ganske vist er der forskelle med hensyn til fremstillingen, der som allerede naevnt haenger sammen med, hvilken form for maelk der anvendes (komaelk i stedet for faare- og/eller gedemaelk), og i mindre grad med hensyn til fremstillingsmetoden (ultrafiltrering i stedet for naturlig filtrering). Som generaladvokat Ruiz-Jarabo Colomer bemaerkede i forslaget til afgoerelse i sagen Canadane Cheese Trading og Kouri (18), »bestaar der [uanset ovennaevnte forskelle] ikke nogen vaesentlig forskel mellem feta af faare- og/eller gedemaelk og feta af komaelk. De gaeldende internationale forskrifter, henvisningerne i retsakter fastsat af Faellesskabet saavel som de nationale forskrifter i samtlige medlemsstater med undtagelse af Graekenland og forventningerne hos forbrugerne i samtlige medlemsstater viser, at fetaost kan fremstilles af faare-, gede- eller komaelk, uden at dette forudsaetter, at der findes forskelle mellem bestemte varianter af feta, der er ... vaesentlige ...«.

12 Hertil kommer, at feta efter EF-retsforskrifterne - som der henvises til i artikel 3 - ikke paa noget tidspunkt er blevet betragtet som oprindelsesbetegnelse for et saerligt, graesk produkt og heller ikke som en ost, som noedvendigvis skal vaere fremstillet af faare- og/eller gedemaelk (19). Kommissionen har hertil anfoert, at de paagaeldende retsforskrifter er toldregler og derfor ikke er relevante for vurderingen af, om betegnelsen er en artsbetegnelse. Kommissionen har imidlertid herved overset, at der i henhold til artikel 3 i forordning nr. 2081/92 skal tages hensyn til EF-retsforskrifterne ved afgoerelsen af, om betegnelsen eventuelt er blevet en artsbetegnelse (20). Selv om de paagaeldende retsakter ikke udtrykkeligt vedroerer spoergsmaalet om, hvorvidt betegnelsen er en artsbetegnelse, fremgaar det klart af dem, at feta aldrig har vaeret betragtet som et produkt, der noedvendigvis hidroerer fra Graekenland eller fra et bestemt graesk omraade, og heller ikke som et produkt, der udelukkende fremkommer ved anvendelse af de fremstillingsmetoder, der er fastsat i Graekenland. Dette underbygger, at udtrykket »feta« maa antages at vaere en artsbetegnelse. Der er ikke tale om en betegnelse for et produkt, der er eksklusivt i den forstand, at det typisk har oprindelse i et bestemt omraade og er tilvirket paa grundlag af traditionelle fremstillingsmetoder i det paagaeldende omraade, men derimod om et udtryk, som for faellesskabslovgiver og forbrugerne i daglig tale opfattes som en form for ost, som er vidt udbredt og fremstilles i forskellige EF-medlemsstater og i flere tredjelande.

Ogsaa med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt der er tale om en artsbetegnelse, maa der derfor for mig at se gives de sagsoegende regeringer medhold.

13 De sagsoegende regeringer har fremfoert yderligere argumenter til stoette for, at den anfaegtede forordning er ugyldig. Saaledes har navnlig den tyske regering gjort gaeldende, at registreringen af udtrykket »feta« som en BOB er i strid med traktatens artikel 30, der ikke alene er bindende for medlemsstaterne, men ogsaa for Kommissionen. Til stoette for synspunktet har regeringen henvist til dommen i Exportur-sagen, hvori Domstolen fastslog, at »en medlemsstat ikke uden at overtraede bestemmelserne i artikel 30 gennem sin lovgivning kan forbeholde indenlandske produkter betegnelser, som er anvendt til at betegne produkter af en hvilken som helst herkomst, og paa den maade tvinge virksomheder i de andre medlemsstater til at anvende ukendte betegnelser eller betegnelser, som offentligheden vaerdsaetter i mindre grad. Saadanne regler er paa grund af deres diskriminerende karakter ikke omfattet af undtagelsen i artikel 36« (21).

Den danske regering har anfoert, at proportionalitetsprincippet er tilsidesat (22). Efter regeringens opfattelse kunne (og burde) beskyttelsen af graesk feta vaere tilvejebragt ved anvendelse af sammensatte betegnelser, f.eks. ved at tilfoeje det traditionelle produktionsomraade, som f.eks. »Feta Makedonia«, »Feta Thraki« osv. til artsbetegnelsen »feta«.

Endvidere har Kommissionen ifoelge regeringen tilsidesat traktatens artikel 5, som paalaegger medlemsstaterne og faellesskabsinstitutionerne en gensidig loyalitetsforpligtelse, idet Kommissionen har siddet en aabenbar modstand fra et betydeligt antal medlemsstater mod registrering af feta som en BOB overhoerig.

Paa baggrund af mine tidligere bemaerkninger, som foerer til, at jeg skal foreslaa, at den anfaegtede forordning annulleres, er det ufornoedent at behandle de naevnte argumenter, idet de andre anbringender, sagsoegerne har fremfoert, efter min opfattelse maa tages til foelge.

Forslag til afgoerelse

Sammenfattende skal jeg herefter foreslaa, at

»- registreringen af 'feta' som en BOB under punkt A i bilaget til Kommissionens forordning (EF) nr. 1107/96 af 12. juni 1996 om registrering af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser efter proceduren i artikel 17 i Raadets forordning (EOEF) nr. 2081/92 annulleres, og at

- Kommissionen paalaegges at betale sagsomkostningerne«.

(1) - EFT L 148, s. 1.

(2) - Raadets forordning (EOEF) nr. 2081/92 af 14.7.1992 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og levnedsmidler (EFT L 208, s. 1).

(3) - De lande paa Balkan, hvor der traditionelt er blevet fremstillet feta, synes navnlig at vaere Albanien, Bulgarien, Cypern, Rumaenien og det tidligere Jugoslavien.

(4) - Generaladvokat Ruiz-Jarabo Colomer har i sit forslag til afgoerelse i sag C-317/95, Canadane Cheese Trading og Kouri, fremsat den 24.6.1997 (Sml. I, s. 4681) (sagen blev slettet ved kendelse afsagt af Domstolens praesident den 8.8.1997), beskrevet de forskellige led i produktionsprocessen som foelger:

»- Maelken koagulerer ved en naturlig gaeringsproces eller ved brug af andre enzymer af animalsk oprindelse, der virker paa tilsvarende maade.

- Ostemassen omhaeldes derefter i hulforme, hvori den naturlige filtrering foregaar uden pres. Efterhaanden som vallen loeber fra, stivner ostemassen, og overfladen daekkes herefter af et lag salt, hvorved der dannes en mikroflora, der fremmer modningen.

- Ostemassen overfoeres herefter til beholdere af trae eller metal, og der tilsaettes saltlage med en saltholdighed paa 7%. Emballagerne anbringes i modningskamre under kontrollerede temperaturer og fugtighedsgrader.

- Osten modnes i loebet af to maaneder, idet den forbliver i modningskamrene i de foerste to uger og herefter opbevares i koelehuse i det resterende tidsrum« (punkt 15).

(5) - I Frankrig fremstilles feta ifoelge det oplyste ikke alene af komaelk, men ogsaa af faaremaelk. De omraader, hvor dette er tilfaeldet, er Korsika og visse omraader i Auvergnes hoejland, som f.eks. Roquefort. For saa vidt angaar tredjelande fremstilles og forbruges feta i Iran og Saudi-Arabien, hvor osten i overvejende grad fremstilles af faare- og/eller gedemaelk, samt i New Zealand og De Forenede Stater, hvor feta isaer fremstilles af komaelk.

(6) - Ministeriel bekendtgoerelse nr. 2109/88 af 5.12.1988.

(7) - Bekendtgoerelse nr. 313025/94 af 11.1.1994, udstedt af vicelandbrugsministeren.

(8) - Jf. bilaget, punkt A, »Ost«, Graekenland.

(9) - De tre sager er blevet forenet i henhold til kendelse afsagt af Domstolens praesident den 27.11.1997. Jeg skal goere opmaerksom paa, at danske, tyske og franske virksomheder, der fremstiller fetaost, har anlagt tre sager ved Retten og herunder nedlagt paastand om annullation af den forordning, der ogsaa er omtvistet i den foreliggende sag (sagerne T-139/96, T-140/96 og T-141/96). Ved tre kendelser af 20.2.1997 erklaerede Retten sig inkompetent og henviste sagerne til Domstolen. Ved kendelse af 29.5.1998 henviste Domstolen imidlertid sagerne til Retten. For saa vidt angaar problemet med hensyn til betegnelsen »feta« skal jeg henvise til generaladvokat Ruiz-Jarabo Colomer's forslag til afgoerelse i sagen Canadane Cheese Trading og Kouri, jf. ovenfor i note 4. Sagsgenstanden i den paagaeldende sag var imidlertid ikke den samme som i den foreliggende sag. I forslaget understregede generaladvokaten, at »man kunne forestille sig, at betegnelsen 'feta' ikke opfyldte betingelserne ifoelge forordning nr. 2081/92 for at blive anset for en BOB paa faellesskabsniveau, men opfyldte de i Domstolens praksis omhandlede kriterier paa omraadet for geografiske betegnelser, og derfor var berettiget i medfoer af traktatens artikel 36« (punkt 44).

(10) - Jf. artikel 2, stk. 3. Min fremhaevelse.

(11) - Muligheden for registrering af en betegnelse for et produkt med oprindelse i et helt land bestaar saaledes - om end kun »i undtagelsestilfaelde« - alene i henhold til artikel 2, stk. 2, litra a), foerste led. I den bestemmelse, der er relevant for de foreliggende sager, dvs. artikel 2, stk. 3, henvises der imidlertid kun til ovennaevnte bestemmelses andet led, som ikke hjemler en saadan mulighed, men ikke til foerste led. I artikel 2, stk. 3, naevnes der saaledes »traditionelle, eventuelt geografiske, betegnelser, som betegner et landbrugsprodukt eller et levnedsmiddel med oprindelse i et omraade eller et bestemt sted«, men ikke i et helt land. (Min fremhaevelse.)

(12) - Jf. artikel 2, stk. 2, litra a), andet led.

(13) - Jf. artikel 2, stk. 2, litra a).

(14) - I sagen Canadane Cheese Trading og Kouri, a.st., har generaladvokat Ruiz-Jarabo Colomer givet en oversigt over retspraksis vedroerende artsbetegnelser, der er defineret som de betegnelser, »der indgaar i den almindelige kulturelle og gastronomiske arv, og som principielt kan benyttes af enhver producent« (punkt 28). Generaladvokaten tilfoejede, at »i Domstolens praksis findes der ingen definition paa, hvad der skal forstaas ved en artsbetegnelse«. I relation til de foreliggende sager maa det praeciseres, at ovennaevnte retspraksis i overvejende grad er udviklet forud for udstedelsen af forordning nr. 2081/92, og at vurderingen i de foreliggende sager maa foretages paa grundlag af de kriterier, der er opstillet i forordningens artikel 3. Disse kriterier er imidlertid stort set sammenfaldende med dem, der er opstillet i forudgaaende retspraksis.

(15) - Forslaget til afgoerelse i sagen Canadane Cheese Trading og Kouri, a.st., punkt 77.

(16) - Dette kan svaekke den afgoerende betydning, Kommissionen tillaegger en forbrugerundersoegelse, der blev foretaget i 1994, og hvoraf det ifoelge Kommissionen fremgaar, at de fleste af de adspurgte forbinder udtrykket »feta« med en ost, og en stor del af dem med en graesk ost.

(17) - Dette kriterium er i oevrigt for mig at se det eneste, der er foreneligt med Domstolens praksis. Domstolen har saaledes bemaerket, at forbrugernes forestillinger vil kunne veksle fra medlemsstat til medlemsstat og i tidens loeb ogsaa gennemgaa en vis udvikling inden for samme medlemsstat. Saadanne aendringer er en af foelgerne af gennemfoerelsen af det faelles marked. Domstolen har endvidere fastslaaet, at en medlemsstats lovgivning ikke maa »medvirke til at fastlaase givne forbrugsvaner med henblik paa at fastholde en fordel, som de virksomheder, der tilfredsstiller behovet, har opnaaet«, jf. dom af 27.2.1980, sag 170/78, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, Sml. s. 417, og af 12.3.1987, sag 178/84, Kommissionen mod Tyskland, Sml. s. 1227, praemis 32.

(18) - A.st., punkt 67.

(19) - Jf. Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3266/75 af 15.12.1975 (EFT L 324, s. 12) og Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3322/75 af 19.12.1975 (EFT L 328, s. 40) om fastsaettelse af restitutioner i sektoren for maelk og mejeriprodukter, hvorefter der ydes eksportrestitutioner for feta uden hensyn til, hvilken maelk der er anvendt ved fremstillingen. Selv om der i oevrigt i henhold til Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3167/86 af 16.10.1986 (EFT L 294, s. 28) sondres mellem feta, der udelukkende er fremstillet af faare- og gedemaelk, og feta fremstillet af andre produkter, ydes der efter forordningen restitutioner til begge de paagaeldende produkter. I samme retning gaar Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3846/87 om fastsaettelsen af nomenklaturen over eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (EFT L 366, s. 1).

(20) - Kommissionen opstillede i oevrigt i en meddelelse fra 1991 (fortolkende meddelelse fra Kommissionen om varebetegnelser og levnedsmidler, EFT C 270, s. 2) blandt de kriterier, der er bestemmende for »en vares egenskaber«, og som kan medfoere, at den ikke er egnet til at blive markedsfoert under en artsbetegnelse i bestemmelsesstaten, at der tages hensyn til »henvisningerne i eventuelle faellesskabsretsakter, isaer den toldnomenklatur, der benyttes i forbindelse med anvendelsen af den faelles toldtarif« (min fremhaevelse).

(21) - Dom af 10.11.1992, sag C-3/91, Sml. I, s. 5529, praemis 29.

(22) - Ud over, at proportionalitetsprincippet er tilsidesat, har den danske regering gjort gaeldende, at princippet om forbud mod forskelsbehandling er blevet tilsidesat. »Feta« er ifoelge regeringen en artsbetegnelse og skulle derfor have vaeret behandlet paa samme maade som andre artsbetegnelser, som f.eks. »brie«, som ikke er blevet registreret som saadan.