Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fri bevægelighed for personer – ret til indrejse og ophold for statsborgere i medlemsstaterne – anerkendelse af opholdsret for en modtager af tjenesteydelser, der er statsborger i en anden medlemsstat, betinget af forevisning af identitetskort eller pas under udelukkelse af ethvert andet bevis for identitet eller statsborgerskab – ulovligt

(Rådets direktiv 73/148, art. 4, stk. 2, tredje afsnit)

2. Fri udveksling af tjenesteydelser – fri bevægelighed for modtagere af tjenesteydelser – ligebehandling – forskelsbehandling på grundlag af nationalitet – pligt for statsborgere i andre medlemsstater til at forevise et identitetskort eller pas for at godtgøre deres statsborgerskab under udelukkelse af ethvert andet bevis – ulovligt

(Art. 12 EF og 49 EF)

3. Fri bevægelighed for personer – fri udveksling af tjenesteydelser – ret til indrejse og ophold for statsborgere i medlemsstaterne – tilsidesættelse af pligten til at forevise et identitetskort eller pas – ikke krænkelse af den offentlige orden – frihedsberøvelse med henblik på udvisning – ulovligt

(Art. 49 EF; Rådets direktiv 73/148, art. 8)

4. Fri bevægelighed for personer – fri udveksling af tjenesteydelser – ret til indrejse og ophold for statsborgere i medlemsstaterne – pligt til at fremlægge beviser for opholdets lovlighed – adgang for værtsmedlemsstaten til at iværksætte udvisning i mangel af sådanne beviser

(Art. 49 EF; Rådets direktiv 73/148)

Sammendrag

1. Artikel 4, stk. 2, tredje afsnit, i direktiv 73/148 om ophævelse af rejse- og opholdsbegrænsninger inden for Fællesskabet for statsborgere i medlemsstaterne med hensyn til etablering og udveksling af tjenesteydelser skal fortolkes således, at en medlemsstats anerkendelse af opholdsret for en modtager af tjenesteydelser, der er statsborger i en anden medlemsstat, ikke kan betinges af, at denne statsborger foreviser et gyldigt identitetskort eller pas, såfremt hans identitet og statsborgerskab utvetydigt kan godtgøres på anden måde.

(jf. præmis 26 og domskonkl. 1)

2. Artikel 49 EF er til hinder for, at statsborgere i medlemsstaterne, der opholder sig i en anden medlemsstat som modtagere af tjenesteydelser, i denne medlemsstat undergives en pligt til at forevise et gyldigt identitetskort eller pas for at godtgøre deres statsborgerskab, når nævnte medlemsstat ikke pålægger sine egne statsborgere en almindelig identifikationspligt, men lader dem godtgøre deres identitet ved hjælp af ethvert i national ret tilladt bevismiddel. Artikel 49 EF udgør således på området for fri udveksling af tjenesteydelser et særligt udtryk for ligebehandlingsprincippet i henhold til artikel 12 EF, som forbyder enhver forskelsbehandling på grundlag af nationalitet.

Fællesskabsretten er ganske vist ikke til hinder for, at en medlemsstat fører kontrol med overholdelsen af forpligtelsen til altid at kunne forevise et identitetsbevis, men det forudsættes, at en tilsvarende forpligtelse påhviler landets egne statsborgere med hensyn til deres identitetskort.

(jf. præmis 33 og 35 samt domskonkl. 2)

3. Frihedsberøvelse med henblik på udvisning af en statsborger i en anden medlemsstat, der opholder sig som modtager af tjenesteydelser, som – selv om der ikke foreligger en krænkelse af den offentlige orden – er iværksat på grundlag af, at den pågældende ikke har forevist et gyldigt identitetskort eller pas, udgør en ubegrundet hindring for den frie udveksling af tjenesteydelser og er dermed i strid med artikel 49 EF.

Selv om det således står medlemsstaterne frit for at pålægge sanktioner, såfremt forpligtelsen til at forevise et identitetskort eller pas ikke overholdes, skal sanktionerne imidlertid være sammenlignelige med dem, der gælder for lignende indenlandske overtrædelser, og de skal være forholdsmæssige. I denne henseende griber en beslutning om fængsling eller en beslutning om udvisning, som udelukkende er begrundet i den pågældendes manglende opfyldelse af de formelle regler i lovgivningen vedrørende kontrol med udlændinge, ind i selve kernen af opholdsretten, som er direkte afledt af fællesskabsretten, hvilket er åbenbart uforholdsmæssigt, henset til overtrædelsens grovhed.

Frihedsberøvelse kan kun ske på grundlag af en udtrykkelig undtagelsesbestemmelse som artikel 8 i direktiv 73/148 om ophævelse af rejse- og opholdsbegrænsninger inden for Fællesskabet for statsborgere i medlemsstaterne med hensyn til etablering og udveksling af tjenesteydelser, der tillader medlemsstaterne at sætte begrænsninger for opholdsretten for andre medlemsstaters statsborgere, for så vidt som de er begrundede i hensynet til den offentlige orden, sikkerhed eller sundhed. Manglende opfyldelse af formelle regler i lovgivningen vedrørende udlændinges indrejse, flytning og ophold kan dog ikke i sig selv give anledning til en krænkelse af den offentlige orden og sikkerhed.

(jf. præmis 38, 40-42 og 44 samt domskonkl. 3)

4. Uden at foregribe spørgsmål vedrørende den offentlige orden, den offentlige sikkerhed og den offentlige sundhed tilkommer det statsborgere i en medlemsstat, der opholder sig i en anden medlemsstat som modtagere af tjenesteydelser, at fremlægge beviser, der gør det muligt at fastslå, at deres ophold er lovligt efter direktiv 73/148 om ophævelse af rejse- og opholdsbegrænsninger inden for Fællesskabet for statsborgere i medlemsstaterne med hensyn til etablering og udveksling af tjenesteydelser. Identiteten og statsborgerskabet kan dog i mangel af et gyldigt identitetskort eller pas godtgøres på anden måde. Ligeledes kan der i overensstemmelse med artikel 6 i direktiv 73/148 fremlægges ethvert egnet bevis for, at den pågældende er omfattet af en af de i dette direktivs artikel 1 og 4 omhandlede kategorier.

I mangel af sådanne beviser kan værtsmedlemsstaten iværksætte udvisning under iagttagelse af de grænser, fællesskabsretten sætter.

(jf. præmis 53-56 og domskonkl. 4)