ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

Det Europæiske Lægemiddelagenturs afgørelse EMA/722323/2015 af 25. november 2015 om at give en tredjepart adgang til oplysninger om et lægemiddel i henhold til forordning (EF) nr. 1049/2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT 2001 L 145, s. 43) annulleres, for så vidt som afgørelsen vedrører kommercielt fortrolige oplysninger, hvis offentliggørelse vil krænke sagsøgerens rettigheder, og for så vidt som afgørelsen er forbudt i henhold til EU-retten.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 59/41

Sag anlagt den 14. december 2015 — Justice & Environment mod Kommissionen

(Sag T-727/15)

(2016/C 059/47)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Association Justice & Environment, z.s. (Brno, Den Tjekkiske Republik) (ved advokat S. Podskalská)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Den afgørelse, der blev truffet af Europa-Kommissionen, Generaldirektorat for Miljø, den 19. august 2015, referencenummer Ref GestDem nr. 2015/4284, hvorved der blev givet afslag på en begæring om aktindsigt, og den afgørelse, der blev truffet af generalsekretæren på Europa-Kommissionens vegne den 15. oktober 2015, referencenummer Ares(2015)4311297, hvorved der blev givet afslag på en genfremsat begæring, erklæres ugyldige.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren gjort gældende, at de anfægtede afgørelser er ulovlige, fordi de er i strid med: (i) artikel 15 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (tidligere artikel 255 TEF), (ii) artikel 4, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1049/2001 (1), (iii) artikel 6, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1367/2006 (2) og (iv) konventionen om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet (Århuskonventionen) fra De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europa, sammenholdt med Rådets afgørelse af 17. februar 2005 om indgåelse på Det Europæiske Fællesskabs vegne af konventionen om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet (2005/370/EF) (3).

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30.5.2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens (EFT L 145, s. 43).

(2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1367/2006 af 6.9.2006 om anvendelse af Århus-konventionens bestemmelser om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet på Fællesskabets institutioner og organer (EUT L 264, s. 13).

(3) EUT L 124, s. 1.
—

EMA’s afgørelse af 25. november 2015, som blev meddelt sagsøgerne den 3. december 2015, om at give en tredjepart adgang til oplysninger om et veterinærlægemiddel i henhold til forordning (EF) nr. 1049/2001 (EFT 2001 L 145, s. 43) annulleres, for så vidt som afgørelsen vedrører kommercielt fortrolige oplysninger, hvis offentliggørelse vil krænke sagsøgernes rettigheder, og for så vidt som afgørelsen er forbudt i henhold til EU-retten.
—

Europa-Parlamentet pålægges at betale erstatning for det påståede ikke-økonomiske tab og tilpligtes at betale omkostningerne i sagen for begge instanser, herunder dem, der er afholdt i forbindelse med de indledende undersøgelser, og alle sagsøgerens øvrige nødvendige udgifter og udlæg.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 59/33

Sag anlagt den 3. december 2015 — Othman mod Rådet

(Sag T-711/15)

(2016/C 059/37)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Razan Othman (Damaskus, Syrien) (ved advokat E. Ruchat)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Sagsøgerens søgsmål antages til realitetsbehandling, og sagsøgeren gives medhold.

— Den Europæiske Union tilpligtes som følge heraf at dække det samlede tab, som sagsøgeren har lidt, med et rimeligt beløb, som Retten fastlægger.

— Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført et enkelt anbringende om, at der består en direkte årsagsforbindelse mellem den ikke-økonomiske skade, som sagsøgeren har lidt, dvs. skade af omdømme, og de foranstaltninger, som Rådet for Den Europæiske Union har truffet, for hvilket ansvaret påhviler sidstnævnte.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 59/34

Sag anlagt den 2. december 2015 — Makhlouf mod Rådet

(Sag T-714/15)

(2016/C 059/39)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Rami Makhlouf (Damaskus, Syrien) (ved advokat E. Ruchat)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Sagsøgerens søgsmål antages til realitetsbehandling, og sagsøgeren gives medhold.

— Den Europæiske Union tilpligtes som følge heraf at dække det samlede tab, som sagsøgeren har lidt, med et rimeligt beløb, som Retten fastlægger.

— Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført et enkelt anbringende om, at der består en direkte årsagsforbindelse mellem den ikke-økonomiske skade, som sagsøgeren har lidt, dvs. skade af omdømme, og de foranstaltninger, som Rådet for Den Europæiske Union har truffet, for hvilket ansvaret påhviler sidstnævnte.
4.

Fjerde anbringende om en ukorrekt anvendelse af artikel 107, stk. 1, TEUF, idet Kommissionen har anført, at APA giver Starbucks Manufacturing EMEA BV en fordel som følge af fremgangsmåderne for anvendelse af »Transactional Net Margin Method«. Kommissionen har med urette lagt til grund, at den i AP aftalte »Transactional Net Margin Method« anvendes forkert og resulterer i en fordel for Starbucks Manufacturing EMEA BV. Kommissionen har på ingen måde godtgjort, at den efter dennes opfattelse mere hensigtsmæssige anvendelse af »Transactional Net Margin Method« resulterer i en højere skattepligtig fortjeneste og i en manglende fordel.
2.

Andet anbringende om en tilsidesættelse af artikel 107 TEUF og af Kommissionens begrundelsespligt, for så vidt som den hverken har ført bevis for, at der foreligger en fordel, eller for at der foreligger en konkurrencebegrænsning.
7.

Syvende anbringende: fejlagtig anvendelse af ligebehandlingsprincippet Appellanten gør endelig gældende, at Personaleretten har anvendt ligebehandlingsprincippet fejlagtigt og ikke i overensstemmelse med fast retspraksis, idet den så bort fra, at dette princip tilsidesættes, når institutionerne overskrider grænserne for deres skøn, og på grundlag af vilkårlige sondringer træffer foranstaltninger, der er i strid med bestemmelserne i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union.
1.

Første anbringende er, at der er sket tilsidesættelse af artikel 51, stk. 1, og af artikel 53, stk. 1, i Personalerettens procesreglement, samt af princippet om parternes ligestilling under sagen, for så vidt som den frist på to måneder, der er fastsat for indgivelse af svarskriftet, forlænget med afstandsfristen på ti dage, blev beregnet fra modtagelsen af forkyndelsen af berigtigelsen af stævningen, og ikke fra modtagelsen af forkyndelsen af stævningen, således at Regionsudvalgets svarskrift blev tilført sagsakterne, selv om det var blevet indgivet for sent, at Personaleretten baserede sig på dette svarskrift med henblik på at forkaste søgsmålet ved kendelse i henhold til procesreglementets artikel 81, og at appellanten blev frataget muligheden for at anmode om en udeblivelsesdom i henhold til procesreglementets artikel 121.
1.

Med det første anbringende gøres det gældende, at Kommissionen har tilsidesat den sydafrikanske regerings og sagsøgernes berettigede forventninger og overtrådt retligt bindende regler i forordning (EF) nr. 396/2005 (2) ved at undlade at tage hensyn til de tilgængelige videnskabelige og tekniske oplysninger.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 78/26

Sag anlagt den 21. december 2015 — Gauff mod KHIM — H.P. Gauff Ingenieure — (Gauff)

(Sag T-748/15)

(2016/C 078/36)

Stævningen affattet på tysk

Parter

Sagsøger: Gauff GmbH & Co. Engineering KG (Nürnberg, Tyskland) (ved advokat A. Molnar)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Den anden part i sagen for appelkammeret: H.P. Gauff Ingenieure GmbH & Co. KG — JBG (Frankfurt am Main, Tyskland)

Oplysninger vedrørende sagen for Harmoniseringskontoret

Indehaver af det omtvistede varemærke: Gauff GmbH & Co. Engineering KG

Det omtvistede varemærke: EF-ordmærket »Gauff« — EF-varemærkeregistrering nr. 6 192 521

Sagen for Harmoniseringskontoret: Ugyldighedssag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 8. oktober 2015 af Første Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 1350/2014-1)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— Subsidiært hjemvises sagen til Harmoniseringskontoret til videre prøvelse af de omtvistede forhold, der fejlagtigt ikke er blevet prøvet.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder omkostningerne forbundet med sagens behandling ved appelkammeret.

Anbringender

— Tilsidesættelse af artikel 53, 56, 57 og 76 i forordning nr. 207/2009.

— Tilsidesættelse af forordning nr. 2868/95.

— Tilsidesættelse af retten til at blive hørt.
—

Subsidiært tilpligtes Harmoniseringskontoret at betale sagens omkostninger, herunder de omkostninger, der er afholdt under sagens behandling for appelkammeret, hvis den anden part i sagen for appelkammeret ikke intervenerer i sagen.
—

Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som den stadfæster afgørelsen fra annullationsafdelingen ved Harmoniseringskontoret, der erklærede de rettigheder, som selskabet LABEYRIE var indehaver af i henhold til dets EF-varemærke nr. 3 916 509 som betegnelse for fisk, røget fisk samt røget laks for fortabt.
—

Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som den stadfæster afgørelsen fra annullationsafdelingen ved Harmoniseringskontoret, der erklærede de rettigheder, som selskabet LABEYRIE var indehaver af i henhold til dets EF-varemærke nr. 3 916 533 som betegnelse for fisk, for fortabt.
—

Der fastsættes en dato for mundlig forhandling for det tilfælde, at belysning af sagen for Retten ikke er mulig uden et retsmøde.
2.

Med det andet anbringende gøres det gældende, at de anfægtede retsakter tilsidesætter retten til forsvar og retten til en retfærdig rettergang, der er fastlagt i artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«) og artikel 6 og 13 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder (herefter »EMRK«), idet de blev vedtaget, uden at sagsøgeren blev givet mulighed for effektivt at udøve sin ret til forsvar, navnlig retten til at blive hørt og retten til adgang til en procedure, der gør det muligt effektivt at anmode om sletning fra listen over personer, der er omfattet af de restriktive foranstaltninger.
2.

Andet anbringende om, at Rådet foretog et åbenbart urigtigt skøn ved at fastslå, at sagsøgeren opfyldte kriteriet for opførelse på listen. De påstande, som anklagemyndigheden fremlagde for Rådet, var alt for generelle og ikke underbygget af nogen (og i endnu mindre grad »konkrete«) beviser for nogen retssag imod sagsøgeren. Sagsøgeren påpegede fejlene i påstandene forud for vedtagelsen af de restriktive foranstaltninger, og Rådet undlod at indhente svar og de nødvendige beviser fra de ukrainske myndigheder. Rådet begik en fejl ved at tage påstandene for pålydende, ikke mindst på grund af manglen i Ukraine på en retssag, der lever op til europæiske standarder.
—

For det første godtgøres det ikke i afgørelsen, at der foreligger en økonomisk fordel i forbindelse med at fuldbyrdelsen/gennemførelsen af voldgiftskendelsen karakteriseres som uforenelig støtte. Den foreliggende sag opfylder kriterierne i retspraksis i henhold til Asteris-sagen (dom af 27.9.1988 i Asteris m.fl., forenede sager 106/87-120/87). Enhver fordel (quod non) ligger før Rumæniens tiltrædelse af EU og ligger dermed uden for anvendelsesområdet for EU statsstøttereglerne. For det andet godtgøres eksistensen af selektivitet ikke i afgørelsen. Den bilaterale investeringsaftale mellem Sverige og Rumænien (»BIT« — det retlige grundlag for voldgiftskendelsen) etablerer et system med generelt erstatningsansvar, som finder anvendelse på samme måde på alle investorer. For det tredje godtgør afgørelsen ikke, at den omhandlede foranstaltning kan tilregnes den rumænske stat. Rumænien har ingen skønsmargen i forbindelse med fuldbyrdelsen af voldgiftskendelsen.
—

sagsøgte tilpligtes at erstatte det lidte tab, som opgøres til 10 901 448,38 EUR for selskabet Nausicaa, med forbehold for forhøjelse, og til 239 058,84 EUR for Banque d’Escompte, og
5.

Sagsøgeren har allerede erklæret sig rede til at træde i likvidation og lade sig opløse, hvis dette er nødvendigt for at undgå en truende insolvens, som ikke kan undgås, hvis sagsøgeren skal yde nogen form for betaling i anledning af en tilbagesøgning.
—

Sagsøgeren har anført, at Kommissionen har begået retlige fejl og foretaget åbenbart urigtige skøn i forbindelse med fortolkningen og anvendelsen af artikel 102 TEUF, idet den ikke tog hensyn til sagsøgerens henvisninger og argumenter for en mere snæver afgrænsning af de berørte markeder, der på den ene side kunne udgøres af selvstændige markeder for specifik software »Computer Aided Design« (herefter CAD) til særlige leverandører eller i det mindste High-End-CAD-Software til bilproducenter og bilapplikationsleverandører og på den anden side et marked for interfaceinformationer om hver leverandørs CAD-software.
3.

Tredje anbringende om, at Kommissionen anlagde fejlagtige skøn, idet den fastsatte, at Nordirlands fritagelse for afgiften på granulater var forenelig med EF-retningslinjerne for statsstøtte til miljøbeskyttelse (1) (miljøretningslinjerne fra 2008) og dermed med artikel 107, stk. 3, litra c), TEUF. Kommissionen har navnlig anlagt fejlagtige skøn ved at antage, at det tredje led i nødvendighedskriteriet i miljøretningslinjerne fra 2008 var blevet opfyldt, nemlig, hvorvidt stenbrud i Nordirland kunne overvælte afgiften på granulater på kunderne eller ej, uden at dette medførte en betydelig salgsnedgang.
5.

Femte anbringende vedrører det forhold, at Personaleretten begik en retlig fejl ved at fastslå, at appellantens anbringende i første instans vedrørende udvælgelseskomitéens ulovlige sammensætning og tilsidesættelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af køn skulle afvises med den begrundelse, at det ikke var blevet fremsat under den administrative procedure og ikke var tæt forbundet med påstandene i klagen (reglen om overensstemmelse).
—

EASME tilpligtes at betale sagsøgeren et beløb på 50 000 EUR i erstatning for fortabt mulighed og et beløb på 90 800 EUR for sagsøgerens økonomiske tab.
2.

Andet anbringende er, at Personaleretten begik retlige fejl, da den afviste sagsøgerens påstand om erstatning for den ikke-økonomiske skade, både for så vidt angår afgørelsen om irettesættelse og afgørelsen om at bringe kontrakten til ophør. — Personaleretten begik retlige fejl i forbindelse med afvisningen af påstanden om erstatning for den ikke-økonomiske skade, som blev forvoldt ved den administrative undersøgelse, gengav bevismaterialet forkert, foretog en ufuldstændig undersøgelse af de faktiske omstændigheder, anlagde et åbenbart urigtigt skøn, tilsidesatte begrebet bevis med hensyn til eksistensen af et tab som betingelse for at ifalde ansvar uden for kontraktforhold, foretog en forkert anvendelse af princippet om ret til forsvar og af artikel 86, stk. 2, i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union, tilsidesatte begrundelsespligten, tilsidesatte princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og tilsidesatte artikel 15 i direktiv 2000/43/EF. (1) — Personaleretten begik en retlig fejl i forbindelse med afvisningen af påstanden om erstatning for den ikke-økonomiske skade, der blev forvoldt ved afgørelsen om irettesættelse, gengav bevismaterialet forkert, anlagde et åbenbart urigtigt skøn, foretog en ufuldstændig undersøgelse af de faktiske omstændigheder, begik en retlig fejl ved bedømmelsen af tabet, tilsidesatte begrundelsespligten og tilsidesatte artikel 15 i direktiv 2000/43/EF. — Personaleretten begik en retlig fejl i forbindelse med afvisningen af påstanden om erstatning for den ikke-økonomiske skade, der blev forvoldt ved afgørelsen om at bringe kontrakten til ophør, gengav bevismaterialet forkert, anlagde et åbenbart urigtigt skøn, foretog en ufuldstændig undersøgelse af de faktiske omstændigheder, begik en retlig fejl ved bedømmelsen af tabet, tilsidesatte begrundelsespligten, tilsidesatte princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og tilsidesatte artikel 15 i direktiv 2000/43/EF.
—

Sagsøgeren har i henhold til Europa-Parlamentets præsidiums regler for de politiske møder af 4. juli 2005 krav på at få stillet de lokaler, som der var anmodet om, til rådighed. Der forelå ikke undtagelsesvis nogen grunde til at afslå dette, fordi lokalerne på det omhandlede tidspunkt ikke var optaget og det planlagte pressemøde hverken ville have udgjort en fare for sikkerheden eller for Parlamentets funktion. Sagsøgerens ret til at informere om sit parlamentariske arbejde er herved blevet tilsidesat.
1.

Første anbringende, hvorved det gøres gældende, at den anfægtede afgørelse indeholder faktiske og retlige fejl, idet den fastslår, at sagsøgerne var involverede i en overtrædelse af artikel 101 TEUF med konkurrencebegrænsende formål. — De fremførte beviser, som er blevet gjort gældende mod sagsøgerne, er utilstrækkelige til at underbygge en konklusion om, at sagsøgerne deltog i en samlet og vedvarende overtrædelse af artikel 101 TEUF med konkurrencebegrænsende formål. — Afgørelsens subsidiære konklusion, hvorefter sagsøgerne havde deltaget i særskilte overtrædelser af artikel 101 TEUF med konkurrencebegrænsende formål, er ikke blevet bevist, og tilsidesatte sagsøgernes ret til forsvar, da den blev fremført for første gang i afgørelsen.
3.

Tredje anbringende om, at Kommissionen ikke har bevist, at sagsøgeren deltog i en samlet og vedvarende overtrædelse, og at den ikke har givet en fyldestgørende begrundelse derfor. — Sagsøgeren deltog ikke i den angivelige overtrædelse fra den 14. februar 2008 til den 9. april 2008. — Sagsøgeren deltog ikke i den angivelige overtrædelse fra den 10. april 2008 til den 27. oktober 2008. — Sagsøgeren deltog ikke i en overtrædelse den 28. oktober 2008. — Der er ikke fremlagt tilstrækkelige beviser til at godtgøre, at sagsøgeren var bevidst om enten den overordnede plan for kartellet eller dets almindelige omfang og dets væsentligste kendetegn. — Retlige konsekvenser af Kommissionens undladelse af at bevise den angivelige overtrædelse.
—

EASO tilpligtes at betale appellanten et beløb på 90 000 EUR for det økonomiske tab og et beløb på 500 000 EUR for den ikke-økonomiske skade.
—

Sagen hjemvises til Harmoniseringskontoret med henblik på omgørelse vedrørende sagens realitet, idet EF-varemærke nr. 010359222 registreres for alle de omfattede tjenesteydelser uden forbehold for dem, der er ikke er genstand for indsigelse.
– 1.

Hvad angår de rettigheder, der følger af den privatretlige kontrakt: — Sagsøgerens kontraktforhold ændres til en tidsubegrænset kontrakt. — Det fastslås, at de sagsøgte har tilsidesat, deres kontraktlige forpligtelser og bl.a. tilsidesat pligten til at give varsel i forbindelse med, at en tidsubegrænset ansættelseskontrakt bringes til ophør. Følgelig fastslås det, at de sagsøgte som erstatning for det tab, der er lidt på grund af misbrug af på hinanden følgende tidsbegrænsede kontrakter med heraf følgende lang tids usikkerhed for sagsøgeren og tilsidesættelsen af pligten til at give varsel om opsigelse af kontrakten: — Tilpligtes at betale sagsøgeren en godtgørelse for manglende overholdelse af opsigelsesvarslet på 176 601,55 EUR, beregnet på grundlag af hans anciennitet ved Den Europæiske Unions missioner. — Subsidiært, tilpligtes at betale sagsøgeren en godtgørelse for manglende overholdelse af opsigelsesvarslet på 45 985,15 EUR, beregnet under hensyn til den tid, han har været i tjenesten hos den fjerde sagsøgte. — Det fastslås, at afskedigelsen af sagsøgeren er ulovlig og følgelig, at de sagsøgte tilpligtes at betale ham en erstatning, der efter ret og billighed er opgjort til 50 000 EUR. — Det fastslås, at de sagsøgte ikke har foranlediget udarbejdelse af de lovbestemte arbejdsretlige dokumenter i forbindelse med kontraktens ophør og — De sagsøgte tilpligtes at betale sagsøgeren et beløb på 100,00 EUR for hver dags forsinkelse at regne fra anlæggelsen af den foreliggende sag. — De sagsøgte tilpligtes at tilsende sagsøgeren de lovbestemte arbejdsretlige dokumenter i forbindelse med kontraktens ophør. — De sagsøgte tilpligtes at betale renter af de ovennævnte beløb, beregnet efter den belgiske lovbestemte sats.
—

Det fastslås, at artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009 ikke er til hinder for registrering af det omtvistede tegn (EF-varemærke nr. 13 189 139) for de varer i klasse 5, der er beskrevet i registreringsansøgningen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 90/20

Sag anlagt den 17. december 2015 — Aldi mod KHIM — Sky (SKYLITE)

(Sag T-736/15)

(2016/C 090/28)

Stævningen affattet på tysk

Parter

Sagsøger: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Tyskland) (ved advokaterne N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen og N. Bertram)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Sky plc (Isleworth, Det Forenede Kongerige)

Oplysninger vedrørende sagen for Harmoniseringskontoret

Ansøger af det omtvistede varemærke: Aldi GmbH & Co. KG

Det omtvistede varemærke: EF-figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »SKYLITE« — EF-varemærkeregistrering nr. 11 595 311

Sagen for Harmoniseringskontoret: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 20. oktober 2015 af Fjerde Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 2771/2014-4)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender

— Tilsidesættelse af artikel 15 i forordning nr. 207/2009

— Tilsidesættelse af artikel 42, stk. 2 og 3, i forordning nr. 207/2009
2.

Andet anbringende, hvorved det gøres gældende, at ECB har undladt omhyggeligt og upartisk at undersøge og vurdere alle de faktuelle aspekter, herunder at ECB ikke reagerede hensigtsmæssigt på den omstændighed, at de oplysninger og dokumenter, der var blevet fremlagt af den lokale lettiske tilsynsmyndighed, var ukorrekte.
1.

Første anbringende, hvorved det gøres gældende, at Kommissionen tilsidesatte princippet om god forvaltning og dens begrundelsespligt, idet den undlod at besvare sagsøgernes anmodning i henhold til punkt 37 i Kommissionens retningslinjer af 2006 for beregningen af bøder efter artikel 23, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1/2003 (1) (herefter »bøderetningslinjerne«). — Under den administrative procedure ved Kommissionen indgav sagsøgerne en anmodning til Kommissionen om nedsættelse af bøden grundet »særlige omstændigheder« som omhandlet i bøderetningslinjernes punkt 37. Kommissionens medarbejdere med ansvar for sagen besvarede ikke denne anmodning, og Kommissionen tog ikke stilling til den i sin afgørelse. Sagsøgerne må gå ud fra, at Kommissionens tjenestegrene enten slet ikke har vurderet deres anmodning, eller at de ikke har meddelt deres vurdering til Det Rådgivende Udvalg og kommissærkollegiet til efterprøvelse. Som følge heraf kan det ikke udelukkes, at den bøde, sagsøgerne til sidst blev pålagt, ville have været mindre, hvis de havde gjort dette. Kommissionen har således tilsidesat princippet om god forvaltning og dens begrundelsespligt.
—

Artikel 1 i og bilaget til Europa-Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2015/2098 af 13. november 2015 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt inden for rammerne af Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) annulleres, for så vidt som de af Forbundsrepublikken Tysklands kompetente betalingsorganer udbetalte beløb på i alt 7 719 920,30 EUR, der skal finansieres af ELFUL, udelukkes fra EU-finansiering.