I denne henseende må rene gennemførelsesafgørelser over for andre personer ikke forveksles med de gennemførelsesforanstaltninger, som er omhandlet i den nævnte bestemmelse. Hvis alle gennemførelsesafgørelser, herunder »repressive« eller »negative« afgørelser, der har til formål at pålægge en sanktion for manglende overholdelse af en regelfastsættende retsakt, også skulle anses for gennemførelsesforanstaltninger, ville den tredje tilfældegruppe, der er indsat i artikel 263, stk. 4, TEUF, således ofte ikke have noget anvendelsesområde, selv om den netop blev indsat for at undgå, at de retsundergivne skulle være nødsaget til at foranledige »repressive« eller »negative« foranstaltninger for at kunne opnå en efterprøvelse af lovligheden af en sådan regelfastsættende retsakt gennem en præjudiciel forelæggelse.

For at afgøre, om en anfægtet regelfastsættende retsakt omfatter gennemførelsesforanstaltninger, med henblik på at vurdere spørgsmålet, om et annullationssøgsmål anlagt til prøvelse af denne retsakt på grundlag af artikel 263, stk. 4, tredje sætningsled, TEUF kan antages til realitetsbehandling, skal der tages udgangspunkt i situationen for den person, der udøver søgsmålsretten, og i søgsmålets genstand.

Den omstændighed, at en EU-retsakt forhindrer en offentlig myndighed i at udøve sine selvstændige beføjelser på den måde, som den ønsker at gøre det, påvirker den offentlige myndigheds retsstilling umiddelbart, og den pågældende retsakt berører den derfor umiddelbart. For så vidt angår en indenstatslig enhed er dette så meget desto mere tilfældet, når en EU-retsakt påvirker dens egne normative beføjelser og ikke kun dens beføjelse til at vedtage individuelle afgørelser inden for forud fastsatte rammer.

Hvad angår forordning 2016/646 om ændring af forordning nr. 692/2008 med hensyn til emissioner fra lette personbiler og lette erhvervskøretøjer (Euro 6), fremgår det af ordlydsfortolkningen såvel som den teleologiske og den kontekstuelle fortolkning af direktiv 2007/46 om fastlæggelse af en ramme for godkendelse af motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil samt af systemer, komponenter og separate tekniske enheder til sådanne køretøjer og nærmere bestemt af dens artikel 4, stk. 3, andet afsnit, at dette direktiv, uden at overlade dem nogen skønsbeføjelse, er til hinder for, at de offentlige myndigheder i en medlemsstat forbyder, begrænser eller hindrer kørsel på vej med køretøjer af grunde, der vedrører aspekter af fremstillingen af dem og deres funktioner, som er omfattet af dette direktiv, hvis de opfylder kravene i direktivet, hvilket indebærer, at de nævnte offentlige myndigheder på grund af vedtagelsen af den ovennævnte forordning ikke inden for rammerne af en målrettet foranstaltning, der tager hensyn til køretøjernes niveauer for forurenende emissioner, kan begrænse kørsel med køretøjer, der under RDE-prøvningerne ikke overholder de emissionsgrænser for nitrogenoxid, der er fastsat i Euro 6-normen, men som ikke desto mindre ved samme lejlighed overholder de NTE-værdier for emissioner af nitrogenoxid, der er fastlagt i denne forordning, og som er højere end de førstnævnte grænser. Henset til de sagsøgende indenstatslige offentlige myndigheders beføjelser til at begrænse biltrafikken med henblik på at beskytte luftkvaliteten og deres faktiske anvendelse af disse beføjelser, er det godtgjort, at forordning 2016/646 påvirker deres retlige situation, og denne forordning berører dem følgelig umiddelbart som omhandlet i artikel 263, stk. 4, TEUF.

(jf. præmis 50, 76, 80 og 84)