ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Andet anbringende om tilsidesættelse af princippet om god forvaltning, af artikel 45 i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union (herefter »vedtægten«), af ligebehandlingsprincippet og om anlæggelse af et åbenbart urigtigt skøn. Ifølge sagsøgeren blev den anfægtede afgørelse truffet i strid med vedtægtens artikel 45 og skyldes et åbenbart urigtigt skøn, dels for så vidt som den anfægtede afgørelse bevirker, at sagsøgerens karriere udvikles langsomt, selv om sagsøgeren konstant er blevet tilskrevet store fortjenester, dels for så vidt som den eneste kritik af sagsøgeren i den seneste bedømmelsesrapport, som blev taget i betragtning, skyldes et åbenbart urigtigt skøn, hvilket ansættelsesmyndigheden har anerkendt i dens svar af 3. marts 2022 på sagsøgerens klage af 28. oktober 2021. Endelig har sagsøgeren anført, at EU-Udenrigstjenesten stadig ikke har indført et bedømmelses- og forfremmelsessystem, der gør det muligt at foretage en sammenligning af fortjenester som omhandlet i vedtægtens artikel 45 under hensyntagen til de krav, der er fastsat retspraksis.
2.

Andet anbringende, hvorved det gøres gældende, at det almindelige proportionalitetsprincip er blevet tilsidesat, eftersom de økonomiske konsekvenser af de restriktive foranstaltninger, der truffet over for sagsøgeren, er katastrofale og ikke står i rimeligt forhold til de mål, som de anfægtede retsakter søger at opnå, og som i øvrigt ikke opnås.
1.

Det første anbringende om tilsidesættelse af begrundelsespligten og et åbenbart urigtigt skøn fra Europa-Kommissionens side under henvisning til, at serviceleveranceaftalen er et gyldigt udvælgelseskriterium.
2.

Anden søgsmålsgrund: Tilsidesættelse af sagsøgerens grundlæggende rettigheder i henhold til artikel 7 og 8 i chartret om grundlæggende rettigheder (chartret) — Begrænsningerne af sagsøgerens grundlæggende rettigheder i henhold til chartrets artikel 7 og 8, der følger af, at de amerikanske myndigheder i henhold til amerikansk ret kan få adgang til og anvende data, der overføres fra Unionen til USA, er ikke reguleret på en sådan måde, at krav, som i det væsentlige kan ligestilles med de krav, der findes i EU-retten i henhold til chartrets artikel 52, stk. 1, andet punktum, opfyldes. — Hverken 50 U.S. Code § 1881a (Section 702 FISA) eller Executive Order 12333 tildeler EU-borgerne muligheder for eller rettigheder til at modsætte sig tilgang til personoplysninger eller effektivt at gennemføre rettighederne i henhold til forordning (EU) 2018/1725. — Sagsøgerens indsigtsret i henhold til artikel 17, stk. 1 og 2, i forordning (EU) 2018/1725 er betingelsen for varetagelsen af sagsøgerens grundlæggende rettigheder i henhold til chartrets artikel 7 og 8, stk. 1. På grund af sagsøgtes mangel på handling i forbindelse med sagsøgerens anmodning om indsigt fratager sagsøgte sagsøgeren muligheden for at gøre sine holdninger, der er beskyttet som grundlæggende rettigheder, gældende. Indgrebet i de grundlæggende rettigheder i henhold til chartrets artikel 7 og artikel 8, stk. 1, der ledsager sagsøgtes undladelse af at handle, er derfor ikke begrundet.
3.

Det tredje anbringende om, at Kommissionen anlagde åbenbart urigtige skøn, handlede i strid med grundforordningens artikel 3, stk. 3, og artikel 9, stk. 4, og tilsidesatte sagsøgerens ret til forsvar, idet den fastsætte skadesmargenen på grundlag af et forenklet varekontrolnummer, idet den undlod at fremlægge passende ikke-fortrolige sammendrag af beregningerne af skadesmargenen, og idet den undlod at tage hensyn til andre kendte skadesfaktorer i forbindelse med dens fastsættelse af skadesmargenen.
—

Sagsøgeren har anført, at afgørelsen ARES (2022) 1027365, dateret den 11. februar 2022, blev vedtaget under tilsidesættelse af finansforordningens artikel 167, stk. 2, af principperne om gennemsigtighed, ligebehandling og forbud mod forskelsbehandling, der er fastsat i finansforordningens artikel 160, stk. 1, og af punkt 18.2 og 20 i bilag I (udbud) til finansforordningen, eftersom Kommissionen anvendte serviceniveauaftalen som et udvælgelseskriterium, hvorimod de krav, der er opstillet i dette dokument, under ingen omstændigheder kan kvalificeres som et udvælgelseskriterium. I serviceniveauaftaler henvises der således pr. definition til kvaliteten af den tjenesteydelse, der skal udføres, og ikke til tilbudsgiverens evne til at udføre tjenesteydelsen. For så vidt som Kommissionen fejlagtigt anvendte serviceniveauaftalen som et udvælgelseskriterium, er hele tildelingsproceduren ulovlig.
C 294/36

Sag anlagt den 10. juni 2022 — adp Merkur mod EUIPO — Play’n GO Marks (GAME OF GLADIATORS)

(Sag T-350/22)

(2022/C 294/52)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: adp Merkur GmbH (Espelkamp, Tyskland) (ved advokat K. Mandel)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Play’n GO Marks ltd. (Sliema, Malta)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Play’n GO Marks ltd. (Sliema, Malta)

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om EU-ordmærket GAME OF GLADIATORS — registreringsansøgning nr. 18 022 754

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 11. april 2022 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 2289/2020-4)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringende

Tilsidesættelse af artikel 47, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001.
1.

Med det første anbringende gøres det gældende, at artikel 2, stk. 1, litra g), i Rådets afgørelse 2014/145/FUSP af 17. marts 2014 om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (3), som ændret ved Rådets afgørelse (FUSP) 2022/329 af 25. februar 2022 om ændring af afgørelse 2014/145/FUSP om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (4), og artikel 3, stk. 1, litra g), i Rådets forordning (EU) nr. 269/2014 af 17. marts 2014 om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (5), som ændret ved Rådets forordning (EU) 2022/330 af 25. februar 2022 om ændring af forordning (EU) nr. 269/2014 om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (6), er ulovlige og i strid med proportionalitetsprincippet, retssikkerhedsprincippet og ligebehandlingsprincippet.
1.

Første anbringende vedrørende ulovligheden af de sanktioner, der er blevet truffet over for sagsøgeren, for så vidt som disse er resultatet af et åbenbart urigtigt skøn, idet sagsøgeren ikke har nogen forbindelse til de begivenheder, der finder sted i Ukraine, og idet han ikke støtter Den Russiske Føderations regering.
3.

Det tredje anbringende om, at Kommissionen har undladt at indlede en formel undersøgelsesprocedure til trods for, at der forelå alvorlige vanskeligheder, og tilsidesat sagsøgerens proceduremæssige rettigheder.
3.

Tredje anbringende om, at den omstændighed, at Kommissionen undlod at sikre, at den svenske nationale energi- og klimaplan fuldt ud opfylder kravene i Århuskonventionen, medfører, at denne nationale energi- og klimaplan har været genstand for en vurdering, vedtagelse og offentliggørelse, som på alle relevante tidspunkter åbenlyst var og fortsat er i strid med EU-retten og folkeretten, og at den derfor er ulovlig.
3.

Tredje anbringende om, at den omstændighed, at Kommissionen undlod at sikre, at den nederlandske nationale energi- og klimaplan fuldt ud opfylder kravene i Århuskonventionen, medfører, at denne nationale energi- og klimaplan har været genstand for en vurdering, vedtagelse og offentliggørelse, som på alle relevante tidspunkter åbenlyst var og fortsat er i strid med EU-retten og folkeretten, og at den derfor er ulovlig. Sagsøgeren har i den henseende desuden gjort gældende, at den omstændighed, at Kommissionen undlod at vedtage og/eller træffe passende foranstaltninger med henblik på at håndtere eller afhjælpe dette, udgør en undladelse fra Kommissionen i strid med artikel 265 TEUF.
—

I henhold til artikel 263 TEUF annulleres afgørelse nr. SRB/ES/2022/18 af 11. april 2022 om beregning af ex ante-bidrag for 2022 til Afviklingsfonden, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.
—

I henhold til artikel 263 TEUF annulleres afgørelse nr. SRB/ES/2022/18 af 11. april 2022 om beregning af ex ante-bidrag for 2022 til Afviklingsfonden, for så vidt som den vedrører sagsøgerne.
3.

Tredje anbringende om tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet, idet beregningen af beløbet for ex ante-bidragene, som fastsat i SRM-forordningen, gennemførelsesforordningen og den delegerede forordning, dels ikke med tilstrækkelig præcision kan forudses, dels ikke så meget afhænger af instituttets egen situation og overordnede risikoprofil, som instituttets situation i forhold til andre bidragydende institutter. Endelig er sagsøgerne af den opfattelse, at Kommissionen i henhold til artikel 290 TEUF ikke burde have haft ansvaret for at fastlægge risikoindikatorer inden for rammerne af den delegerede forordning, for så vidt som disse kriterier har en særdeles strukturel og afgørende funktion ved fastsættelsen af bidragsbeløbene.
1.

Første anbringende om, at Kommissionens afgørelse, som blev sendt til sagsøgeren ved skrivelse af 1. april 2022, bør annulleres. — Ved skrivelse af 10. december 2021 indsendte sagsøgeren en anmodning til Kommissionen. Kommissionen vurderede i sit svar på sagsøgerens anmodning, at denne skulle afvises. Det er anført, at Kommissionens afgørelse udgør en forvaltningsakt i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i Århusforordningen (som ændret) (2). Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionens afgørelse i den henseende er grundlæggende forkert, samlet set udgør en tilsidesættelse af EU-miljøretten og den internationale miljøret, og udgør en tilsidesættelse af traktaterne. Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat sine positive forpligtelser i henhold til traktaterne og folkeretten, herunder artikel 3, 6 og 7 i konventionen om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet (Århuskonventionen). — Sagsøgeren har endvidere anført, at den anfægtede afgørelse fra Kommissionen har tilsidesat den afledte EU-ret, herunder artikel 9 og 10 i Århusforordningen (som ændret). Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionens afgørelse er i strid med sagsøgerens ret til adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet i henhold til Århuskonventionen og Århusforordningen (som ændret). Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at Kommissionens forvaltningsakt i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i Århusforordningen (som ændret), udgør en tilsidesættelse af traktaterne.
1.

Første anbringende om en ulovlighedsindsigelse for så vidt angår artikel 77, stk. 4, i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union (herefter »vedtægten«). Sagsøgeren har gjort gældende, at denne bestemmelse ikke fastsætter tilbagebetalingen af den overførte pension, når der ikke er taget hensyn til denne ved beregningen af den pensionsydelse, der skal udbetales.
—

Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale et foreløbigt beløb på 1 mio. EUR for den ikke-økonomiske skade, som sagsøgeren har lidt.
—

Rådet tilpligtes at betale et beløb, som foreløbigt er opgjort til 1 000 000 EUR, i erstatning for den af sagsøgeren lidte ikke-økonomiske skade.
3.

Tredje anbringende om, at det fastslås, at retten til at revidere priserne ikke har nogen indvirkning på kontrakten eller på gennemsigtighedsprincippet og princippet om fri konkurrence. — Sagsøgeren har i den henseende anført, at den klausul, der begrænser retten til at revidere priserne, ikke omfatter force majeure eller uforudsigelige risici. Udvidelsen af ansvaret i kontraktforhold til at omfatte tilfælde af hændelige omstændigheder kræver udtrykkeligt samtykke, hvilket ikke foreligger. Gennemsigtighedsprincippet og princippet om fri konkurrence er ikke blevet tilsidesat som følge af revisionen af priserne, jf. betingelserne i artikel 172 i forordning 2018/1046 (2).
1.

Med det første anbringende, der består af to led, gøres gældende, at Kommissionen ikke udstedte en indledningsmeddelelse og ikke foretog en undersøgelse i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2015/478 af 11. marts 2015 om fælles ordninger for indførsel (2) forud for vedtagelsen af den anfægtede forordning. Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionens undladelse udgør en alvorlig tilsidesættelse af EU-retten, for så vidt som den er i strid med for det første bestemmelserne og de grundlæggende principper i grundforordningen, som fortolket i lyset af WTO-reglerne (det første anbringendes første led), og for det andet sagsøgerens grundlæggende ret til forsvar (det første anbringendes andet led).
4.

Fjerde anbringende: Fejlagtig fortolkning af betingelserne for skattenedslaget — Sagsøgeren har gjort gældende, at de omhandlede konklusioner fra administrationscheferne er led i 2004-reformen af tjenestemandsvedtægten, og at de derfor også skal ses i lyset af denne generelle sammenhæng. Administrationen kan ganske enkelt ikke kun lægge vægt på enkelte dele af reformpakken alt efter, hvad der finansielt set måtte være mest fordelagtigt for den. — I den omhandlede dom i sagen T-484/18 henvises der som begrundelse for konklusionen til dom af 27. november 1980, Sorasio-Allo m.fl. mod Kommissionen (81/79, 82/79 og 146/79, EU:C:1980:270), og den kan derfor ikke anses for ny retspraksis. I denne dom undlod Retten at tage samtlige sprogversioner i betragtning. Rettens daværende konklusion, hvorefter skattenedslaget skulle anses for at være et supplement til børnetilskuddet, kan ikke udledes af andre sprogversioner af forordning nr. 260/68. Dette har imidlertid ikke hidtil været relevant, eftersom skattenedslaget for ældre børn i årtier har været ubestridt. — Selv ifølge en historisk fortolkning på grundlag af en næsten enslydende ordlyd af den tidligere forordning nr. 32 (EØF), 12 (Euratom) (2) udgør et skattenedslag for et forsørgelsesberettiget barn ikke et supplement til et børnetilskud. Anvendelsen af udtrykket »yderligere«, der er benyttet som et forbindelsesled, henviser tydeligvis til et nedslag for udgifter i forbindelse med arbejde i det foregående afsnit, og ikke til børnetilskud. — Ifølge en retssammenlignende fortolkning er det standard at give skattenedslag for personer, der er forsørgerpligt over for, eftersom denne pligt anses for en ekstraordinær byrde, og Rådet må have haft denne standard in mente ved vedtagelsen af forordning nr. 260/68. — Børnetilskud og skattenedslag forudsætter begge, at der findes et forsørgelsesberettiget barn, men det er ikke et krav, at der udbetales børnetilskud for at opnå et skattenedslag. I det foreliggende tilfælde er der tale om en fejl i formel logisk forstand, der uretmæssigt ophæver tidligere praksis og følger.
2.

Med det andet anbringende gøres det gældende, at selv om PostNord-koncernens kapitaltilførsel på 2,339 mia. DKK (3,3 mia. SEK) til Post Danmark kan anses for at være en særskilt foranstaltning (hvilket den ikke er), begik Kommissionen en fejl ved at fastslå, at PostNord-koncernens kapitaltilførsel til Post Danmark ikke gav sidstnævnte en fordel.
1.

For det første har sagsøgeren i henhold til artikel 268 TEUF, sammenholdt med artikel 340, stk. 2, TEUF og artikel 41, stk. 3, i chartret om grundlæggende rettigheder, nedlagt påstand om betaling af erstatning for den skade, som er lidt som følge af Kommissionens afslag på at betale Intel morarente af hovedbeløbet af en bøde tilbagebetalt som følge af annullationen af artikel 2 i Kommissionens afgørelse C(2009) 3726 final af 13. maj 2009 i sag COMP/C-3/37 990 Intel ved dom T-286/09 RENV, ECLI:EU:T:2022:19. Sagsøgeren har i denne forbindelse påberåbt sig kravet om at gennemføre de nødvendige foranstaltninger for at opfylde annullationen af en bøde i henhold til artikel 266 TEUF, som omfatter betaling af morarente. Kommissionen har med urette anført, at fristen for ethvert krav om erstatning uden for kontrakt begynder at løbe på datoen for den foreløbige betaling af en bøde.
—

Kommissionen tilpligtes at betale renters rente (eller et andet beløb i overensstemmelse med den første påstand ovenfor) fra den 5. november 2019 indtil datoen for betaling af det pågældende beløb til en morarentesats på tre og et halvt procentpoint (hvilket svarer til ECB’s refinansieringssats forhøjet med tre og et halvt procentpoint, eller, subsidiært, på grundlag af den periode og til den sats, som Retten finder passende), eller, subsidiært, tilpligtes Kommissionen at betale nævnte renters rente enten fra datoen for HSBCE’s anmodning af 14. marts 2022 eller fra tidspunktet for anlæggelsen af dette søgsmål (med almindelig rente til morarentesatsen på 3,5 %, som skal betales forud for dette tidspunkt).
—

Afgørelsen af 29. marts 2022 truffet af EU-Udenrigstjenestens generaldirektør for ressourcer om afvisning af sagsøgerens klage R/618/21 over den manglende opfyldelse af et af de væsentlige vilkår i den aftale, som blev indgået den 9. februar 2021 i sag T-507/20, hvorefter EU-Udenrigstjenesten skulle sende sagsøgeren »oplysninger, som vedrører kvalifikationerne og erhvervserfaringen for de kandidater, som af udvælgelsespanelet anses for bedst at opfylde prækvalificeringskriterierne for en række procedurer, der er specificeret i aftalen«, annulleres i det omfang, det er nødvendigt.
—

EU-varemærkeansøgning nr. 18 123 915 »SEVEN SEVEN 7« nægtes registreret for samtlige de anfægtede varer i klasse 9, dvs. for »softwareprogrammer til videospil; software til spil; software til spil; software«.
Sag anlagt den 1. juli 2022 — QF mod Rådet

(Sag T-386/22)

(2022/C 318/57)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: QF (ved advokaterne T. Marembert og A. Bass)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Rådets afgørelse (FUSP) 2022/582 (1) af 8. april 2022 om ændring af afgørelse 2014/145/FUSP om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.

— Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2022/581 (2) af 8. april 2022 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 269/2014 om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.

— Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat et enkelt anbringende om et åbenbart urigtigt skøn. Sagsøgeren har gjort gældende, dels at ingen af Rådets beviser opfylder kravene i europæisk retspraksis inden for bevisstandard og bevisstyrke, dels at ingen af udsagnene i Rådets begrundelse er godtgjort. Endelig har sagsøgeren til støtte for sit anbringende fremlagt de økonomiske oplysninger, der gør det muligt at fastslå, at Rådets begrundelse er urigtig.

(1) Rådets afgørelse (FUSP) 2022/582 af 8.4.2022 om ændring af afgørelse 2014/145/FUSP om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT 2022, L 110, s. 55).

(2) Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2022/581 af 8.4.2022 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 269/2014 om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT 2022, L 110, s. 3).
—

Dette anbringende vedrører den omstændighed, at der er set bort fra de fremlagte beviser, at vurderingskriterierne ikke opfylder de opstillede betingelser og at der er foretaget en fejlagtig vurdering af de faktiske forhold.
1.

Første anbringende om en åbenbart urigtig bedømmelse af de faktiske omstændigheder, som ligger til grund for de anfægtede restriktioner, idet de for sagsøgerens vedkommende blev pålagt, uden at der forelå et sagligt grundlag eller faktiske og konkrete beviser.
—

Rådets afgørelse 2014/145/FUSP (1) af 17. marts 2014 om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed, med senere ændringer (2), annulleres, for så vidt som den vedrører eller kan berøre sagsøgeren.
1.

Første anbringende vedrørende en tilsidesættelse af retten til en effektiv domstolsbeskyttelse og af begrundelsespligten. Sagsøgeren har gjort gældende, at de af Rådet fremlagte oplysninger ikke gør det muligt for ham at forsvare sig, idet de af Rådet fremførte forhold for det første ikke kan udgøre en begrundelse for de pågældende restriktive foranstaltninger, eftersom de er ikke er vægtige nok, og idet Rådet for det andet ikke har anført individuelle, specifikke og konkrete grunde, der giver sagsøgeren et tilstrækkeligt fingerpeg om grundlaget for retsakterne.
1.

Første anbringende om, at Afviklingsinstansen har tilsidesat artikel 69 i forordning (EU) nr. 806/2014 (1) og artikel 16, 17, 41 og 52 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder ved at anlægge en dynamisk tilgang til at fastsætte målniveauet for ex ante-bidragene.
—

Kommissionens afgørelse 2022/C 160/09 af 14. februar 2022 om anvisning til den centrale administrator for EU-transaktionsjournalen om at indføre ændringer i de nationale tildelingstabeller for Belgien, Bulgarien, Tjekkiet, Danmark, Tyskland, Estland, Irland, Spanien, Frankrig, Italien, Litauen, Ungarn, Rumænien, Slovenien, Finland og Sverige i EU-transaktionsjournalen (1), annulleres, for så vidt som den fastsætter et forkert antal gratis kvoter, der skal tildeles sagsøgerens anlæg Valea Mare Pravat og Fieni for årene 2021-2025, og medfører en nedsættelse med: — 5 355 gratis kvoter for anlægget Carmeuse Holding SRL — Valea Mare Pravat, beliggende i Valea Mare Pravat, Arges-distriktet, Rumænien, ID 55 i EU-registret, for hvert af årene 2021-2025, og — 4 569 gratis kvoter for anlægget Carmeuse Holding SRL — Fieni, beliggende på adressen Garii nr. 2 i Fieni, Dambovita-distriktet, Rumænien, ID 56 i EU-registret, for hvert af årene 2021-2025.
—

Artikel 1 og artikel 4, stk. 1, i Kommissionens afgørelse C(2020) 8550 final af 4. december 2020 om støtteordning SA.21259 (2018/C) (ex 2018/NN) iværksat af Portugal til fordel for frizonen på Madeira (ZFM) — Ordning III annulleres, for så vidt som disse bestemmelser finder anvendelse på de holdingselskaber, hvortil der henvises i artikel 36, stk. 8, i selskabsskatteloven, herunder sagsøgerne.
1.

Første anbringende om, at Kommissionens afgørelse, som blev sendt til sagsøgeren ved skrivelse af 1. april 2022, bør annulleres. Ved skrivelse af 15. december 2021 indsendte sagsøgeren en anmodning til Kommissionen. Kommissionen vurderede i sit svar på sagsøgerens anmodning, som blev sendt ved ovennævnte skrivelse, at sagsøgerens svar skulle afvises. Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionens afgørelse i den henseende er grundlæggende forkert, samlet set udgør en tilsidesættelse af EU-miljøretten og den internationale miljøret, og udgør en tilsidesættelse af traktaterne. Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat sine positive forpligtelser i henhold til traktaterne og folkeretten, herunder artikel 3, 6 og 7 i De Forenede Nationers Økonomiske Kommission for Europas konvention om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet (Århuskonventionen). Sagsøgeren har endvidere anført, at den anfægtede afgørelse fra Kommissionen har tilsidesat den afledte EU-ret, herunder artikel 9 og 10 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1367/2006 (2). Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionens afgørelse er i strid med sagsøgerens ret til adgang til klage og domstolsprøvelse i henhold til Århuskonventionen og forordning nr. 1367/2006. Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at Kommissionens forvaltningsakt i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i forordning nr. 1367/2006, udgør en tilsidesættelse af traktaterne.