Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Retspleje – stævning – formkrav

[Statutten for Domstolen, art. 21; Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra c)]

2. Konkurrence – administrativ procedure – klagepunktsmeddelelse – nødvendigt indhold – overholdelse af retten til forsvar – virksomheder, der sættes i stand til at tage stilling til de af Kommissionen fremførte forhold, klagepunkter og omstændigheder

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 27, stk. 1)

3. Konkurrence – karteller – konkurrencebegrænsning – bedømmelseskriterier – undersøgelse af konkurrencevilkårene på markedet – hensyntagen til den aktuelle og potentielle konkurrence

(Art. 81, stk. 1 og 3, EF)

4. Konkurrence – administrativ procedure – kommissionsbeslutning, der fastslår en overtrædelse – beslutning, der kræver en kompliceret økonomisk eller teknisk vurdering – domstolskontrol – rækkevidde

(Art. 81, stk. 1, EF)

5. Konkurrence – karteller – konkurrencebegrænsning – begreb

(Art. 81, stk. 1, EF)

6. Konkurrence – karteller – konkurrencebegrænsning – udpegelse af en virksomhed som en potentiel konkurrent – kriterier – væsentligt element – virksomhedens evne til at indtræde på det relevante marked

(Art. 81, stk. 1, EF)

7. Konkurrence – karteller – bevis – vurdering af et dokuments bevisværdi – kriterium – troværdigheden af de fremlagte beviser

(Art. 81, stk. 1, EF)

8. Konkurrence – karteller – konkurrencebegrænsning – udpegelsen af en virksomhed som en potentiel konkurrent – virksomhedens evne til at indtræde på det pågældende marked – begrebet hurtig integration

[Art. 81, stk. 1, EF; Kommissionens meddelelse 2001/C 3/02)

9. Konkurrence – bøder – aftale, der anmeldes i henhold til forordning nr. 17 og indrømmes bødefritagelse – bortfald af anmeldelse og ophør af bødefritagelse fra tidspunktet for ikrafttrædelsen af forordning nr. 1/2003

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 5, og nr. 1/2003, art. 34, stk. 1)

10. Konkurrence – bøder – størrelse – skønsbeføjelse forbeholdt Kommissionen – tilpasning af bødeniveauet

(Art. 81, stk. 1, EF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23)

11. Konkurrence – bøder – Kommissionens skøn – vurdering ud fra virksomhedens individuelle adfærd

(Art. 81, stk. 1, EF)

12. Konkurrence – bøder – beslutning om pålæggelse af bøder – begrundelsespligt – rækkevidde – angivelse af oplysninger om de hensyn, Kommissionen har taget i betragtning, og som har givet den grundlag for at bedømme overtrædelsens grovhed og varighed

(Art. 253 EF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C)

13. Fællesskabsret – principper – beskyttelse af den berettigede forventning – begreb – Kommissionens »erklæringer, der antyder« – ikke omfattet

14. Konkurrence – administrativ procedure – Kommissionens forpligtelser – overholdelse af en rimelig frist – annullation af en beslutning, der fastslår en overtrædelse på grund af procedurens langstrakte varighed – betingelse – indskrænkelse af de pågældende virksomheders ret til forsvar

(Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 41, stk. 1; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 25)

15. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – retningslinjer vedtaget af Kommissionen – formildende omstændigheder

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03)

16. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed – bedømmelseskriterier – indvirkning på markedet – markedets geografiske udstrækning

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03)

17. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – formildende omstændigheder – Kommissionens skøn med hensyn til at foretage en samlet vurdering

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 3)

Sammendrag

1. I henhold til artikel 21 i statutten for Domstolen og artikel 44, stk. 1, litra c), i Rettens procesreglement skal en stævning indeholde en angivelse af søgsmålets genstand og en kort fremstilling af søgsmålsgrundene. Såfremt et søgsmål skal kunne admitteres, er det nødvendigt, at de væsentlige faktiske og retlige omstændigheder, som søgsmålet støttes på, om end kortfattet, men dog konsekvent og forståeligt fremgår af selve stævningen. Selv om dennes indhold på særlige punkter kan støttes og udbygges ved henvisninger til bestemte passager i dokumenter, der vedlægges som bilag til den, kan der ikke ved en generel henvisning til andre dokumenter, herunder dokumenter, der er bilagt stævningen, rådes bod på en undladelse af at anføre afgørende dele af den retlige argumentation, der i medfør af de nævnte bestemmelser skal være indeholdt i stævningen.

Endvidere tilkommer det ikke Retten ved hjælp af bilagene at forsøge at klarlægge, hvilke anbringender og argumenter der kan antages at udgøre grundlaget for søgsmålet, idet bilagene alene skal fungere som bevismateriale og et middel til sagens oplysning.

En kollektiv ekspertrapport, der findes i bilaget til stævningen, som sagsøgerne henviser til i forbindelse med deres kritik af Kommissionens beslutning, kan kun tages i betragtning af Retten, for så vidt som den støtter eller supplerer de anbringender eller argumenter, som sagsøgerne udtrykkeligt har fremsat som en del af hovedteksten i deres skriftlige indlæg, og for så vidt som det er muligt præcist at fastslå, hvilke punkter i bilaget der støtter eller supplerer de pågældende anbringender eller argumenter.

(jf. præmis 50, 51 og 53)

2. I forbindelse med en administrativ procedure i en konkurrencesag skal klagepunktsmeddelelsen være formuleret i vendinger, der, selv om de er kortfattede, er tilstrækkeligt klare til, at parterne reelt kan forstå, hvilken adfærd Kommissionen lægger dem til last. Retten til forsvar kræver i en procedure, der kan medføre sanktioner, at de pågældende virksomheder og virksomhedssammenslutninger under den administrative procedure skal sættes i stand til at tage stilling til, om de faktiske forhold, klagepunkter og andre omstændigheder, som Kommissionen påberåber sig, virkelig foreligger og er relevante. Dette krav er opfyldt, hvis beslutningen, der fastslår en overtrædelse af artikel 81 EF, ikke beskylder de pågældende for andre overtrædelser end de i fremstillingen af klagepunkter nævnte og kun tager hensyn til faktiske forhold, som de pågældende har haft lejlighed til at udtale sig om.

Desuden er det for at påstå, at retten til forsvar er blevet tilsidesat for så vidt angår de klagepunkter, som er indeholdt i den anfægtede beslutning, ikke tilstrækkeligt, at de pågældende virksomheder blot påberåber sig, at der er forskelle mellem klagepunktsmeddelelsen og den anfægtede beslutning; de må præcist og konkret angive, hvordan hver enkelt af disse forskelle i det foreliggende tilfælde udgør et nyt klagepunkt, som de ikke har haft lejlighed til at udtale sig om. Da Kommissionen i klagepunktsmeddelelsen har baseret sig på visse kendetegn ved markedet og bl.a. dets betydelige koncentration for at fastslå, at konkurrencen var begrænset på markedet, og har anført i sin beslutning som svar på sagsøgernes bemærkninger, at konkurrencen på markedet ikke er ineffektiv, og at den kan styrkes yderligere, har Kommissionen hverken opstillet et nyt klagepunkt eller baseret sig på en ny faktisk omstændighed, men har begrænset sig til at supplere sin vurdering under hensyntagen til sagsøgernes bemærkninger. Denne ændring i den anfægtede beslutnings begrundelse i forhold til den begrundelse, der oprindelig var anført i klagepunktsmeddelelsen, som langt fra er udtryk for en tilsidesættelse af sagsøgernes ret til forsvar, viser således derimod, at sagsøgerne kan gøre deres synspunkter gældende med hensyn til Kommissionens klagepunkt.

(jf. præmis 56 og 58-62)

3. Vurderingen af en aftale, en vedtagelse inden for en sammenslutning af virksomheder eller en samordnet praksis i henhold til artikel 81, stk. 1, EF skal tage hensyn til aftalens konkrete anvendelsesområde, især den økonomiske og retlige sammenhæng, som de pågældende virksomheder indgår i, de varer eller tjenesteydelser, der er tale om, samt til, hvorledes det pågældende marked er opbygget og reelt fungerer, medmindre der er tale om en aftale, som indebærer åbenlyse konkurrencebegrænsninger, som f.eks. prisaftaler, deling af markedet eller afsætningskontrol. I sidstnævnte tilfælde er det nemlig kun i henhold til artikel 81, stk. 3 EF, at sådanne begrænsninger kan afvejes i forhold til de påståede konkurrencefremmende virkninger med henblik på at fritage aftalen fra forbuddet i samme artikels stk. 1.

Undersøgelsen af konkurrencevilkårene på et marked er ikke alene baseret på den aktuelle konkurrence mellem de virksomheder, der allerede er til stede på det pågældende marked, men også på den potentielle konkurrence, således at det kan fastslås, om der i betragtning af markedsstrukturen og den økonomiske og retlige ramme for markedets funktion er reelle og konkrete muligheder for, at de pågældende virksomheder konkurrerer indbyrdes, eller for, at en ny konkurrent kan få adgang til det pågældende marked og konkurrere med de etablerede virksomheder.

Hvis en aftale, en vedtagelse inden for en sammenslutning af virksomheder eller en samordnet praksis må antages at være forbudt på grund af de konkurrenceforstyrrelser, som den har til følge, må det undersøges, hvorledes konkurrencen ville forme sig under forhold, hvor aftalen, vedtagelsen inden for en sammenslutning af virksomheder og den samordnede praksis ikke fandtes.

(jf. præmis 67-69, 81, 125 og 130)

4. Selv om Unionens retsinstanser ganske vist generelt udøver fuld kontrol med, om betingelserne for at anvende artikel 81, stk. 1, EF er opfyldt, er den kontrol, som de udøver vedrørende komplicerede økonomiske vurderinger, der er foretaget af Kommissionen, nødvendigvis begrænset til en efterprøvelse af, om formforskrifterne er overholdt, om begrundelsen er tilstrækkelig, om de faktiske omstændigheder er materielt rigtige, samt om der foreligger et åbenbart urigtigt skøn eller magtfordrejning. Selv om det anerkendes, at Kommissionen er tillagt et skøn, indebærer dette imidlertid ikke, at Unionens retsinstanser skal afholde sig fra at kontrollere Kommissionens fortolkning af oplysninger af økonomisk art. Unionens retsinstanser skal bl.a. ikke blot tage stilling til den materielle nøjagtighed af de beviser, der henvises til, oplysningernes troværdighed og sammenhæng, men ligeledes kontrollere, om disse forhold udgør alle de relevante oplysninger, som skal tages i betragtning i forbindelse med en vurdering af en kompleks situation, og om disse de kan underbygge Kommissionens konklusioner.

Da strukturen på markedet for merchant acquiring-tjenester for transaktioner, der foretages med kreditkort og betalingskort med forskudt debitering til de erhvervsdrivende – på trods af de gunstige faktorer, som Kommissionen har lagt til grund for en ny aktørs adgang – gør et finansieringsinstituts indtræden på det pågældende marked ved hjælp af et fronting arrangement, der fra begyndelsen vil stille selskabet ringere i forhold til dets etablerede hovedkonkurrenter på det pågældende marked, mindre sandsynlig, er Kommissionens konklusion, der udelukker muligheden for en sådan indtrædelse, tilstrækkelig begrundet ved betragtningerne vedrørende vanskelighederne med at finde en fronting partner og endvidere vedrørende den kompleksitet og yderligere omkostninger, der er forbundet med sådanne arrangementer, og anvender ikke et urigtigt retligt kriterium.

(jf. præmis 70, 110 og 111)

5. Den omstændighed, at Kommissionen har anerkendt, at konkurrencen på det pågældende marked ikke er »ineffektiv«, forhindrer den ikke i at sanktionere en adfærd, der har til følge, at en potentiel konkurrent udelukkes fra dette marked. For det første for så vidt som artikel 81 EF i lighed med traktatens øvrige konkurrenceregler ikke kun har til formål at beskytte konkurrenters eller forbrugeres interesser, men ligeledes at beskytte strukturen på markedet og dermed konkurrencen som sådan, har Kommissionen gyldigt kunnet støtte sig på den høje koncentrationsgrad på markedet. For det andet kan vurderingen af en adfærds potentielle konkurrencegrænsende virkninger ikke være betinget af undersøgelsen af den konkurrencegrad, der aktuelt findes på det pågældende marked. En sådan fremgangsmåde modsiger den faste retspraksis, hvorefter undersøgelsen af konkurrencevilkårene på et bestemt marked ikke alene er baseret på den aktuelle konkurrence mellem de virksomheder, der allerede er til stede på det pågældende marked, men også på den potentielle konkurrence.

(jf. præmis 121-131)

6. Hvad angår de retlige kriterier, der skal anvendes med henblik på at fastslå, om en virksomhed udgør en potentiel konkurrent på det pågældende marked, bør Kommissionen kontrollere – hvis der ikke over for virksomheden anvendes en regel, der anfægtes på grundlag af artikel 81, stk. 1, EF – om der fandtes reelle og konkrete muligheder for, at denne kunne indtræde på det nævnte marked og konkurrere med de virksomheder, som er etableret dér. Et sådant bevis skal ikke baseres på en formodning, men skal understøttes af faktiske forhold eller af en relevant markedsstrukturanalyse. En virksomhed kan således ikke betegnes som en potentiel konkurrent, hvis dens indtræden på markedet ikke svarer til en holdbar økonomisk strategi. Det følger nødvendigvis heraf, at hvis en virksomheds planer om at indtræde på et marked eventuelt har betydning for vurderingen af, om den kan betragtes som en potentiel konkurrent på dette marked, er det væsentlige element, som en sådan betegnelse skal baseres på, imidlertid dens evne til at indtræde på dette marked.

(jf. præmis 166-168)

7. Hvad angår den bevismæssige betydning, som disse dokumenter må tillægges inden for rammerne af konstateringen af en overtrædelse af konkurrencereglerne, skal det bemærkes, at det i EU-retten gældende princip er princippet om fri bevisbedømmelse, og det eneste relevante kriterium for bedømmelsen af de fremlagte beviser er deres troværdighed. Ved vurderingen af et dokuments bevisværdi skal der således for det første tages hensyn til sandsynligheden af den information, dokumentet indeholder. Der må herved navnlig tages hensyn til, fra hvem dokumentet hidrører, under hvilke omstændigheder det er blevet til, dets adressat, og om dokumentet efter sit indhold virker fornuftigt og troværdigt.

(jf. præmis 182)

8. Kommissionen har ikke begået en retlig fejl ved at betegne en økonomisk aktør som en potentiel konkurrent, for så vidt som dels dens vurdering med hensyn til denne aktørs evne til at indtræde på det pågældende marked ikke anfægtes, dels denne aktørs mulighed for at indtræde på det pågældende marked ikke er ren teoretisk. Denne konklusion afsvækkes ikke af den omstændighed, at Kommissionen ikke har anslået den frist, som denne aktør havde behov for, for at kunne indtræde på det pågældende marked, og dette i åbenlys modstrid med definitionen i retningslinjerne for anvendelsen af artikel 81 EF på horisontale samarbejdsaftaler, der fastsætter en frist på et år. Det fremgår således af denne definition, der fremgår af fodnote 9 i disse retningslinjer, at det væsentlige element er kravet om, at den potentielle indtræden på markedet kan ske så hurtigt, at den disciplinerer deltagerne på markedet, da fristen på et år kun er vejledende.

(jf. præmis 187-189)

9. Kommissionens mulighed for at pålægge en bøde for en aftale, som er blevet anmeldt i henhold til forordning nr. 17, følger af artikel 34, stk. 1, i forordning nr. 1/2003 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82, der præciserer, at anmeldelserne bortfalder fra den dato, hvor forordningen finder anvendelse. Det følger nødvendigvis heraf, at bødefritagelsen for aftaler, der er anmeldt i henhold til artikel 15, stk. 5, i forordning nr. 17, ophører med ikrafttrædelsen af forordning nr. 1/2003. Kommissionen er derfor under alle omstændigheder berettiget til at pålægge sagsøgerne en bøde for, at den anfægtede adfærd fortsatte efter ikrafttrædelsen af forordning nr. 1/2003.

(jf. præmis 211)

10. Kommissionen råder over en skønsbeføjelse ved fastsættelsen af bøder, da bøderne udgør et instrument i Kommissionens konkurrencepolitik. Hvad angår den omstændighed, at Kommissionen tidligere ikke har pålagt bøder for så vidt angår konkurrencebegrænsende virkning, kan dette ikke berøve Kommissionen muligheden for at pålægge en bøde, hvis det er nødvendigt for at gennemføre konkurrencepolitikken. Det er derimod nødvendigt af hensyn til en effektiv gennemførelse af konkurrencereglerne, at Kommissionen til enhver tid har mulighed for at tilpasse bødeniveauet efter konkurrencepolitikkens krav.

(jf. præmis 212 og 213)

11. Kommissionen tager i hver enkelt sag som led i sin skønsmæssige beføjelse stilling til, om det er hensigtsmæssigt at pålægge en bøde for at sanktionere den fastslåede overtrædelse og sikre effektiviteten af konkurrenceretten. Hvis det antages, at Kommissionen tidligere med urette har undladt at pålægge virksomheder bøder i lignende sager, svarer argumentationen under alle omstændigheder til, at der til fordel for virksomheder, der er blevet sanktioneret for overtrædelse af konkurrencereglerne, påberåbes en ulovlighed begået til fordel for andre, hvilket er i strid med legalitetsprincippet.

(jf. præmis 218 og 219)

12. Med hensyn til fastsættelsen af bøder for tilsidesættelse af konkurrenceretten opfylder Kommissionen sin begrundelsespligt, når den i sin beslutning giver oplysninger om de hensyn, der har givet den grundlag for at bedømme grovheden og varigheden af overtrædelsen, uden at den er forpligtet til at opstille en mere detaljeret redegørelse for metoden eller angivelse af taloplysninger vedrørende bødeberegningen. Sådanne oplysninger vedrørende grovheden og varigheden af den adfærd, som sagsøgerne kritiseres for, såfremt de først og fremmest vedrører bødeudmålingen, gør det ligeledes muligt at forstå grundene til, at Kommissionen fandt det hensigtsmæssigt, at der pålægges en bøde.

(jf. præmis 221 og 288)

13. I en procedure vedrørende konstatering af en overtrædelse i henhold til artikel 81 EF omfatter princippet om beskyttelse af den berettigede forventning enhver erhvervsdrivende, der befinder sig i en situation, hvoraf det fremgår, at administrationen har givet anledning til begrundede forhåbninger, idet bemærkes, at ingen kan påberåbe sig en tilsidesættelse af dette princip, såfremt administrationen ikke har givet præcise og ubetingede løfter fra en hertil bemyndiget og ansvarlig kilde. »Erklæringer, der antyder« at Kommissionen ikke betragter et bestemt tilfælde som en sag, hvori den vil pålægge en bøde, kan ikke betegnes som sådanne forsikringer.

(jf. præmis 223 og 224)

14. Overholdelsen af en rimelig frist ved gennemførelsen af administrative procedurer på området for konkurrencepolitik udgør et generelt EU-retligt princip, hvis overholdelse domstolene sikrer. Dette princip er indarbejdet i artikel 41, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Tilsidesættelsen af dette princip kan begrunde annullation af en beslutning, der fastslår en overtrædelse af artikel 81 EF, hvis den har påvirket de pågældende virksomheders evne til at forsvare deres standpunkt og dermed har tilsidesat deres ret til forsvar. Dette er imidlertid ikke tilfældet, dels når sagsøgerne ikke har gjort gældende, at varigheden af den administrative procedure har tilsidesat deres ret til forsvar, dels når perioden mellem overtrædelsens ophør og den anfægtede beslutning om at pålægge bøden er meget kortere end forældelsesfristen i artikel 25 i forordning nr. 1/2003. Når der findes en fuldstændig ordning, som indeholder detaljerede bestemmelser om de frister, inden for hvilke Kommissionen uden at gøre indgreb i det grundlæggende krav om retssikkerhed er berettiget til at pålægge virksomheder, som er genstand for procedurer i henhold til konkurrencereglerne, bøder, må enhver betragtning om en forpligtelse for Kommissionen til at udøve sin kompetence til at pålægge bøder inden for en rimelig frist således forkastes.

(jf. præmis 231-234, 238 og 298)

15. Med hensyn til fastsættelsen af størrelsen af en bøde, der pålægges for overtrædelse af konkurrencereglerne, kan Kommissionen ikke fravige de regler, den har pålagt sig selv. Særligt når Kommissionen vedtager retningslinjer, som under overholdelse af traktaten skal præcisere de kriterier, den agter at anvende ved udøvelsen af sin skønsbeføjelse på dette område, indebærer dette en selvpålagt begrænsning af denne beføjelse, idet Kommissionen har pligt til at overholde de retningsgivende bestemmelser, den har pålagt sig selv.

Med henblik på at kontrollere, om Kommissionen var forpligtet til at lade sagsøgerne være omfattet af den formildende omstændighed om rimelig tvivl med hensyn til ulovligheden af den sanktionerede adfærd i det tilfælde, hvor bøden ikke er pålagt på grundlag af hele overtrædelsesperioden, men kun fra tidspunktet for klagepunktsmeddelelsen, skal der tages hensyn til den omstændighed, at det er fra dette tidspunkt, at Kommissionen har fremført indsigelser mod den anfægtede adfærd, idet den angiver årsagerne til, at den finder, at artikel 81 EF er overtrådt. Sagsøgerne kan dermed fra dette tidspunkt ikke længere hævde, at de ikke var bevidste om tilsidesættelsen af artikel 81 EF.

(jf. præmis 246, 250-252 og 297)

16. På konkurrenceområdet skal der ved fastsættelsen af en overtrædelses grovhed tages hensyn til mange forhold, herunder sagens særlige omstændigheder, dens sammenhæng og bødernes afskrækkende virkning, i forhold til hvilke Kommissionen har en skønsmargen. Ved vurderingen af overtrædelsens grovhed skal der tages hensyn til overtrædelsens art, overtrædelsens konkrete indvirkning på markedet – når den kan måles – og det berørte geografiske markeds udstrækning.

(jf. præmis 266 og 268)

17. På konkurrenceområdet skal spørgsmålet, om det er passende eventuelt at nedsætte bøden på grundlag af de formildende omstændigheder, som er omfattet af punkt 3 i retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten, bedømmes ud fra en samlet vurdering under hensyn til alle de relevante omstændigheder. Da disse retningslinjer ikke indeholder bindende angivelser vedrørende de formildende omstændigheder, der kan tages i betragtning, må der antages at tilkomme Kommissionen et vist skøn, således at den kan anlægge en samlet betragtning af, i hvilket omfang bøderne bør nedsættes på grund af formildende omstændigheder.

(jf. præmis 303)