Forslag til afgørelse fra generaladvokat Mischo fremsat den 22. marts 2001. - Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik. - Traktatbrud - EF-traktatens artikel 30 (efter ændring nu artikel 28 EF) - Markedsføring af ædelmetalarbejder - Lovgivning om anerkendte holdigheder. - Sag C-84/00.



Samling af Afgørelser 2001 side I-04553



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1 Kommissionen har med sit traktatbrudssøgsmål, som blev iværksat den 7. marts 2000 mod Den Franske Republik, nedlagt påstand om, at det fastslås, at denne medlemsstat har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 30 (efter ændring nu artikel 28 EF), idet den ikke accepterer markedsføring i Frankrig af ædelmetalarbejder fra andre medlemsstater med angivelse af holdigheden »999 promille«, skønt denne holdighed er almindeligt anvendt i handelsmæssig praksis. Kommissionen har endvidere nedlagt påstand om, at Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

2 I sin stævning har Kommissionen gennemgået de forskellige faser i den administrative procedure i henhold til EF-traktatens artikel 169 (nu artikel 226 EF), som i den foreliggende sag blev umådelig lang som følge af, at den franske regering principielt har været indstillet på at foretage - men i praksis ikke har formået at gennemføre - de relevante ændringer i den franske lovgivning i den af Kommissionen foreslåede retning.

3 Kommissionens klagepunkt mod Den Franske Republik går ud på, at artikel 521 og 522 i Code général des impôts medfører en begrænsning af varesamhandlen. Det fremgår af den førstnævnte bestemmelse:

»Producenter af guld- eller guldholdige arbejder, sølv-, eller platinarbejder er omfattet af lovgivningen om den i nærværende kapitel omhandlede garanti, som ikke alene omfatter deres egen produktion, men også arbejder, som de har fået udført for egen regning af tredjemand med dennes materialer. Personer, som markedsfører sådanne arbejder hidrørende fra andre medlemsstater i Den Europæiske Union samt fra tredjelande, eller disses repræsentanter, er ligeledes omfattet af denne lovgivning«.

og af den sidstnævnte:

»Følgende holdigheder for guld- eller guldholdige arbejder og holdigheder for sølv- eller platinarbejder er lovlige:

a) 916 promille og 750 promille for guldarbejder; 585 promille og 375 promille for guldholdige arbejder;

b) 925 promille og 800 promille for sølvarbejder;

c) 950 promille, 900 promille og 850 promille for platinarbejder«

4 Ædelmetalvarer med holdigheden 999 promille, fremstillet i andre medlemsstater, som anerkender denne holdighed, nægtes således adgang til det franske marked. Kommissionen, som har henvist til Domstolens domme om ædelmetalarbejder af henholdsvis 22. juni 1982 (1) og 15. september 1994 (2), anfægter ikke medlemsstaternes ret til at regulere holdighederne og holdighedsstemplingen af ædelmetalarbejder. Det er Kommissionens opfattelse, at selv om visse holdigheder kan afvises, hvis de ligger for tæt op ad de holdigheder, som de idenlandske forbrugere har vænnet sig til, bør dette ikke gælde for holdigheder, som er almindeligt anvendt i handelen, og som ikke kan skabe tvivl til skade for forbrugerbeskyttelsen og de loyale handelstransaktioner.

5 Blandt disse holdigheder, som alle medlemsstater ifølge Kommissionen bør anerkende, og som af denne grund er blevet optaget i forslaget til Rådets og Europa-Parlamentets direktiv, som blev forelagt Rådet den 22. april 1996, optræder netop holdigheden 999 promille.

6 Det fremgår af den franske regerings svarskrift, at den ikke afviser, at artikel 521 og 522 i code général des impôts begrænser samhandlen, og den har heller ikke hævdet, at ufravigelige krav til forbrugerbeskyttelsen og de loyale handelstransaktioner er til hinder for godkendelsen i Frankrig af holdigheden 999 promille.

7 Tværtimod har regeringen i en skrivelse af 21. juni 1996 til Kommissionen anført, at: »holdigheden 999 promille [...] let kan indføres i den franske lovgivning«, og i bemærkningerne til lovforslaget om ændring af artikel 522 i code général des impôts, som blev indsat i forslaget til lov om ændring af finansloven for 1997, er det anført: »de lovlige holdigheder for ædelmetalarbejder omfatter ikke holdigheden 999 promille for guld, sølv og platin. Imidlertid fremstiller visse producenter sådanne arbejder, bl.a. i andre medlemsstater i Den Europæiske Union. Der findes således en kundekreds, som ønsker at investere i ædelmetalarbejder med meget høj holdighed. Der er dermed grundlag for at give tilladelse til markedsføringen i Frankrig og i den anledning bør disse holdigheder tillades«.

8 Der er således ubestrideligt, at Den Franske Republik anerkender rigtigheden af Kommissionens klagepunkt, og jeg har i virkeligheden svært ved at se, hvordan det kunne godtgøres, at der foreligger ufravigelige krav om forbrugerbeskyttelse og om loyale handelstransaktioner i relation til en holdighed, som ligger tæt på den absolutte renhed og er højere end de højeste holdigheder, som til dato er anerkendt i den franske lovgivning, og som er henholdsvis 916 promille for guldarbejder, 925 promille for sølvarbejder og 950 promille for platinarbejder.

9 I modsætning til, hvad man kunne anføre om de laveste holdigheder, som anerkendes i fransk lovgivning, kan holdigheden 999 promille ikke skuffe den franske forbrugers forventninger.

10 Det må således konstateres, at den franske lovgivning ikke, på det tidspunkt, hvor sagen blev anlagt - og efter de oplysninger jeg råder over heller ikke til dato - er blevet ændret og bragt i overensstemmelse med traktatens artikel 30, uanset at den franske regering gentagne gange har forsikret, at denne ændring var nært forestående.

11 Ifølge de forskellige skrivelser, som den franske regering har sendt til Kommissionen, skulle traktatbruddet have været fjernet, successivt ved loven om ændring af finansloven af 1997, ved finansloven for 1998 og ved loven om modernisering og forenkling af direkte skatter og afgifter, som blev fremlagt den 18. juni 1998.

12 Dette er af mig ukendte grunde ikke sket.

Forslag til afgørelse

13 På denne baggrund skal jeg foreslå Domstolen at give Kommissionen fuldt ud medhold i sagen og dermed:

1) fastslå, at Den Franske Republik har tilsidesat de forpligtelser, som påhviler den i henhold til EF-traktatens artikel 30 (efter ændring nu artikel 28 EF), idet den ikke accepterer forhandling i Frankrig af ædelmetalarbejder fra andre medlemsstater med angivelse af holdigheden »999 promille«

2) tilpligte Den Franske Republik at betale sagens omkostninger.

(1) - Sag 220/81, Robertson, Sml. s. 2349.

(2) - Sag C-293/93, Houtwipper, Sml. I, s. 4249.