ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Forenede sager C-238/02 og C-246/02

Hauptzollamt Hamburg-Stadt

mod

Kazimieras Viluckas og Ricardas Jonusas

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesfinanzhof)

»EF-toldkodeks – omfanget af pligten til at frembyde varer for toldvæsenet – national lovgivning, der fastsætter bestemmelse om udtrykkelig deklaration af skjulte varer i forbindelse med frembydelse for toldvæsenet – personer, som har indført varer, og som skal frembyde dem for toldvæsenet – begrebet debitor«

Sammendrag af dom

Toldunion – en toldskylds opståen i forbindelse med en ikke forskriftsmæssig indførsel af varer – omfanget af pligten til at frembyde varer for toldvæsenet – omfatter varer, som er skjult i et køretøj, selv uden chaufførens vidende – debitor i EF-toldkodeksens artikel 202, stk. 3, første leds forstand – begreb

(Rådets forordning nr. 2913/92, art. 4, nr. 19, art. 40 og art. 202, stk. 3, første led)

Frembydelse for toldvæsenet af varer indført til Fællesskabet i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 4, nr. 19, i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks, omfatter alle varer, som er skjult i et hertil indrettet skjulested. Pligten til frembydelse af varerne som omhandlet i toldkodeksens artikel 38, således som det er bestemt i toldkodeksens artikel 40, påhviler også en lastvogns fører og reservefører, som har indført varerne, selv om de var blevet skjult i køretøjet uden deres vidende.

Den person, som har indført varer til Fællesskabets toldområde uden at nævne dem i underretningen ved frembydelse for toldvæsenet, er debitor som omhandlet i artikel 202, stk. 3, første led, i EF-toldkodeksen, selv om andre personer kan anses for debitorer for de samme varer i medfør af de andre led i nævnte stykke.

(jf. præmis 24, 29 og 30 samt domskonkl.)
DOMSTOLENS DOM (Femte Afdeling)

4. marts 2004

»Fælles toldtarif – den kombinerede nomenklatur – toldposition – tilberedning på basis af ekstrakter af te«

mod

DOMSTOLEN (Femte Afdeling),

efter at der er indgivet skriftlige indlæg af:

–

–

og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
Sag C-334/02

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

mod

Den Franske Republik

»Traktatbrud – fri udveksling af tjenesteydelser – frie kapitalbevægelser – beskatning af kapitalafkast – skyldner, som ikke er hjemmehørende eller etableret i Frankrig – udelukket at anvende en sats for indeholdelser med frigørende virkning – national lovgivning ikke i overensstemmelse med fællesskabsretten«

Sammendrag af dom

Fri udveksling af tjenesteydelser – frie kapitalbevægelser – begrænsninger – skattelovgivning – indeholdelse med frigørende virkning for visse kapitalafkast – betingelse om, at skyldneren skal være hjemmehørende eller etableret i den pågældende medlemsstat – ulovlig – begrundelse – foreligger ikke

(Art. 49 EF og 56 EF)

En medlemsstat, som fuldstændig udelukker, at en sats for indeholdelser med frigørende virkning kan anvendes på visse kapitalafkast, når skyldneren ikke er hjemmehørende eller etableret i den pågældende medlemsstat, tilsidesætter de forpligtelser, der påhviler den i henhold til artikel 49 EF og 56 EF.

Bortset fra, at en sådan lovgivning kan afholde skattepligtige, der er hjemmehørende i denne medlemsstat, fra at indgå kontrakter, der giver sådanne kapitalafkast, med selskaber, der har hjemsted i en anden medlemsstat, har den tillige en restriktiv virkning for nævnte selskaber, idet den over for disse udgør en hindring for rejsning af kapital fra den pågældende medlemsstat.

Nødvendigheden af at sikre skattebetalingen og en effektiv skattekontrol kan ikke begrunde en sådan hindring for den frie udveksling af tjenesteydelser og de frie kapitalbevægelser. Selv om hensynet til bekæmpelse af skatteunddragelse og hensynet til en effektiv skattekontrol ganske vist kan påberåbes med henblik på at begrunde hindringer i de grundlæggende friheder, der er sikret ved traktaten, kan en generel formodning for skatteunddragelse eller skattesvig dog ikke tjene som tilstrækkelig begrundelse for en skattemæssig foranstaltning, som er i strid med formålene med traktaten.

Desuden overholder en sådan restriktiv foranstaltning ikke proportionalitetsprincippet, for så vidt som den ikke er egnet til at nå det tilstræbte mål, og idet den er mere vidtgående end nødvendigt for at nå målet.

(jf. præmis 23, 24, 27, 28 og 34 samt domskonkl.)
DOMSTOLENS DOM (Tredje Afdeling)

5. februar 2004

»Foranstaltninger med tilsvarende virkning – levnedsmidler til sportsfolk, der lovligt er fremstillet og bragt i omsætning i andre medlemsstater – forudgående godkendelse af markedsføring«

sagsøger,

mod

sagsøgt,

DOMSTOLEN (Tredje Afdeling),

idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
DOMSTOLENS DOM (Tredje Afdeling)

12. februar 2004

»Traktatbrud – manglende fremsendelse af rapporter i henhold til direktiv 76/464/EØF, 78/659/EØF og 80/68/EØF – standardisering og rationalisering af rapporterne om gennemførelse af en række miljødirektiver«

sagsøger,

mod

sagsøgt,

DOMSTOLEN (Tredje Afdeling),

og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
DOMSTOLENS DOM (Fjerde Afdeling)

29. januar 2004

»Traktatbrud – direktiv 96/29/Euratom – beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes sundhed mod de farer, som er forbundet med ioniserende stråling – manglende gennemførelse på hele området«

sagsøger,

mod

sagsøgt,

DOMSTOLEN (Fjerde Afdeling),

og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
Sag C-111/02 P

Europa-Parlamentet

mod

Patrick Reynolds

»Appel – tjenestemænd – midlertidig tjeneste ved en politisk gruppe i Parlamentet – beslutning om at bringe den midlertidige tjeneste til ophør – kontradiktionsprincippet«

Sammendrag af dom

Tjenestemænd – midlertidig tjeneste i tjenestens interesse – midlertidig tjeneste ved en politisk gruppe i Parlamentet – beslutning om at bringe den midlertidige tjeneste til ophør – den politiske gruppes skøn og ansættelsesmyndighedens bundne kompetence – ikke tvingende nødvendigt at høre den pågældende inden beslutningens vedtagelse

[Tjenestemandsvedtægten, art. 37, stk. 1, litra a), andet led, og art. 90]

Ifølge artikel 37, stk. 1, litra a), andet led, kan en tjenestemand i tjenestens interesse pålægges at gøre midlertidig tjeneste hos en af Parlamentets politiske grupper. Selv om det tilkommer ansættelsesmyndigheden at træffe afgørelse såvel om at pålægge en tjenestemand at gøre midlertidig tjeneste hos en politisk gruppe som at bringe hans tjeneste til ophør, er den forpligtet til at respektere det valg, som foretages af den politiske gruppe, der ytrer ønske om en sådan foranstaltning. De politiske grupper råder nemlig over et skøn ved valget af de medarbejdere, som de ønsker at ansætte til at udføre midlertidige funktioner i gruppen, og ved en beslutning om at bringe disses ansættelser til ophør. Dette skøn er navnlig begrundet i den særlige karakter af de funktioner, som skal udføres hos en politisk gruppe, og i, at det i et sådant politisk miljø er nødvendigt at bevare et gensidigt tillidsforhold mellem gruppen og de tjenestemænd, som udfører midlertidig tjeneste i gruppen. Når de pågældende tjenestemænd accepterer at udføre sådanne midlertidige funktioner hos en politisk gruppe, må de være klar over, at gruppen kan tænkes at ville afbryde ansættelsesforholdet inden udløbet af den periode, der oprindeligt er fastsat for den midlertidige tjeneste.

Hvis der ikke længere består et gensidigt tillidsforhold, hvad grunden hertil end er, er den pågældende tjenestemand ikke længere i stand til at udføre sin opgave. I en sådan situation er det derfor i overensstemmelse med god forvaltning, at den pågældende institution snarest muligt træffer en afgørelse i forhold til tjenestemanden, hvorved den bringer den midlertidig tjeneste til ophør. En sådan afgørelse er i proceduremæssig henseende bebyrdende for tjenestemanden, hvorfor han har en personlig interesse i at få den annulleret. Heraf kan man imidlertid ikke uden videre drage den slutning – uden at tage hensyn til karakteren af den procedure, der er anvendt over for den pågældende – at ansættelsesmyndigheden var forpligtet til at høre den pågældende tjenestemand, inden den vedtog en sådan afgørelse.

Når ansættelsesmyndigheden modtager en anmodning om, at en tjenestemands midlertidige tjeneste i en politisk gruppe bringes til ophør, er den principielt forpligtet til at efterkomme denne anmodning snarest muligt efter at have efterprøvet, at anmodningen faktisk hidrører fra den person eller tjenestegren, som er kompetent til at indgive den.

(jf. præmis 48-52, 56, 57, 59 og 60)
Sag C-117/02





Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

mod

Den Portugisiske Republik





«Traktatbrud – direktiv 85/337/EØF – vurdering af visse projekters indvirkning på miljøet – opførelse af feriebyer og hotelkomplekser – undladelse af at lade et projekt for opførelse af et hotelkompleks undergive en sådan vurdering»

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 29. april 2004

Sammendrag af dom

1. Traktatbrudssøgsmål – administrativ procedure – genstand

(Art. 226 EF)

2. Traktatbrudssøgsmål – bevis for traktatbruddet – bevisbyrde, der påhviler Kommissionen – formodninger – ulovlig

(Art. 226 EF; Rådets direktiv 85/337, art. 2, stk. 1, og art. 4, stk. 2)

1.

Under et traktatbrudssøgsmål har den administrative procedure til formål at give den berørte medlemsstat lejlighed til dels at opfylde sine fællesskabsretlige forpligtelser, dels virkningsfuldt at tage til genmæle over for Kommissionens klagepunkter.

(jf. præmis 53)

2.

Under et traktatbrudssøgsmål anlagt i medfør af artikel 226 EF påhviler det Kommissionen at godtgøre, at det hævdede traktatbrud foreligger. Kommissionen skal for Domstolen fremlægge alle de oplysninger, som er nødvendige for, at denne kan efterprøve, om der foreligger et traktatbrud, og Kommissionen kan ikke herved påberåbe sig nogen formodning.

Kommissionen kan således ikke for så vidt angår en tilsidesættelse af artikel 2, stk. 1, i direktiv 85/337 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet basere sin sag på en formodning om, at et projekt, som er beliggende på en naturparks område, kan få væsentlig indvirkning på miljøet.
Sag C-147/02

Michelle K. Alabaster

mod

Woolwich plc og Secretary of State for Social Security

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Court of Appeal (England and Wales) (Civil Division))

»Socialpolitik − mandlige og kvindelige arbejdstagere − lige løn − løn under barselsorlov − beregning af lønnens størrelse − hensyntagen til en lønforhøjelse«

Sammendrag af dom

1. Socialpolitik − mandlige og kvindelige arbejdstagere − lige løn − barselsorlov − fastsættelsen af den ydelse, der modtages under barselsorloven − kriterier − forpligtelse til at medregne en lønforhøjelse, som er givet mellem begyndelsen af den periode, referencelønnen omfatter, og slutningen af barselsorloven − betingelser

(EF-traktaten, art. 119 (EF-traktatens art. 117-120 er blevet erstattet af art. 136 EF-143 EF))

2. Socialpolitik − tilnærmelse af lovgivningerne – beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed – arbejdstagere, som er gravide, som lige har født, eller som ammer – direktiv 92/85 – ydelsen under barselsorloven − medlemsstaterne forpligtede til at fastsætte bestemmelser om medregning af enhver lønforhøjelse

(Rådets direktiv 92/85)

1. Traktatens artikel 119 (traktatens artikel 117-120 er blevet erstattet af artikel 136 EF-143 EF) skal fortolkes således, at den kræver, at enhver lønforhøjelse, som er givet mellem begyndelsen af den periode, referencelønnen omfatter, og slutningen af barselsorloven, skal indgå som et af de lønelementer, der skal medtages ved beregningen af størrelsen af ydelsen under barselsorloven, forudsat at den ydelse, som den kvindelige arbejdstager modtager under sin barselsorlov, i det mindste delvis, fastsættes på grundlag af den løn, hun modtog inden barselsorlovens begyndelse. Et sådant krav er ikke kun begrænset til de tilfælde, hvor lønforhøjelsen er tilbagedateret til den periode, referencelønnen omfatter.

(jf. præmis 50 og domskonkl. 1)

2. Da der ikke findes nogen fællesskabsbestemmelser på området, tilkommer det de kompetente nationale myndigheder at fastsætte bestemmelser, hvorefter enhver lønforhøjelse, som er givet før eller efter barselsorloven, skal indgå som et af de lønelementer, der skal medtages ved beregningen af størrelsen af ydelsen under barselsorloven, idet myndighederne herved skal overholde alle fællesskabsbestemmelser og især direktiv 92/85 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af sikkerheden og sundheden under arbejdet for arbejdstagere, som er gravide, som lige har født, eller som ammer.

(jf. præmis 56 og domskonkl. 2)
«Anmodning om præjudiciel afgørelse – fortolkning af sjette momsdirektivs artikel 18, stk. 1 – betingelser for udøvelse af retten til fradrag for indgående moms – aftager af en tjenesteydelse, der er omhandlet i sjette momsdirektivs artikel 9, stk. 2, litra e) – virksomhed som vikarbureau, der udføres af en afgiftspligtig person, som er etableret i udlandet – aftager, der som ydelsesmodtager er momsbetalingspligtig – forpligtelse til at være i besiddelse af en faktura – fakturaens indhold»
Forenede sager C-53/02 og C-217/02

Commune de Braine-le-Château

og

Michel Tillieut m.fl.

mod

Région wallonne

(anmodninger om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d'État (Belgien))

»Direktiv 75/442/EØF og 91/156/EØF – affald – håndteringsplaner – områder eller anlæg, der er egnede til affaldsbortskaffelse – tilladelse, når der ikke er vedtaget en håndteringsplan, der omfatter et landkort med præcis angivelse af de steder, der er fastlagt som bortskaffelsesområder«

Sammendrag af dom

1. Miljø – affald – direktiv 75/442 – de kompetente myndigheders forpligtelse til at udarbejde en eller flere planer for affaldshåndtering – områder eller anlæg, der er egnede til affaldsbortskaffelse – forpligtelse til med henblik på udstedelsen af en tilladelse at lade dem fremgå af et landkort eller til at angive kriterier for placeringen tilstrækkeligt præcist

(Rådets direktiv 75/442, som ændret ved direktiv 91/156, art. 7 og 9)

2. Miljø – affald – direktiv 75/442 – medlemsstaternes forpligtelse til at udarbejde affaldshåndteringsplaner inden for en rimelig frist – rækkevidde

(Rådets direktiv 75/442, som ændret ved direktiv 91/156, art. 7, stk. 1, og direktiv 91/156, art. 2, stk. 1, første afsnit)

3. Miljø – affald – direktiv 75/442 – manglende udarbejdelse inden for den fastsatte frist af en eller flere planer for håndtering af affald for så vidt angår de områder eller anlæg, der er egnede til bortskaffelse – udstedelse af individuelle driftstilladelser – lovligt

(Rådets direktiv 75/442, som ændret ved direktiv 91/156, art. 4, 5, 7 og 9)

1. Artikel 7 i direktiv 75/442 om affald, som ændret ved direktiv 91/156, skal fortolkes således, at den eller de planer for affaldshåndtering, som medlemsstaternes kompetente myndigheder er forpligtet til at udarbejde i medfør af den pågældende bestemmelse, enten skal indeholde et landkort, der præcist udpeger de steder, hvor områderne for affaldsbortskaffelse er beliggende, eller angive kriterier for placeringen, der er tilstrækkeligt præcise til, at den kompetente myndighed, der har til opgave at udstede en tilladelse i henhold til direktivets artikel 9, er i stand til at fastslå, om det omhandlede område eller anlæg ligger inden for rammerne af den affaldshåndtering, der er fastsat i planen.

(jf. præmis 35 og domskonkl. 1)

2. Artikel 7, stk. 1, i direktiv 75/442 om affald, som ændret ved direktiv 91/156, skal fortolkes således, at medlemsstaterne er forpligtet til at udarbejde affaldshåndteringsplaner inden for en rimelig frist, som kan være længere end den frist for gennemførelse af direktiv 91/156, der er fastsat i samme direktivs artikel 2, stk. 1, første afsnit.

(jf. præmis 38 og domskonkl. 2)

3. Artikel 4, 5 og 7 i direktiv 75/442 om affald, som ændret ved direktiv 91/156, sammenholdt med samme direktivs artikel 9, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at en medlemsstat, der ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget en eller flere planer for håndtering af affald for så vidt angår de områder eller anlæg, der er egnede til bortskaffelse heraf, udsteder individuelle tilladelser til drift af sådanne anlæg.

(jf. præmis 46 og domskonkl. 3)
Sag C-237/02

Freiburger Kommunalbauten GmbH Baugesellschaft & Co. KG

mod

Ludger Hofstetter ogt Ulrike Hofstetter

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof)

»Direktiv 93/13/EØF – urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler – aftale om opførelse og levering af en parkeringsplads – der byttes om på rækkefølgen for opfyldelsen af kontraktlige forpligtelser i henhold til deklaratoriske bestemmelser i national ret – kontraktvilkår, hvorefter forbrugeren skal betale prisen, inden den erhvervsdrivende har opfyldt sine forpligtelser – den erhvervsdrivendes pligt til at udstede garanti«

Sammendrag af dom

Tilnærmelse af lovgivningerne – urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler – direktiv 93/13 – urimeligt kontraktvilkår i artikel 3’s forstand – begreb – kontraktvilkår, hvorefter forbrugeren skal betale den samlede købesum, inden modparten har opfyldt sine forpligtelser, men så snart en garanti er udstedt – den nationale ret bedømmer, om der foreligger et urimeligt kontraktvilkår

(Rådets direktiv 93/13, art. 3)

Det tilkommer den nationale ret at tage stilling til, om et vilkår i en byggekontrakt, hvorefter den samlede købesum forfalder til betaling inden den erhvervsdrivende har opfyldt sine forpligtelser, og hvorefter den erhvervsdrivende er forpligtet til at udstede garanti, opfylder kriterierne for, at vilkåret kan kvalificeres som urimeligt i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 3, stk. 1, i direktiv 93/13 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler.

Domstolen kan fortolke de generelle kriterier, som fællesskabslovgiver har anvendt som definition på begrebet urimeligt kontraktvilkår, som omhandlet i direktiv 93/13, men kan derimod ikke udtale sig om anvendelsen af disse generelle kriterier på et bestemt kontraktvilkår, som skal fortolkes under hensyn til de faktiske omstændigheder i det konkrete tilfælde.

(jf. præmis 22 og 25 samt domskonkl.)
DOMSTOLENS DOM (Femte Afdeling)

1. april 2004

»Traktatbrud – statsstøtte – artikel 88, stk. 2, andet afsnit, EF – støtte, der er uforenelig med fællesmarkedet – forpligtelse til tilbagesøgning – gennemførelse absolut umulig«

sagsøger,

mod

sagsøgt,

DOMSTOLEN (Femte Afdeling),

og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
Sag C-1/02

Privat-Molkerei Borgmann GmbH & Co. KG

mod

Hauptzollamt Dortmund

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Düsseldorf)

»Landbrug – tillægsafgift på mælk – artikel 3, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 536/93 – årlig opgørelse af de til køberen leverede mælkemængder – forsinket fremsendelse – forsinkelsens art – sanktion«

Sammendrag af dom

1. Fællesskabsret – fortolkning – tekster på flere sprog – uoverensstemmelse mellem de forskellige sproglige versioner

2. Landbrug – fælles markedsordning – mælk og mejeriprodukter – tillægsafgift på mælk – frist for opkøberens meddelelse til den kompetente myndighed af en oversigt over de opgørelser, der er udfærdiget for de enkelte producenter

(Kommissionens forordning nr. 536/93, art. 3, stk. 2)

1. I tilfælde af uoverensstemmelse mellem de forskellige sproglige versioner af en fællesskabsbestemmelse skal den pågældende bestemmelse fortolkes på baggrund af den almindelige opbygning af og formålet med den ordning, som den er led i.

(jf. præmis 25)

2. Idet hverken den almindelige opbygning af eller formålet med forordning nr. 536/93 om gennemførelsesbestemmelser for tillægsafgiften på mælk og mejeriprodukter er til hinder for, at den frist, der er fastsat i artikel 3, stk. 2, i denne forordning, som affattet ved forordning nr. 1001/98, for opkøberen til at meddele den kompetente myndighed en oversigt over de opgørelser, der er udfærdiget for de enkelte producenter, fortolkes som en frist for afsendelse af de påkrævede oplysninger, bør denne bestemmelse fortolkes således, at bestemmelsens frist er overholdt, når en opkøber har afsendt de påkrævede oplysninger til den kompetente myndighed inden den 15. maj i det pågældende år.

(jf. præmis 29 og 34 samt domskonkl.)
Sag C-112/02





Kohlpharma GmbH

mod

Bundesrepublik Deutschland





(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen)

«Frie varebevægelser – lægemidler – indførsel – anmodning om markedsføringstilladelse i henhold til en forenklet procedure – fælles oprindelse»

Forslag til afgørelse fra generaladvokat A. Tizzano fremsat den 11. september 2003

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 1. april 2004

Sammendrag af dom

Frie varebevægelser – kvantitative restriktioner – foranstaltninger med tilsvarende virkning – lægemidler – ansøgning om markedsføringstilladelse under henvisning til et allerede godkendt lægemiddel – mulighed for at overføre den evaluering af sikkerhed og effekt, der er gennemført for dette lægemiddel, uden risiko for den offentlige sundhed – afslag på ansøgningen som følge af lægemidlernes manglende fælles oprindelse – ulovlig – begrundelse – foreligger ikke

(Art. 28 EF og 30 EF)
DOMSTOLENS DOM (Første Afdeling)

1. april 2004

»Punktafgifter – afgiftsfritagelse for mineralolier – direktiv 92/81/EØF – artikel 8, stk. 1, litra c) – begrebet »sejlads««

mod

DOMSTOLEN (Første Afdeling),,

efter at der er indgivet skriftlige indlæg af:

–

–

og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,