RETTENS DOM (Femte Afdeling)

11. juli 2002

Forenede sager T-137/99 og T-18/00

Natalia Martínez Páramo m.fl.

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Kontrakt som midlertidigt ansat — formaliteten — akt, der indeholder et klagepunkt — overholdelse af vedtægtsmæssige frister — anden forlængelse af en kontrakt som midlertidig ansat — artikel 2, litra a) og b), artikel 3, litra a), artikel 8, 9 og artikel 10, stk. 1, artikel 12, 13, 14 og 15 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Fællesskaberne — opsigelse af en kontrakt indgået for en bestemt tid — opsigelsesfrist i artikel 47, stk. 2, og artikel 74 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Fællesskaberne«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-639

Angående:

Påstand dels om annullation af Kommissionens afgørelser af 23. marts 1999, 18. maj 1999 og 31. maj 1999, hvorved sagsøgerne fik bekræftelse på, at deres ansættelseskontrakt udløb den 30. juni 1999, samt på, hvornår kontrakten udløb, dels om annullation af den retlige kvalifikation af sagsøgernes kontrakter.

Udfald:

Sag T-137/99 antages til realitetsbehandling for så vidt angår Marenne. Sag T-137/99 afvises for så vidt angår de øvrige sagsøgere. Kommissionen frifindes i sag T-137/99. Sag T-18/00 afvises. Hver part bærer sine egne omkostninger, herunder også omkostningerne i forbindelse med sagerne om foreløbige forholdsregler.

Sammendrag

De i vedtægtens artikler 90 og 91 fastsatte klage- og søgsmålsfrister har til formål at tilvejebringe retssikkerhed og er præceptive. De kan derfor ikke fraviges af parterne eller af Retten. Et annullationssøgsmål kan kun antages til realitetsbehandling, hvis klagen er blevet fremsat inden for en frist på tre måneder som fastsat i vedtægtens artikel 90, stk. 2, efter den akt, der indeholdt et klagepunkt. For så vidt angår fastsættelsen af det tidspunkt, hvor den akt, der indeholder et klagepunkt, er udstedt, dvs. fastsættelsen af den dato, fra hvilken fristen skal beregnes, er det fra og med underskrivelsen, at kontrakten udfolder sine virkninger og følgelig bliver bebyrdende for den midlertidigt ansatte, for så vidt som alle forholdene i kontrakten er fastsat, herunder dens ikrafttrædelses- og udløbsdato. Det er således med udgangspunkt i datoen for underskrivelsen, at fristen for at fremsætte en rettidig klage i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 2, skal beregnes. (jf. præmis 54-56) Henvisning til: Castagnoli mod Kommissionen, præmis 10; Retten, 26. september 1990, sag T-122/89, F. mod Kommissionen, Sml. II, s. 517, præmis 23.

Artikel 2 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte henviser ikke til de opgaver eller hverv, som institutionen skal eller kan tildele, henholdsvis de ansatte, som er ansat i henhold til artikel 2, litra a), og de ansatte, som er ansat i henhold til artikel 2, litra b). Det bemærkes herom, at Fællesskabets institutioner råder over vide skønsmæssige beføjelser med hensyn til, hvorledes de ønsker at indrette deres tjenestegrene på grundlag af de opgaver, der påhviler dem, og med hensyn til placeringen af det personale, som de råder over, idet det dog er en forudsætning, at placeringen sker i tjenestens interesse og under iagttagelse af princippet om stillingernes ækvivalens. Sådanne skønsmæssige beføjelser er en afgørende forudsætning for en effektiv tilrettelæggelse af arbejdet og for en tilpasning af tjenestegrenenes organisation til ændrede behov. (jf. præmis 93-95) Henvisning til: Domstolen, 12. juli 1979, sag 124/78, List mod Kommissionen, Sml. s. 2499; Domstolen, 21. maj 1981, sag 60/80, Kindermann mod Kommissionen, Sml. s. 1329; Domstolen, 14. juli 1983, sag 176/82, Nebe mod Kommissionen, Sml. s. 2475; Domstolen, 21. juni 1984, sag 69/83, Lux mod Revisionsretten, Sml. s. 2447; Domstolen, 23. marts 1988, sag 19/87, Hecq mod Kommissionen, Sml. s. 1681; Retten, 12. juli 1990, sag T-108/89, Scheuer mod Kommissionen, Sml. II, s. 411, præmis 37.

Spørgsmålet, om der foreligger et givet hverv i modsætning til en stilling, henhører under institutionens kompetence til at organisere sine tjenestegrene, mens det for spørgsmålet, om der foreligger en ledig stilling, er afgørende, om en stilling ikke er blevet besat blandt det samlede antal faste stillinger, der er fastsat i budgettet. Begrebet »fast stilling« omfatter kun stillinger, som udtrykkeligt omtales som faste, eller som i Fællesskabets budget benævnes på tilsvarende måde. Begrebet er derfor et budgetbegreb og ikke et funktionelt begreb, der vedrører arten af de opgaver, som udøves i denne stilling. (jf. præmis 96) Henvisning til: Domstolen, 19. marts 1964, sag 18/63, Schmitz mod EØF. Sml. 1954-1964, s. 463, org. réf.: Rec. s. 163; Domstolen, 9. august 1994, sag C-398/93, Rasmussen mod Kommissionen, Sml. I, s. 4043, præmis 27.