FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT

SIR GORDON SLYNN

fremsat den 14. maj 1985 ( *1 )

Høje Domstol.

Denne sag hidrører fra Tribunal de grande instance de Briey, som i medfør af EØF-traktatens artikel 177 under en for den verserende straffesag har forelagt Domstolen en anmodning om præjudiciel afgørelse af 16. december 1983.

I hovedsagen er Christian Gratiot, som er administrerende direktør for et selskab, der driver et »Leclerc«-supermarked, tiltalt for at have overtrådt den franske logivning om fastsættelse af mindstepriser for detailsalg af benzin, navnlig arrêté ministériel nr. 82-13/A af 29. april 1982. Tiltalte har påstået sig frifundet under henvisning til, at bestemmelserne i nævnte bekendtgørelse er i strid med fællesskabsretten. Med henblik på en afgørelse heraf har den nationale ret forelagt Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:

»Skal EØF-traktatens artikel 3, litra f), og artikel 5 fortolkes således, at de forbyder en medlemsstat ved lov eller administrative bestemmelser at indføre mindstepriser for salg af superbenzin og normalbenzin?«

»Kan fastsættelsen af sådanne mindstepriser udgøre en kvantitativ indførselsrestriktion eller en foranstaltning med tilsvarende virkning i henhold til traktatens artikel 30?«

Den foreliggende sag vedrører de samme lovbestemmelser, som var omtvistet i sag 231/83, Cullet mod Centre Ledere, i hvilken Domstolen afsagde dom den 29. januar 1985. Bortset fra, at Cullet-sagen vedrørte et civilt søgsmål, hvorunder der blev påstået nedlagt forbud mod handlinger i strid med de nævnte lovbestemmelser, mens denne sag er en straffesag, vedrører sagerne i det væsentlige de samme fællesskabsretlige problemer. Selv om alle de traktatbestemmelser, som var omhandlet i Cullet- dommen, ikke er nævnt i de spørgsmål, der er forelagt af den nationale ret i den foreliggende sag, fremgår det Wart, at det med spørgsmålene ønskes afgjort, om den omhandlede nationale ordning er forenelig med EØF-traktatens principper og formål og med de traktatbestemmelser, der iværksætter dem.

Den franske regerings, tiltaltes og Kommissionens indlæg har ikke tilføjet noget væsentligt til de argumenter, der allerede blev fremført for Domstolen i Cullet-sagen. Domstolen tog heri stilling til alle de omtvistede spørgsmål.

Af de grunde, der er anført i dommen af 29. januar 1985 i Cullet-sagen, er jeg herefter af den opfattelse, at de af Tribunal de grande instance de Briey forelagte spørgsmål bør besvares således:

»1) EØF-traktatens artikel 3, litra f), og artikel 5 er ikke til hinder for en national ordning, hvorefter de nationale myndigheder fastsætter en mindstepris for detailsalg af brændstoffer.

2) En sådan ordning er i strid med EØF-traktatens artikel 30, når mindsteprisen udelukkende fastsættes på grundlag af de nationale raffinaderiers overtagelsespris, og denne er afhængig af den officielle listepris, som udelukkende beregnes på grundlag af de nationale raffinaderiers kostpris, såfremt brændstofpriserne på de europæiske markeder afviger mere end 8% fra denne kostpris.«

Det tilkommer den nationale ret at træffe afgørelse om parternes omkostninger i hovedsagen. Der skal ikke træffes afgørelse om Den franske Republiks og Kommissionens omkostninger.

( *1 ) – Oversat fra engelsk.