ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Begrundelsen for en retsakt skal i denne henseende være logisk og må navnlig ikke indeholde selvmodsigelser, der gør det vanskeligt at forstå de underliggende motiver for denne retsakt. En selvmodsigelse i begrundelsen for en afgørelse udgør nemlig en tilsidesættelse af forpligtelsen i henhold til artikel 296, stk. 2, TEUF, som kan påvirke gyldigheden af den omhandlede retsakt, såfremt det godtgøres, at adressaten for retsakten på grund af selvmodsigelsen helt eller delvis er afskåret fra at gøre sig bekendt med den egentlige begrundelse for afgørelsen, og at der derfor ikke er nogen som helst retlig støtte for retsaktens konklusion eller dele heraf.

Såfremt en kommissionsafgørelse, der er på linje med fast beslutningspraksis, kan begrundes summarisk, navnlig ved henvisning til denne praksis, påhviler det, når afgørelsen går betydeligt længere end forudgående afgørelser, Kommissionen at fremstille sin argumentation udtrykkeligt. Hvad angår en afgørelse inden for rammerne af den procedure, der er fastsat i artikel 114, stk. 4, TEUF, er Kommissionens forpligtelse til at begrunde sin afgørelse i tilstrækkeligt omfang så meget desto mere vigtig, da kontradiktionsprincippet ikke finder anvendelse under den nævnte procedure.

En medlemsstat kan basere en anmodning om at opholde sine tidligere gældende nationale bestemmelser på en risikovurdering af folkesundheden, der er forskellig fra den vurdering, EU-lovgiver lagde til grund i forbindelse med vedtagelsen af den harmoniseringsforanstaltning, som disse nationale bestemmelser fraviger. Det påhviler i denne sammenhæng den anmodende medlemsstat at godtgøre, at de nævnte nationale bestemmelser sikrer et beskyttelsesniveau for folkesundheden, der er højere end den harmoniserende EU-foranstaltning, og at bestemmelserne ikke rækker videre end det, der er nødvendigt for at nå dette mål.

Selv om den anmodende medlemsstat med henblik på at begrunde opretholdelsen af nationale bestemmelser kan påberåbe sig anderledes vurderinger af risikoen for folkesundheden, uden at de nødvendigvis er baseret på andre eller nye videnskabelige oplysninger, tilkommer det den at godtgøre, hvordan de beviser, der allerede er fremlagt for Kommissionen, er blevet vurderet fejlagtigt af denne og skal fortolkes anderledes af Unionens retsinstanser.

(jf. præmis 70, 92 og 100)
En administrativ klage og administrationens udtrykkelige eller stiltiende afvisning deraf udgør en integrerende del af en indviklet procedure og er blot en forudgående betingelse for at anlægge sag ved Unionens retsinstanser. Under disse omstændigheder har det indbragte søgsmål, selv om det formelt vedrører klagens afvisning, til følge, at Unionens retsinstanser skal prøve den akt, der indeholder det klagepunkt, som klagen omhandlede, undtagen i det tilfælde, hvor afvisningen af klagen har en anden rækkevidde end den akt, som har været genstand for klagen. En udtrykkelig afgørelse om afvisning af en klage, henset til dens indhold, kan således være af en sådan karakter, at den ikke bekræfter den af sagsøgeren anfægtede retsakt. Dette er tilfældet, når en afgørelse om afvisning af klagen indeholder en fornyet vurdering af sagsøgerens forhold på grundlag af nye faktiske eller retlige omstændigheder, eller når den ændrer eller supplerer den oprindelige afgørelse. I disse tilfælde udgør afvisningen af klagen en retsakt, der er underlagt domstolskontrol, og retsinstansen tager hensyn til den ved vurderingen af lovligheden af den anfægtede retsakt, eller anser den ligefrem for en retsakt, der går adressaten imod, og som erstatter den anfægtede retsakt.

Reglen om overensstemmelse mellem stævningen og klagen tilsigter at undgå, at tjenestemanden eller den kontraktansatte først gør visse – eller samtlige – klagepunkter gældende under den retlige procedure med den følge, at enhver mulighed for en udenretlig løsning på tvisten bliver betydeligt formindsket. Under disse omstændigheder, idet ansættelsesmyndigheden ikke er i stand til at have et tilstrækkeligt nøjagtigt kendskab til den berørte parts klagepunkter og ønske, har administrationen ingen mulighed for at tage den berørte parts påstande til følge eller i givet fald at foreslå en mindelig bilæggelse af tvisten og dermed undlade at overlade tvisten til afgørelse ved domstolene.

Formålet om at gøre det muligt for den berørte part og administrationen at løse tvisten under den administrative procedure betyder dog ikke, at tjenestemanden under alle omstændigheder råder over retten til under den administrative procedure at anfægte enhver ny begrundelse, som administrationen fremkommer med under den administrative procedure.

(jf. præmis 39 og 40)

Henvisning til:

Domstolen: 23. oktober 1986, sag 142/85, Schwiering mod Revisionsretten, Sml. s. 3177, præmis 11

Retten: 12. marts 1996, sag T-361/94, Weir mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 121, og II, s. 381, præmis 27
2.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 27, 28, 31, 32 og 94)
Ved spørgsmålet om ansøgerens onde tro i henhold til artikel 52, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/09 om EF-varemærker skal der foretages en helhedsvurdering under hensyntagen til alle de relevante faktorer i den foreliggende sag, og navnlig:

— den omstændighed, at ansøgeren ved eller burde vide, at en tredjemand i mindst én medlemsstat bruger et identisk eller lignende tegn for varer af samme eller lignende art, hvilket giver anledning til forveksling med det tegn, som er søgt registreret

— ansøgerens hensigt om at forhindre denne tredjemand i fortsat at bruge tegnet

— den grad af beskyttelse, som tredjemands tegn og tegnet, der er søgt registreret, nyder.

Endvidere kan hensigten om at forhindre markedsføringen af en vare under visse omstændigheder være et forhold, der viser, at ansøgeren var i ond tro. Dette er bl.a. tilfældet, når det efterfølgende viser sig, at sidstnævnte har fået registreret et tegn som EF-varemærke uden at have til hensigt at bruge det, men alene med henblik på at forhindre en tredjemands adgang til markedet.

De tre faktorer, der er nævnt ovenfor, er blot nogle eksempler blandt samtlige de forhold, der kan tages i betragtning med henblik på at afgøre, om varemærkeansøgeren eventuelt var i ond tro på tidspunktet for indgivelsen af ansøgningen. Der kan nemlig inden for rammerne af helhedsvurderingen i henhold til artikel 52, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009 ligeledes tages hensyn til oprindelsen af det ord eller den forkortelse, der udgør det omtvistede varemærke, og til den tidligere brug heraf som varemærke på forretningsområdet, herunder af konkurrerende virksomheder, samt til den forretningsmæssige logik, der ligger til grund for indgivelsen af ansøgningen om registrering af det EF-varemærke, der udgøres af dette ord eller denne forkortelse.

Ansøgerens hensigt om at forhindre tredjemand i at fortsætte med at bruge det tegn, der søges registreret, er et subjektivt element, der bør fastlægges i forhold til den foreliggende sags objektive omstændigheder.

(jf. præmis 36-39 og 55)
2.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — vurdering af risikoen for forveksling — kundekredsens opmærksomhedsniveau [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 35)
Sag T-247/12

Argo Group International Holdings Ltd

mod

Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

»EF-varemærker — indsigelsessag — ansøgning om EF-figurmærket ARIS — det ældre EF-figurmærke ARISA ASSURANCES S.A. — relativ registreringshindring — risiko for forveksling — tegnenes lighed — ældre varemærkers sameksistens på markedet — princippet i amerikansk ret »Morehouse defense« — artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009«

Sammendrag – Rettens dom (Anden Afdeling) af 20. maj 2014

Retslig procedure – stævning – formkrav – klar og præcis fremstilling af de påberåbte anbringender [Statutten for Domstolen, art. 21, stk. 1; Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra c)]

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)]

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – vurdering af risiko for forveksling – kundekredsens opmærksomhedsniveau [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)]

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – figurmærkerne ARIS og ARISA ASSURANCES S.A. [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)]

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – lighed mellem de pågældende varemærker – bedømmelseskriterier – sammensat varemærke – fastlæggelsen af den eller de dominerende bestanddele [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)]

EF-varemærker – Harmoniseringskontorets afgørelser – lovligt – undersøgelse foretaget af Unionens retsinstansers – hensyntagen til princippet i amerikansk ret »Morehouse defense« – ikke omfattet (Rådets forordning nr. 207/2009)
1.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — vurdering af risikoen for forveksling — kriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 22, 23 og 46)
2.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — risikoen for, at der antages at være en forbindelse — ældre varemærker, som har sådanne karakteristika, der gør det muligt at anse dem for at udgøre en del af samme »serie« eller »familie« — betingelser [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 19 og 20)
1.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — vurdering af risikoen for forveksling — kriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b), og art. 8, stk. 2, litra c)] (jf. præmis 18-20)
1.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — vurdering af risikoen for forveksling — kriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 23-25, 39 og 69)
DA
SamlingafAfgørelser
ECLI:EU:T:2014 :197 1OPLYSNINGEROM D E IKKEOFFENTLIGGJORTEAFGØRELSER
Rettens dom (Anden Afdeling) af 9. april 2 0 1 4 – C omsa mod KHIM – C OMSA (COMSA)
(Sag T -1 4 4 / 1 2 )
»EF-varemærker — indsigelsessag — ansøgning om EF-ordmærket COMSA — det ældre selskabsnavn 
Comsa, SA — relativ registreringshindring — ingen erhvervsmæssig brug af et tegn, som ikke ku n har 
lokal betydning — lighed me llem t jenesteydelserne — artikel 8, stk. 4, i forordning (EF) nr. 207/2009 «
1. EF-varemærker — definition p å o g e rhvervelse a f e t E F-varemærke — 
relative registreringshindringer — indsigelse rejst af indehaveren af et ikke-registreret varemærke 
eller et andet erhvervsmæssigt anvendt tegn — betingelser — erhvervsmæssig brug af tegnet (Rådets 
forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 4) (jf. præmis 17 o g 24)
2. EF-varemærker — definition p å o g e rhvervelse a f e t E F-varemærke — 
relative registreringshindringer — indsigelse rejst af indehaveren af et ikke-registreret varemærke 
eller et andet erhvervsmæssigt anvendt tegn — ordmærket COMSA og selskabsnavnet Comsa, SA 
(Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 4) (jf. præmis 28, 29 o g 65-68)
3. EF-varemærker — definition p å o g e rhvervelse a f e t E F-varemærke — 
relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende æ ldre 
varemærke, de r er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende a rt — 
lighed m ellem de b erørte varer eller tjenesteydelser — bedømmelseskriterier — varer, der supplerer 
hinanden [Rådets forordning nr. 40/94, art.8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 34, 44 o g 57)
4. EF-varemærker — Harmoniseringskontorets a fgørelser — ligebehandlingsprincippet — 
princippet om g od forvaltningsskik — Harmoniseringskontorets tidligere afgørelsespraksis — 
legalitetsprincippet — krav om e n streng og fuldstændig undersøgelse i hv ert enkelt konkret tilfælde 
(Rådets forordning nr. 40/94) (jf. præmis 49)
Angående
Påstand om annullation a f afgørelse truffet den 10. januar 2012 a f Andet Appelkamme r ved Kontoret 
for Harmonisering i d et Indre M arked (Varemærker og Design) (forenede sager R 518/2011 -2 og 
R 795/2011 -2) ve drørende en indsigelsessag me llem C omsa, SA o g C onstructora d e o bras 
municipales, SA ( COMSA).
2 ECLI:EU:T:2014 :197OPLYSNINGEROM D E IKKEOFFENTLIGGJORTEAFGØRELSER
Konklusion
1) Afgørelsen, der blev t ruffet den 10. januar 2012 a f Andet Appelkamme r ve d Kontoret for 
Harmonisering i d et Indre M arked (Varemærker og Design) (KHIM) (forenede sager 
R 518/2011 -2 o g R 795/2011 -2), ve drørende en indsigelsessag me llem C omsa, SA o g 
Constructora d e obras municipales, SA ( COMSA), annulleres, for så vidt som d en ophævede 
indsigelsesafdelingens afgørelse for tjenesteydelserne i kl asse 42 o g godkendte registrering af 
det ansøgte varemærke for de samme t jenesteydelser.
2) I øvrigt frifindes Harmoniseringskontoret.
3) Comsa bærer sine egne omkostninger og betaler tre fjerdedele af Harmoniseringskontorets 
omkostninger. Harmoniseringskontoret bærer en fjerdedel af sine egne omkostninger.
3.

Statsstøtte — afgørelse fra Kommissionen, der fastslår en støttes uforenelighed med det indre marked og pålægger tilbagesøgning heraf — Kommissionens mulighed for at overlade det til de nationale myndigheder at beregne det præcise beløb, der skal tilbagebetales — afgørelse, der indeholder angivelser, som gør det muligt for adressaten at beregne dette beløb og fastslå, hvilke modtagere der skal tilbagebetale støtten — tilsidesættelse af begrundelsespligten — tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet — foreligger ikke (art. 108 TEUF) (jf. præmis 32, 33, 40-42, 44, 50, 54 og 55)
Rettens dom (Syvende Afdeling) af 3. juli 2014 – Spanien m.fl. mod Kommissionen

(Forenede sager T-319/12 og T-321/12)

»Statsstøtte — filmkunst — støtte til opførelse og drift af en filmby — afgørelse, som erklærer støtten uforenelig med det indre marked — kriteriet om den private investor — statsstøtte med regionalt sigte — støtte til fremme af kulturen — begrundelsespligt«

1. Statsstøtte — begreb — retlig karakter — fortolkning på grundlag af objektive elementer — domstolsprøvelse — rækkevidde (art. 107, stk. 1, TEUF) (jf. præmis 35 og 46)

2. Statsstøtte — begreb — vurdering på grundlag af kriteriet om den private investor — bedømmelse på grundlag af den gennemsnitlige forrentning af kapital, der er investeret i den pågældende sektor — lovlig — grænser (art. 107, stk. 1, TEUF) (jf. præmis 39-45)

3. Statsstøtte — Kommissionens undersøgelse — kontradiktorisk procedure — de berørte parters ret til deltagelse og oplysninger — begrænset (art. 108, stk. 2, TEUF) (jf. præmis 123)

4. Institutionernes retsakter — begrundelse — forpligtelse — rækkevidde — kommissionsafgørelse vedrørende statsstøtte (art. 107 TEUF, 108 TEUF og 296 TEUF) (jf. præmis 149-151, 166 og 167)

Angående

Påstand om annullation af Europa-Kommissionens afgørelse K(2012) 3025 endelig af 8. maj 2012 om statsstøtte SA.22668 (C 8/2008 – ex NN 4/2008), som Spanien har iværksat til fordel for Ciudad de la Luz, SA.

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes.
En skrivelse til den ordregivende myndighed, hvorved en tilbudsgiver anmoder om en suspension af udbudsproceduren og en fornyet vurdering af de valgte bud, henhører under bestemmelserne i artikel 158a, stk. 1, tredje afsnit, i forordning nr. 2342/2002 om gennemførelsesbestemmelser til finansforordningen og skal følgelig være modtaget inden for den frist på 14 dage, der er fastsat i denne forordning. Gennemførelsen af formålet med en udbudsprocedure ville imidlertid blive bragt i fare, såfremt det var muligt for de bydende på et hvilket som helst tidspunkt under proceduren at fremsætte deres anmodninger, kommentarer eller oplysninger og således forpligte den ordregivende myndighed til at besvare disse og i givet fald suspendere eller omgøre proceduren for at afhjælpe eventuelle uregelmæssigheder.

En ordregivende institutions indkaldelse til et nyt møde i vurderingsudvalget for efter vedtagelsen af beslutningen om tildeling af kontrakten at foretage en fornyet vurdering af en enkelt bydendes tilbud uden at underrette nogen af de bydende, over for hvilke beslutningen var blevet meddelt, herom, er i strid med gennemsigtighedsforpligtelsen og med proceduren i forordning nr. 1605/2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget og forordning nr. 2342/2002 om gennemførelsesbestemmelser til finansforordningen. Ved ikke at foretage en fornyet vurdering af alle de bud, der var blevet afgivet til det, foretager den pågældende institution således i strid med ligebehandlingsprincippet en forskellig behandling af buddet fra en af de bydende, som deltog i udbudsproceduren.

Den ordregivende institution skal nemlig på alle stadier i en udbudsprocedure overholde såvel princippet om ligebehandling af tilbudsgivere som princippet om gennemsigtighed. Sidstnævnte princip indebærer en pligt for en ordregivende myndighed til at offentliggøre præcise oplysninger om hele procedurens forløb. De mål om offentlighed, som en ordregivende myndighed skal overholde inden for rammerne af gennemsigtighedsforpligtelsen, er dels at sikre, at alle tilbudsgivere får lige chancer, dels at beskytte de berettigede forventninger hos de valgte tilbudsgivere. I denne forbindelse kan den ordregivende myndighed i henhold til artikel 103, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1605/2002, såfremt den konstaterer, at der foreligger en væsentlig fejl efter tildelingen af kontrakten, suspendere proceduren om indgåelse af en offentlig kontrakt og i givet fald foretage en fornyet vurdering af de bydendes bud.

(jf. præmis 58-61)
3.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — absolutte registreringshindringer — varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares egenskaber — figurmærket gifflar [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 19, 20, 29 og 30)
2.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — vurdering af risikoen for forveksling — kundekredsens opmærksomhedsniveau [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 27 og 30)
1.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 18-22, 42 og 46)
8.

Statsstøtte — begreb — foranstaltninger med henblik på kompensation for omkostninger til offentlig tjeneste, som en virksomhed har påtaget sig — ikke omfattet — betingelser — klart definerede public service-forpligtelser — fastlæggelse af de kriterier, der er grundlaget for beregningen af kompensationen, på en objektiv og gennemsigtig måde — kompensationen begrænset til omkostningerne — hvis udvælgelsen af virksomheden ikke sker ved en procedure for tildeling af offentlige kontrakter, fastlægges kompensationen på grundlag af en analyse af omkostningerne for en gennemsnitsvirksomhed inden for den pågældende sektor (art. 106, stk. 2, TEUF og art. 107, stk. 1, TEUF) (jf. præmis 129, 130, 132, 139, 145, 148, 156, 159, 166 og 186)