En forordning fra Europa-Parlamentet og Rådet om tilpasning af vederlag og pensioner til tjenestemænd og øvrige ansatte i Den Europæiske Union samt af justeringskoefficienterne for disse vederlag og pensioner, vedtaget på grundlag af artikel 336 TEUF i henhold til den almindelige lovgivningsprocedure, henhører under kategorien af almengyldige retsakter, der har lovgivningsmæssig karakter, og i hvilken forbindelse et annullationssøgsmål, der er anlagt af fysiske eller juridiske personer i medfør artikel 263, stk. 4, TEUF kan antages til realitetsbehandling på betingelse af, at sagsøgeren er umiddelbart og individuelt berørt.

Hvad angår et søgsmål anlagt af fagforeninger og faglige sammenslutninger kan den omstændighed, at det tilkommer disse at udøve retten til information og høring vedrørende det forslag om tilpasning af vederlag og pensioner, som Kommissionen forelagde for Parlamentet og Rådet, og som førte til vedtagelsen af den nævnte forordning, ikke godtgøre, at de er direkte berørte af denne forordning. Den omstændighed, at en person på den ene eller anden måde deltager i den proces, som fører til vedtagelsen af en retsakt udstedt af Unionen, individualiserer nemlig udelukkende denne person for så vidt angår den pågældende retsakt, når den pågældende EU-lovgivning tilsikrer vedkommende visse processuelle garantier. Medmindre andet udtrykkelig er bestemt, kræver hverken proceduren for udarbejdelse af generelle retsakter eller disse retsakter, i medfør af EU-rettens almindelige grundsætninger, såsom retten til at blive hørt og informeret, imidlertid deltagelse af de berørte personer, da disses interesser anses for repræsenteret af de politiske instanser, som har til opgave at vedtage disse retsakter.

I denne henseende finder artikel 10 i bilag XI til vedtægten, der gør det muligt under visse betingelser at fravige den normale beregningsmetode for den årlige tilpasning af vederlag og pensioner, der er fastsat i artikel 3 i dette bilag, ikke anvendelse i forbindelse med den procedure, som førte til vedtagelsen af den pågældende forordning. Derfor kan sagsøgerne ikke påberåbe sig de processuelle rettigheder, der afledes af denne bestemmelse, med henblik på at godtgøre, at de har søgsmålskompetence. Dette gør sig ligeledes gældende for vedtægtens artikel 10a, vedtægtens artikel 9, stk. 3, artikel 1 i bilag II til vedtægten, vedtægtens artikel 24b og vedtægtens artikel 55. Den omstændighed, at fagforeningerne og de faglige sammenslutninger ikke kan aflede processuelle rettigheder af disse bestemmelser, udelukker imidlertid ikke, at de kan aflede sådanne rettigheder af andre EU-retlige bestemmelser, herunder vedtægten. Vedtægtens artikel 10b og 10c giver henholdsvis mulighed for, at Kommissionen kan høre de nævnte repræsentative faglige organisationer om forslag til ændringer af vedtægten, og at hver institution kan indgå aftaler om sit personale med disse repræsentative faglige organisationer. Den omstændighed, at sådanne aftaler ikke må medføre ændringer af vedtægten eller nogen budgetmæssige forpligtelser, ligesom de ikke må påvirke arbejdsgangen i den pågældende institution, og at de faglige organisationer, som undertegner sådanne aftaler, i udøvelsen af deres virke i hver institution er underlagt Personaleudvalgets vedtægtsmæssige beføjelser, er ikke i sig selv til hinder for, at disse aftaler anses for at have til formål at tillægge de nævnte organisationer processuelle garantier.

(jf. præmis 52-54, 69, 89, 95, 97-99, 101)