ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Parter i hovedsagen
Sagsøger : Trinseo Deutsc hland Anlage ngesellschaf t mbH
Sagsøgt : Bundesrepublik Deutsc hland
Konklusion
Artikel 2, stk. 1, i Europa-P arlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF af 13. oktober 2003 om en ordning for handel med kvoter for 
drivhusg asemissioner i Fællesskabet og om ændr ing af Rådets direktiv 96/61/EF , som ændret ved Europa-P arlamentets og Rådets 
direkt iv 2009/29/EF af 23. april 2009, skal fortolkes således, at et anlæg, der produc erer polymerer , bl.a. polyc arbonat, som det, der er 
omhandlet i hovedsagen, og som indkøber den varme, der er nødv endig til denne produktion, fra et tredjepar tsanlæg, ikke henhører under 
den ordning for handel med kvoter for drivhusg asemissioner , der er indført ved dette direktiv, idet det ikke gener erer direkte CO 2- 
udledninge r. 
(1) EUT C 63 af 27.2.2017.
Domstolens dom (Syv ende Afdeling) af 28. febr uar 2018 — Imof loresmira — Investiment os 
Imobiliár ios SA mod Aut oridade Tributár ia e Aduaneira (anmodning om præjudiciel afgørelse fra 
Tribunal Arbitral Tributár io (Centro de Arbitragem Administr ativa — CAAD) — Portugal)
(Sag C-672/16) (1)
(Præjudiciel forelægg else — mer værdiafgift — momsdir ektiv et — fritag else af bortforpagtning og 
udlejning af fast ejendom — valgmulighed for afgiftspligtige personer — medlemsstater nes 
gennemf ørelse — fradrag for indg ående afgift — anvendelse i forbindelse med den afgiftspligtige persons 
afgiftsplig tige transaktioner — reguler ing af det oprindeligt foretagne fradrag — ikke tilladt)
(2018/C 142/14)
Processprog: portugisisk
Den forelæggende ret
Tribunal Arbitral Tributár io (Centro de Arbitrage m Administrativa — CAAD)
Parter i hovedsagen
Sagsøger : Imof loresmira — Investimentos Imobiliár ios SA
Sagsøgt : Autoridade Tributár ia e Aduaneira
Konklusion
Artikel 167, 168, 184, 185 og 187 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgif tssystem skal 
fortol kes således, at de er til hinder for en national bestemmelse, som kræver, at der foretages reguler ing af den oprindeligt fradragne 
merværdiafgif t, med den begrundelse, at en ejendom, for hvilk en valgmuligheden for afgif tsbetaling er blevet udøvet, anses for ikke 
længe re at blive anvendt af den afgif tspligtige person i forbindelse med den pågældendes egne afgif tspligtige transaktioner , når denne 
ejendom har stået ubenyttet hen i mere end to år, selv om det er godtgjor t, at den afgif tspligtige person har søgt at udleje ejendommen i 
denne periode. 
(1) EUT C 86 af 20.3.2017.C 142/10 DA Den Europæiske Unions Tidende 23.4.2018
DA Den Europæiske Unions Tidende C 142/9

Domstolens dom (Første Afdeling) af 28. februar 2018 — Trinseo Deutschland Anlagengesellschaft mbH mod Bundesrepublik Deutschland (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgericht Berlin — Tyskland)

(Sag C-577/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - miljø - ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Den Europæiske Union - direktiv 2003/87/EF - anvendelsesområde - artikel 2, stk. 1 - bilag I - aktivitet underlagt ordningen for handel - produktion af polymerer - anvendelse af varme fra et tredjepartsanlæg - anmodning om gratistildeling af emissionskvoter - perioden 2013-2020))

(2018/C 142/13)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgericht Berlin

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Trinseo Deutschland Anlagengesellschaft mbH

Sagsøgt: Bundesrepublik Deutschland

Konklusion

Artikel 2, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF af 13. oktober 2003 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af Rådets direktiv 96/61/EF, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/29/EF af 23. april 2009, skal fortolkes således, at et anlæg, der producerer polymerer, bl.a. polycarbonat, som det, der er omhandlet i hovedsagen, og som indkøber den varme, der er nødvendig til denne produktion, fra et tredjepartsanlæg, ikke henhører under den ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner, der er indført ved dette direktiv, idet det ikke genererer direkte CO2-udledninger.

(1) EUT C 63 af 27.2.2017.
3)

Artikel 49 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats lovgivning, som i en situation, hvor den senere afhændelse af de modtagne værdipapirer ikke henhører under denne medlemsstats beskatningskompetence, foreskriver beskatning af den kapitalgevinst, der er henført til udskudt beskatning, i forbindelse med denne afhændelse uden at tage hensyn til det eventuelle kapitaltab, der er realiseret i denne forbindelse, hvorimod der tages hensyn til et sådant kapitaltab, når den skattepligtige indehaver af værdipapirerne har sit skattemæssige hjemsted i nævnte medlemsstat på tidspunktet for afhændelsen. Det tilkommer medlemsstaterne, under overholdelse af EU-retten, og i det foreliggende tilfælde navnlig etableringsfriheden, at fastsætte nærmere bestemmelser om modregning og beregning af dette kapitaltab.
3)

Et tillæg til en pension som følge af fuldstændig og varig uarbejdsdygtighed, som tildeles en arbejdstager i henhold til en medlemsstats lovgivning således som den i hovedsagen omhandlede, og en alderspension, som samme arbejdstager har opnået i Schweiz, skal anses for at være af samme art som omhandlet i forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, som ændret ved forordning nr. 592/2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 166/14

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 22. marts 2018 — straffesag mod Faiz Rasool (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Amtsgericht Nürtingen — Tyskland)

(Sag C-568/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - betalingstjenester - direktiv 2007/64/EF - artikel 3, litra e) og o) - artikel 4, nr. 3) - bilag - punkt 2 - anvendelsesområde - drift af multifunktionelle terminaler, der muliggør kontanthævning i hasardspillehaller - sammenhæng i de nationale myndigheders retshåndhævelsespraksis - konfiskation af beløb, der er opnået ved ulovlig aktivitet - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 17))

(2018/C 166/17)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Amtsgericht Nürtingen

Part i hovedsagen

Faiz Rasool

procesdeltager: Rasool Entertainment GmbH

Konklusion

Artikel 4, nr. 3), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/64/EF af 13. november 2007 om betalingstjenester i det indre marked og om ændring af direktiv 97/7/EF, 2002/65/EF, 2005/60/EF og 2006/48/EF og om ophævelse af direktiv 97/5/EF, sammenholdt med punkt 2 i bilaget hertil, skal fortolkes således, at en kontanthævningstjeneste, som en spillehalsoperatør tilbyder sine kunder via multifunktionelle terminaler, der er opstillet i nævnte haller, ikke udgør en »betalingstjeneste« i dette direktivs forstand, når operatøren ikke foretager nogen transaktion på nævnte kunders betalingskonti, og de aktiviteter, som operatøren i denne forbindelse udøver, begrænser sig til at stille disse terminaler til rådighed og fylde dem op med kontanter.

(1) EUT C 22 af 23.1.2017.
1)

Artikel 50 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, der tillader fortsættelsen af en procedure med henblik på pålæggelse af administrative bøder af strafferetlig karakter over for en person som følge af ulovlig adfærd i form af kursmanipulation, for hvilken den samme person allerede er blevet domfældt ved en endelig straffedom, for så vidt som denne straffedom — henset til den skade, som samfundet er forvoldt ved den begåede overtrædelse — er egnet til at straffe denne overtrædelse på en effektiv, rimelig og præventiv måde.
2)

Artikel 10 i direktiv 2001/83, som ændret ved direktiv 2012/26, sammenholdt med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at en ret, som — i en medlemsstat, der er berørt af en decentraliseret markedsføringstilladelsesprocedure — skal behandle en sag anlagt af indehaveren af markedsføringstilladelsen for referencelægemidlet til prøvelse af afgørelsen om markedsføringstilladelse for et generisk lægemiddel i denne medlemsstat, der er truffet af den kompetente myndighed heri, har kompetence til at kontrollere fastlæggelsen af det tidspunkt, hvor referencelægemidlets databeskyttelsesperiode begynder at løbe. Derimod har denne ret ikke kompetence til at prøve, om den oprindelige markedsføringstilladelse for referencelægemidlet, der blev udstedt i en anden medlemsstat, blev meddelt i overensstemmelse med dette direktiv.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 166/10

Domstolens dom (Første Afdeling) af 14. marts 2018 — Georg Stollwitzer mod ÖBB Personenverkehr AG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberlandesgericht Innsbruck — Østrig)

(Sag C-482/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - artikel 45 TEUF - princip om forbud mod forskelsbehandling på grund af alder - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 21, stk. 1 - direktiv 2000/78/EF - artikel 2, 6 og 16 - skæringsdato med henblik på oprykning - diskriminerende lovgivning i en medlemsstat, hvorefter medregning af beskæftigelsesperioder tilbagelagt inden det fyldte 18. år med henblik på lønfastsættelse er udelukket - ophævelse af de bestemmelser, der er i strid med princippet om ligebehandling))

(2018/C 166/12)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberlandesgericht Innsbruck

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Georg Stollwitzer

Sagsøgt: ÖBB Personenverkehr AG

Konklusion

Artikel 45 TEUF samt artikel 2, 6 og 16 i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der med henblik på at bringe en forskelsbehandling på grundlag af alder, der er opstået ved anvendelsen af en national lovgivning, som med henblik på indplaceringen af en virksomheds arbejdstagere i løntabellen kun tager hensyn til de tjenesteperioder, der er tilbagelagt efter det fyldte 18. år, til ophør med tilbagevirkende kraft og for samtlige disse arbejdstagere ophæver denne aldersgrænse, men udelukkende tillader en hensyntagen til den erfaring, der er erhvervet hos virksomheder, der opererer inden for samme erhvervssektor.

(1) EUT C 428 af 21.11.2016.
1)

Artikel 11, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/92/EU af 13. december 2011 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet skal fortolkes således, at kravet om, at visse retslige procedurer ikke må være uoverkommeligt dyre, finder anvendelse på en procedure ved en ret i en medlemsstat, såsom den i hovedsagen omhandlede procedure, hvorunder det skal afgøres, om der skal gives bevilling til anlæggelse af et søgsmål under en tilladelsesprocedure, og dette så meget desto mere når denne medlemsstat ikke har afgjort, på hvilket stadium domstolsprøvelse kan iværksættes.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 166/15

Domstolens dom (Store Afdeling) af 20. marts 2018 — Enzo Di Puma mod Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) (C-596/16) og Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) mod Antonio Zecca (C-597/16) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Corte suprema di cassazione — Italien)

(Forenede sager C-596/16 og C-597/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2003/6/EF - insiderhandel - sanktioner - national lovgivning, der fastsætter en administrativ sanktion og en strafferetlig sanktion for samme forhold - en endelig straffedoms retskraft i forhold til den administrative procedure - endelig staffedom om frifindelse for insiderhandel - sanktionernes effektivitet - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 50 - princippet ne bis in idem - den administrative sanktions strafferetlige karakter - spørgsmålet, om der er tale om samme lovovertrædelse - artikel 52, stk. 1 - begrænsninger af princippet ne bis in idem - betingelser))

(2018/C 166/19)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Corte suprema di cassazione

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Enzo Di Puma (C-596/16) og Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) (C-597/16)

Sagsøgte: Commissione Nazionale per le Società e la Borsa (Consob) (C-596/16) og Antonio Zecca (C-597/16)

Konklusion

Artikel 14, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/6/EF af 28. januar 2003 om insiderhandel og kursmanipulation (markedsmisbrug), sammenholdt med artikel 50 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter en procedure med henblik på pålæggelse af administrative bøder af strafferetlig karakter ikke kan fortsættes efter afsigelsen af en endelig straffedom om frifindelse, hvorved det er blevet fastslået, at de faktiske omstændigheder, der kan udgøre en overtrædelse af lovgivningen om insiderhandel, på grundlag af hvilke denne procedure ligeledes er blevet indledt, ikke er godtgjort.

(1) EUT C 63 af 27.2.2017.
1)

Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 2, og artikel 8 i Rådets direktiv 92/50/EØF af 18. juni 1992 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler, sammenholdt med dette direktivs artikel 11-37, samt artikel 14 og 20 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv nr. 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter, sammenholdt med dette direktivs artikel 23-55, ved, uden at have foretaget et EU-udbud, direkte at have tildelt Österreichische Staatsdruckerei GmbH en række tjenesteydelseskontrakter om fremstilling af pas med chip, nødpas, opholdstilladelser, identitetskort, kørekort i kreditkortformat og registreringsattester i kreditkortformat, samt ved at have opretholdt nationale bestemmelser, der forpligter de ordregivende myndigheder til at tildele disse tjenesteydelseskontrakter direkte til dette selskab uden at have foretaget et EU-udbud.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 166/11

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 21. marts 2018 — Volkswagen AG mod Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Najvyšší súd Slovenskej republiky — Slovakiet)

(Sag C-533/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - det fælles merværdiafgiftssystem (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 167-171 - ret til momsfradrag - ret til tilbagebetaling af moms for afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i tilbagebetalingsmedlemsstaten - artikel 178, litra a) - detaljerede regler for udøvelsen af retten til momsfradrag - direktiv 2008/9/EF - detaljerede regler for tilbagebetaling af moms - præklusionsfrist - princippet om afgiftsneutralitet - moms betalt og faktureret flere år efter de omhandlede varers levering - nægtelse af ret til tilbagebetaling som følge af udløbet af præklusionsfristen, som begyndte at løbe fra tidspunktet for varernes levering))

(2018/C 166/13)

Processprog: slovakisk

Den forelæggende ret

Najvyšší súd Slovenskej republiky

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Volkswagen AG

Sagsøgt: Finančné riaditeľstvo Slovenskej republiky

Konklusion

EU-retten skal fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter der, under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede, hvor merværdiafgiften (moms) blev faktureret den afgiftspligtige person og betalt af denne person flere år efter de omhandlede varers levering, nægtes ret til tilbagebetaling af moms med den begrundelse, at den i denne lovgivning fastsatte præklusionsfrist for udøvelse af denne ret begyndte at løbe fra leveringstidspunktet og udløb inden indgivelsen af tilbagebetalingsanmodningen.

(1) EUT C 22 af 23.1.2017.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 166/12

Domstolens dom (Første Afdeling) af 21. marts 2018 — J. Klein Schiphorst mod Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Centrale Raad van Beroep — Nederlandene)

(Sag C-551/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - social sikring - aftale mellem Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund - koordinering af de sociale sikringsordninger - forordning (EF) nr. 883/2004 - artikel 7, 63 og 64 - arbejdsløshedsydelser - arbejdsløs, som rejser til en anden medlemsstat - bevarelse af retten til ydelserne - varighed))

(2018/C 166/15)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Centrale Raad van Beroep

Parter i hovedsagen

Sagsøger: J. Klein Schiphorst

Sagsøgt: Raad van bestuur van het Uitvoeringsinstituut werknemersverzekeringen

Konklusion

Artikel 64, stk. 1, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for en national foranstaltning som den i hovedsagen omhandlede, der pålægger den kompetente institution principielt at afslå enhver ansøgning om forlængelse af perioden for eksport af arbejdsløshedsydelser ud over tre måneder, medmindre den omhandlede institution vurderer, at afslaget på denne ansøgning ville medføre et urimeligt resultat.

(1) EUT C 30 af 30.1.2017.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 166/7

Domstolens dom (Første Afdeling) af 15. marts 2018 — Christian Picart mod Ministre des Finances et des Comptes publics (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d’État — Frankrig)

(Sag C-355/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - aftale mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Det Schweiziske Forbund på den anden side om fri bevægelighed for personer - direkte beskatning - flytning af bopæl fra en medlemsstat til Schweiz - beskatning af latente kapitalgevinster af betydelige kapitalandele i selskaber med hjemsted i oprindelsesmedlemsstaten i anledning af en sådan flytning - aftalens anvendelsesområde))

(2018/C 166/08)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Christian Picart

Sagsøgt: Ministre des Finances et des Comptes publics

Konklusion

Eftersom en situation som den i hovedsagen omhandlede ikke er omfattet af det personelle anvendelsesområde for begrebet »selvstændige« som omhandlet i aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Det Schweiziske Forbund på den anden side om fri bevægelighed for personer, undertegnet i Luxembourg den 21. juni 1999, skal bestemmelserne i denne aftale fortolkes således, at de ikke er til hinder for en lovgivning i en stat, der er part i denne aftale, som den i hovedsagen omhandlede, der foreskriver, at der, når en fysisk person flytter sin bopæl fra denne stat til en anden stat, som er part i den nævnte aftale, samtidig med, at den pågældende opretholder sin økonomiske aktivitet i den første af de to stater, uden at han hver dag eller mindst én gang om ugen foretager en rejse fra stedet for sin økonomiske aktivitet til sin bopæl, skal ske en umiddelbar beskatning af latente kapitalgevinster af de betydelige kapitalandele, som denne person ejer i selskaber, der er stiftet i henhold til førstnævnte stats ret, i anledning af denne flytning af bopæl, og som kun giver mulighed for udskudt opkrævning af den skyldige skat på betingelse af, at der stilles tilstrækkelig garanti for at sikre opkrævningen af den nævnte skat, mens en person, som også er indehaver af sådanne andele, men som fortsat har bopæl på den første af disse staters område, først beskattes på tidspunktet for afhændelsen af disse andele.

(1) EUT C 335 af 12.9.2016.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 161/5

Domstolens dom (Store Afdeling) af 6. marts 2018 — »SEGRO« Kft. mod Vas Megyei Kormányhivatal Sárvári Járási Földhivatala (C-52/16) og Günther Horváth mod Vas Megyei Kormányhivatal (C-113/16) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Ungarn)

(Forenede sager C-52/16 og C-113/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - artikel 63 TEUF - frie kapitalbevægelser - brugsrettigheder over landbrugsarealer - national lovgivning, der for fremtiden alene forbeholder nærtstående familiemedlemmer til ejeren af arealerne muligheden for at erhverve sådanne rettigheder, og som uden kompensation herfor lader rettigheder, der tidligere er erhvervet af juridiske personer eller fysiske personer, der ikke kan godtgøre et nært slægtskabsforhold med denne ejer, bortfalde))

(2018/C 161/04)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

Parter i hovedsagen

Sagsøgere:»SEGRO« Kft. (C-52/16) og Günther Horváth (C-113/16)

Sagsøgte: Vas Megyei Kormányhivatal Sárvári Járási Földhivatala (C-52/16) og Vas Megyei Kormányhivatal (C-113/16)

Konklusion

Artikel 63 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagerne omhandlede, hvorefter tidligere stiftede brugsrettigheder over landbrugsjord, hvis indehavere ikke har et nært slægtskabsforhold til ejeren af disse arealer, bortfalder uden videre og slettes som følge heraf af ejendomsregistret.

(1) EUT C 136 af 18.4.2016

EUT C 211 af 13.6.2016
DA Den Europæiske Unions Tidende C 161/10

Domstolens dom (Store Afdeling) af 6. marts 2018 — Europa-Kommissionen mod FIH Holding A/S og FIH Erhvervsbank A/S

(Sag C-579/16 P) (1)

((Appel - statsstøtte - begrebet »støtte« - begrebet »økonomisk fordel« - princippet om den private aktør i en markedsøkonomi - betingelserne for anvendelighed og anvendelse - finanskrise - successive indgreb for at rede en bank - hensyntagen eller ej ved bedømmelsen af det andet indgreb til de risici, der følger af tilsagn afgivet af medlemsstaten i forbindelse med det første indgreb))

(2018/C 161/11)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Europa-Kommissionen (ved A. Bouchagiar, L. Flynn og K. Blanck-Putz, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: FIH Holding A/S og FIH Erhvervsbank A/S (ved advokat O. Koktvedgaard)

Konklusion

1) Den Europæiske Unions Rets dom af 15. september 2016, FIH Holding og FIH Erhvervsbank mod Kommissionen (T-386/14, EU:T:2016:474), ophæves.

2) Det første søgsmålsanbringende, der er fremsat for Retten, forkastes.

3) Sagen hjemvises til Retten med henblik på, at den træffer afgørelse vedrørende det andet anbringende.

4) Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes.

(1) EUT C 14 af 16.1.2017.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 161/11

Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 7. marts 2018 — DW mod Valsts sociālās apdrošināšanas aģentūra (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Augstākā tiesa — Letland)

(Sag C-651/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - social sikring - moderskabsydelse - beregning af beløbet på grundlag af den sikredes indkomst i en referenceperiode på 12 måneder - person, der i denne periode har arbejdet ved en EU-institution - national lovgivning, hvorefter det omhandlede beløb fastsættes til 70 % af det gennemsnitlige bidragsgrundlag - begrænsning af arbejdskraftens frie bevægelighed - princippet om loyalt samarbejde))

(2018/C 161/12)

Processprog: lettisk

Den forelæggende ret

Augstākā tiesa

Parter i hovedsagen

Sagsøger: DW

Sagsøgt: Valsts sociālās apdrošināšanas aģentūra

Konklusion

Artikel 45 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat som den i hovedsagen omhandlede, som med henblik på fastlæggelse af det gennemsnitlige bidragsgrundlag til beregning af moderskabsydelsen sidestiller de måneder i referenceperioden, hvorunder den pågældende person har arbejdet for en EU-institution og ikke har været bidragsbetaler til denne medlemsstats sociale sikringsordning, med en periode uden ansættelse og i forhold til disse måneder anvender det i denne medlemsstat fastsatte gennemsnitlige bidragsgrundlag, hvilket har den konsekvens, at moderskabsydelsen til den pågældende person nedsættes væsentligt i forhold til den ydelse, som sidstnævnte ville have haft ret til, hvis hun havde haft erhvervsmæssig beskæftigelse alene i denne medlemsstat.

(1) EUT C 86 af 20.3.2017.