DOMSTOLENS DOM (FEMTE AFDELING) AF 22. OKTOBER 1991. - DETLEF NOELLE, DER DRIVER VIRKSOMHED UNDER FIRMANAVNET "EUGEN NOELLE" MOD HAUPTZOLLAMT BREMEN-FREIHAFEN. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: FINANZGERICHT BREMEN - TYSKLAND. - DUMPING - BOERSTER OG PENSLER TIL MALING - REFERENCELAND. - SAG C-16/90.



Samling af Afgørelser 1991 side I-05163



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Faelles handelspolitik - beskyttelse mod dumping - dumpingmargen - fastsaettelse af normalvaerdien - indfoersel fra lande uden markedsoekonomi - valg af referenceland - institutionernes skoen - domstolskontrol - graenser

[Raadets forordning nr. 2423/88, art. 2, stk. 5, litra a)]

2. Faelles handelspolitik - beskyttelse mod dumping - dumpingmargen - fastsaettelse af normalvaerdien - indfoersel fra lande uden markedsoekonomi - henvisning til prisen i et tredjeland med markedsoekonomi - fastsaettelse paa en hensigtsmaessig og ikke-urimelig maade - kriterier til valg af referenceland

[Raadets forordning nr. 2423/88, art. 2, stk. 5, litra a), og forordning nr. 725/89]

Sammendrag

1. Valget af referenceland i medfoer af artikel 2, stk. 5, litra a), i grundforordning nr. 2423/88 om antidumping, som skal tjene til at fastsaette normalvaerdien for varer fra lande uden markedsoekonomi, er omfattet af institutionernes skoen til at bedoemme komplicerede oekonomiske omstaendigheder. Dette skoen er dog ikke unddraget domstolskontrol.

I forbindelse med et saadant skoen bestaar kontrollen i, at Domstolen undersoeger, om formforskrifterne er overholdt, om de faktiske omstaendigheder, som er lagt til grund, er materielt rigtige, samt om der foreligger en aabenbar fejl i vurderingen af de faktiske omstaendigheder, eller om der er begaaet magtfordrejning. Ved valget af referenceland indebaerer dette en bedoemmelse af, om institutionerne har undladt at tage hensyn til omstaendigheder, som er vaesentlige for at fastslaa, om det valgte land er egnet, og om oplysningerne i sagen er bedoemt med den omhu, som kraeves for, at normalvaerdien kan anses for fastsat paa en hensigtsmaessig og ikke-urimelig maade.

2. Det kan ikke fastslaas, at normalvaerdien for varer fra et land uden markedsoekonomi - under henvisning til prisen i et tredjeland med markedsoekonomi - er fastsat paa en "hensigtsmaessig og ikke-urimelig maade", jf. artikel 2, stk. 5, litra a), i grundforordning nr. 2423/88 om antidumping, naar Kommissionen havde kendskab til en raekke omstaendigheder med hensyn til produktionsmaengden, fremstillingsmetoderne, adgangen til raavarerne og priserne paa hjemmemarkedet, som kunne rejse tvivl om, hvorvidt det tredjeland, som var valgt som referenceland, var egnet, og naar institutionerne ikke har gjort en tilstraekkelig serioes indsats for at undersoege om det land, som en af de af dumpingproceduren omfattede parter havde foreslaaet, kunne anses for et egnet referenceland. Foelgelig maa forordning nr. 725/89 - om indfoerelse af en endelig antidumpingtold paa importen af pensler og boerster med oprindelse i Den Kinesiske Folkerepublik og om endelig opkraevning af den midlertidige antidumpingtold - anses for ugyldig.

Dommens præmisser

1 Ved kendelse af 12. december 1989, indgaaet til Domstolen den 22. januar 1990, har Finanzgericht Bremen (Anden Afdeling) i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 177 forelagt Domstolen et praejudicielt spoergsmaal vedroerende gyldigheden af Raadets forordning (EOEF) nr. 725/89 af 20. marts 1989 om indfoerelse af en endelig antidumpingtold paa importen af pensler og boerster til maling, kalkning, lakering o.lign. med oprindelse i Den Kinesiske Folkerepublik og om endelig opkraevning af den midlertidige antidumpingtold, der er paalagt denne import (EFT L 79, s. 24).

2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en sag mellem Detlef Noelle, der driver virksomhed under firmanavnet "Eugen Noelle" (herefter benaevnt "Noelle"), og Hauptzollamt Bremen-Freihafen (herefter benaevnt "Hauptzollamt") vedroerende endelig antidumpingtold, som Hauptzollamt havde opkraevet ved indfoersler af pensler med oprindelse i Kina.

3 Den 21. november 1988, den 8. februar og 14. februar 1989 lod Noelle hos Hauptzollamt tre partier rense- og malerpensler henhoerende under pos. 9603 40 10 i Den Kombinerede Nomenklatur, med oprindelse i Kina, ekspedere til fri omsaetning. Hauptzollamt opkraevede foerst under henvisning til artikel 1 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3052/88 af 29. september 1988 om indfoerelse af en midlertidig antidumpingtold paa importen af visse malerpensler, hvidtekoste, lakpensler o.lign. med oprindelse i Den Kinesiske Folkerepublik (EFT L 272, s. 16), en midlertidig antidumpingtold, for hvilken Noelle har stillet en sikkerhed i overensstemmelse med forordningens artikel 1, stk. 4, i form af en bankgaranti, hvorefter banken haeftede som selvskyldner for henholdsvis 31 000 DM, 17 000 DM og 4 400 DM, i alt 52 400 DM for de tre partier.

4 Ved tre afgoerelser af 14. april 1989 anmodede Hauptzollamt Noelle om at betale endelig antidumpingtold for de tre indfoersler, henholdsvis 29 937,04 DM, 16 972,57 DM og 4 307,79 DM, i alt 51 217,40 DM. I henhold til artikel 1 i forordning nr. 725/89 (herefter benaevnt "den anfaegtede forordning") svarede antidumpingtolden til 69% af nettostykprisen, frit Faellesskabets graense, ufortoldet.

5 Den 3. maj 1989 klagede Noelle til Hauptzollamt og gjorde gaeldende, at afgoerelserne af 14. april var retsstridige, idet den anfaegtede forordning, som afgoerelserne var truffet i medfoer af, i flere henseender stred mod ranghoejere faellesskabsret. Efter at klagen var blevet afvist, anlagde Noelle sag ved Finanzgericht Bremen med paastand om ophaevelse af de tre afgoerelser.

6 Under denne sag har den nationale ret forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:

"Er Raadets forordning (EOEF) nr. 725/89 af 20. marts 1989 ugyldig?"

7 Vedroerende hovedsagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt de skriftlige indlaeg, der er indgivet til Domstolen, henvises i oevrigt til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.

8 Den nationale ret baserer sin tvivl med hensyn til den anfaegtede forordnings gyldighed paa de grunde, som sagsoegeren i hovedsagen har fremfoert, dvs. en overtraedelse af artikel 2, stk. 5, litra a), i Raadets forordning (EOEF) nr. 2423/88 af 11. juli 1988 om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab (EFT L 209, s. 1, herefter benaevnt "grundforordningen").

9 Bestemmelsen lyder:

"I tilfaelde af indfoersel fra lande uden markedsoekonomi ... fastsaettes den normale vaerdi paa en hensigtsmaessig og ikke-urimelig maade efter et af foelgende kriterier:

a) den pris, til hvilken samme vare fra et tredjeland med markedsoekonomi faktisk saelges:

i) til forbrug paa dette lands hjemmemarked

eller

ii) til andre lande, herunder Faellesskabet ..."

10 Det bemaerkes indledningsvis, at formaalet med grundforordningens artikel 2, stk. 5, er at undgaa, at der tages hensyn til priser og omkostninger i lande uden markedsoekonomi, dvs. hvor priser og omkostninger saedvanligvis ikke fremstaar som et resultat af markedskraefternes spil (dom af 11.7.1990, forenede sager C-305/86 og C-160/87, Neotype Techmashexport mod Kommissionen og Raadet, Sml. I, s. 2945).

11 Samtidig bemaerkes, at valget af referenceland er omfattet af institutionernes skoen til at bedoemme komplicerede oekonomiske omstaendigheder.

12 Dette skoen er dog ikke unddraget domstolskontrol. Det foelger nemlig af fast praksis, at Domstolen ved denne kontrol undersoeger, om formforskrifterne er overholdt, om de faktiske omstaendigheder, som er lagt til grund, er materielt rigtige samt, om der foreligger en aabenbar fejl i vurderingen af de faktiske omstaendigheder, eller om der er begaaet magtfordrejning (domme af 7.5.1987, sag 240/84, Toyo mod Raadet, Sml. s. 1809, og sag 258/84, Nippon Seiko mod Raadet, Sml. s. 1923).

13 Hvad navnlig angaar valget af referenceland, skal det undersoeges, om institutionerne har undladt at tage hensyn til omstaendigheder, som er vaesentlige for at fastslaa, om det valgte land er egnet, og om oplysningerne i sagen er blevet bedoemt med den omhu, som kraeves, for at normalvaerdien kan anses for fastsat paa en hensigtsmaessig og ikke-urimelig maade.

14 Noelle har gjort gaeldende, at normalvaerdien ikke er fastsat paa en saadan maade, da Sri Lanka, som er valgt som referenceland, ikke opfylder de betingelser, Kommissionen ifoelge sin saedvanlige praksis hidtil har stillet. Det vil naermere sige, at samme vare fremstilles i det paagaeldende land, at der er en sammenlignelig produktionsmaengde og sammenlignelige produktionsmetoder, at adgangen til raavarer kan sammenlignes med det paagaeldende eksportland, og at prisdannelsen sker paa grundlag af markedsoekonomiske betingelser.

15 Herom har Noelle for det foerste gjort gaeldende, at Kina fremstiller runde og flade pensler samt radiatorpensler, mens der paa Sri Lanka kun fremstilles flade pensler, bortset fra andre pensler, der ikke er paalagt antidumpingtold.

16 Kommissionen finder dog, at de srilankanske pensler kan sammenlignes med de kinesiske, fordi de foerst og fremmest fremstilles af dyrehaar og har traeskafter af tilsvarende tykkelse samt en penselring og en haarmaengde og haarvaegt, som svarer til de kinesiske pensler. Ifoelge Kommissionen er det derfor uden betydning, at der kun fremstilles flade pensler paa Sri Lanka.

17 Hvorvidt de omhandlede varer kan sammenlignes eller ej, fremgaar ikke klart, hverken af den af den nationale ret fremsendte sag, eller af de under den mundtlige forhandling fremlagte dokumenter og fremsatte forklaringer. Det er derfor ikke godtgjort, at institutionerne har begaaet et aabenbart fejlskoen i denne forbindelse.

18 Noelle har for det andet gjort gaeldende, at produktionsmaengderne ikke kan sammenlignes, fordi der kun findes to store producenter paa Sri Lanka, hvoraf den ene saa godt som ikke fremstiller de omhandlede varer, mens der i Kina er mindst 150 smaa og mellemstore virksomheder, og den kinesiske produktionsmaengde er derfor mindst 200 gange stoerre end Sri Lankas.

19 Efter Kommissionens opfattelse er det uden betydning, at Kinas produktionsmaengde er stoerre end Sri Lankas, da det afgoerende kriterium for beregningen af normalvaerdien er de enkelte virksomheders produktionsomkostninger. I de to lande er der imidlertid tale om smaa eller mellemstore virksomheder, som har en haandvaerksmaessig fremstillingsform, som er karakteriseret ved, at der anvendes en hoej grad af menneskelig arbejdskraft til lave loenninger.

20 Det bemaerkes, at ifoelge den i praemis 10 naevnte dom af 11. juli 1990, Neotype Techmashexport mod Kommissionen og Raadet, er det indenlandske markeds omfang principielt ikke et forhold, der skal tages i betragtning ved valget af referenceland efter artikel 2, stk. 5, i grundforordningen, naar der i undersoegelsesperioden har fundet en omsaetning sted, der er tilstraekkelig til, at priserne paa markedet maa anses for repraesentative med hensyn til den omhandlede eksport. I den forbindelse bemaerkes, at Domstolen i dom af 5. oktober 1988 (sag 250/85, Brother, Sml. s. 5683, praemis 12 og 13) afviste anfaegtelsen af, at institutionernes praksis bestod i at fastsaette hjemmemarkedets repraesentativitetstaerskel til 5% af de omhandlede udfoersler med henblik paa beregningen af normalvaerdien.

21 Under retsmoedet er Noelle og Kommissionen enedes om, at eksportmaengden af kinesiske boerster og pensler til Faellesskabet var omkring 60 mio. stk., mens Sri Lankas samlede produktion laa paa 750 000 stk. aarligt, hvilket andrager 1,25% af den omhandlede eksportmaengde.

22 Det bemaerkes, at den omstaendighed, at referencelandets produktionsmaengde ligger under taersklen paa 5%, ikke noedvendigvis indebaerer, at valget af dette land ikke kan anses for passende og rimeligt, men en vaerdi paa 1,25% er dog et indicium for, at det paagaeldende markeds repraesentativitet er begraenset.

23 Det maa ligeledes konstateres, at Kommissionen og Raadet under den skriftlige forhandling og under retsmoedet ikke er fremkommet med nogen oplysninger eller praeciseringer, som kan godtgoere, at produktionsmetoderne paa Sri Lanka som haevdet bestod af en haandvaerksmaessig produktion kendetegnet ved anvendelsen af en hoej grad af menneskelig arbejdskraft og af et lavt loenniveau, hvorfor de kunne sammenlignes med produktionsmetoderne i Kina.

24 Noelle har for det tredje gjort gaeldende, at den srilankanske industri skal indfoere saavel svineboersterne som traeet til skafterne og penselringene, mens Kina faktisk repraesenterer 85% af verdensmarkedet for svineboerster.

25 Kommissionen har gjort gaeldende, at den paastaaede fordel med hensyn til adgangen til raavarerne ikke kan fastslaas paa en tilfredsstillende maade i et land uden markedsoekonomi, og under alle omstaendigheder kan en saadan fordel udlignes af andre konkurrencemaessige fordele i et land med markedsoekonomi. Med hensyn til de raavarer, som er indfoert til penselfremstillingen, er der ifoelge Kommissionen desuden foretaget justeringer (jf. den 20. betragtning til den anfaegtede forordning), og Kommissionen har reduceret den allerede justerede pris med 25% for at tage hoejde for kvalitetsforskelle.

26 Kommissionens argument kan ikke tages til foelge. For det foerste fremgaar det af Faellesskabets institutioners faste praksis, at sammenligneligheden af adgangen til raavarer skal tages i betragtning ved valget af referenceland (jf. f.eks. Raadets forordning (EOEF) nr. 407/80 af 18.2.1980 om indfoerelse af en endelig antidumpingtold for en bestemt type natriumkarbonat med oprindelse i Sovjetunionen, EFT L 48, s. 1). For det andet kan der ikke ses bort fra fordelene ved adgangen til raavarer, blot fordi eksportlandet ikke har markedsoekonomi. Da grundforordningens artikel 2, stk. 5, netop skal finde anvendelse i tilfaelde af indfoersel fra lande uden markedsoekonomi, ville dette argument fjerne enhver mulighed for at sammenligne produktionsomkostningerne i lande med forskellige markedsvilkaar.

27 Noelle har endelig gjort gaeldende, at priserne paa Sri Lanka ikke beror paa markedsoekonomiske forhold, da der ikke findes nogen naturlig konkurrence. Noelle har i den forbindelse anfoert, at de to producenter deler omkring 90% af hjemmemarkedet, og den af de to producenter, som fremstiller varer, som kan sammenlignes med de fra Kina indfoerte, er et datterselskab af en faellesskabsproducent, som har spillet en afgoerende rolle i den antidumpingprocedure, de europaeiske producenter har foranlediget.

28 Efter Kommissionens opfattelse betyder disse forhold ikke, at der foreligger en prisaftale eller at der mangler tilstraekkelig konkurrence.

29 Det bemaerkes, at den blotte omstaendighed, at der kun er to producenter i referencelandet, ikke i sig selv udelukker, at priserne er resultatet af en reel konkurrence. Under den skriftlige og den mundtlige forhandling har Noelle imidlertid foretaget en raekke prissammenligninger, som Kommissionen ikke har bestridt, hvoraf det fremgaar, at producenternes priser paa Sri Lanka er hoejere end to repraesentative faellesskabsproducenters. Desuden har Noelle fremlagt to dokumenter fra de omhandlede srilankanske virksomheder, hvoraf det fremgaar, at disse kun kan levere til Faellesskabet i begraenset omfang, da penselfremstillingen er tilpasset hjemmemarkedets behov, og, i forhold til de priser, som moderselskabet i Europa kan tilbyde, er deres priser uinteressante.

30 Det fremgaar af det foregaaende, at Noelle har fremdraget en tilstraekkelig raekke omstaendigheder, som Kommissionen og Raadet allerede kendte under antidumpingproceduren, til at rejse tvivl om, hvorvidt valget af Sri Lanka som referenceland var hensigtsmaessigt og ikke-urimeligt.

31 Institutionerne var imidlertid kommet til det resultat, at Sri Lanka var et hensigtsmaessigt og ikke et urimeligt valg, hvorfor de ikke, som sagsoegeren havde foreslaaet, tog Taiwan i betragtning.

32 Herom bemaerkes, at selv om institutionerne ikke skal tage alle de referencelande i betragtning, som foreslaas af parterne i en antidumpingprocedure, burde den tvivl, som i det foreliggende tilfaelde var rejst med hensyn til valget af Sri Lanka, have faaet Kommissionen til at undersoege sagsoegerens forslag naermere.

33 Det fremgaar af betragtningerne til den anfaegtede forordning, at Taiwan blev taget i betragtning som et eventuelt referenceland, men at institutionerne udelukkede denne mulighed med den begrundelse, at produkternes fysiske egenskaber og produktionsomkostningerne var forskellige, og at de taiwanske producenter, som Kommissionen havde henvendt sig til, havde afslaaet at samarbejde (16. og 17. betragtning til den anfaegtede forordning).

34 Disse konstateringer er ikke stoettet af nogen form for praecisering eller henvisning til nogen som helst faktisk omstaendighed. Hvad naermere angaar de taiwanske producenters paastaaede afslag paa at samarbejde, maa det fastslaas, at den skrivelse til Taiwans to stoerste producenter, som Kommissionen har fremlagt under retsmoedet, ikke kan anses for en tilstraekkelig indsats for at indhente disse oplysninger i betragtning af ordlyden og den yderst korte frist til at svare, som faktisk gjorde det umuligt for de paagaeldende producenter at samarbejde.

35 I betragtning af de naevnte omstaendigheder fremgaar det dels, at de forskellige forhold, som institutionerne havde kendskab til, under alle omstaendigheder kunne rejse tvivl om, hvorvidt Sri Lanka var hensigtsmaessigt som referenceland, dels at institutionerne ikke gjorde en tilstraekkelig serioes indsats for at undersoege, om Taiwan kunne anses for et passende referenceland.

36 Herefter maa det laegges til grund, at normalvaerdien ikke er fastsat paa en "hensigtsmaessig og ikke-urimelig maade" efter grundforordningens artikel 2, stk. 5, litra a).

37 Da indfoerelsen af antidumpingtolden dermed strider mod denne bestemmelse, boer den anfaegtede forordning anses for ugyldig, uden at det er fornoedent at undersoege de oevrige ugyldighedsgrunde, som den nationale ret har fremfoert.

38 Det forelagte spoergsmaal boer derfor besvares med, at forordning nr. 725/89 er ugyldig.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

39 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen og af Raadet for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, som verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN (Femte Afdeling)

vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Finanzgericht Bremen (Anden Afdeling) ved kendelse af 12. december 1989, for ret:

Raadets forordning (EOEF) nr. 725/89 af 20. marts 1989 om indfoerelse af en endelig antidumpingtold paa importen af pensler og boerster til maling, kalkning, lakering o.lign. med oprindelse i Den Kinesiske Folkerepublik og om endelig opkraevning af den midlertidige antidumpingtold, der er paalagt denne import, er ugyldig.