ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 128/13

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 3. april 2008 — Banque Fédérative du Crédit Mutuel mod Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Industrie (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d'État, Frankrig)

(Sag C-27/07) (1)

(Selskabsskat - direktiv 90/435/EØF - moderselskabs skattepligtige overskud - ikke fradrag for omkostninger og udgifter i forbindelse med kapitalandelen i datterselskabet - fastsættelse af nævnte omkostninger til et fast beløb - grænse på 5 % af udbytte, der udloddes af datterselskabet - medregning af skattegodtgørelser)

(2008/C 128/20)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d'État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Banque Fédérative du Crédit Mutuel

Sagsøgt: Ministre de l'Économie, des Finances et de l'Industrie

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Conseil d'État — fortolkning af artikel 4, 5 og 7, i direktiv 90/435 i Rådets direktiv 90/435/EØF af 23. juli 1990 om en fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater (EFT L 225, s. 6) — medregning i et moderselskabs skattepligtige overskud af en fast forholdsmæssig andel af omkostninger og udgifter på 5 % af fortjenesten fra dets kapitalandel i et datterselskab, herunder skattegodtgørelse — spørgsmålet, om denne medregning er forenelig med den grænse, der er fastsat i direktivets artikel 4 — nødvendighed af, at skattegodtgørelsen modregnes fuldt ud i den skat, som moderselskabet skal betale

Konklusion

Begrebet »det udbytte, som datterselskabet udlodder«, som omhandlet i artikel 4, stk. 2, sidste sætning, i Rådets direktiv 90/435/EØF af 23. juli 1990 om en fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning, som i det nævnte udbytte medregner skattegodtgørelser, der er blevet tildelt med henblik på at kompensere for en kildeskat opkrævet hos moderselskabet af den medlemsstat, hvor datterselskabet har hjemsted.

(1) EUT C 82 af 14.4.2007.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 128/13

Domstolens dom (Første Afdeling) af 10. april 2008 — adidas AG og adidas Benelux BV mod Marca Mode CV, C&A Nederland, H&M Hennes & Mauritz Netherlands BV og Vendex KBB Nederland BV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden — Nederlandene)

(Sag C-102/07) (1)

(EF-varemærker - artikel 5, stk. 1, litra b), artikel 5, stk. 2, og artikel 6, stk. 1, litra b), i direktiv 89/104/EØF - friholdelsesbehov - figurmærker med tre striber - motiv med to striber, som konkurrenter bruger som dekoration - klagepunkt vedrørende det forhold, at varemærket skades og udvandes)

(2008/C 128/21)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: adidas AG og adidas Benelux BV

Sagsøgte: Marca Mode CV, C&A Nederland, H&M Hennes & Mauritz Netherlands BV og Vendex KBB Nederland BV

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene) — fortolkning af artikel 3, stk. 1, litra b) og c), i Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (EFT 1989 L 40, s. 1) — udelukkelse fra registrering eller ugyldighed — manglende fornødent særpræg — erhvervelse ved brug — den almene interesse i, at rådigheden over tegn, som af den relevante del af offentligheden anses for tegn, der skal udsmykke varen, men ikke give den særpræg, ikke utilbørligt begrænses

Konklusion

Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker skal fortolkes således, at der ikke ved vurderingen af omfanget af en varemærkeindehavers eneret kan tages hensyn til friholdelsesbehovet, undtagen i det omfang begrænsningen af varemærkets virkninger som defineret i samme direktivs artikel 6, stk. 1, litra b), finder anvendelse.

(1) EUT C 82 af 14.4.2007.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 128/14

Domstolens dom (Første Afdeling) af 3. april 2008 — J.C.M. Beheer BV mod Staatssecretaris van Financiën (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden — Nederlandene)

(Sag C-124/07) (1)

(Sjette momsdirektiv - tjenesteydelser i forbindelse med forsikringstransaktioner - forsikringsmæglere og -formidlere)

(2008/C 128/22)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: J.C.M. Beheer BV

Sagsøgt: Staatssecretaris van Financiën

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hoge Raad der Nederlanden — fortolkning af artikel 13, punkt B, litra a), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 15, s. 1) — tjenesteydelser i forbindelse med forsikrings- og genforsikringstransaktioner, som udføres af forsikringsmæglere og -formidlere — afgiftspligtig person, der som underagent handler under en hovedagents navn

Konklusion

Artikel 13, punkt B, litra a), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, skal fortolkes således, at den omstændighed, at en forsikringsmægler eller -formidler ikke har et direkte forhold til parterne i den forsikrings- eller genforsikringsaftale, til hvis indgåelse han bidrager, men udelukkende har et indirekte forhold til parterne via en anden afgiftspligtig person, der har et direkte forhold til en af disse parter, og med hvilken denne forsikringsmægler eller -formidler er aftalemæssigt forbundet, ikke er til hinder for, at den ydelse, som forsikringsmægleren eller -formidleren leverer, fritages for merværdiafgift i henhold til nævnte bestemmelse.

(1) EUT C 95 af 28.4.2007.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 116/8

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 13. marts 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik

(Sag C-81/07) (1)

(Traktatbrud - miljø - direktiv 2000/59/EF - planer for modtagelse og håndtering af affald fra skibe)

(2008/C 116/13)

Processprog: græsk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved G. Zavvos og K. Simonsson, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Hellenske Republik (ved S. Chala og I. Pouli, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Traktatbrud — undladelse af inden for den fastsatte frist at vedtage alle de bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/59/EF af 27. november 2000 om modtagefaciliteter i havne til driftsaffald og lastrester fra skibe — erklæring fra Kommissionen (EFT L 332, s. 81)

Konklusion

1) Den Hellenske Republik har tilsidesat de forpligtelser, som påhviler den i henhold til artikel 5, stk. 1, og artikel 16, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/59/EF af 27. november 2000 om modtagefaciliteter i havne til driftsaffald og lastrester fra skibe, idet den ikke har udarbejdet, godkendt og iværksat planer for affaldsmodtagelser og håndtering af driftsaffald og lastrester fra skibe.

2) Den Hellenske Republik betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 69 af 24.3.2007.
2)

Offentlige erklæringer, hvori en arbejdsgiver giver udtryk for, at han inden for rammerne af sin ansættelsespolitik ikke vil ansætte medarbejdere, der har en bestemt etnisk eller racemæssig oprindelse, er tilstrækkelige til at skabe en formodning for — i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 8, stk. 1, i direktiv 2000/43 — at der foreligger en direkte diskriminerende ansættelsespolitik. Det påhviler derfor arbejdsgiveren at bevise, at princippet om ligebehandling ikke er blevet tilsidesat. Dette kan han bevise ved at godtgøre, at virksomhedens faktiske ansættelsespraksis ikke stemmer overens med hans erklæringer. Det tilkommer den forelæggende ret at undersøge, om de anførte omstændigheder kan anses for godtgjort, og om de forhold, som er anført til støtte for arbejdsgiverens påstande, hvorefter han ikke har tilsidesat princippet om ligebehandling, er tilstrækkelige.
1)

En forsker, der befinder sig i en situation som sagsøgeren i hovedsagens, dvs. som forbereder en doktorafhandling på grundlag af en kontrakt vedrørende et stipendium, som er indgået med Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften eV, skal kun anses for arbejdstager i artikel 39 EF's forstand, hvis han i en vis periode udøver sin beskæftigelse efter anvisninger fra et institut, som henhører under denne organisation, og han modtager et vederlag som modydelse for denne beskæftigelse. Det tilkommer den forelæggende ret at foretage den nødvendige faktiske efterprøvelse af, om dette er tilfældet i den sag, som er indbragt for den.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 223/14

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 10. juli 2008 — Emirates Airlines Direktion für Deutschland mod Diether Schenkel (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberlandesgericht Frankfurt am Main — Tyskland)

(Sag C-173/07) (1)

(Luftfart - forordning (EF) nr. 261/2004 - kompensation til passagerer i tilfælde af en flyafgangs aflysning - anvendelsesområde - artikel 3, stk. 1, litra a) - begrebet »flyafgang«)

(2008/C 223/21)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberlandesgericht Frankfurt am Main

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Emirates Airlines Direktion für Deutschland

Sagsøgt: Diether Schenkel

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Oberlandesgericht Frankfurt am Main — fortolkning af artikel 3, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (EUT L 46, s. 1) — begrebet »flyafgang« — returbillet fra en medlemsstat til en tredjestat — aflysning af hjemrejsen

Konklusion

Artikel 3, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 skal fortolkes således, at den ikke omfatter en flyrejse fra afgangsstedet til bestemmelsesstedet og retur, i hvilken forbindelse passagerer, som oprindeligt er afrejst fra en lufthavn, der er beliggende på en medlemsstats område, hvor EF-traktaten finder anvendelse, rejser tilbage til denne lufthavn fra en lufthavn, der er beliggende i et tredjeland. Den omstændighed, at ud- og hjemrejsen reserveres samtidig, er uden betydning for fortolkningen af denne bestemmelse.

(1) EUT C 155 af 7.7.2007.
1)

Artikel 12, stk. 7, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/33/EF af 30. juni 1997 om samtrafik på teleområdet med henblik på at sikre forsyningspligtydelser og interoperabilitet ved anvendelse af ONP-principperne, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/61/EF af 24. september 1998, og artikel 4c i Kommissionens direktiv 90/388/EF af 28. juni 1990 om liberalisering af markedet for teletjenester, som ændret ved Kommissionens direktiv 96/19/EF af 13. marts 1996, sidstnævnte bestemmelse sammenholdt med betragtning 5 og 20 til direktiv 96/19, skal fortolkes således, at en national tilsynsmyndighed ikke har mulighed for i 2003 at pålægge en operatør af et forbindelsesnet, der er sammenkoblet med et offentligt teleabonnentnet, at yde den markedsdominerende operatør af abonnentnettet et supplerende tilslutningsbidrag ud over en samtrafikafgift, som har til formål at dække det underskud, der opstår for sidstnævnte operatør som følge af udbud af abonnenttilslutninger.
1)

Kongeriget Belgien har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler det i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/73/EF af 23. september 2002 om ændring af Rådets direktiv 76/207/EØF om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår, idet Belgien ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet.
2)

Artikel 90, stk. 1, EF skal fortolkes således, at den er til hinder for en punktafgift som den i hovedsagen omhandlede, for så vidt som størrelsen af den afgift, der pålægges ved salg af brugte køretøjer, som er indført fra en anden medlemsstat, før deres første indregistrering i landet, overstiger det restbeløb af afgiften, som indgår i markedsværdien for tilsvarende køretøjer, der tidligere er blevet indregistreret i den medlemsstat, som indførte punktafgiften. Det tilkommer den forelæggende ret at undersøge, om den i hovedsagen omhandlede lovgivning og navnlig anvendelsen af artikel 7 i finansministerens bekendtgørelse om nedsættelse af punktafgiftssatserne (rozporządzenie Ministra Finansów w sprawie obniżenia stawek podatku akcyzowego) af 22. april 2004 har en sådan virkning.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 223/12

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 17. juli 2008 — Franco Campoli mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber og Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-71/07 P) (1)

(Appel - tjenestemænd - vederlag - pension - anvendelse af justeringskoefficienten beregnet efter de gennemsnitlige leveomkostninger i bopælsstaten - overgangsordning indført ved den forordning, hvorved tjenestemandsvedtægten blev ændret - ulovlighedsindsigelse)

(2008/C 223/18)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Franco Campoli (ved avocats G. Vandersanden, L. Levi og S. Rodrigues)

De andre parter i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved V. Joris og D. Martin, som befuldmægtigede) og Rådet for Den Europæiske Union (ved M. Arpio Santacruz og I. Šulce, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Anden Udvidede Afdeling) den 29. november 2006 i sag T-135/05, Campoli mod Kommissionen, hvorved Retten til dels afviste og til dels forkastede en påstand om annullation af appellantens pensionsopgørelser fra månederne maj til juli 2004, for så vidt som der heri for første gang anvendtes en justeringskoefficient, der med urette beregnedes på grundlag af de gennemsnitlige leveomkostninger i appellantens bopælsland og ikke på grundlag af leveomkostningerne i dette lands hovedstad — betydningen af den nye tjenestemandsvedtægts ikrafttræden for ordningen med justeringskoefficienter — overgangsordning for tjenestemænd, der er blevet pensioneret før 1. maj 2004 — beregningsmetoden for justeringskoefficienter og iagttagelse af ligebehandlingsprincippet — begrundelsespligt

Konklusion

1) Appellen og kontraappellen forkastes.

2) Franco Campoli, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber og Rådet for Den Europæiske Union bærer deres egne omkostninger.

(1) EUT C 117 af 26.5.2007.
—

om en procedure, hvorefter de interesserede kan få opført arter af pattedyr på den fastsatte liste, er let tilgængelig, kan afsluttes inden for en rimelig frist, og om et eventuelt afslag, som skal være begrundet, kan indbringes for domstolene
DA Den Europæiske Unions Tidende C 209/12

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 24. juni 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Storhertugdømmet Luxembourg

(Sag C-272/07) (1)

(Offentligt udbud - direktiv 2004/18/EF - samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter - manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist)

(2008/C 209/17)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved B. Stromsky og D. Kukovec, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Storhertugdømmet Luxembourg (ved C. Schiltz, som befuldmægtiget)

Sagens genstand

Traktatbrudssøgsmål — manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (EUT L 134, s. 114)

Konklusion

1) Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser til gennemførelse af direktivet.

2) Storhertugdømmet Luxembourg betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 211 af 8.9.2007.
3)

Ved anvendelsen af artikel 15 i direktiv 75/442, som ændret ved beslutning 96/350, på udledning af olieprodukter i havet ved uheld, som har forårsaget en forurening af en medlemsstats kyster, gælder følgende: — Den nationale domstol kan anse sælgeren af disse olieprodukter og befragteren af det skib, der transporterer dem, for at være den, der har frembragt det nævnte affald, i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 1, litra b), i direktiv 75/442, som ændret ved beslutning 96/350, og dermed for at være »tidligere indehaver« ved anvendelsen af direktivets artikel 15, andet led, første del, såfremt den nationale domstol på grundlag af sagens omstændigheder — som det alene tilkommer denne at vurdere — når frem til den konklusion, at denne sælger/befragter har medvirket til risikoen for, at der opstod den forurening, som indtraf på grund af skibsforliset, navnlig såfremt han har undladt at træffe foranstaltninger til at forebygge en sådan hændelse, såsom foranstaltninger vedrørende valg af skib. — Hvis det viser sig, at de omkostninger, som er forbundet med bortskaffelsen af affald, der er frembragt ved, at olieprodukter er udledt i havet ved et uheld, ikke overtages af den internationale fond for erstatning af skader ved olieforurening eller ikke kan overtages af den, fordi det maksimale erstatningsbeløb for det pågældende skadestilfælde er overskredet, og hvis det ifølge en medlemsstats nationale ret, herunder den ret, der gælder som følge af internationale konventioner, på grund af de fastsatte ansvarsbegrænsninger og/eller ansvarsfritagelser er udelukket, at disse omkostninger afholdes af ejeren og/eller befragteren af skibet, selv om disse må anses for »indehavere« af affaldet i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 1, litra c), i direktiv 75/442, som ændret ved beslutning 96/350, skal national ret for at sikre en gennemførelse af direktivet, der er i overensstemmelse med dettes artikel 15, være således udformet, at det kan pålægges producenten af det produkt, som det frembragte affald hidrører fra, at bære disse omkostninger. I overensstemmelse med princippet om, at forureneren betaler, kan producenten imidlertid kun forpligtes til at bære disse omkostninger, såfremt han ved sin virksomhed har medvirket til risikoen for, at der opstod den forurening, som er forvoldt på grund af skibets forlis.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 209/10

Domstolens dom (Store Afdeling) af 1. juli 2008 — Motosykletistiki Omospondia Ellados NPID (MOTOE) mod Elliniko Dimosio (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Dioikitiko Efeteio Athinon, Grækenland)

(Sag C-49/07) (1)

(Artikel 82 EF og 86 EF - begrebet »virksomhed« - sammenslutning uden erhvervsmæssigt formål, der i Grækenland repræsenterer Fédération internationale de motocyclisme - begrebet »økonomisk aktivitet« - særlig lovbestemt ret til at give samtykke til ansøgninger om tilladelse til at afholde motorcykelvæddeløb - samtidig udøvelse af aktiviteter såsom afholdelse af motorcykelvæddeløb samt indgåelse af sponsor-, reklame- og forsikringskontrakter)

(2008/C 209/13)

Processprog: græsk

Den forelæggende ret

Dioikitiko Efeteio Athinon

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Motosykletistiki Omospondia Ellados NPID (MOTOE)

Sagsøgt: Elliniko Dimosio

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Diikitiko Efetio Athinon — fortolkning af artikel 82 EF og 86 EF — begrebet virksomhed — almennyttig automobilklub (ELPA), som repræsenterer Fédération Internationale de Motocyclisme, og som har eneret til at tillade motorvæddeløb — forening, som parallelt udøver økonomisk virksomhed, såsom reklamevirksomhed, forsikringsvirksomhed, indgåelse af sponsorkontrakter og finansiering af priser

Konklusion

En juridisk person, hvis aktiviteter ikke blot består i, at den medvirker i de administrative afgørelser om tilladelse til afholdelse af motorcykelvæddeløb, men også består i, at den selv arrangerer sådanne væddeløb og i den forbindelse indgår sponsor-, reklame- og forsikringskontrakter, er omfattet af anvendelsesområdet for artikel 82 EF og 86 EF. Disse bestemmelser er til hinder for nationale bestemmelser, hvorved en juridisk person, der tilrettelægger motorcykelvæddeløb og i den forbindelse indgår sponsor-, reklame- og forsikringskontrakter, tildeles beføjelse til at meddele samtykke til ansøgninger om tilladelse, der indgives med henblik på tilrettelæggelse af sådanne væddeløb, uden at denne beføjelse er undergivet begrænsninger, forpligtelser og kontrol.

(1) EUT C 95 af 28.4.2007.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 209/12

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 19. juni 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik

(Sag C-220/07) (1)

(Traktatbrud - direktiv 2002/22/EF - elektronisk kommunikation - udpegning af virksomheder til at varetage forsyningspligten - ukorrekt gennemførelse)

(2008/C 209/16)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved J.-P. Keppenne og M. Shotter, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Franske Republik (ved G. de Bergues og B. Messmer, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Traktatbrud — ukorrekt gennemførelse af [artikel 8, 12 og 13] i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (forsyningspligtdirektivet) (EFT L 108, s. 51) — forpligtelse til at anvende en effektiv, objektiv, transparent og ikke-diskriminerende metode til udpegning af virksomheder til at varetage forsyningspligten — national lovgivning, som på forhånd udelukker erhvervsdrivende, der ikke er i stand til at varetage forsyningspligten på hele det nationale område

Konklusion

1) Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 8, stk. 2, artikel 12 og 13 samt bilag IV til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (forsyningspligtdirektivet) ved gennemførelsen i national ret af bestemmelser om udpegning af virksomheder, der kan varetage den forsyningspligt, som Den Franske Republik har indført.

2) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 211 af 8.9.2007.