RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS DOM

(Tredje Afdeling)

20. juli 2016

HC

mod

Europa-Kommissionen

»Personalesag — midlertidigt ansatte — flere på hinanden følgende ansættelser i henhold til forskellige vedtægter ved flere EU-institutioner — afbrydelse ved en arbejdsløshedsperiode — fortsat tilknytning til Unionens fælles sygeforsikringsordning — ny ansættelse — artikel 13 i ansættelsesvilkårene — lægeundersøgelse forud for ansættelsen — artikel 32 i ansættelsesvilkårene — den berørtes manglende oplysning om en sygdom, som han allerede led af — ansættelsesmyndighedens efterfølgende opdagelse — anvendelse med tilbagevirkende kraft af et lægeligt forbehold på en varighed af fem år — indsigelse — henvisning til Invaliditetsudvalget — loyalitetspligt — ansættelsesmyndighedens afgørelse om at udelukke den ansatte fra enhver ansættelse ved institutionen i en periode på seks år«

Angående:

Søgsmål anlagt i henhold til artikel 270 TEUF, der finder anvendelse på Euratomtraktaten i henhold til denne traktats artikel 106A, hvorunder HC har nedlagt påstand om annulation dels af den af Europa-Kommissionens ansættelsesmyndighed trufne afgørelse af 12. februar 2014 om med tilbagevirkende kraft at anvende det lægelige forbehold, der er fastsat i artikel 32 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union, på ham, dels af ansættelsesmyndighedens afgørelse af 29. januar 2015 om at udelukke ham fra enhver ansættelse ved institutionen i en periode på seks år.

Udfald:

Afgørelsen af 29. januar 2015, hvorved Europa-Kommissionens ansættelsesmyndighed udelukkede HC fra enhver ansættelse ved institutionen i en periode på seks år, annulleres. I øvrigt frifindes Kommissionen. Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler halvdelen af de af HC afholdte omkostninger. HC bærer halvdelen af sine egne omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – midlertidigt ansatte – ansættelse – lægeundersøgelse – pligt for ansøgeren til at besvare de stillede spørgsmål – konsekvenser af urigtige eller ufuldstændige oplysninger – anvendelse af et lægeligt forbehold med tilbagevirkende kraft – betingelse – forudgående tilladelse fra den rådgivende læge

Grundlæggende rettigheder – respekt for privatliv og familieliv – indskrænkninger begrundet ved almen interesse – pligt for en stillingsansøger til at oplyse om en sygdom, som berører denne eller har berørt denne tidligere – tilladt

Ifølge artikel 13 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte skal en midlertidigt ansat inden sin ansættelse underkastes en lægeundersøgelse, der foretages af en rådgivende læge ved institutionen, således at institutionen får sikkerhed for, at han opfylder de fysiske krav, der kræves i artikel 12, stk. 2, litra d), i de nævnte ansættelsesvilkår, idet det påpeges, at i medfør af denne bestemmelse kan ingen ansættes som midlertidigt ansat, hvis han ikke opfylder de for hans hverv nødvendige fysiske krav. I denne forbindelse tjener lægeundersøgelsen forud for ansættelsen af en midlertidigt ansat en lovlig interesse for Unionens institutioner, som skal være i stand til at udføre deres opgave. I forbindelse med denne undersøgelse, som foretages af den rådgivende læge ved institutionen og som nødvendigvis skal omfatte en klinisk undersøgelse af den pågældende samt i givet fald supplerende biologiske tests, som foreskrives af den rådgivende læge, kan denne være nødt til at konstatere, at stillingsansøgeren selv om han opfylder de fysiske krav lider af en given sygdom eller helbredsmangel, som efterfølgende vil kunne udvikle sig og medføre, at den pågældende skal omfattes af eller ansøger om at blive omfattet af invaliditetsordningen. (jf. præmis 64 og 65) Henvisning til: Domstolen: kendelse af 5. oktober 1994, X mod Kommissionen,C-404/92 P, EU:C:1994:361, præmis 20 Personaleretten: dom af 5. juli 2011, V mod Parlamentet,F-46/09, EU:F:2011:101, præmis 77 og den deri nævnte retspraksis

Ifølge ordlyden af artikel 32 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte kan ansættelsesmyndighedens anvendelse af et lægeligt forbehold over for en nyansat kun ske efter en lægeundersøgelse forud for ansættelsen. Betingelserne for anvendelse af denne artikel skal fortolkes strengt. Når ansættelsesperioder tilbagelagt af samme ansatte ved to institutioner har været afbrudt af en langvarig arbejdsløshedsperiode kan den anden institution med føje antage, at den pågældende ansatte skal underkastes en ny lægeundersøgelse med henblik på at efterprøve, om han fortsat påfylder de fysiske krav, der kræves i artikel 12, stk. 2, litra d), i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte med henblik på at udøve de nye arbejdsopgaver og følgelig i givet fald anvende det lægelige forbehold, der er fastsat i artikel 32 i de nævnte ansættelsesvilkår. (jf. præmis 70 og 71) Henvisning til: Personaleretten: dom af 29. september 2009, O mod Kommissionen,F-69/07 og F-60/08, EU:F:2009:128, præmis 121

Retten til respekt for privatlivets fred, som er fastslået i artikel 8 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder og som udspringer af medlemsstaternes fælles forfatningstraditioner, udgør en af de grundrettigheder, som er beskyttet af Unionens retsorden. Den omfatter bl.a. retten for enhver person til at modsætte sig, at andre får kendskab til hans eller hendes helbredstilstand. De grundlæggende rettigheder kan imidlertid være undergivet begrænsninger, forudsat at disse er nødvendige for at tilgodese almene hensyn og ikke, når henses til deres formål, indebærer et uforholdsmæssigt og uantageligt indgreb i det centrale indhold af den beskyttede rettighed. I denne forbindelse tjener lægeundersøgelsen forud for ansættelsen af en midlertidigt ansat en lovlig interesse for Unionens institutioner, som skal være i stand til at udføre deres opgaver. For såvel at gøre det muligt for ansættelsesmyndigheden at efterprøve de fysiske krav hos ansøgeren til en stilling som midlertidigt ansat, således som krævet i artikel 12, stk. 2, litra d), i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, som at bevare den nævnte myndigheds mulighed for, jf. artikel 32 i nævnte ansættelsesvilkår, at pålægge et lægeligt forbehold, når denne finder dette nødvendigt, skal denne gennem sin rådgivende læge kunne have en vis adgang til denne ansøgers helbredsoplysninger, som i det foreliggende tilfælde skal fremlægges direkte af den pågældende selv. Følgelig kan den påståede angivelige indblanding i den nævnte ansøgers privatliv som følge af forpligtelsen til at udbrede eksistensen af en sygdom, som denne lider af eller har lidt af tidligere, anses for berettiget. Institutionens rådgivende læge kan nemlig i forbindelse med lægeundersøgelsen forud for ansættelsen kræve af en ansøger til en stilling som midlertidigt ansat, at denne udfylder et skema med helbredsoplysninger til brug for ansættelsen og bruge de oplysninger, som den pågældende således er fremkommet med, til at bedømme hensigtsmæssigheden i at foreslå ansættelsesmyndigheden at lade hans ansættelse ledsage af et lægeligt forbehold i henhold til artikel 32 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte. I øvrigt skal den nævnte ansøger i forbindelse med denne lægeundersøgelse svare oprigtigt på de spørgsmål, som stilles af denne sundhedsperson, som er underlagt tavshedspligt, når disse spørgsmål indgår i den opgave, som han er betroet og opfylder proportionalitetsprincippet. (jf. præmis 77-81) Henvisning til: Domstolen: dom af 5. oktober 1994, X mod Kommissionen,C-404/92 P, EU:C:1994:361, præmis 17, 18 og 20 Retten i Første Instans: dom af 13. juli 1995, K mod Kommissionen,T-176/94, EU:T:1995:139, præmis 39

I det særlige tilfælde, hvor det efter lægeundersøgelsen i forbindelse med ansættelsen har vist sig, at en ansat ikke har svaret oprigtigt og fuldstændigt på de spørgsmål, der blev stillet af den rådgivende læge til vedkommendes helbredstilstand i forbindelse med denne undersøgelse, står det ansættelsesmyndigheden frit for at trække sin oprindelige afgørelse om ikke at anvende det lægelige forbehold tilbage og at træffe en ny afgørelse, der gør det lægelige forbehold gældende med tilbagevirkende kraft. Nævnte ansættelsesmyndighed er dog ikke desto mindre forpligtet til at overholde proceduren i henhold til artikel 32 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, idet den dels skal anmode den rådgivende læge om at afgive en udtalelse om spørgsmålet om, hvorvidt sygdommen eller helbredsmanglen ville have berettiget tilføjelsen af et lægeligt forbehold til den pågældendes kontrakt, og dels oplyse den ansatte om den afgørelse, som myndigheden har truffet på grundlag af denne udtalelse, således at den ansatte i givet fald vil kunne indgive klage til invaliditetsudvalget. Et sådant spørgsmål, der forudsætter, at det fastslås, om den pågældende sygdom eller helbredsmangel ville kunne medføre den ansattes invaliditet eller død fem år efter hans tiltræden i institutionen, er nemlig et lægeligt spørgsmål, der alene henhører under den rådgivende læges – eller i tilfælde af klage – invaliditetsudvalgets kompetence. (jf. præmis 85) Henvisning til: Personaleretten: dom af 10. juli 2012, AV mod Kommissionen,F-4/11, EU:F:2012:96, præmis 34