Forslag til afgørelse fra generaladvokat Vilaça fremsat den 21. januar 1988. - SANTO PICCIOLO MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - TJENESTEMAEND - BEDOEMMELSE. - SAG 1/87.



Samling af Afgørelser 1988 side 00711



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

I - Sagens faktiske omstaendigheder og baggrund

1 . Det er bedoemmelsen af sagsoegeren, der er tjenestemand i Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, for perioden 1 . juli 1981 - 30 . juni 1983, som er genstand for denne sag .

2 . Under henvisning til forskellige angivelige uregelmaessigheder i forbindelse med bedoemmelsesproceduren har sagsoegeren nedlagt paastand om annullation af den beslutning om fastlaeggelse af hans endelige bedoemmelse, som det paagaeldende medlem af Kommissionen traf den 5 . marts 1986, samt om, at han tilkendes en erstatning paa én franc for ideel skade .

3 . I den periode, som bedoemmelsen vedroerer, var sagsoegeren ansat ved Kontoret for De Europaeiske Faellesskabers Officielle Publikationer indtil den 1 . januar 1983, hvorefter han blev overflyttet til Generaldirektorat XVIII i Kommissionen . Den 24 . juni 1982 blev han indvalgt i personaleudvalget i Luxembourg, som han blev naestformand for .

4 . Den foerste udgave af bedoemmelsen, som blev udfaerdiget i november 1983 af Publikationskontorets direktoer og herudover paategnet af en direktoer i DG XVIII, blev anfaegtet af sagsoegeren, der fremsatte flere bemaerkninger til den .

5 . Den foerste bedoemmer forsoegte herefter forgaeves paa grund af sagsoegerens afvisning heraf at gennemfoere en samtale med ham som omhandlet i artikel 6 i De Almindelige Gennemfoerelsesbestemmelser til Vedtaegtens artikel 43 ( herefter benaevnt "gennemfoerelsesbestemmelserne "), hvorefter han i april 1984 oversendte sagen til "ad hoc-gruppen af bedoemmere" ( herefter benaevnt "ad hoc-gruppen "), som har kompetence til at deltage i bedoemmelsen af tjenestemaend, der har et "hverv" som personalerepraesentant . Denne gruppes udtalelse blev meddelt sagsoegeren i december 1984 samtidig med en ny bedoemmelse .

6 . Heri var beskrivelsen af sagsoegerens arbejdsopgaver blevet praeciseret, og den nye bedoemmelse indeholdt endvidere en bemaerkning, der saerligt havde til formaal at begrunde, hvorfor sagsoegeren i rubrikken ansvarsbevidsthed i den analytiske vurdering kun havde opnaaet bedoemmelsen "meget godt" i stedet for "udmaerket ".

7 . Sagsoegeren, der stadig ikke var tilfreds, anmodede om en forelaeggelse for appelbedoemmeren, kommissionsmedlem Nic Mosar . I foerste omgang besluttede denne efter at have hoert sagsoegeren, at affattelsen af den foerste bedoemmelse fuldt ud skulle staa ved magt . Efter at det paritetiske bedoemmelsesudvalg senere paa sagsoegerens anmodning var blevet hoert, fastlagde appelbedoemmeren den 5 . marts 1986 den endelige bedoemmelse, der var identisk med den af den foerste bedoemmer udfaerdigede, men indeholdt en aendret affattelse af bemaerkningen vedroerende sagsoegerens ansvarsbevidsthed . Sagsoegeren indbragte herefter en klage, som administrationen ikke besvarede, og som derfor maa anses for stiltiende afvist .

8 . Hvad naermere angaar sagens faktiske omstaendigheder, kan jeg henvise til retsmoederapporten .

II - Annullationspaastanden : undersoegelse af sagsoegerens anbringender

9 . Sagsoegeren har til stoette for annullationspaastanden fremsat ikke faerre end ni anbringender .

10 . Jeg vil undersoege disse anbringender ét for ét i den raekkefoelge, sagsoegeren har fremsat dem i, og som de er gengivet i retsmoederapporten .

a ) Det foerste anbringende

11 . Sagsoegeren goer gaeldende, at appelbedoemmeren ikke efter udtalelsen fra det paritetiske udvalg kan aendre bedoemmelsen i negativ retning, og i hvert fald ikke uden en tilstraekkelig begrundelse herfor .

12 . Dette er imidlertid sket her, hvorved der foreligger en tilsidesaettelse af artikel 7, 3 . og 4 . afsnit, i gennemfoerelsesbestemmelserne og af punkt C.2 i bedoemmelsesvejledningen .

13 . Efter min opfattelse savner dette anbringende grundlag .

14 . For det foerste aendrede appelbedoemmeren ikke den analytiske vurdering af sagsoegeren, idet denne blev fastholdt paa samme niveau som i den tidligere bedoemmelse, men alene affattelsen af den ikke-obligatoriske bemaerkning vedroerende begrundelsen for bedoemmelsen paa det omtvistede punkt .

15 . For det andet skete denne aendring "efter udtalelsen fra udvalget", som havde fundet, at den tidligere bemaerkning fra den foerste bedoemmer var "uklar", og at "den generelle vurdering" i den foerste bedoemmelse ikke var saerlig udfoerlig .

b ) Det andet anbringende

16 . Sagsoegeren goer herved gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af artikel 7, afsnit 2, i gennemfoerelsesbestemmelserne og af punkt B.9.3 i bedoemmelsesvejledningen, da appelbedoemmeren undlod at hoere den foerste bedoemmer og traf sin beslutning paa et mangelfuldt grundlag, idet han ikke var i besiddelse af den oprindelige bedoemmelse .

17 . Dette anbringende savner efter min opfattelse grundlag .

18 . Kommissionen har saaledes i svarskriftet og i sit svar paa Domstolens spoergsmaal praeciseret, at bedoemmelsen af 28 . november 1983 allerede var indeholdt i aktmappen vedroerende sagsoegeren, da denne blev gennemgaaet af kommissionsmedlem Mosar, og at denne raadfoerte sig med den foerste bedoemmer den 19 . februar 1985 i form af en telefonsamtale, hvorved spoergsmaalet om sagsoegerens bedoemmelse blev indgaaende droeftet .

19 . Rigtigheden af disse oplysninger fra Kommissionen er ikke blevet bestridt af sagsoegeren, der heller ikke har fremlagt nogen beviser eller andre supplerende oplysninger, som kan stoette, at der er sket uregelmaessigheder som haevdet .

20 . Lad mig herudover tilfoeje, at bedoemmelsesvejledningen ifoelge Domstolens dom i sagen Blasig ( 1 ) "indeholder anvisninger for de overordnede, som udarbejder bedoemmelser af tjenestemaend i medfoer af vedtaegtens artikel 43", hvorimod den ikke indeholder nogen bindende regler om formen for den hoering af den foerste bedoemmer, der skal finde sted .

c ) Det tredje anbringende

21 . Sagsoegeren goer herved gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af artikel 6 i gennemfoerelsesbestemmelserne og af punkt B.8.1 i bedoemmelsesvejledningen samt af almindelige kontradiktionsprincipper . Som foelge af den manglende samtale med den foerste bedoemmer, som sagsoegeren afviste at deltage i, fordi samtalen efter hans opfattelse ikke blev foreslaaet paa normale vilkaar, er spoergsmaalet om hans bedoemmelse blevet "proevet én gang for lidt ". Sagsoegeren anfoerer herved, at grunden til, at han afviste en samtale, var, at den oprindelige bedoemmelse ikke var fuldstaendig, idet den ikke var blevet paategnet af ad hoc-gruppen .

22 . Hvilken vurdering maa der anlaegges heraf?

23 . Formaalet med den i artikel 6 i gennemfoerelsesbestemmelserne og punkt B.8.1 i bedoemmelsesvejledningen omhandlede samtale er, saaledes som det fremgaar af disse bestemmelser, at der kan ske en "aabenhjertig og indgaaende" meningsudveksling, saaledes at bedoemmeren og den paagaeldende tjenestemand "kan faa noeje kendskab til eventuelle meningsforskelle, deres beskaffenhed, aarsag og omfang" og "naa frem til en bedre gensidig forstaaelse og en mere rimelig vurdering af bedoemmelsen", der paa baggrund af samtalen i givet fald kan aendres .

24 . Det var en saadan samtale, som den foerste bedoemmer flere gange opfordrede sagsoegeren til at deltage i, nemlig ved skrivelser af 13 . februar, 5 . marts og 9 . marts 1984 . Sagsoegeren afviste bestemt dette og anmodede i stedet om, at sagen blev forelagt appelbedoemmeren, naermere bestemt straks efter hans foerste bemaerkninger til bedoemmelsen og senere ved en skrivelse af 1 . marts 1984 .

25 . Det maa saaledes laegges til grund, at sagsoegeren selv gav udtryk for, at han afstod fra en samtale .

26 . I oevrigt er der ingen holdepunkter for at antage, at ad hoc-gruppen foerst skal hoeres - saaledes som bedoemmeren i henhold til punkt B.1.2.2.2.I i bedoemmelsesvejledningen har pligt til - foerend en samtale som omhandlet kan gennemfoeres .

27 . Det maa herved fremhaeves, at det klart fremgaar af artikel 6 i gennemfoerelsesbestemmelserne, at en samtale mellem bedoemmeren og tjenestemanden skal finde sted inden 15 dage efter, at bedoemmelsen er blevet meddelt tjenestemanden, uden at andre forudsaetninger i denne forbindelse foerst skal vaere opfyldt .

28 . Man kan endog i det konkrete tilfaelde tilfoeje, at netop en saadan samtale ville have kunnet give sagsoegeren lejlighed til at fremme sin sag og samtidig bringe oplysninger eller forhold for dagens lys, der kunne vaere til nytte i forbindelse med selve hoeringen af ad hoc-gruppen . Det maa saaledes laegges til grund, at en samtale ikke alene ikke ville have forringet sagsoegerens stilling, men endog eventuelt ville have kunnet bidrage positivt til forloebet af bedoemmelsesproceduren .

29 . Hvorom alting er, havde den foerste bedoemmer i mellemtiden forelagt sagen for ad hoc-gruppen og ved bilag til den nye bedoemmelse gav han sagsoegeren meddelelse om gruppens bemaerkninger . Efter at have modtaget den nye bedoemmelse den 10 . januar 1985 anmodede sagsoegeren paa ny den 17 . januar om, at sagen blev forelagt for appelbedoemmeren .

30 . Under disse omstaendigheder mener jeg, at det savner grundlag, naar sagsoegeren i dag over for appelbedoemmerens beslutning paaberaaber sig, at der skulle vaere sket en tilsidesaettelse af kontradiktionsprincippet .

31 . Hertil kommer, at sagsoegeren havde en samtale med appelbedoemmeren, og jeg kan - ikke mindst henset til min stillingtagen til det foregaaende anbringende - ikke se, hvorfor denne kun skulle kunne anses for "rent formel ".

32 . Herefter - og ogsaa selv om man antog, at sagsoegerens afvisning af at deltage i en samtale var velbegrundet - maa det laegges til grund, at den naevnte eventuelle mangel blev afhjulpet ved den samtale, sagsoegeren senere havde med appelbedoemmeren, hvilket ogsaa klart fremgaar af Domstolens praksis, jfr . dommen i Turner-sagen fra 1985 ( 2 ). Ligesom denne sag drejer naervaerende sag sig om den endelige bedoemmelse, som henhoerer under appelbedoemmerens ansvar, og en saadan bedoemmelses gyldighed paavirkes ikke af, at der under en tidligere del af proceduren eventuelt ikke er blevet gennemfoert nogen samtale .

d ) Det fjerde anbringende

33 . Sagsoegeren goer herved gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af artikel 3, afsnit 2, i gennemfoerelsesbestemmelserne og af punkt B.5.2.2 i bedoemmelsesvejledningen . Naermere bestemt anfoerer sagsoegeren, at hans umiddelbart overordnede i Generaldirektorat XVIII, chefen for den administrative enhed "Ind - og udbetalinger", ikke blev hoert, idet den paagaeldende direktoer i Generaldirektorat XVIII paategnede bedoemmelsen ( uden forudgaaende hoering ).

34 . Efter min opfattelse kan de naevnte forhold ikke medfoere, at bedoemmelsen maa anses for ugyldig .

35 . Hvad for det foerste angaar den angivelige manglende forudgaaende hoering af sagsoegerens overordnede i hans nye tjenestegren, er det rigtigt, at denne i forbindelse med den foerste udgave af bedoemmelsen blot paategnede denne den 5 . december 1983, paa et tidspunkt, da bedoemmelsen allerede var blevet underskrevet af den foerste bedoemmer ( tilsyneladende den 28 . november 1983 ).

36 . Hvad angaar den af den foerste bedoemmer udfaerdigede nye bedoemmelse, blev denne ligeledes paategnet af den paagaeldende direktoer i Generaldirektorat XVIII, naermere bestemt den 12 . december 1984, dvs . dagen foer bedoemmelsen blev underskrevet af den foerste bedoemmer .

37 . Artikel 3 i gennemfoerelsesbestemmelserne omtaler en forudgaaende hoering af tjenestemandens oevrige overordnede, hvorefter det hedder, at disse skal paategne bedoemmelsen, idet de kan forsyne denne med bemaerkninger, saafremt de er uenige med bedoemmeren .

38 . Ifoelge punkt B.5.2 i bedoemmelsesvejledningen gaelder det endvidere, at "disse hoeringer skal finde sted, inden bedoemmeren udformer den analytiske og den generelle vurdering", idet det endvidere hedder, at "i praksis afgiver den person, der skal hoeres, sin udtalelse ved at udfylde rubrik 10 og 11 paa et eksemplar af bedoemmelsesskemaet ".

39 . Sidstnaevnte fremgangsmaade er paa ingen maade obligatorisk, idet der snarere, saaledes som det fremgaar af selve affattelsen, er tale om en praktisk vejledning .

40 . Hertil kommer, at det efter min opfattelse ville vaere at gaa for langt, saafremt man i sagen lagde til grund, at der skulle vaere sket en ny hoering af sagsoegerens overordnede, idet denne allerede var blevet hoert, da den foerste bedoemmer udfaerdigede den anden bedoemmelse, og havde haft mulighed for at give sin mening til kende, i hvert fald da han blev anmodet om at tage stilling til den foerste bedoemmelse .

41 . For baade den foerste og den anden bedoemmelse gaelder det, at vedkommende direktoer i Generaldirektorat XVIII modtog det paagaeldende udkast til bedoemmelse og paategnede det uden at fremsaette den mindste indvending, hvilket han utvivlsomt ville have gjort, saafremt han ikke havde vaeret enig i de vurderinger, der var angivet .

42 . Under alle omstaendigheder boer man notere sig, at som det fremgaar af punkt B.5.2 i bedoemmelsesvejledningen, tjener den naevnte form for hoering til bedoemmerens oplysning, idet oplysningernes art paa ingen maade henhoerer under hans personlige ansvar . Naar hoeringen én gang er gennemfoert, tilkommer det saaledes principielt bedoemmeren - naar man ser bort fra tilfaelde, hvor der beviseligt foreligger en vildfarelse eller undladelse af at give relevante oplysninger - at skoenne, om han har et tilstraekkeligt grundlag for at kunne udfaerdige bedoemmelsen .

43 . Som naevnt goer sagsoegeren gaeldende, at hans umiddelbart overordnede i Generaldirektorat XVIII ikke er blevet hoert . Jeg bemaerker herom, at det kun er i tilfaelde, hvor den paagaeldende tjenestemand har skiftet stilling i loebet af referenceperioden, at bedoemmeren i henhold til punkt B.5.2.2 litra a ) i bedoemmelsesvejledningen skal hoere den tjenestemand, der har kompetence til at foretage bedoemmelser i den anden tjenestegren ( dvs . direktoeren, for saa vidt angaar tjenestemaend i kategori A ), idet hoeringen kun "eventuelt" udstraekker sig til tjenestemandens overordnede i selve den tjenestegren, der er tale om (( jfr . punkt B.5.2.2.2 litra a ) )), sidste afsnit ).

44 . For det andet bemaerker jeg, at sagsoegeren hverken har haevdet eller godtgjort, at én eller begge af de paagaeldende undladelser har skadet ham i forbindelse med bedoemmelsesproceduren, eller at han - saafremt den naevnte form for hoering var blevet gennemfoert paa den anfoerte maade - ville vaere blevet stillet bedre .

45 . Endelig bemaerker jeg, at den mere negative bedoemmelse, som sagsoegeren er utilfreds med, vedroerer den periode, hvor han var ansat i Publikationskontoret ( saaledes som det fremgaar af de forelagte dokumenter ), hvorimod den manglende hoering, som han paaberaaber sig, angaar hans nye overordnede i den tjenestegren, han blev overflyttet til, og som er en del af Generaldirektorat XVIII . Bedoemmelsen indeholder ingen negativ vurdering om sagsoegeren, for saa vidt angaar den periode, hvor han var tilknyttet Generaldirektorat XVIII, dvs . de sidste seks maaneder af den periode, som den omtvistede bedoemmelse vedroerer .

46 . Situationen er saaledes en ganske anden end den, der var genstand for Domstolens dom i den foernaevnte Turner-sag, hvor der ikke var blevet taget noget hensyn til opfattelsen hos sagsoegerens tidligere overordnede, som notorisk var mere positiv end den, der kom til udtryk i den omtvistede bedoemmelse, hvilket var det forhold, som i denne sag maatte lede til den slutning, at sagsoegeren virkelig havde lidt en skade ( 3 ).

e ) Det femte anbringende

47 . Sagsoegeren goer herved gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af artikel 2, afsnit 3, i gennemfoerelsesbestemmelserne og af punkt B.5.2.1 i bedoemmelsesvejledningen, dels fordi chefen for den administrative enhed 4 i Publikationskontoret, der blev hoert under bedoemmelsesproceduren, ikke opfyldte betingelserne for at kunne anses som sagsoegerens overordnede, idet han var hjaelpeansat, dels fordi den paagaeldende hoering under alle omstaendigheder var behaeftet med mangler, idet den ikke var sket forinden og blot havde form af en paategning .

48 . Hvad angaar sidstnaevnte spoergsmaal, tillader jeg mig at henvise til mine bemaerkninger vedroerende det foregaaende anbringende og til min stillingtagen til dette . Mine betragtninger maa gaelde mutatis mutandis, for saa vidt angaar det her omhandlede spoergsmaal, idet det er utvivlsomt, at chefen for den paagaeldende tjenestegren paategnede den "reviderede" bedoemmelse to dage foer, den foerste bedoemmer underskrev denne .

49 . Hvad angaar det foerste af de af sagsoegeren rejste spoergsmaal, mener jeg, at ogsaa det i denne forbindelse anfoerte savner grundlag . Det afgoerende er her de arbejdsopgaver, som den paagaeldende har faaet overdraget, og hvorefter han eller hun maa anses som overordnet i forhold til en anden, og ikke karakteren af vedkommendes ansaettelsesmaessige tilknytning til institutionen .

50 . Det er i denne forbindelse bemaerkelsesvaerdigt, at punkt B.1.2.1 i bedoemmelsesvejledningen, der regulerer spoergsmaalet om, hvem der skal vaere bedoemmer, er meget udtrykkelig paa dette punkt, idet det hedder, at "saa snart en tjenestemand eller oevrig ansat har tiltraadt en stilling, er han fuldt ud bemyndiget til at varetage samtlige hermed forbundne opgaver, herunder at bedoemme de tjenestemaend, der henhoerer under den administrative enhed, han leder ".

51 . Hertil kommer, at vedtaegtens artikler 11-25 i henhold til artikel 54 i Ansaettelsesvilkaarene for De OEvrige Ansatte finder anvendelse paa hjaelpeansatte, herunder vedtaegtens artikel 21, der indeholder bestemmelse om, at tjenestemanden "er ansvarlig for gennemfoerelsen af de opgaver, der bliver paalagt ham", og at "en tjenestemand, der har til opgave at lede en tjenestegren, er ansvarlig over for sine foresatte for udoevelsen af de befoejelser, han har faaet overdraget, samt for udfoerelsen af de af ham givne ordrer ". Om den konkrete sag kan man tilfoeje, at sagsoegeren anfaegter hoeringen af en person, som allerede var blevet hoert i forbindelse med de to tidligere bedoemmelser, uden at sagsoegeren anfaegtede dette .

f ) Det sjette anbringende

52 . Sagsoegeren goer herved gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af artikel 5, afsnit 2, i gennemfoerelsesbestemmelserne, hvorefter "enhver aendring af den analytiske vurdering i forhold til den foregaaende bedoemmelse skal begrundes ".

53 . Jeg kan ikke se, at der skulle vaere noget grundlag for dette anbringende . Bedoemmelsen i udgaven af 13 . december 1984 indeholdt en begrundelse for den nye vurdering af sagsoegerens ansvarsbevidsthed, som i den endelige bedoemmelse blev aendret af appelbedoemmeren paa baggrund af udtalelsen fra det paritetiske bedoemmelsesudvalg . Intet taler for, at begrundelsen skulle vaere utilstraekkelig, ikke mindst naar henses til, at aendringen af den analytiske vurdering kun havde form af, at der nu blev givet karakteren "meget godt" i stedet for "udmaerket ".

54 . Endelig bemaerker jeg, at bedoemmerens vurdering af tjenestemanden henhoerer under vedkommendes skoen, idet det fremgaar af Domstolens faste praksis ( 4 ), at saadanne vurderinger "kun er undgivet domstolskontrol, saafremt der foreligger formmangler, aabenbare faktiske vildfarelser eller magtfordrejning ". At udstraekke Domstolens proevelse i sagen herudover ville vaere ensbetydende med, at Domstolen uretmaessigt saetter sig i stedet for bedoemmeren selv ( 5 ).

g ) Det syvende anbringende

55 . Dette anbringende vedroerer forsinkelsen med hensyn til fastlaeggelsen af den endelige bedoemmelse, der foerst skete den 5 . marts 1986, dvs . mere end 14 maaneder efter det tidspunkt ( den 31 . december 1984 ), hvor bedoemmelsen i henhold til artikel 7 i gennemfoerelsesbestemmelser skulle have foreligget .

56 . Rent fortset fra den del af forsinkelsen, der maa tilskrives sagsoegeren selv, navnlig derved, at han flere gange afviste at deltage i en samtale med den foerste bedoemmer, og den forsinkelse, der skyldtes hoeringen af de forskellige udvalg ( herunder navnlig hoeringen af ad hoc-gruppen ), er det rigtigt, at den endelige bedoemmelse blev udfaerdiget mere end syv maaneder efter, at det paritetiske bedoemmelsesudvalg havde afgivet udtalelse den 29 . juli 1985 .

57 . Det fremgaar imidlertid klart af Domstolens praksis, at en forsinket udfaerdigelse af en bedoemmelse ikke i sig selv medfoerer, at denne maa annulleres, idet det herudover skal vaere godtgjort, at den paagaeldende tjenestemand ved forsinkelsen har lidt en skade ( 6 ).

58 . Dette er navnlig tilfaeldet, saaledes som det fremgaar af dommen i Castille-sagen ( 7 ), naar en for tjenestemanden fordelagtig afgoerelse som f.eks . en afgoerelse om forfremmelse burde have vaeret truffet i loebet af den periode, hvor bedoemmelsen ikke forelaa, idet tjenestemanden ikke behoever at godtgoere, at der foreligger en aarsagssammenhaeng mellem den omstaendighed, at der ikke er truffet en saadan afgoerelse, og det forhold, at bedoemmelsen ikke forelaa ( jfr . dommen af 16 . december 1987 i Turner-sagen, praemis 9 ).

59 . I den foreliggende sag har sagsoegeren end ikke haevdet, at man i loebet af den paagaeldende periode skulle have undladt at traeffe nogen afgoerelse, som man under andre omstaendigheder ville have kunnet traeffe ( jfr . den naevnte dom i Turner-sagen, praemis 10 ).

h ) Det ottende anbringende

60 . Ved dette anbringende goeres det gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af de almindelige principper om beskyttelse af den berettigede forventning og om ligebehandling .

61 . Det er rigtigt, at Domstolen i dommen i sagen Louwage mod Kommissionen ( 8 ), som angik, hvad der blot maa betegnes som et internt direktiv, har fastslaaet, at selv om et saadant ikke kan betragtes som en "retsregel, som administrationen i alle tilfaelde skal overholde, indeholder det dog retningslinjer for administrationens praksis, som denne ikke kan tilsidesaette uden begrundelse, idet principper om (( ligebehandling )) ellers ville blive kraenket ".

62 . De betragtninger, jeg har anfoert som begrundelse for, at der ikke kan gives sagsoegeren medhold i de tidligere anbringender, indebaerer imidlertid, at jeg maa foreslaa, at heller ikke det ottende anbringende laegges til grund, idet der ikke foreligger nogen mangler, som har haft indflydelse paa bedoemmelsesproceduren .

63 . Sagsoegeren har i oevrigt ikke anfoert yderligere til stoette for dette anbringende . Han har navnlig ikke godtgjort, at administrationen som af ham haevdet bevidst har tilsidesat De Almindelige Gennemfoerelsesbestemmelser til Vedtaegtens Artikel 43 eller retningslinjerne i bedoemmelsesvejledningen . Hvad endvidere angaar ligebehandlingsprincippet, er der intet blevet anfoert til forklaring af, hvorledes der konkret skulle vaere sket en tilsidesaettelse heraf .

i ) Det niende anbringende

64 . Sagsoegeren goer herved gaeldende, at Publikationskontorets interne bestemmelser er blevet tilsidesat, idet den foerste bedoemmer undlod at hoere Publikationskontorets styrelsesudvalg, inden han udfaerdigede bedoemmelsen .

65 . Sagsoegeren har imidlertid ikke angivet, hvilke konkrete bestemmelser der skulle vaere blevet tilsidesat . Formentlig drejer det sig navnlig om artikel 5, stk . 1, i afgoerelsen af 16 . januar 1969 om oprettelse af et Kontor for De Europaeiske Faellesskabers Officielle Publikationer ( 69/13/Euratom, EKSF, EOEF ) ( 9 ), som aendret ved afgoerelsen af 7 . februar 1980 ( 80/443/EOEF, Euratom, EKSF ) ( 10 ).

66 . Denne bestemmelse omtaler udtrykkeligt det forhold, at Kommissionen har kompetence som ansaettelsesmyndighed, for saa vidt angaar Publikationskontorets direktoer og oevrige tjenestemaend og ansatte i kategori A, og i givet fald i kategori LA .

67 . Forholdet mellem de to dele af artikel 5, stk . 1, afsnit 1, ( foerste del omtaler positive udtalelser fra styrelsesudvalget vedroerende udnaevnelse og forfremmelse af visse tjenestemaend og ansatte, og anden del indeholder bestemmelse om, at procedurer, der gennemfoeres forud for udnaevnelser, skal finde sted i naert samarbejde med styrelsesudvalget ) samt forholdet mellem artikel 5, stk . 1, afsnit 1, som saadant og afsnit 2, ( hvorefter "samme fremgangsmaade anvendes ... for (( tjenstlige )) foranstaltninger, saasom bedoemmelser ") kan give anledning til tvivl med hensyn til, hvilke forpligtelser, der i en sag som denne paahviler Publikationskontorets direktoer i hans egenskab af foresat for det paagaeldende personale ( jfr . afgoerelsens artikel 8 ).

68 . Styrelsesudvalget har i medfoer af afgoerelsens artikel 4, stk . 1, vedtaget nogle bestemmelser om Publikationskontorets drift ( disse traadte i kraft den 5 . maj 1980 ), som bl.a . vedroerer personalepolitiske spoergsmaal i Publikationskontoret ( afsnit IV ).

69 . Heri fastsaettes det ( kapitel I, artikel 45 ) om Publikationskontorets direktoer, at "styrelsesudvalget traeffer efter aftale med ansaettelsesmyndigheden afgoerelse om, paa hvilken maade udvalget deltager i et snaevert samarbejde", a ) for saa vidt angaar procedurer forud for udnaevnelsen af direktoeren, og b ) for saa vidt angaar andre tjenstlige foranstaltninger ham vedroerende .

70 . Endvidere bemaerker jeg, at med hensyn til "tjenestemaend i kategori A og hermed sidestillede tjenestemaend og ansatte " ( kapitel II ), indeholder artikel 48 blot en pligt for Publikationskontorets direktoer til at underrette ( men ikke til at hoere ) styrelsesudvalget, for saa vidt angaar de "periodiske bedoemmelser af tjenestemaend og ansatte" samt deres eventuelle bemaerkninger hertil og andre relevante oplysninger, der kan faa betydning for bedoemmelserne .

71 . Jeg mener herefter ikke, at sagsoegeren paa nogen maade har godtgjort, at bedoemmeren har handlet i strid med proceduren i henhold til Publikationskontorets interne bestemmelser .

72 . Hertil kommer, at selv om noget saadant maatte vaere sket, maa mine bemaerkninger til det fjerde anbringende vedroerende den manglende betydning for sagsoegerens stilling af en ikke-foretaget hoering gaelde tilsvarende .

III - Erstatningspaastanden

73 . Sagsoegeren har nedlagt paastand om en erstatning paa én franc for den ideelle skade, han anfoerer at have lidt som foelge af forsinkelsen med udfaerdigelsen af bedoemmelsen .

74 . Efter min opfattelse kan der ikke gives sagsoegeren medhold i denne paastand .

75 . Det er rigtigt, at Domstolen i dommen i Ditterich-sagen ( 11 ) har fastslaaet, at overskridelse af fristerne for udfaerdigelse af bedoemmelser, der ikke er begrundet i saerlige omstaendigheder, er en fejl, der kan vaere ansvarspaadragende for administrationen . I den naevnte dom bemaerkede Domstolen, at "omend sagsoegeren ikke har godtjgort, at (( den paagaeldende )) fejl har forhindret eller forsinket en forfremmelse, der kunne vaere tilfaldet ham, og saaledes har paafoert ham oekonomisk tab, har han dog godtgjort, at der foreligger et ikke-oekonomisk tab paa grund af det forhold, at hans personlige (( aktmappe )) hverken var forskriftsmaessig eller fuldstaendig ". Domstolen tilkendte paa dette grundlag sagsoegeren erstatning .

76 . Efter min opfattelse kommer man ikke noedvendigvis til det samme resultat i naervaerende sag .

77 . Dette skyldes, at det ikke er blevet tilstraekkeligt godtgjort, at sagsoegeren skulle have lidt nogen ideel skade .

78 . Den indtrufne forsinkelse i bedoemmelsesproceduren maa delvis tilskrives sagsoegeren selv, og en anden aarsag er den forsinkelse, med hvilken der er afgivet udtalelse af de udvalg, som paa sagsoegerens anmodning har behandlet spoergsmaalet om hans bedoemmelse .

79 . Tilbage staar dog "restforsinkelsen", nemlig den forsinkelse, hvormed appelbedoemmeren udfaerdigede den endelige bedoemmelse, efter at det paritetiske bedoemmelsesudvalg havde afgivet udtalelse, og hvis berettigelse der ikke er anfoert nogen begrundelse for .

80 . Det er imidlertid ikke i den naevnte retspraksis blevet fastslaaet, at der er en formodning for, at der foreligger en ideel skade, i alle tilfaelde, hvor bedoemmelsen er blevet udfaerdiget med en forsinkelse, der maa tilskrives administrationen .

81 . Dette afhaenger af omstaendighederne .

82 . I naervaerende sag var der en forsinkelse paa syv maaneder regnet fra tidspunktet for det paritetiske udvalgs udtalelse, og forsinkelsen i forhold til de gaeldende bestemmelser var i alt 14 maaneder .

83 . I Ditterich-sagen blev den endelige bedoemmelse imidlertid udfaerdiget af appelbedoemmeren med en forsinkelse paa 2 aar og 10 maaneder, og i Castille-sagen, hvor der ligeledes blev tilkendt sagsoegeren en erstatning, var forsinkelsen omkring 4 aar . I Seton-sagen var forsinkelsen paa 4 aar og 3 maaneder fra tidspunktet for sagsoegerens fremsaettelse af bemaerkninger til den foerste udgave af bedoemmelsen til tidspunktet for appelbedoemmerens endelige afgoerelse om, at bedoemmelsen skulle staa ved magt, men Domstolen fandt alligevel ikke grundlag for nogen erstatning ( praemis 11 ).

84 . Endvidere bemaerker jeg om Castille-sagen, at de afgoerelser om forfremmelser, som sagsoegeren ikke var omfattet af, blev truffet, inden den for sent udarbejdede bedoemmelse forelaa . Dette var aarsagen til, at Domstolen "under hensyn til sagens konkrete omstaendigheder" ( praemis 37 i dommen ) fandt, at der forelaa en skade, og at erstatningen burde ansaettes ex aequo et bono .

85 . Hertil kommer det forhold i naervaerende sag, at bedoemmelsen blev endeligt fastlagt, uden at man efter min opfattelse kan pege paa nogen som helst form for uregelmaessighed, der kan paavirke dens gyldighed, og at den indeholdt forskellige meget rosende vurderinger . Sagsoegeren blev endog ifoelge de af Kommissionen fremlagte oplysninger forfremmet til loenklasse A 5 i den paagaeldende referenceperiode .

86 . Den konklusion, at der ikke kan gives sagsoegeren medhold i erstatningspaastanden paa grund af den forsinkelse bedoemmelse, traenger sig saa meget mere paa, naar henses til Domstolens seneste praksis, jfr . Fjerde Afdelings dom i Vincent-sagen ( 12 ), hvori sagsoegeren ikke fik medhold i en erstatningspaastand, som var nedlagt under henvisning til en forsinkelse med udfaerdigelsen af sagsoegerens bedoemmelse samt det forhold, at bedoemmelsen ikke forelaa paa det tidspunkt, da der blev truffet beslutning om en forfremmelsesprocedure, som beroerte sagsoegeren . Trods den af sagsoegeren angivne ideelle skade og den for ham negative psykologiske effekt fandt Domstolen, at da hans personlige aktmappe senere var blevet bragt i komplet stand, og da afgoerelserne om de paagaeldende forfremmelser var blevet taget op til fornyet overvejelse og bekraeftet i lyset af de nye oplysninger, havde sagsoegeren ikke lidt nogen skade . Dette var aarsagen til at Domstolen ( praemis 25 ) i sagen fandt det noedvendigt paa grund af forskellene i forhold til, hvad der gjorde sig gaeldende i Geist-sagen, jfr . dommen af 14 . juli 1977 ( 13 ), at aendre den da knaesatte praksis . Problemet i Geist-sagen var nemlig, at flere af sagsoegerens bedoemmelser overhovedet ikke var blevet udarbejdet, saaledes at det var meget vanskeligt eller endog umuligt at afhjaelpe dette, "naar det fremskredne tidspunkt og (( bedoemmernes )) spredning eller fratraeden tages i betragtning" ( 14 ).

IV - Sammenfatning

87 . Jeg skal herefter sammenfattende foreslaa, at Domstolen forkaster saavel annullationspaastanden som erstatningspaastanden, og at hver part baerer sine omkostninger, jfr . procesreglementets artikel 69, stk . 2, sammenholdt med artikel 70 .

(*) Oversat fra portugisisk .

( 1 ) Dom af 18 . juni 1981 i sag 173/80, Blasig mod Kommissionen, Sml . s . 1649, praemis 13 .

( 2 ) Dom af 21 . marts 1985 i sag 263/83, Turner mod Kommissionen, Sml . s . 906, praemis 16 in fine .

( 3 ) Jfr . den naevnte dom, praemisserne 17-21 .

( 4 ) Jfr . f.eks . dom af 5 . maj 1983 i sag 207/81, Ditterich mod Kommissionen, Sml . s . 1359, praemis 13 .

( 5 ) Jfr . dom af 28 . oktober 1982 i sag 105/81, Oberthoer mod Kommissionen, Sml . s . 3781, 3754, praemis 26 .

( 6 ) Jfr . senest dom af 16 . december 1987 i sag 178/86, Turner mod Kommissionen, praemis 8, og mit forslag til afgoerelse i denne sag . Jfr . endvidere i samme retning dom af 1 . juni 1983 i de forenede sager 36, 37 og 218/81, Seton mod Kommissionen, Sml . s . 1789, praemisserne 13 og 14, og dom af 21 . marts 1985, Turner mod Kommissionen, jfr . ovenfor, s . 910 praemis 16 .

( 7 ) Dom af 6 . februar 1986 i de forenede sager 173/82, 157/83 og 186/84, Castille mod Kommissionen, Sml . s . 497, praemisserne 35 og 36 .

( 8 ) Dom af 30 . januar 1974 i sag 148/73, Sml . s . 81, 89, praemis 12 .

( 9 ) EFT L 107 af 25.4.1980, s . 47 .

( 10 ) EFT L 107 af 25.4.1980, s . 44 .

( 11 ) Jfr . ovenfor, praemisserne 26-28 .

( 12 ) Dom af 10 . juni 1987 i sag 7/86, Vincent mod Europa-Parlamentet, Sml . s . 0000, praemisserne 25 og 26 . Jfr . ogsaa mit forslag til afgoerelse i sagen af 1 . april 1987, punkt 62 .

( 13 ) Sag 61/76, Geist mod Kommissionen, Sml . 1977, s . 1419 .

( 14 ) Praemis 47 .