Forslag til afgørelse fra generaladvokat Cosmas fremsat den 4. februar 1999. - CRT France International SA mod Directeur régional des impôts de Bourgogne. - Anmodning om præjudiciel afgørelse: Tribunal administratif de Dijon - Frankrig. - Afgift på levering af CB-radioer - Afgift med tilsvarende virkning - Intern afgift - Anvendelse af forbuddet på samhandelen med tredjelande. - Sag C-109/98.



Samling af Afgørelser 1999 side I-02237



Generaladvokatens forslag til afgørelse

I - Indledning

1 Med den foreliggende anmodning om praejudiciel afgoerelse, indgivet i medfoer af EF-traktatens artikel 177, har Tribunal administratif de Dijon (Frankrig) forelagt Domstolen et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af traktatens artikel 9, 12 og 95. Domstolen anmodes her om at tage stilling til, om en afgift, som leveringer i Frankrig af de saakaldte CB-radioer i henhold til artikel 302a X i Code général des impôts (den franske lov om skatter og afgifter) er underkastet, udgoer en afgift med tilsvarende virkning som told i strid med traktatens artikel 9 og 12, eller om den er en intern afgift i henhold til traktatens artikel 95.

II - Retsgrundlaget

A - Faellesskabsrettens bestemmelser

2. Traktatens artikel 9 bestemmer:

»1. Faellesskabets grundlag er en Toldunion, som omfatter al vareudveksling, og som indebaerer forbud mod told ved indfoersel fra og ved udfoersel til andre medlemsstater, saavel som mod alle afgifter med tilsvarende virkning, samt indfoerelse af en faelles toldtarif over for tredjeland.

2. Bestemmelserne i kapitel 1, foerste afdeling, og i kapitel 2 i dette afsnit finder anvendelse paa varer med oprindelse i medlemsstaterne, og paa de varer hidroerende fra tredjeland, som frit kan omsaettes i medlemsstaterne.«

3. Ligeledes bestemmer traktatens artikel 12:

»Medlemsstaterne afstaar fra at indfoere ny indbyrdes told ved ind- og udfoersel eller afgifter med tilsvarende virkning og fra at forhoeje de toldsatser og afgifter, som de anvender i deres indbyrdes samhandel.«

4. I traktatens artikel 95 hedder det:

»Ingen medlemsstat maa direkte eller indirekte paalaegge varer fra andre medlemsstater interne afgifter af nogen art, som er hoejere end de afgifter, der direkte eller indirekte paalaegges lignende indenlandske varer.

Endvidere maa ingen medlemsstat paalaegge varer fra andre medlemsstater interne afgifter, som indirekte vil kunne beskytte andre produkter.

Medlemsstaterne ophaever eller aendrer senest ved begyndelsen af anden etape de ved denne traktats ikrafttraeden gaeldende bestemmelser, som strider mod ovenstaaende regler.«

5. Endvidere bygger den faelles handelspolitik ifoelge traktatens artikel 113, stk. 1, »paa ensartede principper navnlig for saa vidt angaar toldaendringer, indgaaelse af told- og handelsaftaler, gennemfoerelse af ensartethed i liberaliseringsforanstaltninger, eksportpolitik og handelspolitiske beskyttelsesforanstaltninger, herunder foranstaltninger mod dumping og subsidieordninger«.

6. Endelig hedder det i traktatens artikel 30:

»Kvantitative indfoerselsrestriktioner saavel som alle foranstaltninger med tilsvarende virkning er med forbehold af nedennaevnte bestemmelser forbudt mellem medlemsstaterne.«

B - Fransk ret

7. Artikel 302a X i den franske lov om skatter og afgifter, der har kodificeret bestemmelserne i artikel 83 i lov 92-1476 af 31. december 1992, som traadte i kraft den 1. januar 1993 (1), bestemte (2), at:

»I. Levering i Frankrig af samtaleanlaeg, der fungerer paa basis af CB, de saakaldte CB-radioer, er underkastet en afgift paa 250 FRF.

CB-radioer med maksimalt 40 kanaler, og som udelukkende fungerer ved hjaelp af vinkelmodulation med en spidseffekt for modulation paa maksimalt 4 watt, er ikke omfattet af denne afgift.

II - Denne afgift skal erlaegges af producenter, importoerer og personer, som foretager koeb inden for Faellesskabet i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 256a, afsnit I, stk. 3, med henblik paa at udfoere de under afsnit I omtalte transaktioner.

III - Afgiften fastsaettes, opkraeves og kontrolleres efter samme procedure og i henhold til samme sanktionsregler, garantier og privilegier, som vedroerer moms. Disse momsregler finder tilsvarende anvendelse paa indgivelse, behandling og bedoemmelse af klager.«

III - De faktiske omstaendigheder

8. Selskabet CRT France International SA (herefter »CRT«) beskaeftiger sig med import til og salg i Frankrig af elektronisk udstyr og komponenter hertil, herunder ogsaa CB-radioer.

9. Efter at have foretaget en hovedrevision af CRT fremsendte skattemyndighederne den 25. oktober 1993 efteropkraevninger, som bl.a. vedroerte afgiften paa levering af CB-radioer som fastsat i den foernaevnte artikel 302a X i lov om skatter og afgifter. CRT anfaegtede dette, men efter myndighedernes afvisning heraf og forgaeves forsoeg paa en mindelig ordning, kraevede skattemyndighederne den 18. oktober 1996 et beloeb paa 25 127 160 FRF efterbetalt af selskabet.

10. Den 18. august 1997 anlagde CRT, som anfaegtede de ovennaevnte efteropkraevninger, sag ved den forelaeggende ret vedroerende efteropkraevningen af det ovennaevnte beloeb. Under sagen gjorde selskabet bl.a. gaeldende, at den paagaeldende afgift paa CB-radioer ikke er i overensstemmelse med faellesskabsretten, idet den udgoer en afgift med tilsvarende virkning som told, hvilket er i strid med Rom-traktatens artikel 12. Skatte- og afgiftsmyndighederne gjorde heroverfor gaeldende, at det drejer sig om en intern afgift i henhold til traktatens artikel 95.

IV - Det praejudicielle spoergsmaal

11. Ved afgoerelse af 24. marts 1998 udsatte Tribunal administratif de Dijon sagen, idet den fandt, at fortolkningen af det ovennaevnte spoergsmaal udgoer en noedvendig forudsaetning for en loesning af tvisten i hovedsagen, og forelagde Domstolen foelgende spoergsmaal:

»Er bestemmelserne i artikel 9, 12 og 95 i traktaten af 25. marts 1957 om oprettelse af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab til hinder for, at de nationale myndigheder paalaegger producenter, importoerer og personer, som i Frankrig leverer CB-radioer, en afgiftsordning, som er fastsat i artikel 302a X i lov om skatter og afgifter?«

V - Besvarelsen af det praejudicielle spoergsmaal

12. Med det praejudicielle spoergsmaal anmoder den forelaeggende ret naermere bestemt Domstolen om at fortolke traktaten, og mere praecist om at give retten vejledning om den retlige kvalifikation af den afgift, som er fastsat i artikel 302a X i lov om skatter og afgifter, i henhold til traktatens artikel 9, 12 og 95, og eventuelt ogsaa om at afgoere, hvorvidt denne afgift er i overensstemmelse med de naevnte artikler (3).

Jeg vil undersoege realiteten vedroerende dette praejudicielle spoergsmaal (B) efter foerst at have fremsat nogle indledende bemaerkninger med hensyn til formaliteten (A).

A - Om formaliteten med hensyn til det praejudicielle spoergsmaal

13. Selv om hverken den franske regering, Kommissionen eller selskabet CRT rejser spoergsmaalet, om det forelagte praejudicielle spoergsmaal overhovedet kan antages til realitetsbehandling, kunne man ikke desto mindre goere gaeldende, at den forelaeggende ret ikke opfylder det krav, som Domstolen i sin praksis stiller, nemlig, at hvis man vil opnaa en fortolkning af faellesskabsretten, som kan vaere til nytte, forudsaetter det, naturligvis afhaengigt af den enkelte konkrete sags karakter og indholdet af de forelagte spoergsmaal, at den nationale ret praeciserer den faktiske og den retlige ramme for de forelagte spoergsmaal, eller i hvert fald forklarer de logiske praemisser, som spoergsmaalene stoetter sig paa (4).

I det foreliggende tilfaelde har Tribunal administratif de Dijon ikke i enkeltheder redegjort for den retlige og faktiske ramme, som det forelagte spoergsmaal indgaar i. Isaer analyseres de enkelte elementer og forloebet af ordningen vedroerende den i hovedsagen omhandlede afgift ikke i forelaeggelsesafgoerelsen, ej heller er der gjort noget forsoeg paa at undersoege, hvorvidt afgiften er eller ikke er forenelig med faellesskabsretten. Endvidere goer den forelaeggende ret ikke naermere rede for, hvor CB-radioerne kommer fra, eller om saadanne apparater fremstilles i Frankrig, oplysninger, der, som det vil blive paavist senere, er afgoerende for besvarelsen af det praejudicielle spoergsmaal.

14. Paa trods af ovenstaaende skal det paapeges, at naar Domstolen laegger oplysningerne fra hovedsagens akter og de oplysninger, der fremgaar af de indgivne skriftlige indlaeg, til grund, raader den over tilstraekkelige oplysninger til at fortolke de bestemmelser i faellesskabsretten, der vedroerer hovedsagens genstand.

I oevrigt bemaerkes, saaledes som det er anerkendt i Domstolens praksis, at det er tilstraekkeligt, naar denne ikke anmodes om at udtale sig om en hypotetisk problemstilling, at sagens akter, der indgives af den forelaeggende ret, og de skriftlige indlaeg, som parterne har indgivet i hovedsagen, har skaffet Domstolen adgang til de oplysninger, den behoever for at kunne fortolke faellesskabsrettens bestemmelser i relation til den situation, der er genstand for tvisten, ogsaa selv om den forelaeggende ret ikke har beskrevet den faktiske og retlige ramme udtoemmende (5).

15. Med ovenstaaende redegoerelse som grundlag finder jeg saaledes ikke, at det forelagte praejudicielle spoergsmaal maa afvises som foelge af manglerne ved forelaeggelsesafgoerelsen.

B - Realiteten

a) Om afgiftens retlige kvalifikation i lyset af traktatens artikel 9, 12 og 95

16. Formaalet med traktatens artikel 9, 12 og 95 er at undgaa forskelsbehandling mellem importerede og indenlandske produkter med henblik paa at lette varernes frie bevaegelighed og fremme oprettelsen af et faelles marked. Artikel 9 og 12 indeholder forbud mod told og afgifter med tilsvarende virkning. Men da et saadant forbud ville vaere virkningsloest, hvis det kunne omgaas ved paalaeggelse af hoejere interne afgifter paa importerede varer, suppleres det med artikel 95, der forbyder al intern lovgivning, som indfoerer forskelsbehandling eller har karakter af beskyttelsesforanstaltning.

17. I betragtning af, at de ovennaevnte bestemmelser har et identisk formaal og karakter af at supplere hinanden, er sondringen mellem afgifter med tilsvarende virkning som told, der hoerer under artikel 9 og 12, og interne afgifter, der falder ind under artikel 95's anvendelsesomraade, haarfin.

Uanset hvor haarfin denne sondring ogsaa maatte vaere, er det Domstolens faste praksis (6), at bestemmelserne om afgifter med tilsvarende virkning som told, og bestemmelserne om interne afgifter, der medfoerer forskelsbehandling, ikke kan anvendes kumulativt, saaledes at den samme afgift ikke inden for traktatens system samtidig kan tilhoere begge kategorier.

18. Naar man leder efter kriterier for den ifoelge det ovenstaaende noedvendige sondring mellem afgifter med tilsvarende virkning som told og interne afgifter i artikel 95's forstand, anerkender Domstolen efter fast retspraksis foelgende:

a) En oekonomisk byrde, uanset hvor lille den maatte vaere, som paalaegges ensidigt og uafhaengigt af, hvad den kaldes, og hvordan den teknisk set paalaegges, og som rammer varerne, fordi de passerer graensen, udgoer, hvis det ikke er en egentlig told, en afgift med tilsvarende virkning, jf. traktatens artikel 9, 12, 13 og 16, ogsaa selv om den ikke tilfalder staten, ikke indfoerer forskelsbehandling og ikke medfoerer nogen beskyttelse, og selv om det afgiftsbelagte produkt ikke konkurrerer med den indenlandske produktion (7).

b) Det afgoerende element ved en afgift, der svarer til told, og som adskiller den fra en intern afgift, er saaledes, at den foerstnaevnte udelukkende rammer det importerede produkt som importvare, mens den sidstnaevnte rammer importerede og indenlandske produkter samtidigt (8).

c) Afgiften udgoer ikke en byrde med tilsvarende virkning som told, hvis den indgaar som led i en generel intern afgiftsordning, der rammer kategorier af produkter systematisk og efter objektive kriterier, som finder anvendelse uafhaengigt af produkternes oprindelse, hvilket bevirker, at afgiften falder ind under traktatens artikel 95 (9).

Det skal hertil paapeges, at det ovennaevnte kriterium om, at afgiften indgaar som led i en generel intern afgiftsordning, ogsaa gaelder i tilfaelde af, at der ikke finder nogen indenlandsk produktion af det afgiftsbelagte produkt sted, og afgiften ved foerste oejekast tilsyneladende i praksis kun rammer de importerede produkter. Som det karakteristisk hedder i dommen i sagen Kommissionen mod Frankrig: »Domstolen har ... anerkendt, at selv en afgift, der rammer et produkt indfoert fra en anden medlemsstat, hvor der ikke findes et identisk eller et lignende indenlandsk produkt, ikke udgoer en afgift med en tilsvarende virkning, men en intern afgift i den i traktatens artikel 95 omhandlede forstand, saafremt afgiften er et led i en generel intern afgiftsordning, der systematisk og efter objektive kriterier anvendes paa kategorier af produkter, uanset disses oprindelse« (10).

d) Endelig er det blevet anerkendt, at det med henblik paa den retlige kvalifikation af en afgift, der paalaegges importerede og indenlandske produkter efter identiske kriterier, kan vaere noedvendigt at tage hensyn til afgiftsprovenuets anvendelse. Naar provenuet af afgiften saaledes er bestemt til at blive brugt til finansiering af aktiviteter, som saerlig er til gavn for indenlandske afgiftsbelagte produkter, kan det ikke udelukkes, at denne afgift, selv om den paalaegges efter identiske kriterier, udgoer en diskriminerende beskatning, for saa vidt som den afgiftsbyrde, der paalaegges de indenlandske produkter, neutraliseres gennem fordele, som afgiften tjener til at finansiere, mens den afgift, der belaster de importerede produkter, udgoer en nettobelastning. Hvis derfor - som det fremgaar af Domstolens faste praksis - den gavn, der opnaas ved anvendelsen af provenuet fra en afgift, der indgaar som led i en generel intern afgiftsordning, og som systematisk paalaegges baade indenlandske og importerede produkter, for de indenlandske produkters vedkommende fuldstaendigt opvejer den byrde, som de belastes med, naar de kommer ud i handel, saa udgoer denne byrde en afgift med tilsvarende virkning som told i strid med traktatens artikel 9 og 12. Hvis derimod den gavn, som den indenlandske afgiftsbelagte produktion opnaar ved anvendelsen af afgiftsprovenuet, kun delvis opvejer den byrde, som denne produktion belastes med, udgoer en saadan afgift en tilsidesaettelse af forbuddet i traktatens artikel 95 mod forskelsbehandling (11).

19. Det er i hovedsagen ikke blevet bestridt, at der ikke findes nogen fransk produktion af CB-radioer.

20. Som den franske regering uimodsagt anfoerer i sit skriftlige indlaeg, anvendes provenuet fra den i hovedsagen omhandlede afgift endvidere ikke til finansiering af aktiviteter, der gavner de indenlandske produkter paa en saadan maade, at det fuldstaendigt udligner afgiften paa disse produkter. Paa den ene side bidrager provenuet fra denne afgift til det franske statsbudget og til den generelle finansiering af de statslige udgifter paa alle omraader. Paa den anden side udelukker den manglende forekomst af en indenlandsk produktion af CB-radioer, at den foernaevnte retspraksis vedroerende udligningsprincippet kan finde anvendelse (12), idet Domstolen har anerkendt, at forudsaetningen for at anvende udligningsprincippet er, at det afgiftsbelagte produkt og det begunstigede indenlandske produkt er identiske (13).

21. Det centrale punkt i problematikken vedroerende den retlige kvalifikation af den omtvistede afgift set i forhold til traktatens artikel 9, 12 og 95 bliver derfor spoergsmaalet om - naar der ikke findes nogen indenlandske produkter - hvorvidt en afgift, som den hovedsagen drejer sig om, udelukkende rammer importerede produkter eller indgaar som led i en generel intern afgiftsordning (14). Dette afspejles i oevrigt i de staerke argumenter, som er blevet fremsat i denne forbindelse, og som saavel den franske regering og Kommissionen som CRT i det vaesentlige har koncentreret deres indlaeg om.

22. For at kunne loese ovennaevnte problem skal jeg foerst paapege de enkelte kriterier for, at en afgift indgaar i en generel intern afgiftsordning. Det fremgaar her af retspraksis, at Domstolen anser (15) foelgende kriterier for relevante, naar den skal tage stilling til, om der foreligger en saadan situation:

a) Indgaar afgiften i en gruppe af afgifter, som reguleres gennem faelles fiskale bestemmelser (16)?

b) Belaster disse afgifter kategorier af produkter paa grundlag af et objektivt kriterium, med andre ord: Tilhoerer et produkt en bestemt varekategori (17)?

c) Fungerer det ovennaevnte objektive kriterium uafhaengigt af, hvor det paagaeldende produkt kommer fra, i den betydning, at det ikke har nogen indflydelse hverken paa afgiftssatsen eller paa afgiftsgrundlaget eller paa opkraevelsesmaaden, om de afgiftsbelagte varer er fremstillet i indlandet eller i udlandet (18)? Domstolen har herom fastslaaet, at en byrde, som paalaegges importerede varer, for at kunne indgaa i en generel intern afgiftsordning skal belaste et indenlandsk og et importeret produkt med samme afgift paa samme stadium i omsaetningen, og grundlaget for afgiftskravets stiftelse skal vaere identisk for begge varegrupper (19).

d) Saafremt provenuet fra disse afgifter ikke anvendes til et konkret formaal, udgoer de da en fiskal indtaegt paa linje med andre, og bidrager de, ligesom de oevrige indtaegter, til finansiering i almindelighed af de statslige udgifter paa alle omraader?

23. Det skal her betones, at ovenstaaende kriterier altid undersoeges ud fra en noeje undersoegelse af, om der findes en intern afgiftsordning. Begrebet ordning, hvis betydning er blevet fremhaevet af generaladvokat Mancini i hans forslag til afgoerelse i sagen Kommissionen mod Danmark (20), udgoer fortolkningsrammen for de ovennaevnte kriterier.

24. Domstolen har saaledes anerkendt, at man kan tale om en »generel ordning«, naar den interne afgift paalaegges »hele kategorier af indenlandske eller udenlandske produkter« (21). Domstolen har i den forbindelse fastslaaet, at et meget begraenset antal produkter ikke svarer til begrebet »hele kategorier af produkter«, som betyder et stort antal produkter, der kan afgraenses ved hjaelp af generelle og objektive kriterier (22).

25. Den naevnte opfattelse med hensyn til eksistensen af en ordning giver desuden en forklaring paa, hvorfor Domstolen i sin dom Kommissionen mod Frankrig anerkendte, at der foreligger en saadan ordning, selv om det ikke drejer sig om afgifter, der belaster ensartede produkter, men en raekke af helt forskellige apparater, som endda falder ind under forskellige toldbestemmelser (23). Dette standpunkt i Domstolens praksis, hvormed en formulering fra tidligere praksis synes at vaere aendret, ifoelge hvilken »hele kategorier af ... produkter« skulle omfatte produkter »som alle uden hensyn til oprindelse befinder sig i en sammenlignelig situation« (24), er i bedre overensstemmelse baade med den opfattelse, at indordningen under traktatens artikel 95 ikke noedvendigvis forudsaetter eksistensen af identiske eller tilsvarende indenlandske produkter (25), og med begrebet intern afgiftsordning, der ikke saa meget synes at forudsaette eksistensen af tilsvarende afgiftsbelagte produkter, som eksistensen af en helhed af afgifter, der har en eller flere funktioner til faelles. Det er i denne forbindelse ikke uden betydning, at da Domstolen i den ovenfor naevnte sag Kommissionen mod Frankrig skulle afgoere, om den i hovedsagen omhandlede afgift indgik som led i en generel intern afgiftsordning, lagde den, selv om denne afgift var paalagt en raekke apparater af meget forskellig art, men med det til faelles, at de ved siden af andre saerlige funktioner var beregnet til brug ved reprografi (26), saerlig vaegt paa det historiske forloeb omkring etableringen af afgiften og dens formaal og paapegede, at den er indfoejet i en afgiftsordning, »der skyldes den breche, som - med den stigende anvendelse af reprografi - er slaaet i den legale ordning til beskyttelse af forfatteres og forlaeggeres rettigheder, hvilken ordning - om end indirekte - skal paalaegge brugerne af disse fremgangsmaader en afgift, der erstatter den, de normalt skulle have baaret« (27).

26. Med udgangspunkt i de ovennaevnte elementer fra Domstolens praksis vil jeg nu forsoege at analysere de argumenter, der er fremsat dels af den franske regering og af Kommissionen, dels af CRT.

27. Den franske regering, som Kommissionen i det vaesentlige er enig med (28), henviser til kriterierne i Co-Frutta-dommen (29) og soeger at begrunde, at den i hovedsagen omhandlede afgift er en intern afgift i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i traktatens artikel 95. Efter den franske regerings opfattelse vedroerer denne afgift ikke specifikt de importerede CB-radioer, men indgaar som led i en generel intern afgiftsordning. Dette fremgaar efter regeringens opfattelse af foelgende:

- For det foerste indgaar den i hovedsagen omhandlede afgift i en afgiftsordning som sigter mod at daekke statens noedvendige udgifter til vedligeholdelse af det radiospektrum for hertz-boelger, i hvilken forskellige apparater fungerer, herunder ogsaa CB-radioer.

- For det andet indgaar den i hovedsagen omhandlede afgift i en helhed af lignende afgifter, som belaster en kategori af produkter af identisk eller lignende art. I den forbindelse anfoerer den franske regering, som helt generelt henviser til tilsvarende nationale reguleringer, at radiotelefon- og telekommunikationsudstyr, som f.eks. GSM-net eller private hyrevogns- og ambulancenet, skal have administrativ tilladelse til at fungere og er underkastet licensafgift for at have raadighed over og brugsret til nettet til daekning af omkostningerne ved brugen af radiospektret for hertz-boelger. Endvidere anfoerer den, at de, der er tilsluttet frekvensbaandene, betaler en aarlig raadigheds- og administrationsafgift. Den franske regering haevder endvidere, at den i hovedsagen omhandlede afgift indgaar i dette afgiftskompleks, fordi man med henblik paa en forenkling af systemet og i overensstemmelse med de anvisninger, der er givet af Den Europaeiske Konference af Post- og Teleadministrationer, har ophaevet den tidligere licensbetaling for brugen af CB-radioer fra den 1. januar 1992, idet afgiften pr. 1. januar 1993 blev overflyttet fra brugerne til producenter, importoerer og personer, som foretager koeb af disse radioer inden for Faellesskabet.

- For det tredje opkraeves afgiften paa basis af objektive kriterier, uafhaengigt af, hvor produktet kommer fra. Afgiften paalaegges nemlig alle de apparater, som er i overensstemmelse med de franske regler, mens hverken afgiftssatsen, afgiftsgrundlaget eller opkraevelsesmaaden afhaenger af produktets egenskaber (ogsaa selv om der er tale om kombinerede »radio og CB«-apparater), dets pris og oprindelse.

- For det fjerde anvendes afgiften ikke til et saerligt formaal, men dens provenu udgoer en skatteindtaegt paa linje med de oevrige og bidrager til finansieringen i almindelighed af de statslige udgifter paa alle omraader.

28. Af de ovenstaaende punkter er det kun det foerste og andet, der er omtvistet. CRT fremfoerer saaledes, at afgiften ikke opfylder de samme kriterier og ikke reguleres i de samme bestemmelser som dem, brugerne af radionettene er underkastet. CRT anfoerer naermere, at CB-radioerne er de eneste telekommunikationsapparater, der er underkastet en saerlig afgift. Import, salg eller fremstilling af mobiltelefoner, radiotelefoner, der benyttes af private hyrevogns- og ambulancenet, traadloese telefoner, ja selv walkie-talkies er ikke underkastet nogen saerlig afgift. Kun de, der benytter telekommunikationsnettene, betaler en speciel licensafgift. CRT, som vedroerende afgifternes stoerrelse generelt henviser til de nationale bestemmelser, har naermere forklaret, at det enten drejer sig om afgifter ved registreringen, som skal erlaegges af dem, der ansoeger om eller er i besiddelse af en autorisation til at benytte telekommunikationsnettet og -tjenesterne, eller om en aarlig afgift, svarende til de baandbredder, som brugerne faar adgang til at benytte.

Derimod er brugen af walkie-talkies og mobiltelefoner og naturligvis af de frekvensbaand, som de sender paa, ifoelge CRT ikke belagt med nogen afgift, eftersom brugerne ikke optager nogen konkret frekvens, men noejagtigt som brugerne af CB-radioer og andet udstyr inden for laegevidenskab, industri og videnskab, som fungerer paa de samme frekvenser, blot udnytter den almene brugsret til offentligt tilgaengelige indretninger, som tilhoerer alle. Derfor, konkluderer CRT, er den afgift, der paalaegges CB-radioer, uden forbindelse med nogen anden afgift. Endelig har den herudover heller ikke nogen forbindelse med benyttelsen af radionettet, for det foerste, fordi den ikke paahviler brugeren, men derimod importoeren, og for det andet, fordi den afhaenger af antallet af apparater og ikke beregnes paa grundlag af de frekvensbaand, der gives adgang til, og ikke paalaegges efter de samme kriterier, som anvendes ved brugsafgifterne for de oevrige apparater, og for det tredje er de CB-radioer, der ikke skal benyttes i Frankrig, selv om de leveres dér, ikke fritaget for afgiften.

29. Det afgoerende spoergsmaal med hensyn til, om den omtvistede afgift indgaar eller ikke indgaar som led i en generel intern afgiftsordning, synes da ogsaa at vaere, om beskatningsmetoden for CB-radioer, set i relation til de oevrige apparater, som benytter radionettene inden for telekommunikation, medfoerer, at denne afgift falder uden for den almindelige interne afgiftsordning for brugen af radiospektrets frekvenser (30).

30. Som ogsaa Kommissionen anfoerer, kan Frankrig, som enhver anden medlemsstat, paalaegge brugerne af radionettene inden for telekommunikation, en afgift til daekning af de med administrationen af disse net forbundne udgifter. I modsaetning til, hvad CRT synes at paastaa, ville denne ret efter min opfattelse ogsaa kunne bestaa selv i tilfaelde af, at benyttelsen af nettet ikke er betinget af en forudgaaende administrativ tilladelse. Dette skyldes, at afgiften kan begrundes med et generelt behov for at vedligeholde nettet og genoprette forbindelsen i tilfaelde af forstyrrelser paa nettet, et behov, som ogsaa bestaar, naar brugeren benytter sin ret til gratis brug af offentligt tilgaengelige indretninger. Naar man derfor tager udgangspunkt i det historiske forloeb omkring etableringen af den omtvistede afgift og dens formaal (31), synes den at indgaa i en almen intern afgiftsordning for brugen af telekommunikationsnet, en ordning, hvis anvendelse - hvad der ikke er blevet bestridt - afhaenger af kriterier, der er objektive, dvs. uafhaengige af apparaternes oprindelse.

31. Hvis man imidlertid undersoeger beskatningsmetoden for CB-radioer, maa det konstateres, at den ikke blot adskiller sig fra den maade, hvorpaa brugen af de andre apparater er paalagt afgift - idet det, som CRT uimodsagt har anfoert, i forbindelse med CB-radioer er leveringen af apparatet, der er belagt med afgift, mens det ved de andre apparater er brugerne, der erlaegger afgiften - men derudover ogsaa, at denne forskel kun vanskeligt kan begrundes, naar man dels tager afgiftens formaal i betragtning, dels den saerlige maade, som CB-radioer anvendes paa. Det af den franske regering fremfoerte argument, at ophaevelsen af den tidligere administrative tilladelse til at benytte CB-radioer begrunder aendringen vedroerende den afgiftsbelagte transaktion, saaledes at det nu er producenterne eller importoererne af radioerne, der belastes med afgiften, i stedet for brugerne, synes da heller ikke overbevisende (32). For det foerste synes aendringen af beskatningsmetoden og den afgiftsbelagte transaktion ikke at vaere noedvendig. Naar f.eks. brugerne af CB-radioer ikke laengere ansoeger om brugstilladelse, kunne man for at sikre, at afgiften blev betalt, i stedet for at sammenknytte betalingen af afgiften med leveringen af apparatet sammenknytte den med en afgivelse af en brugserklaering, der udelukkende skulle tjene skattemaessige formaal. For det andet synes den ovennaevnte aendring af beskatningsmetoden ikke velegnet til at opfylde sit formaal. Det er faktisk meget vanskeligt at godtage, at det er af hensyn til en administrativ forenkling og en formentlig tilpasning til proceduren gaeldende for moms nu er noedvendigt, at afgiften paalaegges handelen med radioerne og ikke benyttelsen af dem. Lige saa vanskeligt er det at godtage de argumenter, som den franske regering fremfoerte under den mundtlige forhandling for at begrunde aendringen i beskatningsmaaden for CB-radioer: for det foerste, at aendringen hvilede paa den paedagogiske idé, at de, der saelger radioerne, skulle goere opmaerksom paa den nye afgift og sige til kunderne, at det ikke er uden omkostninger at benytte disse apparater, og at benyttelsen af dem har en skadelig virkning for helheden af brugerne af radiospektret, og for det andet, at afgiften i praksis gennem forhoejelsen af salgsprisen for disse radioer laegges paa den endelige koeber/forbruger. For det foerste er der, som CRT da ogsaa har paapeget, ud fra et handelsmaessigt synspunkt meget stor forskel paa, om kunden koeber et apparat og siden hen erlaegger afgiften for dens benyttelse, eller om han koeber det direkte til den med afgiftsbeloebet forhoejede pris. For det andet er det i det foreliggende tilfaelde ikke blevet bestridt, at afgiften erlaegges, selv naar CB-radioen leveres til en grossist i Frankrig, der derpaa genudfoerer den, hvorefter den endelige koeber benytter radioen uden for Frankrig. I saa fald bortfalder aarsagssammenhaengen mellem afgiftsbyrden og benyttelsen af radioen i Frankrig, og hermed holder den franske regerings paastand om, at afgiften flyttes over paa den endelige forbruger, ikke.

32. Paa grundlag af ovenstaaende er jeg naaet til den opfattelse, at afstanden mellem formaalet med en afgiftsbyrde og den maade, afgiften gennemfoeres paa, saadan som den afstand, der karakteriserer den omtvistede afgift, medfoerer, at afgiften ophoerer med at henhoere under den generelle interne afgiftsordning. Men foerer dette saa til, at den paagaeldende afgift retligt set maa karakteriseres som en afgift med tilsvarende virkning som told?

33. Jeg maa her allerfoerst betone, at en afstand mellem formaalet med en afgiftsbyrde og den maade, afgiften gennemfoeres paa, som tilfaeldet er her, ikke beviser, at der foreligger en afgift med tilsvarende virkning som told, undtagen i det omfang, hvor afgiften som foelge af denne afstand falder uden for den interne afgiftsordning og i sidste ende udelukkende belaster importerede produkter, hvorved den forhindrer varernes frie bevaegelighed og etableringen af et faelles marked (33).

Som paapeget af CRT kan den omtvistede afgift, for saa vidt som den udelukkende vedroerer leveringen af CB-radioerne og ikke noedvendigvis benyttelsen af dem, faktisk paavirke den frie omsaetning af det paagaeldende produkt inden for Faellesskabet. Det er da heller ikke blevet bestridt, at denne afgift ogsaa belaster de CB-radioer, som indfoeres til og leveres i Frankrig med det videre formaal ikke at skulle benyttes i landet af den, som importoeren har leveret radioerne til, men for eksempel skal genudfoeres.

Da der endvidere ikke eksisterer nogen indenlandsk produktion, synes provenuet fra den omhandlede afgift, som ogsaa Kommissionen paapeger, udelukkende at blive opkraevet ved indfoerslen af CB-radioer.

34. Endvidere skal det anfoeres, at en byrde, som udgoer et forholdsmaessigt vederlag for en til importoeren faktisk erlagt tjenesteydelse, ifoelge Domstolens praksis ikke udgoer en afgift med tilsvarende virkning som told (34). Som CRT anfoerer i sit skriftlige indlaeg, uden at det er blevet bestridt, anvendes den i hovedsagen omhandlede afgift ikke til finansiering af nogen tjenesteydelse, der erlaegges til importoererne af CB-radioer. Desuden udgoer, som CRT med rette bemaerker, muligheden for at benytte radiospektret for hertz-boelger ikke en tjenesteydelse i den forstand, hvori udtrykket anvendes i Domstolens praksis, og under alle omstaendigheder er det ikke importoererne, der benytter det.

35. Endelig har Domstolen ogsaa fastslaaet, at en afgift ikke udgoer en afgift med tilsvarende virkning som told, hvis den opkraeves paa grund af kontrol, der skal gennemfoeres for at opfylde faellesskabsretlige forpligtelser (35). Det fremgaar imidlertid klart af sagens akter og navnlig af den franske regerings skriftlige indlaeg, at den i hovedsagen omhandlede afgift er resultat af en omlaegning af en bestaaende afgift, som havde til formaal at daekke vedligeholdelsesomkostningerne for telekommunikationsnettene, og foelgelig ikke opkraeves paa grund af kontrol, der gennemfoeres for at opfylde faellesskabsretlige forpligtelser, hvorfor den ikke omfattes af den ovennaevnte retspraksis.

36. Ganske vist gaelder der ikke nogen almindelig regel om, at en manglende indenlandsk produktion af de afgiftsbelagte produkter foerer til den konklusion, at afgiften er en afgift med tilsvarende virkning som told (36). Men naar man sammenholder en saadan manglende produktion med den kendsgerning, at afgiften for det foerste ikke indgaar som led i en generel intern afgiftsordning, for det andet ikke udgoer et vederlag for en til importoeren erlagt tjenesteydelse og heller ikke opkraeves paa grund af kontrol, der gennemfoeres for at opfylde faellesskabsretlige forpligtelser, og for det tredje kan begraense varernes frie bevaegelighed inden for Faellesskabet, taler denne manglende produktion alligevel til fordel for det synspunkt, at den omhandlede afgift, uanset hvor stor eller lille den maatte vaere, og uanset dens betegnelse og maaden, den opkraeves paa, udgoer en afgift med tilsvarende virkning som told.

37. Paa grundlag af ovenstaaende er det min opfattelse, at en afgift, som den i hovedsagen omhandlede, maa karakteriseres som en afgift med tilsvarende virkning som told i den forstand, hvori udtrykket anvendes i traktatens artikel 9 og 12.

b) Spoergsmaalet om afgiften er forenelig med traktatens artikel 9, 12 og 95

38. Hvis det antages, at en afgift som den i hovedsagen omhandlede maa karakteriseres som en afgift med tilsvarende virkning som told i den forstand, hvori udtrykket anvendes i traktatens artikel 9 og 12, skal det herefter undersoeges, om en saadan afgift er i strid med de paagaeldende artikler.

39. Det skal i denne forbindelse paapeges, at forbuddet mod afgifter med tilsvarende virkning omfatter enhver afgift af denne art (37).

Jeg skal endvidere minde om, at det forbud mod afgifter med tilsvarende virkning som told, som er indeholdt i traktatens artikel 9 og 12, er uafhaengigt af eksistensen af forskelsbehandling, beskyttelsesforanstaltninger og styrkelse af den indenlandske produktions konkurrenceevne i forhold til produkter af udenlandsk oprindelse (38). Foelgelig er forbuddet ikke afhaengigt af eksistensen af en indenlandsk produktion.

Det skal endvidere understreges, at det ovennaevnte forbud baade gaelder for produkter, som kommer fra andre medlemsstater eller fra tredjelande, men er i fri omsaetning i medlemsstaterne, som det udtrykkeligt er naevnt i traktatens artikel 9, stk. 2, og i princippet ogsaa for produkter, som kommer direkte fra tredjelande.

Idet Domstolen paa den ene side har henvist til traktatens artikel 9, stk. 1, der vedroerer en toldunion, som omfatter al vareudveksling og indebaerer indfoerelse af en faelles toldtarif, og hvor »formaalet med den faelles toldtarif [er] at gennemfoere en udligning af de toldbyrder, de fra tredjelande importerede produkter underkastes ved Faellesskabets graenser for derved at undgaa enhver fordrejning af den interne frihandel eller af konkurrencevilkaarene«, og paa den anden side artikel 113, stk. 1, i samme traktat, som fastlaegger en faelles handelspolitik, har den udtalt, at »definitionen af de ensartede principper, som den faelles handelspolitik er baseret paa (traktatens artikel 113, stk. 1), indebaerer paa samme maade som den faelles toldtarif, at de nationale skatte- og handelsmaessige forskelle, som paavirker samhandelen med tredjelande, skal afskaffes«, og at »medlemsstaterne [derfor] efter den 1. juli 1968 ikke ensidigt maa indfoere nye afgifter paa import direkte fra tredjelande eller haeve niveauet for de allerede paa denne dato bestaaende« (39).

Endvidere har Domstolen udtalt, at det ovennaevnte forbud, for saa vidt som det vedroerer samhandel med tredjelande, ikke er absolut, og at faellesskabsmyndighederne kan foreskrive undtagelser og afvigende bestemmelser, hvorved det dog er en betingelse, at saadanne afgifter udelukkende paalaegges, naar de »som saadan(ne) har samme virkning i alle medlemsstaterne paa den paagaeldende samhandel med tredjelande« (40).

Endelig har Domstolen fastslaaet, at »saafremt forbuddet mod at indfoere afgifter med tilsvarende virkning findes i bilaterale eller multilaterale aftaler, som Faellesskabet har indgaaet med et eller flere tredjelande med henblik paa at afskaffe hindringer for samhandelen, ... har forbuddet samme raekkevidde, som det er tillagt i forbindelse med samhandelen inden for Faellesskabet« (41).

Af Domstolens ovenfor anfoerte praksis fremgaar det saaledes, at med forbehold for eventuelle vilkaar i aftaler eller saerlige unilaterale faellesskabsbestemmelser, som vedroerer bestemte former for produkter eller bestemte tredjelande, og som har til formaal at sikre ensartetheden i Faellesskabets handelspolitik, gaelder forbuddet mod afgifter med tilsvarende virkning som told ogsaa med hensyn til direkte samhandel med tredjelande.

40. Som det fremgaar af oplysningerne i sagens akter, fremstilles de CB-radioer, som forhandles i Frankrig, ikke i Frankrig (42), men de indfoeres enten direkte fra Fjernoesten, hvor de fremstilles, eller de bliver koebt inden for Faellesskabet, som CRT har forklaret, uden at det i det vaesentlige er blevet bestridt (43). Det fremgaar dog ikke klart heraf, hvorvidt der eksisterer nogen faellesskabsproduktion af saadanne radioer (44), eller i hvilke tilfaelde CB-radioerne koebes inden for Faellesskabet, og endelig heller ikke, om disse radioer, hvis de koebes inden for Faellesskabet, opfylder betingelserne i EF-traktatens artikel 10, saaledes at de kan karakteriseres som varer, der frit kan omsaettes i medlemsstaterne, som haevdet af CRT. Det tilkommer derfor den nationale ret at afklare de faktiske omstaendigheder med hensyn til ovennaevnte spoergsmaal og at traeffe afgoerelse, eventuelt efter at have fundet det formaalstjenligt foerst at forelaegge et nyt praejudicielt spoergsmaal for Domstolen om, hvorvidt CB-radioerne skal betegnes som varer, der frit kan omsaettes i medlemsstaterne.

Men denne betegnelse aendrer dog intet ved, at den omtvistede afgift er i strid med traktaten, hvis der ikke, for saa vidt som de paagaeldende radioer anses for at vaere direkte importerede fra tredjelande, findes saerlige faellesskabsbestemmelser, i henhold til traktat eller ensidigt fastsat, vedroerende handel med CB-radioer eller samhandel med de tredjelande, hvorfra de indfoeres, bestemmelser, som har til formaal at sikre ensartetheden i den faelles handelspolitik og med dette formaal for oeje tillader indfoerelse af afgifter med tilsvarende virkning som told for disse apparater.

Vedroerende den forelagte sag findes der, saa vidt jeg ved, ingen saerlige unilaterale eller traktathjemlede faellesskabsbestemmelser, der af hensyn til ensartetheden i den faelles handelspolitik ville tillade den franske regering at indfoere eller opretholde afgifter med tilsvarende virkning som told paa CB-radioer, som almindeligvis hidroerer fra tredjelande. I oevrigt har hverken den franske regering eller Kommissionen i deres indlaeg omtalt bestemmelser af denne art.

I oevrigt bemaerkes, at selv om det ikke er blevet bestridt, at stoerstedelen af CB-radioerne importeres i Frankrig fra Fjernoesten, og selv om CRT anfoerer, at radioerne navnlig kommer fra Malaysia og Thailand, indeholder sagens akter ikke noejagtige oplysninger om alle de lande, som radioerne importeres fra. Det tilkommer foelgelig den nationale ret at undersoege, hvad der er de importerede CB-radioers noejagtige oprindelse, saaledes at det kan konstateres, om der eksisterer saerlige faellesskabsbestemmelser for hvert enkelt af de lande, som CB-radioerne kommer fra.

41. CRT paapeger endvidere i sit skriftlige indlaeg, som det har indgivet til Domstolen, at indfoerelsen af den omtvistede afgift har haft alvorlige konsekvenser for markedet for CB-radioer i Frankrig og i stort omfang har paavirket samhandelen mellem medlemsstaterne. Selskabet anfoerer nogle statistiske oplysninger om faldet i omsaetningen hos importoerer af CB-radioer, om nedgangen i salget af CB-radioer i Frankrig, samt om faldet i omsaetningen hos italienske producenter af antenner og tilbehoer til CB-radioer. Det paapeger endvidere, at den omtvistede afgift, paa samme maade som alle afgifter, der er saa hoeje, at de har en afskraekkende virkning, har fremkaldt en konkurrencefordrejning og en skaevhed i samhandelen inden for Faellesskabet. Det anfoerer her helt konkret, at eftersom en fransk bruger af en CB-radio, som han har faaet leveret i udlandet, ikke skal betale den omtvistede afgift, har visse belgiske og luxembourgske firmaer siden 1993 tilbudt de franske brugere afgiftsfrie CB-radioer, som er godkendt af den franske post- og teleadministration, mens de franske firmaer staar helt forsvarsloese over for denne konkurrence.

Med hensyn til ovenstaaende anbringender skal det her bringes i erindring, at uanset, at det tilkommer den nationale ret, som jo bedre kender til forholdene paa det franske marked og til lovgrundlaget for de godkendte CB-radioer, at kontrollere, om disse anbringender er korrekte, er det naesten absolutte forbud mod afgifter med tilsvarende virkning som told i medfoer af traktatens artikel 9, 12 og artikel 113, stk. 1, uafhaengigt af stoerrelsen af den enkelte afgift med tilsvarende virkning (45). Selv om det paagaeldende forbud er begrundet i noedvendigheden af at beskytte varernes frie bevaegelighed inden for Faellesskabet (46) og navnlig, for saa vidt angaar opkraevning i samhandelen med tredjelande af afgifter med tilsvarende virkning som told, i noedvendigheden af at foere en ensartet handelspolitik og i at undgaa enhver fordrejning af den frie vareudveksling inden for Faellesskabet eller af konkurrenceforholdene (47), fremgaar det imidlertid ikke af retspraksis, at det er en betingelse for at bringe forbuddet i anvendelse, at det bevises, at der foreligger en begraensning i et vist omfang af den frie bevaegelighed eller en bestemt grad af fordrejning af konkurrenceforholdene. Dette passer godt til den naermest absolutte karakter, som det paagaeldende forbud har, der er et principielt forbud, uafhaengigt af, hvor alvorlige de negative foelger af afgiften er for samhandelen i Faellesskabet eller den faelles handelspolitik.

42. Paa grundlag af ovenstaaende er jeg naaet til den opfattelse, at traktatens artikel 9, 12 og artikel 113, stk. 1 (48), skal forstaas saaledes, at de strider mod en afgift med tilsvarende virkning som indfoerselstold, saaledes som den, der er fastsat i den i hovedsagen omhandlede nationale bestemmelse, medmindre der findes saerlige traktathjemlede eller unilaterale faellesskabsbestemmelser, som har til formaal at sikre ensartetheden i den faelles handelspolitik og med dette formaal for oeje tillader paalaeggelse af afgifter med tilsvarende virkning som told inden for rammerne af direkte samhandel mellem medlemsstaten og tredjelande, hvorfra de afgiftsbelagte produkter eventuelt indfoeres.

43. Hvis Domstolen alligevel naar frem til, at den omhandlede afgift ikke udgoer en afgift med tilsvarende virkning som told, men en intern afgift i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i traktatens artikel 95, anser jeg det af fuldstaendighedsgrunde for formaalstjenligt at paapege foelgende punkter vedroerende en saadan afgifts forenelighed eller uforenelighed med den paagaeldende artikel i traktaten.

44. For det foerste foelger det af Domstolens faste praksis, at traktatens artikel 95 har til formaal at sikre varernes frie bevaegelighed mellem medlemsstaterne under normale konkurrenceforhold, idet den fjerner enhver form for protektionisme, som kan fremkaldes af interne afgifter, der indfoerer forskelsbehandling til skade for produkter fra andre medlemsstater (49). Foelgelig kan en afgiftsordning ikke anses for at vaere forenelig med traktatens artikel 95, medmindre den er indrettet paa en saadan maade, at den under alle omstaendigheder udelukker, at importerede varer paalaegges en hoejere afgift end indenlandske (50).

For at kunne afgoere, om en afgiftsordning indebaerer en forskelsbehandling, maa man ikke blot se paa afgiftssatserne, men ogsaa paa afgiftsgrundlaget og de naermere regler vedroerende opkraevningen af de forskellige afgifter (51). Det er her den reelle virkning af den enkelte afgift paa den indenlandske produktion paa den ene side og paa de importerede produkter paa den anden side, der er det afgoerende kriterium ved sammenligningen med henblik paa anvendelsen af artikel 95. For selv om afgiftssatsen er den samme, kan afgiftens virkning variere som foelge af de naermere bestemmelser om afgiftsgrundlag og opkraevning, som anvendes paa de indenlandsk fremstillede produkter og paa de importerede produkter (52).

Det er endvidere fast retspraksis (53), at faellesskabsretten paa sit nuvaerende udviklingstrin ikke begraenser medlemsstaternes frihed til at indfoere ordninger med differentieret afgift for visse varer, selv om de efter traktatens artikel 95, stk. 1, er lignende varer, naar det sker paa grundlag af objektive kriterier som f.eks. de anvendte raastoffers art eller de benyttede produktionsmetoder. Denne form for differentiering er imidlertid kun forenelig med faellesskabsretten, hvis dens formaal er forenelige med kravene i traktaten og den afledte ret, og hvis den anvendes paa en saadan maade, at man undgaar enhver form for direkte eller indirekte forskelsbehandling med hensyn til import fra andre medlemsstater eller beskyttelse af den konkurrerende indenlandske produktion.

Desuden har Domstolen allerede udtalt, at det ikke er muligt at anse et kriterium, der medfoerer en oeget afgiftsbyrde, som pr. definition ikke i noget tilfaelde kan anvendes paa tilsvarende nationale produkter, for forenelig med det forbud mod forskelsbehandling, som er indeholdt i traktatens artikel 95. En saadan ordning har nemlig til foelge, at de indenlandske produkter paa forhaand er fritaget for den haardeste beskatning (54). Tilsvarende har Domstolen udtalt, at en differentieret afgift ikke er forenelig med faellesskabsretten, hvis de haardest beskattede produkter efter deres natur er importerede produkter (55).

Endelig har Domstolen anerkendt, at en intern afgift, som indirekte rammer produkter, der kommer fra de oevrige medlemsstater, haardere end de indenlandske produkter, er i strid med traktatens artikel 95, naar denne afgift tjener til at finansiere en stoette, som alene ydes de nationale produkter (56). I den foreliggende sag kan der dog ikke vaere tale om noget saadant, idet provenuet af den omtvistede afgift - saaledes som den franske regering uimodsagt har anfoert - i sin helhed er beregnet paa at indgaa i statens almindelige budget.

45. For det andet fremgaar det af Domstolens faste praksis, at i modsaetning til forbuddene i traktatens artikel 9 og 12 »finder artikel 95 kun anvendelse paa varer, der indfoeres fra de oevrige medlemsstater, og i givet fald paa varer, der hidroerer fra tredjelande, og som er bragt i fri omsaetning i medlemsstaterne. Heraf foelger, at denne bestemmelse ikke kan anvendes paa produkter, der er indfoert direkte fra tredjelande« (57). Den har endvidere udtalt, at »hvad muligheden for eventuelt at anvende traktatens artikel 113 angaar, skal det paa den ene side bemaerkes, at traktaten vedroerende handelen med tredjelande ikke indeholder nogen bestemmelse svarende til artikel 95 om opkraevning af interne afgifter, idet der dog herved maa tages hensyn til eventuelle konventioner mellem Faellesskabet og oprindelseslandet for en bestemt vare ... og paa den anden side, at traktatens artikel 113, selv om der derved er tillagt Faellesskabet kompetence til at traeffe passende foranstaltninger af enhver art inden for den faelles handelspolitik, ikke i sig selv indeholder tilstraekkeligt klare retlige kriterier for en stillingtagen til de i sagen anfaegtede afgifter« (58).

Af det ovenstaaende fremgaar det, at forbuddene i traktatens artikel 95 i den foreliggende sag finder anvendelse paa CB-radioerne, som indfoeres i Frankrig fra andre medlemsstater, og paa de apparater, som stammer fra tredjelande og er i fri omsaetning i medlemsstaterne. Jeg skal dog minde om, at det tilkommer den nationale ret noejagtigt at klarlaegge, om der inden for Faellesskabet findes CB-radioer i fri handel, og fra hvilke tredjelande der indfoeres CB-radioer direkte til Frankrig, saaledes at det kan fastslaas, om der eksisterer aftaler mellem Faellesskabet og disse lande, som eventuelt udelukker anvendelsen af princippet om, at forbuddene i traktatens artikel 95 ikke finder anvendelse paa produkter, der indfoeres direkte fra tredjelande (59). Det skal endvidere bemaerkes, at det tilkommer de nationale domstole, eventuelt efter at have forelagt Domstolen praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen, at fastslaa, om bestemmelserne i saadanne internationale overenskomster er til hinder for, at en medlemsstat paalaegger produkter, der indfoeres direkte fra tredjelande, interne afgifter (60).

46. For det tredje har Domstolen, som anfoert ovenfor, anerkendt, at »artikel 95 ikke [kan] goeres gaeldende over for interne afgifter, som paalaegges importerede varer, naar der ikke eksisterer nogen lignende eller konkurrerende indenlandsk produktion« (61).

Hvad angaar fortolkningen af udtrykket lignende produkter, det udtryk, som forbuddet i artikel 95, stk. 1, bygger paa, har Domstolen i fast retspraksis indtaget det standpunkt, at denne fortolkning ikke fastlaegges ud fra kriteriet om streng identitet, men derimod om en lignende eller tilsvarende anvendelse af varen. Naermere bestemt har Domstolen udtalt, at selv om der ikke findes indenlandske afgiftsbelagte produkter, der er helt identiske med de importerede afgiftsbelagte produkter, skal det altid undersoeges, om der eksisterer andre indenlandske produkter, som har tilsvarende egenskaber og opfylder de samme behov hos forbrugerne (62).

Med hensyn til begrebet konkurrerende produkter i artikel 95, stk. 2's forstand, har Domstolen udtalt, at disse produkter, selv om de ikke i stk. 1's forstand er lignende varer som indenlandske varer, alligevel i forhold til nogle af disse har et i hvert fald delvist, indirekte eller potentielt konkurrenceforhold (63). Det er i oevrigt fast praksis, at vurderingen af, hvorvidt en bestemt afgift er forenelig med artikel 95, stk. 2, skal foretages ud fra de konsekvenser, som afgiften har paa konkurrenceforholdet mellem de omhandlede produkter. Det afgoerende spoergsmaal er derfor, om denne afgift formaar at paavirke det paagaeldende marked ved at bevirke en nedgang i det potentielle forbrug af de importerede varer til fordel for de konkurrerende indenlandske produkter. I denne sammenhaeng skal den nationale ret tage hensyn til forskellen mellem salgspriserne paa de omhandlede produkter og den paavirkning, som forskellen kan have paa forbrugerens valg, og udviklingen i forbrugsmoenstret af det paagaeldende produkt (64).

Domstolen har i oevrigt anerkendt, at mens kriteriet for bedoemmelsen efter artikel 95, stk. 1, bestaar i en sammenligning af de skattemaessige byrder, hvad enten det drejer sig om afgiftssatsen eller om bestemmelserne vedroerende afgiftsgrundlaget eller om andre omstaendigheder ved anvendelsen, hviler stk. 2, under hensyn til vanskeligheden ved at drage tilstraekkeligt klare sammenligninger mellem de paagaeldende produkter, paa et mere omfattende kriterium, nemlig et internt afgiftssystems beskyttende karakter (65).

Eftersom det - som her i den verserende sag - er en ufravigelig forudsaetning for, at afgiften kan henfoeres under artikel 95, at man inddrager elementerne i den generelle interne afgiftsordning, skal man efter min opfattelse goere det samme for at kunne tage stilling til, om der eksisterer lignende indenlandske produkter, og eventuelt ogsaa, om der finder forskelsbehandling sted i artikel 95, stk. 1's forstand. Med andre ord skal man blandt de produkter, som hoerer ind under den generelle interne afgiftsordning, der vedroerer benyttelsen af telekommunikationsnet, ikke blot finde de produkter, der konkurrerer med CB-radioerne i artikel 95, stk. 2's forstand, men ogsaa lignende indenlandske produkter (66). Men i modsaetning til, hvad den franske regering haevder (67), er det en forkert opfattelse, at det kun er inden for rammerne af den omtvistede afgift, at der skal tages stilling til, om der udoeves forskelsbehandling mellem importerede og indenlandske produkter, eller om afgiften har karakter af en beskyttelsesforanstaltning. Det er i den foreliggende sag min opfattelse, at denne stillingtagen skal foregaa inden for rammerne af en sammenligning mellem afgiften paa CB-radioerne og afgifterne paa de andre apparater, som benytter nettene, for saa vidt de sidstnaevnte falder ind under begrebet »indenlandske produkter, som ligner eller konkurrerer med« CB-radioer.

Herved bemaerkes, at ligesom det i den foreliggende sag ikke er blevet bestridt, at der ikke findes nogen fransk produktion af CB-radioer, er det heller ikke blevet bestridt, at der eksisterer andre produkter, som er mere eller mindre beslaegtet med CB-radioer, og som ligeledes fungerer inden for rammerne af kommunikationsnet, og at beskatningsmaaden for disse produkter adskiller sig fra den, der gaelder for CB-radioerne. I sit skriftlige indlaeg anfoerer den franske regering ganske vist i brede vendinger, at der ikke findes nogen konkurrerende produkter til de importerede CB-radioer paa grund af de sidstnaevntes saerlige egenskaber. Men den paagaeldende paastand er, selv om den ikke er blevet direkte bestridt, paa grund af sin generelle karakter ikke tilstraekkelig til at udelukke muligheden af eksistensen af konkurrerende produkter blandt apparater, der er beslaegtede med CB-radioer. Det fremgaar saaledes ikke med noejagtighed af sagens akter, hverken hvilke konkurrerende apparater (68) der eventuelt kan vaere tale om, eller hvad der karakteriserer dem i sammenligning med CB-radioernes saakaldte saerlige karakteristika (69), eller hvad deres oprindelse er, eller noejagtigt hvilke behov hos forbrugerne de tjener til at daekke, og endelig heller ikke, om de ligger i delvis, indirekte eller potentiel konkurrence med CB-radioer. Det tilkommer derfor den nationale ret at oplyse disse forhold og paa grundlag af de ovennaevnte afgoerelser fra Domstolens praksis for det foerste at afgoere, om disse apparater - og hvilke af dem - der falder ind under begrebet »lignende eller konkurrerende indenlandsk produktion«, som ligger til grund for traktatens artikel 95, og for det andet, om afgiften paa de importerede CB-radioer, naar den sammenlignes med afgifterne paa de ovenfor omtalte apparater, falder ind under de hertil svarende forbud i artikel 95. Herefter tilkommer det saa den samme nationale ret paa grundlag af de ovennaevnte forudgaaende konstateringer at afgoere, om den af den franske regering fremfoerte begrundelse for den differentierede beskatning af CB-radioerne paa grund af disses saerlige karakter kan anses for tilstraekkelig ifoelge traktatens artikel 95 og Domstolens tidligere naevnte retspraksis (70).

47. For det fjerde skal det bemaerkes, at hvis det i den sidste ende drejer sig om en intern afgiftsordning, som er praeget af mangel paa gennemskuelighed - en karakteristik, der i den foreliggende sag kun ville kunne fremkomme, efter at den nationale ret noeje har undersoegt de ovennaevnte forhold - i saa fald har Domstolen anerkendt, at regeringen i medlemsstaten baerer bevisbyrden for, at denne ordning ikke medfoerer forskelsbehandling og derfor ikke er i strid med traktatens artikel 95 (71).

48. For det femte bemaerkes, at saafremt det ikke kan konstateres, at der ikke eksisterer nogen lignende eller konkurrerende indenlandsk produktion, har Domstolen anerkendt, at selv om de udtrykkelige forbud i artikel 95 ikke kan finde anvendelse, maa de afgifter, som karakteriseres som interne og falder uden for bestemmelserne i traktatens artikel 9-13 paa grund af manglende indenlandsk produktion, ikke have en saadan stoerrelse, at varernes frie bevaegelighed, hvad de importerede produkter angaar, kommer i fare inden for det faelles marked (72). Domstolen har saaledes udtalt, idet den paa dette punkt praeciserede sin praksis vedroerende forholdet mellem artikel 95 og artikel 30, at naar forbuddene i artikel 95 ikke finder anvendelse, og de omhandlede interne afgifter eventuelt kan bringe varernes frie bevaegelighed i fare, »maa et saadant indgreb i de frie varebevaegelser bedoemmes i lyset af de almindelige regler i traktatens artikel 30 ff.« (73). Da det derfor er muligt, at den nationale ret vil bringe traktatens artikel 30 i anvendelse, synes det noedvendigt at goere naermere rede for artikel 30, selv om den forelaeggende ret ikke har anmodet om en fortolkning af denne (74).

49. Det skal indledningsvis paapeges, at traktatens artikel 30, som forbyder alle foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative indfoerselsrestriktioner, dels finder anvendelse paa de varer, der importeres fra andre medlemsstater, og dels paa de varer, der kommer fra tredjelande og er i fri omsaetning inden for Faellesskabet, undtagen hvis medlemsstaten i kraft af EF-traktatens artikel 115 har bemyndigelse til at undtage de paagaeldende varer fra faellesskabsbehandling (75). I modsaetning hertil hoerer foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative restriktioner for indfoersel af varer, der kommer direkte fra tredjelande, ikke ind under artikel 30, men under den faelles handelspolitik, dvs. traktatens artikel 113 og 115, og under de saerlige unilaterale eller traktathjemlede faellesskabsbestemmelser, der fastsaettes med disse artikler som grundlag (76). Som allerede naevnt (77), tilkommer det dog den nationale ret at afklare de faktiske spoergsmaal vedroerende fastlaeggelsen af de importerede CB-radioers noejagtige oprindelse, saaledes at den kan traeffe afgoerelse om, hvor stort et omraade traktatens artikel 30 eventuelt kan anvendes paa med de ovenfor paapegede forhold som grundlag.

50. Jeg skal herefter yderligere minde om, at Domstolen efter fast praksis, der gaar tilbage til Dassonville-dommen (78), betragter enhver foranstaltning, der direkte eller indirekte, aktuelt eller potentielt, kan hindre samhandelen i Faellesskabet, som en foranstaltning med tilsvarende virkning i traktatens artikel 30's forstand.

Inden for rammerne af denne retspraksis skal det altsaa fastslaas, om den omhandlede afgift paa de importerede CB-radioer er saa hoej, at muligheden for at importere disse produkter og den frie handel med dem inden for samhandelen i Faellesskabet hermed begraenses (79).

Ifoelge CRT's indlaeg (80) var afgiften saa hoej, at prisen paa CB-radioerne fordobledes, og salget af dem faldt drastisk, og det havde alvorlige foelger baade for den interne franske handel og for handelen inden for Faellesskabet. Heraf maa man kunne slutte, at den paagaeldende afgift kan begraense importen.

Om de omstaendigheder, som CRT paaberaaber sig, er korrekte, og om muligheden for en paavirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne kan baseres paa disse, boer efter min opfattelse foerst afgoeres, naar man har fastslaaet, hvilket kriterium der begrunder det meget hoeje beloeb, som afgiften udgoer. Svaret paa dette spoergsmaal finder man efter min mening i Stier-dommen, ifoelge hvilken »et saadant indgreb i den frie varebevaegelse ... imidlertid ikke [kan] antages at foreligge, naar afgiftssatsen holdes inden for de almindelige rammer for det nationale afgiftssystem, som den omtvistede afgift er en bestanddel af« (81).

I den foreliggende sag maa afgiften paa CB-radioer saaledes anses for at vaere af en saadan stoerrelse, at den har de for samhandelen mellem medlemsstaterne ovennaevnte negative virkninger, saafremt afgiftssatsen ikke findes at falde inden for den interne afgiftsordnings generelle ramme, som den forudsaettes at vaere et led i, hvis den skal kunne karakteriseres som intern afgift (82).

Og eftersom sagens akter, bortset fra visse generelle henvisninger til relevante franske lovbestemmelser, ikke praecist indeholder alle de noedvendige oplysninger, tilkommer det derfor den nationale ret, som bedre og mere detaljeret kender til de nationale bestemmelser vedroerende de forskellige afgifter, som enten er paalagt benyttelsen af eller selve de apparater, der anvendes paa telekommunikationsnettene, at undersoege, hvad der er den generelle satsramme inden for den interne afgiftsordning, som den omhandlede afgift er et led i, og om satsen for denne afgift ligger uden for denne ramme.

VI - Forslag til afgoerelse

51. Paa grundlag af ovenstaaende foreslaar jeg Domstolen at besvare det af Tribunal administratif de Dijon stillede praejudicielle spoergsmaal saaledes:

»- EF-traktatens artikel 9, 12 og 95 skal fortolkes saaledes, at en national bestemmelse som den, der i Frankrig paalaegger producenter, importoerer og personer, som i denne medlemsstat leverer samtaleanlaeg, der fungerer paa basis af CB, en afgift, hvis placering i systemet er fastlagt i artikel 302a X i den franske lov om skatter og afgifter, udgoer en afgift med tilsvarende virkning som told i dette begrebs forstand i traktatens artikel 9 og 12.

- EF-traktatens artikel 9, 12 og 113 skal fortolkes saaledes, at de er til hinder for en national bestemmelse, der paalaegger en afgift med tilsvarende virkning som told, saadan som den ovennaevnte, medmindre der findes saerlige unilaterale eller traktathjemlede faellesskabsbestemmelser, som har til formaal at harmonisere den faelles handelspolitik og med dette formaal for oeje tillader paalaeggelse af afgifter med tilsvarende virkning som told inden for rammerne af medlemsstatens direkte handel med de tredjelande, hvorfra de afgiftsbelagte produkter indfoeres.«

(1) - Med den ministerielle bekendtgoerelse af 3.2.1993 om anvendelse af ovennaevnte lov fastsattes nogle overgangsbestemmelser for de kontraktlige forhold, som var gaeldende den 1.1.1993. Ifoelge denne bekendtgoerelse skulle der ikke beregnes afgift af leveringer af CB-radioer, der fandt sted inden den 31.3.1993 paa grundlag af transaktioner, i hvilke der var indgaaet skriftlig aftale om prisen foer den 7.1.1993.

(2) - Som det fremgaar af sagens akter og af de indlaeg, som er indgivet til Domstolen, har afgiftsforholdene omkring de samtaleanlaeg, der kaldes CB-radioer, gennemloebet foelgende udvikling:

Oprindeligt, og indtil den 31.12.1991, reguleredes forholdene gennem artikel 45, stk. II, sjette afsnit, i finanslov 86-1317 af 30.12.1986. Benyttelsen af CB-radioer kraevede en femaarig licens, udstedt af France Télécom eller postvaesenet. For at faa udstedt denne licens betalte man et engangsbeloeb paa 190 FRF, som brugerne erlagde ved at koebe et gebyrmaerke (timbre fiscal). Opkraevningen af afgiften foretoges til at begynde med af de regnskabsansvarlige ved postvaesenet eller telekommunikationsselskabet, og siden hen af de regnskabsansvarlige i Finansministeriet til fordel for statsbudgettet.

Senere aendredes systemet ved artikel 40 i aendringslov til finansloven for 1991 (91-1323 af 30.12.1991). I henhold til denne aendring bestemte artikel 45, stk. III, i den foernaevnte lov 86-1317 nu, at foerstegangserhvervelse af CB-radioer er underkastet en afgift paa 250 FRF. Dog er CB-radioer med maksimalt 40 kanaler, og som udelukkende fungerer ved hjaelp af vinkelmodulation paa maksimalt 4 watt, ikke omfattet af denne afgift.

Denne aendring betoed en afgiftsstigning, som stadig paalagdes brugerne, men afgiften skulle ikke laengere fornyes hvert femte aar. Dette skyldes, som den franske regering og Kommissionen anfoerer i deres skriftlige indlaeg, uden at det er blevet bestridt, at den tidligere kraevede licens for brug af CB-radioer var blevet ophaevet. Ophaevelsen var en foelge af de anvisninger, som den europaeiske post- og telekommunikationskonference havde givet med hensyn til den frie bevaegelighed for de apparater, der lever op til forskrifterne i den europaeiske norm ETS 300/135.

Det ovennaevnte system blev aendret ved den foernaevnte artikel 83, stk. I og IV, i lov 92-1476 af 31.12.1992, som blev kodificeret ved artikel 302a X i lov om skatter og afgifter. Ved denne aendring blev det nu den foerste levering og ikke den foerste erhvervelse af CB-radioer, der udloeste afgiften, som ikke laengere paalagdes brugerne, men producenterne, importoererne eller de personer, som foretager koeb inden for Faellesskabet. Hovedformaalet med denne aendring, som ikke aendrede afgiftens stoerrelse, var at forenkle betalingsmaaden for afgiften, idet afgiftsordningen herved blev tilpasset momsordningen.

Endelig aendredes dette system ved artikel 27, stk. I og II, i lov 93-1353 af 30.12.1993. Denne aendring vedroerte to punkter: for det foerste fastsattes afgiftssatsen for CB-radioer til 30% af salgsprisen foer moms, hvorved afgiftens stoerrelse ikke kan vaere mindre end 150 FRF og heller ikke kan overstige 350 FRF for hvert apparat. For det andet forfalder afgiften til betaling maaneden efter leveringen af CB-radioen. Efter denne aendring har artikel 302a X nu foelgende formulering:

»I - Levering i Frankrig af CB-radioer er underkastet en afgift.

CB-radioer med maksimalt 40 kanaler, og som udelukkende fungerer ved hjaelp af vinkelmodulation med en spidseffekt for modulation paa maksimalt 4 watt, er ikke omfattet af denne afgift.

II - Afgiften skal erlaegges af producenter, importoerer og af personer, som foretager koeb inden for Faellesskabet, i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 256a, afsnit I, stk. 3, med henblik paa at udfoere de under afsnit I omtalte transaktioner.

Afgiftssatsen er fastsat til 30% af salgsprisen foer moms for CB-radioerne, hvorved afgiftens stoerrelse ikke kan vaere mindre end 150 FRF og heller ikke kan overstige 350 FRF for hvert apparat.

Afgiften forfalder til betaling maaneden efter leveringen af CB-radioen.

III - Afgiften fastsaettes, opkraeves og kontrolleres efter samme procedure og med samme sanktionsregler, garantier og privilegier, som vedroerer moms. Disse momsregler finder tilsvarende anvendelse paa indgivelse, behandling og bedoemmelse af klager.«

(3) - Med hensyn til det praejudicielle spoergsmaals formulering skal jeg her minde om, at Domstolen inden for rammerne af traktatens artikel 177 ikke udtaler sig om fortolkningen eller gyldigheden af nationale bestemmelser, ej heller om, hvorvidt disse bestemmelser er i overensstemmelse med faellesskabsrettens bestemmelser, men de giver den forelaeggende ret hele det noedvendige fortolkningsgrundlag, som goer det muligt for denne selv at afgoere, om en national retsregel er forenelig eller uforenelig med faellesskabsrettens bestemmelser. For netop at understrege, at det drejer sig om en fortolkning af faellesskabsretten og ikke af den nationale ret, omformulerer Domstolen ofte det praejudicielle spoergsmaal i denne retning. Omformuleringen fremgaar af udtryk som: »Det forelagte spoergsmaal skal derfor forstaas saaledes, at der spoerges om«, »Det maa derfor opfattes saaledes, at den nationale ret med sit praejudicielle spoergsmaal egentlig spoerger, om ...«. Se f.eks. dom af 22.10.1974, sag 27/74, Demag, Sml. s. 1037, af 6.5.1980, sag 152/79, Kevin Lee, Sml. s. 1495, praemis 11, af 29.10.1980, sag 22/80, Boussac, Sml. s. 3427, praemis 5, af 7.3.1990, sag C-69/88, Krantz, Sml. I, s. 583, praemis 7, og af 28.1.1992, sag C-204/90, Bachmann, Sml. I, s. 249, praemis 6.

Paa grundlag af ovenstaaende maa Tribunal administratif de Dijon derfor med sit praejudicielle spoergsmaal anses for naermere bestemt at spoerge om, hvorvidt traktatens artikel 9, 12 og 95 skal forstaas saaledes, at de er til hinder for en national bestemmelse som den, der er gaeldende i Frankrig, og som paalaegger producenter, importoerer og personer, der i den paagaeldende medlemsstat leverer CB-radioer, en afgift efter den ordning, som er fastsat i artikel 302a X i den franske lov om skatter og afgifter.

(4) - Se f.eks. dom af 16.7.1992, sag C-83/91, Meilicke, Sml. I, s. 4871, praemis 26, og af 26.1.1993, forenede sager C-320/90, C-321/90 og C-322/90, Telemarsicabruzzo m.fl., Sml. I, s. 393, praemis 6 og 7, samt bestemmelserne i dom af 19.3.1993, sag C-157/92, Banchero, Sml. I, s. 1085, praemis 4, og af 26.4.1993, C-386/92, Monin Automobiles, Sml. I, s. 2049, praemis 6.

(5) - Se f.eks. dom af 3.3.1994, sag C-316/93, Vaneetveld, Sml. I, s. 763, praemis 14, og af 5.10.1995, sag C-125/94, Aprile, Sml. I, s. 2919, praemis 18-21.

(6) - Se f.eks. dom af 16.6.1966, sag 57/65, Luetticke, Sml. 1965-1968, s. 199, paa s. 202, org. ref.: Rec. s. 293, paa s. 299, af 10.10.1978, sag 148/77, Hansen, Sml. s. 1787, praemis 22, af 17.7.1997, sag C-90/94, Haahr Petroleum, Sml. I, s. 4085, praemis 19, af 17.9.1997, sag C-347/95, UCAL, Sml. I, s. 4911, praemis 19, af 17.9.1997, sag C-28/96, Fricarnes, Sml. I, s. 4939, praemis 19, og af 2.4.1998, sag C-213/96, Outokumpu, Sml. I, s. 1777, praemis 19.

(7) - Se f.eks. dom af 1.7.1969, sag 24/68, Kommissionen mod Italien, Sml. 1969, s. 47, org. ref.: Rec. s. 193, praemis 9, af 1.7.1969, forenede sager 2/69 og 3/69, Diamantarbeiders, Sml. 1969, s. 49, org. ref.: Rec. s. 211, praemis 18, af 19.6.1973, sag 77/72, Capolongo, Sml. s. 611, praemis 12, af 9.11.1983, sag 158/82, Kommissionen mod Danmark, Sml. s. 3573, praemis 18, og de foernaevnte domme UCAL, praemis 18, Fricarnes, praemis 20, Haahr Petroleum, praemis 20, og Outokumpu, praemis 20. Med hensyn til udviklingen i den ovennaevnte definition kan der som et typisk eksempel henvises til generaladvokat Jacobs' betragtninger i den foernaevnte sag Haahr Petroleum, punkt 41 og 42.

(8) - Se f.eks. dom af 22.3.1977, sag 78/76, Steinike og Weinlig, Sml. s. 595, praemis 28, af 28.1.1981, sag 32/80, Kortmann, Sml. s. 251, praemis 18, af 3.2.1981, sag 90/79, Kommissionen mod Frankrig, Sml. s. 283, praemis 13, og af 7.5.1987, sag 193/85, Co-Frutta, Sml. s. 2085, praemis 9.

(9) - Se f.eks. den i fodnote 7 naevnte Capolongo-dom, praemis 12, den i fodnote 7 naevnte dom i sagen Kommissionen mod Danmark, praemis 19, dom af 9.6.1992, forenede sager C-228 - C-234/90, C-339/90 og C-353/90, Simba m.fl., Sml. I, s. 3713, praemis 7, af 2.8.1993, sag C-266/91, Celbi, Sml. I, s. 4337, praemis 11, af 13.7.1994, sag C-130/92, OTO, Sml. I, s. 3281, praemis 11, af 9.3.1995, sag C-345/93, Nunes Tadeu, Sml. I, s. 479, praemis 6 og 7; de i fodnote 6 naevnte domme UCAL, praemis 19, Fricarnes, praemis 21, Haahr Petroleum, praemis 20, og Outokumpu, praemis 20, og dom af 17.6.1998, sag C-68/96, Grundig Italiana, Sml. I, s. 3775, praemis 10.

(10) - Se den i fodnote 8 naevnte dom i sagen Kommissionen mod Frankrig, praemis 14. Se ligeledes den i fodnote 8 naevnte Steinike-dom, praemis 30, den i fodnote 8 naevnte Co-Frutta-dom, praemis 10 og 11, og dom af 16.7.1992, sag C-343/90, Lourenço Dias, Sml. I, s. 4673, praemis 53.

Det skal her understreges, at Domstolen i sin dom af 11.12.1990, sag C-47/88, Kommissionen mod Danmark, Sml. I, s. 4509, betonede, at artikel 95, »som det fremgaar af Domstolens faste praksis ... i sin helhed (har) til formaal at sikre varernes frie bevaegelighed mellem medlemsstaterne paa normale konkurrencevilkaar gennem fjernelse af enhver form for beskyttelse ...«, og at »bestemmelsen saaledes (skal) sikre, at interne afgifter virker fuldstaendig neutralt i forhold til konkurrencen mellem indenlandske og indfoerte varer« (praemis 9), og derpaa fastslog, at »artikel 95 ikke (kan) goeres gaeldende over for interne afgifter, som paalaegges importerede varer, naar der ikke eksisterer nogen lignende eller konkurrerende indenlandsk produktion.«

Ovennaevnte dom skal ikke forstaas saaledes, at den manglende forekomst af en indenlandsk produktion, som svarer til eller konkurrerer med det afgiftsbelagte produkt - hvad der naturligvis udelukker, at afgiften kan vaere i modstrid med artikel 95, for saa vidt som dette forudsaetter en sammenligning mellem importerede og indenlandske produkter - ogsaa fjerner muligheden for at karakterisere en afgift som intern i den forstand, der forudsaettes i traktatens artikel 95. I den paagaeldende sag, som vedroerte en registreringsafgift, som Danmark havde paalagt biler, blev afgiftens karakter som intern i artikel 95's forstand ikke bestridt (se ovennaevnte dom i sagen Kommissionen mod Danmark, praemis 6). Domstolen har i oevrigt anerkendt, at bestemmelserne i traktatens artikel 95 »[ikke] forbyder ... medlemsstaterne at paalaegge varer, der indfoeres fra andre medlemsstater, en intern afgift, naar der ikke findes lignende indenlandske varer eller andre indenlandske produkter, som vil kunne beskyttes« (se dom af 4.4.1968, sag 31/67, Stier, Sml. 1965-1968, s. 511, org. ref.: Rec. s. 347. Se endvidere dom af 4.4.1968, sag 27/67, Fink-Frucht, Sml. 1965-1968, s. 509, punkt 1 i domskonklusionen, org. ref.: Rec. s. 327, og den i fodnote 8 naevnte dom, Kommissionen mod Frankrig, praemis 15. Det er ogsaa vaerd at bemaerke, at den sidstnaevnte dom paapegede, at manglen paa en indenlandsk produktion ikke noedvendigvis foerer til den konklusion, at der er tale om en afgift med tilsvarende virkning, saerlig naar afgiften indgaar som led i en generel intern afgiftsordning, og som foelge heraf afviste, at der findes et alment princip om, at en afgift har en tilsvarende virkning som told i tilfaelde af, at der ikke eksisterer nogen indenlandsk produktion). Endelig - som jeg ogsaa vil komme ind paa senere - er indordningen under en generel intern afgiftsordning en forudsaetning for, at en afgift kan henfoeres under traktatens artikel 95, hvad der naturligvis ikke medfoerer et krav om eksistensen af indenlandske produkter, som er identiske med eller af lignende art som de afgiftsbelagte importerede produkter.

(11) - Se f.eks. den i fodnote 6 naevnte UCAL-dom, praemis 21 og 22, og Fricarnes-dommen (fodnote 6), praemis 23 og 24, med henvisninger til retspraksis.

(12) - Se ovenfor, punkt 18, afsnit d).

(13) - Se f.eks. UCAL-dommen (fodnote 6), praemis 24, og Fricarnes-dommen (fodnote 6), praemis 26. Generaladvokat Tesauro har i forslaget til afgoerelse i forbindelse med UCAL-dommen anfoert, at »for at kunne fastslaa, hvorvidt en paalagt afgiftsbyrde er blevet udlignet, er det selvsagt noedvendigt, at provenuet af afgifterne i det mindste delvis er til fordel for det afgiftsbelagte indenlandske produkt og ikke udelukkende for andre produkter« (punkt 11).

(14) - Se ovenfor, punkt 18, afsnit b) og c).

(15) - Se f.eks. den i fodnote 8 naevnte Co-Frutta-dom, praemis 12 og 13, den i fodnote 9 naevnte dom i sagen Simba m.fl., praemis 8, og den i fodnote 9 naevnte OTO-dom, praemis 11 og 12.

(16) - Vedroerende indplacering som led i en afgiftsordning, se ogsaa den i fodnote 8 naevnte dom Kommissionen mod Frankrig, praemis 16.

(17) - Se herom ogsaa den i fodnote 10 naevnte Lourenço Dias-dom, praemis 53 og 54.

(18) - Se herom ogsaa den i fodnote 8 naevnte Kortmann-dom, praemis 17. Se endvidere den i fodnote 6 naevnte Outokumpu-dom, hvori det paapeges, at »saavel importeret elektricitet som indenlandsk fremstillet elektricitet henhoerer under den samme afgiftsordning, og at punktafgiften opkraeves af den samme myndighed, uanset hvor elektriciteten er fremstillet, og efter procedurer, der er fastsat ved en generel lovgivning om punktafgifter« (praemis 22).

(19) - Se bl.a. dom af 31.5.1979, sag 132/78, Denkavit Loire, Sml. s. 1923, praemis 8. Se endvidere den i fodnote 6 naevnte Outokumpu-dom, praemis 24.

(20) - Se generaladvokat Mancini's forslag til afgoerelse, punkt 3 og 4, i den i fodnote 7 naevnte sag Kommissionen mod Danmark.

(21) - Se den i fodnote 8 naevnte Steinike-dom, praemis 30.

(22) - Se den i fodnote 7 naevnte dom i sagen Kommissionen mod Danmark, som vedroerte en afgift, som opkraevedes i Danmark for sundhedskontrol ved indfoersel af jordnoedder og jordnoeddeprodukter.

(23) - Se den i fodnote 8 naevnte dom i sagen Kommissionen mod Frankrig, som vedroerte en fransk afgift, der paalagdes reprografiapparater, praemis 17.

(24) - Se den i fodnote 8 naevnte Steinike-dom, praemis 30.

(25) - Se fodnote 10.

(26) - Se den i fodnote 6 naevnte Outokumpu-dom, i hvilken Domstolen fastslog, at den i sagen omtvistede afgift udgjorde »en del af en generel intern afgiftsordning, der ikke alene omfatter elektrisk energi, men ogsaa flere primaere energikilder, saasom stenkulsprodukter, toerv, naturgas og tallolie« (praemis 21).

(27) - Dommen i sagen Kommissionen mod Frankrig (fodnote 8), praemis 16.

(28) - Kommissionen paapeger ogsaa, at der i 1993 og 1994 var blevet indgivet klager over den omtvistede afgift, men at disse sager var blevet henlagt. Kommissionen anfoerer generelt, uden at gaa ind i en naermere analyse, at den med hensyn til disse klager var naaet til den konklusion, at den omtvistede afgift udgjorde en intern afgift i traktatens artikel 95's forstand. Endvidere anfoerer den, at den deltager i en arbejdsgruppe, som blev nedsat for at undersoege de afgifter, som medlemsstaterne paalaegger i forbindelse med reguleringen af frekvenserne inden for telekommunikation.

(29) - Fodnote 8.

(30) - Det er klart, og dette punkt er ikke behandlet af parterne i hovedsagen og synes saaledes ikke at vaere omtvistet, at spoergsmaalet om den omtvistede afgifts indplacering i en almindelig intern afgiftsordning skal bedoemmes paa et niveau, hvor man sammenligner afgiftsbyrden paa CB-radioer med byrden paa de oevrige apparater, for saa vidt som CB-radioer ikke i sig selv kan udgoere en »hel kategori af produkter«, saadan som retspraksis kraever (se ovenfor, punkt 24).

(31) - Kriteriet er anfoert i den i fodnote 8 naevnte dom i sagen Kommissionen mod Frankrig.

(32) - Med hensyn til bevisbyrden for, at en afgift indgaar i en generel intern afgiftsordning, samt for, at en afgift ikke er uforenelig med traktaten, se nedenfor punkt 47.

(33) - Se ovenfor, punkt 14.

(34) - Se bl.a. den i fodnote 7 naevnte dom i sagen Kommissionen mod Danmark, praemis 19.

(35) - Se bl.a. dom af 7.7.1994, sag C-130/93, Lamaire, Sml. I, s. 3215, praemis 14.

(36) - Se ovenfor, fodnote 10.

(37) - Ud fra den betragtning, at de tilfaelde, der er anfoert ovenfor i punkt 34 og 35, ifoelge retspraksis ikke udgoer undtagelser fra forbuddet mod afgifter med tilsvarende virkning som told, men derimod tilfaelde, i hvilke saadanne afgifter er ikke-eksisterende, kan forbuddet i artikel 9 og 12 helt principielt karakteriseres som et totalt forbud mod afgifter med tilsvarende virkning som told.

(38) - Se ovenfor, punkt 18.

(39) - Se bl.a. dom af 7.11.1996, sag C-126/94, Cadi Surgelés m.fl., Sml. I, s. 5647, praemis 13-19.

(40) - Se dom af 28.7.1978, sag 70/77, Simmenthal, Sml. s. 1453, praemis 26 og 27.

(41) - Se den i fodnote 5 naevnte Aprile-dom, praemis 42.

(42) - Se ovenfor, punkt 19.

(43) - Den franske regering har i sit skriftlige indlaeg anerkendt, at stoerstedelen af radioerne indfoeres i Frankrig fra Fjernoesten, uden dog at udelukke, at der ogsaa inden for Faellesskabet foregaar koeb af radioer, der hidroerer fra andre medlemsstater (se den franske regerings skriftlige indlaeg, punkt 16 og 17).

(44) - Selv om det ikke med tydelighed fremgaar af sagens akter, at der ikke eksisterer nogen faellesskabsproduktion af CB-radioer, skal det dog bemaerkes, at hvis det blev konstateret, at CB-radioer, der indfoeres i Frankrig, var af faellesskabsoprindelse, ville der ikke vaere nogen tvivl om, at forbuddene i traktatens artikel 9 og 12 ville finde anvendelse.

(45) - Se ovenfor, punkt 18.

(46) - Se ovenfor, punkt 16.

(47) - Se ovenfor, punkt 39.

(48) - Vedroerende Domstolens mulighed for at fortolke faellesskabsbestemmelser, der ikke er anfoert i den nationale rets forelaeggelsesafgoerelse, se nedenfor, fodnote 74.

(49) - Se f.eks. den i fodnote 9 naevnte Grundig Italiana-dom, praemis 11.

(50) - Se bl.a. dom af 26.6.1991, sag C-152/89, Kommissionen mod Luxembourg, Sml. I, s. 3141, praemis 21, og den i fodnote 9 naevnte Grundig Italiana-dom, praemis 12.

(51) - Se dom af 27.2.1980, sag 55/79, Kommissionen mod Irland, Sml. s. 481, praemis 8.

(52) - Se den i fodnote 9 naevnte Grundig Italiana-dom, praemis 13.

(53) - Se bl.a. dom af 7.4.1987, sag 196/85, Kommissionen mod Frankrig, Sml. s. 1597, praemis 6, Haahr Petroleum-dommen (fodnote 6), praemis 29, og Outokumpu-dommen (fodnote 6), praemis 30.

(54) - Se dom af 15.3.1983, sag 319/81, Kommissionen mod Italien, Sml. s. 601, praemis 17.

(55) - Se dom af 4.3.1986, sag 106/84, Kommissionen mod Danmark, Sml. s. 833, praemis 21, og Haahr Petroleum-dommen (fodnote 6), praemis 30.

(56) - Se dom af 21.5.1980, sag 73/79, Kommissionen mod Italien, Sml. s. 1533, praemis 15 og 16.

(57) - Se dom af 18.12.1997, sag C-284/96, Tabouillot, Sml. I, s. 7471, praemis 23, af 17.7.1997, forenede sager C-114/95 og C-115/95, Texaco og Olieselskabet Danmark, Sml. I, s. 4263, praemis 35, den i fodnote 9 naevnte OTO-dom, praemis 18, og den i fodnote 6 naevnte Haahr Petroleum-dom, praemis 26.

(58) - Se den i fodnote 9 naevnte OTO-dom, praemis 20.

(59) - Se ovenfor, punkt 40.

(60) - Simba-dommen (fodnote 9), praemis 22.

(61) - Dommen i sagen Kommissionen mod Danmark (fodnote 10), praemis 10.

(62) - Se f.eks. dom af 4.3.1986, sag 243/84, John Walker, Sml. s. 875, praemis 11, af 11.8.1995, forenede sager C-367/93 - C-377/93, Roders m.fl., Sml. I, s. 2229, praemis 27.

(63) - Se f.eks. dom af 18.4.1991, sag C-230/89, Kommissionen mod Graekenland, Sml. I, s. 1909, praemis 8, og de dér naevnte domme, og dommen i sagen Roders m.fl. (fodnote 62), praemis 38.

(64) - Se dommen i sagen Roders m.fl. (fodnote 62), praemis 39.

(65) - Se dom af 27.2.1980, sag 169/78, Kommissionen mod Frankrig, Sml. s. 347, praemis 7.

(66) - Paa dette punkt skal jeg understrege, at mit standpunkt her ikke strider mod den foernaevnte konstatering af, at en afgifts indplacering i en generel afgiftsordning, som foerer til, at traktatens artikel 95 finder anvendelse, ikke noedvendigvis forudsaetter eksistensen af lignende eller tilsvarende indenlandske produkter (se ovenfor, fodnote 10 og punkt 25). Det betyder blot, at saafremt det konstateres, at en afgift indgaar som led i en generel ordning og hoerer ind under traktatens artikel 95, skal den nationale ret undersoege, om der inden for rammerne af denne ordning findes lignende eller konkurrerende produkter i artikel 95's forstand.

(67) - Ifoelge den franske regering er det tilstraekkeligt at konstatere, at der med hensyn til den afgift, der belaster CB-radioerne, ikke eksisterer nogen forskelsbehandling i det tilfaelde, at nogle af dem skulle komme fra andre medlemsstater. Og som anfoert af den franske regering, uden at det er blevet bestridt, eksisterer der faktisk heller ikke nogen saadan forskelsbehandling. Inden for afgiftsomraadet for CB-radioer er den eneste forskelsbehandling den, der vedroerer afgiftsfritagelsen for radioer, som er i overensstemmelse med den europaeiske norm ETS 300/135. Men som den franske regering med rette hertil bemaerker, uden at det er blevet bestridt, bygger denne forskelsbehandling paa et objektivt kriterium (lavtydende radioer, der efter den europaeiske norm ikke fremkalder alvorlige forstyrrelser for helheden), som intet har med de paagaeldende apparaters oprindelse at goere.

(68) - Det fremgaar af sagens akter, at parterne i hovedsagen omtaler radiotelefon- og telekommunikationsinstallationer, saasom GSM-net eller private hyrevogns- eller ambulancenet, mobiltelefoner, traadloese telefoner og walkie-talkies, men ogsaa videnskabeligt, industrielt og medicinsk apparatur, igen uden at det klart fremgaar, at det udelukkende drejer sig om disse apparater (se ovenfor, punkt 27 og 28).

(69) - Under retsmoedet sammenfattede CRT det uimodsagt saaledes, at CB-radioerne (Citizen Band) er samtaleanlaeg med lille effekt, som fungerer paa 40 kanaler, der fastlaegges ud fra den herfor gaeldende norm, og hovedsagelig tillader samtalepartnere at kommunikere med hinanden over korte afstande. Disse radioer benyttes ifoelge CRT isaer af lastvognschauffoerer, som oensker at konversere, altsaa ikke fordi de tilstraeber at komme i kontakt med en bestemt samtalepartner, som det sker ved brug af telefon, men idet de leder efter en hvilken som helst tilfaeldig samtalepartner, som er i naerheden. Efter CRT's opfattelse er disse radioer ikke velsete hos de franske myndigheder, da man mener, at de enten benyttes af de ovennaevnte chauffoerer for at undgaa myndighedernes kontrol eller radar, eller af demonstranter.

(70) - Se ovenfor, punkt 44.

(71) - Se bl.a. dom af 12.3.1992, sag C-327/90, Kommissionen mod Graekenland, Sml. I, s. 3033, praemis 20.

(72) - Se Stier-dommen (fodnote 10), Sml. 1965-1968, s. 511, paa s. 514, org. ref.: Rec. s. 347, paa s. 357, og dommen i sagen Kommissionen mod Danmark (fodnote 10), praemis 12 og 13.

(73) - Dommen i sagen Kommissionen mod Danmark (fodnote 10), praemis 13.

(74) - Domstolen har anerkendt, at det med henblik paa at kunne give den forelaeggende ret et nyttigt svar falder inden for Domstolens funktion, der bestaar i at bidrage til retshaandhaevelsen i medlemsstaterne, at fortolke alle de bestemmelser inden for faellesskabsretten, som den nationale ret behoever for at kunne traeffe afgoerelse i de sager, den behandler. Til dette formaal kan det endda vaere noedvendigt, at Domstolen inddrager nogle af faellesskabsrettens regler, som den nationale ret ikke anfoerer i sit spoergsmaal. Se f.eks. dom af 18.3.1993, sag C-280/91, Viessmann, Sml. I, s. 971, praemis 17, af 16.12.1992, sag C-114/91, Claeys, Sml. I, s. 6559, praemis 10 og 11, og af 20.3.1986, sag 35/85, Tissier, Sml. s. 1207, praemis 9.

Det er i oevrigt vaerd at bemaerke, at der ikke i sagens akter forekommer nogen elementer, hvoraf det kan sluttes, at det kun var med henblik paa fortolkningen af traktatens artikel 9, 12 og 95, at den nationale ret havde til hensigt at forelaegge praejudicielle spoergsmaal. Se i modsaetning hertil dom af 5.10.1988, sag 247/86, Alsatel, Sml. s. 5987, i hvilken det anerkendtes, at den nationale ret implicit havde naegtet at forelaegge Domstolen et spoergsmaal om fortolkningen af en bestemmelse, som ikke var omtalt i forelaeggelseskendelsen (praemis 9).

(75) - Se dom af 26.10.1989, sag 212/88, Straffesag mod Levy, Sml. s. 3511, praemis 17, og af 13.7.1994, sag C-131/93, Kommissionen mod Tyskland, Sml. I, s. 3303, praemis 10.

(76) - Se dom af 15.12.1971, forenede sager 51/71-54/71, International Fruit Company m.fl., Sml. 1971, s. 331, org. ref.: Rec. s. 1107, praemis 10.

(77) - Se ovenfor, punkt 40.

(78) - Dom af 11.7.1974, sag 8/74, Sml. s. 837.

(79) - Det er min opfattelse, at det paa grundlag af retspraksis i henhold til dommen i sagen Kommissionen mod Danmark, sag C-47/88 (se ovenfor, punkt 48), kun er spoergsmaalet om begraensningen af den frie vareudveksling paa grund af afgiftens stoerrelse, der kan rejses her, og ikke ogsaa andre spoergsmaal, saasom den forskellige behandling af nationale produkter og dem fra andre medlemsstater, da disse spoergsmaal forudsaetter eksistensen af en national produktion og - hvis en saadan produktion eksisterede - skulle afgoeres ud fra bestemmelserne i traktatens artikel 95.

(80) - Se ovenfor, punkt 41.

(81) - Stier-dommen (fodnote 10), Sml. 1965-1968, s. 511, paa s. 514.

(82) - Se ovenfor, punkt 21.

Herved maa der imidlertid henvises til vanskelighederne ved i den foreliggende sag at sammenligne den omhandlede afgiftssats med satsen for afgifterne for benyttelsen af de oevrige apparater, der bruges paa telekommunikationsnettene, for saa vidt som den omhandlede afgift staar i forhold til apparatets vaerdi, mens de andre afgifter synes at knytte sig til den frekvensbredde, der gives adgang til. Denne vanskelighed er ikke uden betydning for det praejudicielle spoergsmaal om, hvorvidt den omhandlede afgift sluttelig indgaar som led i en generel intern afgiftsordning. Den goer tvaertimod vanskeligheden med at acceptere denne opfattelse saerdeles tydelig (se ovenfor, punkt 29 og 30).