31

På denne baggrund har Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »1) […] Indebærer den omstændighed, at anvendelsen af EU-retten suspenderes i det nordlige område i henhold til artikel 1, stk. 1, i protokol nr. 10 […], at en ret i en medlemsstat er udelukket fra at anerkende og fuldbyrde en dom, der er afsagt af en ret i Republikken Cypern med sæde i det regeringskontrollerede område, vedrørende en ejendom i det nordlige område, når der anmodes om anerkendelse og fuldbyrdelse i henhold til […] forordning nr. 44/2001 […], som er en del af EU-retten? 2) Indebærer artikel 35, stk. 1, i forordning nr. 44/2001, at retterne i en medlemsstat har ret eller pligt til at nægte at anerkende og fuldbyrde en dom, der er afsagt af retterne i en anden medlemsstat vedrørende en ejendom i et område af sidstnævnte medlemsstat, hvorover regeringen i den pågældende medlemsstat ikke har nogen effektiv kontrol? Er en sådan dom nærmere bestemt i strid med artikel 22 i forordning nr. 44/2001? 3) Kan en dom, der er afsagt af en ret i en medlemsstat med sæde i et område af denne stat, hvorover denne stats regering har effektiv kontrol, vedrørende en ejendom i et område, hvorover regeringen i denne stat ikke har nogen effektiv kontrol, nægtes anerkendt og fuldbyrdet i henhold til artikel 34, nr. 1, i forordning nr. 44/2001 med den begrundelse, at dommen ikke rent praktisk kan fuldbyrdes det sted, hvor ejendommen er beliggende, selv om dommen kan fuldbyrdes i det regeringskontrollerede område af medlemsstaten? 4) Kan en sagsøgt, — når der er afsagt udeblivelsesdom vedrørende ham — når han har taget skridt til at anfægte afgørelsen ved retten i domsstaten, men hvor — påstanden om ophævelse af udeblivelsesdommen ikke blev taget til følge efter afholdelse af en fuldstændig og retfærdig retsforhandling med den begrundelse, at sagsøgte ikke havde gjort anbringender gældende, der rejser tvivl om det krav, der er rejst over for ham (hvilket er et krav ifølge national ret for at kunne ophæve en udeblivelsesdom), modsætte sig fuldbyrdelse af den oprindelige udeblivelsesdom eller den dom, hvorved påstanden om ophævelse af udeblivelsesdommen blev forkastet, i medfør af artikel 34, nr. 2, i forordning nr. 44/2001 med den begrundelse, at det indledende processkrift i sagen ikke er blevet forkyndt for ham i så god tid og på en sådan måde, at han har kunnet varetage sine interesser under sagen forud for afsigelsen af den oprindelige udeblivelsesdom? Har det betydning, om der under retsforhandlingen kun blev taget hensyn til sagsøgtes indsigelser vedrørende kravet? 5) Hvilke faktorer er relevante med henblik på anvendelsen af den test, der er fastsat i artikel 34, nr. 2, i forordning nr. 44/2001, til brug for vurderingen af, om »det indledende processkrift i sagen eller et tilsvarende dokument […] er blevet forkyndt for den udeblevne sagsøgte i så god tid og på en sådan måde, at han har kunnet varetage sine interesser under sagen«? Nærmere bestemt: a) Når der er sket forkyndelse i det omfang, at sagsøgtes opmærksomhed er blevet henledt på dokumenterne, er det da relevant at tage hensyn til de handlinger (eller undladelser), som sagsøgte eller dennes advokat foretog efter forkyndelsen? b) Hvilken betydning — om nogen — har den adfærd, som sagsøgte eller dennes advokat udviser, eller de vanskeligheder, de møder? c) Er det relevant, at sagsøgtes advokat kunne have givet møde i retten og således undgået, at der blev afsagt udeblivelsesdom?«