ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Første Afdeling) af 17. oktober 2018 — UD mod XB (anmodning om præjudiciel afgørelse fra High Court of Justice (England and Wales), Family Division — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-0393/18) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - præjudiciel hasteprocedure - samarbejde om civilretlige spørgsmål - forordning (EF) nr. 2201/2003 - artikel 8, stk. 1 - kompetence til at træffe afgørelse om spørgsmål vedrørende forældreansvar - begrebet »barnets sædvanlige opholdssted« - krav om en fysisk tilstedeværelse - tilbageholdelse af moderen og barnet i et tredjeland mod moderens vilje - tilsidesættelse af moderens og barnets grundlæggende rettigheder))

(2018/C 455/26)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

High Court of Justice (England and Wales), Family Division

Parter i hovedsagen

Sagsøger: UD

Sagsøgt: XB

Konklusion

Artikel 8, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 2201/2003 af 27. november 2003 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1347/2000 skal fortolkes således, at et barn skal have været fysisk til stede i en medlemsstat for at kunne anses for at have sit sædvanlige opholdssted i denne medlemsstat i denne bestemmelses forstand. Omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede, nemlig for det første den tvang, som faderen har udøvet over for moderen, og som har haft til følge, at moderen har født deres barn i et tredjeland og har boet dér med barnet siden dets fødsel, og for det andet indgrebet i moderens eller barnets grundlæggende rettigheder, har, selv hvis disse omstændigheder godtgøres, ingen betydning i denne henseende.

(1) EUT C 276 af 6.8.2018.
2)

Artikel 33, stk. 1, i forordning nr. 2201/2003, sammenholdt med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at bestemmelsen i en situation som den i hovedsagen omhandlede er til hinder for, at en af en ret i en medlemsstat truffet afgørelse, hvorefter børn skal sættes under værgemål og tilbagegives, og som er blevet erklæret eksigibel i den anmodede medlemsstat, fuldbyrdes, inden afgørelsen om, at denne afgørelse skal erklæres for eksigibel, forkyndes for de pågældende forældre. Artikel 33, stk. 5, i forordning nr. 2201/2003 skal fortolkes således, at den ret, for hvilken der er iværksat appel af den sidstnævnte afgørelse, ikke kan forlænge den i denne bestemmelse fastsatte appelfrist.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 19. september 2018 — Straffesag mod Emil Milev (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Spetsializiran nakazatelen sad — Bulgarien)

(Sag C-310/18 PPU) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - præjudiciel forelæggelse efter hasteproceduren - retligt samarbejde i straffesager - direktiv (EU) 2016/343 - uskyldsformodning - offentlige henvisninger om skyld - retsmidler - kontrolprocedure vedrørende lovligheden af tvangsforanstaltningen varetægtsfængsling))

(2018/C 408/41)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Spetsializiran nakazatelen sad

Parter i straffesagen

Emil Milev

Konklusion

Artikel 3 og artikel 4, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/343 af den 9. marts 2016 om styrkelse af visse aspekter af uskyldsformodningen og retten til at være til stede under retssagen i straffesager skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for vedtagelsen af foreløbige afgørelser af proceduremæssig art som en afgørelse om opretholdelse af en foranstaltning i form af varetægtsfængsling iværksat af en retslig myndighed på grundlag af mistanker eller belastende beviselementer, forudsat at disse afgørelser ikke henviser til den fængslede person som skyldig. Til gengæld regulerer dette direktiv ikke de betingelser, hvorunder afgørelserne om varetægtsfængsling kan vedtages.

(1) EUT C 268 af 30.7.2018.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 19. september 2018 — Fuldbyrdelse af europæiske arrestordrer udstedt mod RO (anmodning om præjudiciel afgørelse fra High Court — Irland)

(Sag C-327/18) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - præjudiciel hasteprocedure - politisamarbejde og retligt samarbejde i straffesager - europæisk arrestordre - rammeafgørelse 2002/584/RIA - grunde til at afslå fuldbyrdelse - artikel 50 TEU - ordre udstedt af judicielle myndigheder i en medlemsstat, som har iværksat proceduren med udtræden af Den Europæiske Union - usikkerhed med hensyn til den ordning, der finder anvendelse på forbindelserne mellem denne stat og Unionen som følge af den nævnte udtræden))

(2018/C 408/43)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

High Court

Parter i hovedsagen

RO

Konklusion

Artikel 50 TEU skal fortolkes således, at den blotte omstændighed, at en medlemsstat meddeler sin beslutning om at udtræde af Den Europæiske Union i overensstemmelse med denne artikel, ikke har til følge, at den fuldbyrdende medlemsstat i tilfælde af, at den førstnævnte medlemsstat har udstedt en europæisk arrestordre mod en person, skal afslå at fuldbyrde denne europæiske arrestordre eller udsætte sin fuldbyrdelse heraf, mens den afventer større klarhed om den retlige ordning, der vil finde anvendelse i den udstedende medlemsstat efter dennes udtræden af Den Europæiske Union. Når der ikke er alvorlige grunde til at antage, at den person, som er omfattet af den nævnte europæiske arrestordre, efter den udstedende medlemsstats udtræden af Den Europæiske Union løber en risiko for at blive berøvet de rettigheder, som denne er tillagt ved Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og ved Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne, som ændret ved Rådets rammeafgørelse 2009/299/RIA af 26. februar 2009, kan den fuldbyrdende medlemsstat ikke afslå at fuldbyrde denne europæiske arrestordre, så længe den udstedende medlemsstat er medlem af Den Europæiske Union.

(1) EUT C 349 af 16.7.2018.
—

kan den fuldbyrdende judicielle myndighed ikke fastslå, at der ikke foreligger en reel risiko for, at den person, som er omfattet af en europæisk arrestordre udstedt med henblik på fuldbyrdelse af en frihedsstraf, bliver genstand for en umenneskelig eller nedværdigende behandling som omhandlet i artikel 4 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, alene med den begrundelse, at denne person i den udstedende medlemsstat har adgang til retsmidler, der gør det muligt for den pågældende at anfægte forholdene under frihedsberøvelsen, idet den nævnte myndighed dog med henblik på at træffe afgørelse om overgivelse af den pågældende person kan tage hensyn til, at en sådan adgang til retsmidler foreligger
Domstolens dom (Store Afdeling) af 25. juli 2018 — fuldbyrdelse af de europæiske arrestordrer, der er udstedt mod LM (anmodning om præjudiciel afgørelse fra High Court (Irland) — Irland)

(Sag C-216/18 PPU) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - præjudiciel forelæggelse efter hasteproceduren - politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager - europæisk arrestordre - rammeafgørelse 2002/584/RIA - artikel 1, stk. 3 - procedurer for overgivelse mellem medlemsstaterne - betingelser for fuldbyrdelse - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 47 - adgang til en uafhængig og upartisk domstol))

(2018/C 328/28)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

High Court (Irland)

Parter i hovedsagen

LM

Konklusion

Artikel 1, stk. 3, i Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne, som ændret ved Rådets rammeafgørelse 2009/299/RIA af 26. februar 2009, skal fortolkes således, at når den fuldbyrdende judicielle myndighed, der skal træffe afgørelse om overgivelse af en person, som er omfattet af en europæisk arrestordre udstedt med henblik på strafforfølgning, råder over oplysninger, såsom dem, der er indeholdt i et begrundet forslag fra Europa-Kommissionen vedtaget i henhold til artikel 7, stk. 1, TEU, som synes at godtgøre, at der er en reel risiko for overtrædelse af den grundlæggende ret til en retfærdig rettergang, sikret ved artikel 47, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, på grund af systemiske eller generelle mangler ved den dømmende magts uafhængighed i den udstedende medlemsstat, skal nævnte myndighed foretage en konkret og præcis prøvelse af, om der — henset til den pågældendes personlige situation og til beskaffenheden af den lovovertrædelse, som vedkommende retsforfølges for, samt til de faktiske omstændigheder, som udgør grundlaget for den europæiske arrestordre, og i betragtning af de oplysninger, som den udstedende medlemsstat har meddelt i henhold til artikel 15, stk. 2, i rammeafgørelse 2002/584 — er alvorlige grunde til at antage, at den berørte person løber en sådan risiko i tilfælde af en overgivelse til sidstnævnte stat.

(1) EUT C 190 af 4.6.2018.
1)

Artikel 7, nr. 5), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at en ret i en medlemsstat ikke har kompetence til at påkende en tvist i en sag om kompensation i henhold til artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91, der er anlagt mod et luftfartsselskab etableret på en anden medlemsstats område, under henvisning til, at luftfartsselskabet har en filial i retskredsen for den ret, hvor sagen er anlagt, hvis ikke filialen er part i retsforholdet mellem luftfartsselskabet og den pågældende passager.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 26. marts 2019 — SM mod Entry Clearance Officer og UK Visa Section (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supreme Court of the United Kingdom — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-129/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - unionsborgerskab - unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område - direktiv 2004/38/EF - familiemedlemmer til unionsborgeren - artikel 2, nr. 2), litra c) - begrebet »direkte efterkommere« - barn, der er sat under permanent juridisk værgemål i henhold til den algeriske kafala-ordning (plejeforhold) - artikel 3, stk. 2, litra a) - andre familiemedlemmer - artikel 7 og artikel 24, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - familieliv - barnets tarv)

(2019/C 187/29)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Supreme Court of the United Kingdom

Parter i hovedsagen

Sagsøger: SM

Sagsøgt: Entry Clearance Officer, UK Visa Section

Procesdeltagere: Coram Children’s Legal Centre (CCLC) og AIRE Centre

Konklusion

Det i artikel 2, nr. 2), litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EØF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF indeholdte begreb »direkte efterkommere« til en unionsborger skal fortolkes således, at det ikke omfatter et barn, der er sat under permanent juridisk værgemål hos en unionsborger i henhold til den algeriske kafala-ordning, for så vidt som denne anbringelse ikke skaber noget slægtskabsforhold mellem dem.

Det tilkommer imidlertid de kompetente nationale myndigheder at lette indrejse og ophold for et sådant barn i dets egenskab af andet familiemedlem til en unionsborger i overensstemmelse med direktivets artikel 3, stk. 2, litra a), sammenholdt med artikel 7 og artikel 24, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, efter at have foretaget en afbalanceret og rimelig vurdering af alle de aktuelle og relevante omstændigheder i den foreliggende sag under hensyntagen til de forskellige involverede interesser og navnlig det pågældende barns tarv. For det tilfælde, at det efter denne vurdering er godtgjort, at barnet og dets værge, som er unionsborger, forventes at ville have et faktisk familieliv, og at barnet er afhængigt af sin værge, vil de krav, der er knyttet til den grundlæggende ret til respekt for familielivet, sammenholdt med forpligtelsen til at tage hensyn til barnets tarv, principielt indebære, at det pågældende barn skal tildeles en ret til indrejse og ophold med henblik på at gøre det muligt for barnet at leve sammen med sin værge i sidstnævntes værtsmedlemsstat.

(1) EUT C 134 af 16.4.2018.
Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 28. marts 2019 — Idi Srl mod Arcadis — Agenzia Regionale Campana Difesa Suolo (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Consiglio di Stato — Italien)

(Sag C-101/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter - direktiv 2004/18/EF - artikel 45, stk. 2, første afsnit, litra b) - ansøgerens eller tilbudsgiverens personlige forhold - medlemsstaternes mulighed for at udelukke enhver aktør, der er genstand for en tvangsakkord, fra deltagelse i en udbudsprocedure - national lovgivning, som udelukker personer, for hvilke en sag med henblik på åbning af tvangsakkord »er under behandling«, medmindre akkordplanen fastsætter en videreførelse af aktiviteten - aktør, der har indgivet en begæring om tvangsakkord under forbehold af muligheden for at fremlægge en plan, der fastsætter en videreførelse af aktiviteten)

(2019/C 187/28)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Idi Srl

Sagsøgt: Arcadis — Agenzia Regionale Campana Difesa Suolo

Procesdeltager: Regione Campania

Konklusion

Artikel 45, stk. 2, første afsnit, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der gør det muligt fra en offentlig udbudsprocedure at udelukke en økonomisk aktør, der på tidspunktet for udelukkelsesafgørelsen har indgivet en begæring om at blive omfattet af en tvangsakkord, idet den pågældende har forbeholdt sig muligheden for at fremlægge en plan, der fastsætter en videreførelse af aktiviteten.

(1) EUT C 166 af 14.5.2018.
—

ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der bestemmer, at såfremt der ikke på EU-plan er blevet fastlagt kriterier for affaldsfasens ophør for visse særlige former for affald, afhænger affaldsfasens ophør af, om der for denne type affald er blevet fastlagt kriterier i en national, almengyldig retsakt, og
1)

Med forbehold af den efterprøvelse af de relevante faktiske omstændigheder og den relevante nationale ret, der skal foretages af den forelæggende ret, skal artikel 184, 185, 187 og 188 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, som ændret ved Rådets direktiv 2009/162/EU af 22. december 2009, fortolkes således, at de ikke pålægger en forpligtelse til at regulere merværdiafgiften (moms) på en fast ejendom, der oprindeligt er fratrukket korrekt, når denne ejendom har været genstand for en ikke-momspligtig sale and lease back-transaktion (salg og tilbageleasing) under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 28. marts 2019 — Milan Vinš mod Odvolací finanční ředitelství (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Nejvyšší správní soud — Den Tjekkiske Republik)

(Sag C-275/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - det fælles merværdiafgiftssystem - direktiv 2006/112/EF - artikel 131 og artikel 146, stk. 1, litra a) - fritagelse for levering af varer, der forsendes eller transporteres uden for Den Europæiske Union - betingelse for fritagelse fastsat i national ret - henførelse af varer under en bestemt toldordning - bevis for henførelse under proceduren for udførsel)

(2019/C 187/33)

Processprog: tjekkisk

Den forelæggende ret

Nejvyšší správní soud

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Milan Vinš

Sagsøgt: Odvolací finanční ředitelství

Konklusion

Artikel 146, stk. 1, litra a), og artikel 131 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, sammenholdt med artikel 131 heri, skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for, at en national lovbestemmelse undergiver merværdiafgiftsfritagelsen for varer, der er bestemt til at blive udført fra Den Europæiske Union, en betingelse om, at varerne er blevet henført under toldproceduren for udførsel i en situation, hvor det er fastslået, at betingelserne for fritagelsen, herunder navnlig de pågældende varers udførsel fra Unionens toldområde, er opfyldt.

(1) EUT C 221 af 25.6.2018.
Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 13. marts 2019 — straffesag mod B.S. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sąd Okręgowy w Piotrkowie Trybunalskim — Polen)

(Sag C-195/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - punktafgifter på alkohol og alkoholholdige drikkevarer - direktiv 92/83/EØF - artikel 2 - begrebet »øl« - drikkevare fremstillet ud fra en urt, som er fremstillet af en blanding med et højere indhold af glukose end malt - kombineret nomenklatur - pos. 2203 (øl fremstillet af malt) eller 2206 (andre gærede drikkevarer))

(2019/C 155/18)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Okręgowy w Piotrkowie Trybunalskim

Part i hovedsagen

B.S.

Procesdeltagere: Prokuratura Okręgowa w Piotrkowie Trybunalskim, Łódzki Urząd Celno-Skarbowy w Łodzi og Urząd Celno-Skarbowy w Piotrkowie Trybunalskim

Konklusion

Artikel 2 i Rådets direktiv 92/83/EØF af 19. oktober 1992 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for alkohol og alkoholholdige drikkevarer skal fortolkes således, at et mellemprodukt, der skal blandes med ikke-alkoholholdige drikkevarer, som er fremstillet af en urt, der indeholder færre maltede ingredienser end umaltede, og hvor glukosesirup tilsættes inden gæringsprocessen, kan kvalificeres som »øl [fremstillet af malt]«, der henhører under pos. 2203 i den kombinerede nomenklatur, der er indeholdt i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, i den affattelse, der følger af Kommissionens forordning (EØF) nr. 2587/91 af 26. juli 1991, forudsat at de organoleptiske kendetegn ved nævnte produkt svarer til de organoleptiske kendetegn ved øl, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 221 af 25.6.2018.
Domstolens dom (Niende Afdeling) af 14. marts 2019 — Jean Jacob og Dominique Lennertz mod État belge (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal de première instance de Liège — Belgien)

(Sag C-174/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - arbejdskraftens frie bevægelighed - ligebehandling - indkomstskat - lovgivning til undgåelse af dobbeltbeskatning - pension modtaget i en anden medlemsstat end bopælsstaten - metoder til beregning af fritagelsen i bopælsmedlemsstaten - tab af en del af tildelingen af visse skattemæssige fordele)

(2019/C 155/17)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal de première instance de Lège

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Jean Jacob og Dominique Lennertz

Sagsøgt: État belge

Konklusion

Artikel 45 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for anvendelsen af en medlemsstats skattelovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der bevirker, at et par, som er bosiddende i denne stat, hvor den ene person oppebærer pension fra en anden medlemsstat, som er skattefritaget i den første medlemsstat i medfør af en bilateral dobbeltbeskatningsoverenskomst, fratages en del af de skattefordele, som indrømmes i denne medlemsstat.

(1) EUT C 166 af 14.5.2018.
2)

Artikel 7, stk. 1, litra e), nr. iii), i forordning nr. 207/2009 skal fortolkes således, at et tegn som det i hovedsagen omhandlede, der består af todimensionale dekorative motiver, som er påført varerne, såsom et stof eller papir, ikke »udelukkende består af en udformning« i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i denne bestemmelse.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 14. marts 2019 — Maria Vester mod Rijksinstituut voor ziekte — en invaliditeitsverzekering (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Arbeidsrechtbank Antwerpen — Belgien)

(Sag C-134/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - sociale sikringsordninger - ydelser ved invaliditet - artikel 45 TEUF og 48 TEUF - arbejdskraftens frie bevægelighed - forordning (EF) nr. 883/2004 - forskellige erstatningsordninger fra medlemsstat til medlemsstat - »ventetid ved uarbejdsdygtighed« - varighed - tildeling af godtgørelse i anledning af uarbejdsdygtighed - ulemper for vandrende arbejdstagere)

(2019/C 155/16)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Arbeidsrechtbank Antwerpen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Maria Vester

Sagsøgt: Rijksinstituut voor ziekte- en invaliditeitsverzekering

Konklusion

Artikel 45 TEUF og 48 TEUF skal fortolkes således, at de er til hinder for en situation som den i hovedsagen omhandlede, hvor en arbejdstager, der har været uarbejdsdygtig i ét år, og som har fået indrømmet status som invalid af den kompetente institution i sin bopælsmedlemsstat uden dog at være berettiget til en godtgørelse i anledning af invaliditet i henhold til lovgivningen i denne medlemsstat, bliver pålagt af den kompetente institution i den medlemsstat, hvor arbejdstageren har tilbagelagt hele sin forsikringsperiode, at tilbagelægge en yderligere periode med uarbejdsdygtighed på ét år, før vedkommende kan indrømmes status som invalid og tilkendes forholdsmæssigt beregnede invaliditetsydelser, uden at vedkommende dog modtager nogen godtgørelse i anledning af uarbejdsdygtighed i denne periode.

(1) EUT C 182 af 28.5.2018.
C 155/15

Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 14. marts 2019 — Ministre de l’Action et des Comptes publics mod hr. og fru Dreyer (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour administrative d’appel de Nancy — Frankrig)

(Sag C-372/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - social sikring - aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Det Schweiziske Forbund på den anden side om fri bevægelighed for personer - forordning (EF) nr. 883/2004 - artikel 3 - materielt anvendelsesområde - opkrævninger af indtægter af formue tilhørende en fransk statsborger, der er tilsluttet den schweiziske sociale sikringsordning - opkrævninger til finansiering af to ydelser, der administreres af den franske Caisse nationale de solidarité pour l’autonomie (national solidaritetsfond til fordel for ældres og handicappedes selvstændighed) - direkte og tilstrækkelig relevant sammenhæng med visse sociale sikringsgrene - begrebet »sociale sikringsydelser« - individuel bedømmelse af ansøgerens personlige behov - hensyntagen til ansøgerens ressourcer ved beregningen af ydelsernes størrelse)

(2019/C 155/19)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour administrative d’appel de Nancy

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ministre de l’Action et des Comptes publics

Sagsøgte: hr. og fru Dreyer

Konklusion

Artikel 3 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger skal fortolkes således, at ydelser, såsom den personlige ydelse til selvstændighed og den kompenserende handicapydelse, med henblik på deres kvalifikation som »sociale sikringsydelser« som omhandlet i denne bestemmelse skal anses for at blive tildelt uden nogen individuel bedømmelse af den berettigedes personlige behov, når der alene tages hensyn til sidstnævntes ressourcer med henblik på beregningen af disse ydelsers faktiske størrelse på grundlag af objektive og lovbestemte kriterier.

(1) EUT C 285 af 13.8.2018.