Det skal i denne henseende præciseres, at en sådan konstatering alene udgør en teknik, der gør det muligt for den medlemsstat, der har beskatningskompetence over aktier eller anparter, der fandtes inden ombytningstransaktionen, men som i medfør af fusionsdirektivets artikel 8, stk. 1, er blevet hindret i at udøve denne kompetence, at opretholde sin beskatningskompetence og udøve den senere, nemlig på tidspunktet for afhændelsen af de modtagne aktier eller anparter i henhold til dette direktivs artikel 8, stk. 2, andet afsnit.

Artikel 8 i Rådets direktiv 90/434/EØF af 23. juli 1990 om en fælles beskatningsordning ved fusion, spaltning, tilførsel af aktiver og ombytning af aktier vedrørende selskaber i forskellige medlemsstater, som ændret ved akten vedrørende vilkårene for Kongeriget Norges, Republikken Østrigs, Republikken Finlands og Kongeriget Sveriges tiltrædelse, tilpasset ved Rådets afgørelse 95/1/EF, Euratom, EKSF af 1. januar 1995, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter den kapitalgevinst, der opnås ved en aktie- eller anpartsombytningstransaktion omfattet af dette direktiv, konstateres ved denne ombytningstransaktion, men hvis beskatning udskydes indtil det år, i løbet af hvilket den begivenhed, som afslutter den udskudte beskatning, finder sted, i det foreliggende tilfælde afhændelsen af de modtagne aktier eller anparter.

Artikel 8 i direktiv 90/434, som ændret ved akt vedrørende vilkårene for Kongeriget Norges, Republikken Østrigs, Republikken Finlands og Kongeriget Sveriges tiltrædelse, tilpasset ved afgørelse 95/1, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning, som foreskriver beskatning af kapitalgevinsten vedrørende en aktie- eller anpartsombytningstransaktion, der er henført til udskudt beskatning, ved den senere afhændelse af de modtagne værdipapirer, selv om denne afhændelse ikke henhører under denne medlemsstats beskatningskompetence.

Idet der ikke sket nogen harmonisering på EU-plan, er medlemsstaterne fortsat kompetente til, under overholdelse af EU-retten, at fastlægge kriterierne for fordelingen af deres respektive beskatningskompetencer, enten gennem overenskomst eller ensidigt, for at afskaffe dobbeltbeskatning (jf. analogt dom af 29.11.2011, National Grid Indus, C-371/10, EU:C:2011:785, præmis 45 og 46 og den deri nævnte retspraksis).

I den foreliggende sag er det den forelæggende rets opfattelse, at kapitalgevinster, der opnås ved de pågældende aktie- eller anpartsombytningstransaktioner, i henhold til national ret og beskatningsoverenskomsterne henhører under Den Franske Republiks beskatningskompetence.

På denne baggrund, og eftersom fusionsdirektivet, således som det fremgår af denne doms præmis 56, ikke er til hinder for, at beskatningen af den kapitalgevinst, der er opnået ved aktie- eller anpartsombytningstransaktionen, udskydes indtil den senere afhændelse af de modtagne værdipapirer, er dette direktiv ikke til hinder for, at den pågældende medlemsstat kan beskatte denne kapitalgevinst i forbindelse med denne afhændelse.

Den blotte omstændighed, at afhændelsen af de modtagne aktier eller anparter henhører under en anden medlemsstats beskatningskompetence end den, der har beskatningskompetence over den kapitalgevinst, der er opnået ved aktie- eller anpartsombytningstransaktionen, kan ikke, således som det fremgår af punkt 69-71 i generaladvokatens forslag til afgørelse, fratage den sidstnævnte af disse to medlemsstater dens ret til at udøve sin beskatningskompetence over en kapitalgevinst, der er opstået inden for rammerne af dens beskatningskompetence.

Denne konstatering er ligeledes i overensstemmelse med det af Domstolen anerkendte territorialprincip på skatteområdet, som er forbundet med en tidsmæssig komponent – hvorefter en medlemsstat har retten til at beskatte en kapitalgevinst, der er opstået inden for rammerne af dens beskatningskompetence – og har til formål at opretholde fordelingen af beskatningskompetencen mellem medlemsstaterne (jf. i denne retning dom af 29.11.2011, National Grid Indus, C-371/10, EU:C:2011:785, præmis 45 og 46 og den deri nævnte retspraksis).

(jf. præmis 61-66 og domskonkl. 2)