Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. EF-varemærker – klagesag – personer, der er berettiget til at klage og til at være part i sagen – personer, hvis påstande ikke tages til følge i en afgørelse – indsigelsessag støttet på flere ældre nationale varemærker – afgørelse, der imødekommer indsigelsen uden dog at tage alle de ældre varemærker i betragtning – afgørelse, hvorved indsigeren gives medhold – ansøgerens mulighed for at lade sin EF-varemærkeansøgning overgå til en ansøgning om registrering som nationalt varemærke i de relevante medlemsstater – ingen betydning

(Rådets forordning nr. 40/94, art. 58 og 108)

2. EF-varemærker – bemærkninger fra tredjemand og indsigelse – behandling af indsigelsen – suspension af sagen som følge af en indsigelse, der er fremsat på grundlag af en registreringsansøgning – Harmoniseringskontorets skønsbeføjelse

(Kommissionens forordning nr. 2868/95, art. 1, regel 20, stk. 6)

Sammendrag

1. En afgørelse truffet af Indsigelsesafdelingen ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), hvorved en indsigelse, som er rejst mod registreringen af et EF-varemærke, og som er støttet på flere ældre nationale varemærker, imødekommes for alle de omfattede varer og tjenesteydelser, giver medhold i de påstande, der er nedlagt af en part i en sag, der har ført til en afgørelse i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 58 i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, selv om indsigelsen ikke er blevet imødekommet på grundlag af alle de varemærker, som indsigelsen var støttet på, idet EF-varemærkeansøgeren således altid i henhold til artikel 108 i forordning nr. 40/94 kan lade sin ansøgning overgå til ansøgning om registrering som nationalt varemærke i de medlemsstater, med hensyn til hvilke ansøgerens EF-varemærkeansøgning ikke er blevet afslået.

Formålet med en indsigelsessag er nemlig at give virksomhederne mulighed for efter én og samme fremgangsmåde at rejse indsigelse mod EF-varemærkeansøgninger, der vil kunne indebære en risiko for forveksling i forhold til deres ældre varemærker eller rettigheder, og ikke på forhånd at løse mulige konflikter på nationalt plan.

Desuden har den omstændighed, at Indsigelsesafdelingen ikke tager hensyn til visse ældre nationale varemærker, ikke negative retlige konsekvenser for indsigeren, da den procedure, hvorefter EF-varemærkeansøgningen kan overgå til en ansøgning om et nationalt varemærke, blot er en mulighed, som ansøgeren af EF-varemærket kan benytte sig af. Proceduren giver således på ingen måde ansøgeren ret til at få sin ansøgning imødekommet, og der er intet til hinder for, at en ansøger, der har fået afslag på en EF-varemærkeansøgning efter en indsigelsessag, i stedet indgiver en lignende ansøgning til nationale myndigheder, uden at benytte sig af nævnte overgangsprocedure.

(jf. præmis 35, 41, 42 og 45)

2. Det følger af regel 20, stk. 6, i forordning nr. 2868/95 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, der bestemmer, at Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) »kan suspendere en indsigelsesprocedure, hvis indsigelsen fremsættes på grundlag af en ansøgning om registrering […] indtil der er truffet endelig afgørelse vedrørende ansøgningen«, at Harmoniseringskontoret har denne suspensionsadgang, som det kun benytter sig af, når det skønner, at dette er begrundet.

(jf. præmis 46)