RETTENS KENDELSE (Fjerde Udvidede Afdeling)

8. juli 1998

Sag T-200/95

X

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — klagefrist — åbenbart, at sagen skal afvises«

Fuldstændig gengivelse pi græsk II-1003

Angående:

Påstand om annullation dels af en afgørelse, som forbyder sagsøgeren adgang til Kommissionens bygninger i forlængelse af en afgørelse om afskedigelse af ham, dels en påstand om erstatning for det i den forbindelse lidte tab.

Udfald:

Afvisning.

Resumé af kendelse

Sagsøgeren tiltrådte den 31. januar 1983 en stilling som tjenestemand i lønklasse A4 i Kommissionens Generaldirektoratet for Transport (GD VII). I juni 1991 blev han udnævnt til vicekontorchef i 3. Kontor, »Luftfartsikkerhed — Flyvekontrol — Industripolitik — Arbejdsmæssige Aspekter«, under i GD VII (Kontor VII.C.3)'s direktorat C, »Lufttransport«, hvor han var beskæftiget med sager vedrørende luftfartsikkerhed.

Den 8. oktober 1992 indledte Kommissionen en disciplinærsag mod ham.

Ved afgørelse af 4. oktober 1993 traf ansættelsesmyndigheden afgørelse om at afskedige sagsøgeren.

Ved note af 5. oktober 1993 meddelte Richardson, som er direktør i direktorat B, »Rettigheder og Pligter«, i Generaldirektoratet Personale og Administration (GD IX), sagsøgeren, at han fra denne dato var forment adgang til Kommissionens bygninger med undtagelse af nogle bygninger, i hvilke der befandt sig visse tjenestegrene vedrørende sociale og administrative ydelser, dvs.: løn, pensioner, sygesikring og sociale ydelser (note fra Richardson).

Den 31. januar 1995 mødte sagsøgeren som repræsentant for en græsk projekterings virksomhed og ledsaget af en tjenestemand fra Kommissionen op i Kommissionens bygning beliggende 29, avenue de Beaulieu, Bruxelles, med henblik på at afgive et projektforslag. Han blev imidlertid nægtet adgang til bygningen.

Det samme skete i Kommissionens bygning beliggende 80, rue d'Arlon, Bruxelles, hvor sagsøgeren fik oplyst, at det skyldtes en afgørelse truffet af Kommissionen.

Som følge af disse hændelser meddelte sagsøgeren ved skrivelse af 30. marts 1995 generaldirektøren for personale, at han anså adgangsforbuddet til Kommissionens bygninger for et indgreb i såvel hans privatliv som hans erhvervsmæssige og videnskabelige karriere. Følgelig anmodede han generaldirektøren om at tilbagekalde Kommissionens afgørelse om at nægte ham adgang til bygningerne, idet afgørelsen efter hans opfattelse ikke kunne være lovlig, så meget desto mere som klageproceduren i forbindelse med afgørelsen om hans afskedigelse fortsat verserede for Retten.

Generaldirektøren svarede aldrig på denne skrivelse.

Formaliteten

Retten bemærkede indledningsvis, at Richardson's note — i modsætning til, hvad Kommissionen havde anført — havde haft selvstændige retsvirkninger. Således anførtes det udelukkende i afgørelsen om afskedigelse, at sagsøgeren er fritaget for at arbejde på sit tidligere tjenestested. Den indeholdt ingen oplysninger om sagsøgerens adgang til Kommissionens bygninger i almindelighed. Desuden måtte det følge af de forklaringer, Kommissionen afgav under de skriftlige forhandlinger, at adgangsforbuddet var en foranstaltning, som blev fundet nødvendig i den pågældende sag, og at det ikke var en foranstaltning, som automatisk fulgte af afskedigelsen (præmis 34).

Det måtte således fastslås, at Richardson's note, som følge af, at den havde selvstændige retsvirkninger, var bebyrdende for sagsøgeren (præmis 35).

Henvisning til: Domstolen, 10. december 1969, sag 32/68, Grasselli mod Kommissionen, Sml. 1969, s. 141, org. réf.: Rec. s. 505, præmis 4; Domstolen, 21. januar 1987, sag 204/85, Streghili mod Revisionsretten, Sml. s. 389, præmis 6.

Denne note, som blev fremsendt til sagsøgeren den 5. oktober 1993, skulle i overensstemmelse med den frist, der er fastsat i artikel 90 i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber, have været anfægtet af sagsøgeren senest den 5. januar 1994. Imidlertid anmodede sagsøgeren først den 30. marts 1995 Kommissionens generaldirektør for personale om at tilbagekalde afgørelsen, som forbød ham adgang til Kommissionens bygninger. Derfor måtte sagsøgerens klage med anmodning om tilbagekaldelse af afgørelsen om at forbyde ham adgang antages at være indgivet efter fristens udløb.

Konklusion:

Sagen afvises.