ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 142/18

Domstolens kendelse (Tiende Afdeling) af 7. februar 2018 — Manuela Maturi m.fl. mod Fondazione Teatro dell’Opera di Roma samt Fondazione Teatro dell’Opera di Roma mod Manuela Maturi m.fl. (sag C-142/17) Catia Passeri mod Fondazione Teatro dell’Opera di Roma (sag C-143/17) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Corte suprema di cassazione — Italien)

(Forenede sager C-142/17 og C-143/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - artikel 99 i Domstolens procesreglement - socialpolitik - ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv - direktiv 2006/54/EF - nationale bestemmelser om en midlertidig mulighed for arbejdstagere inden for underholdningsbranchen, der har nået pensionsalderen, for at forblive erhvervsaktive, indtil de når den tidligere fastsatte pensionsalder, der var 47 år for kvinder og 52 år for mænd))

(2018/C 142/23)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Corte suprema di cassazione

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Manuela Maturi, Laura Di Segni, Isabella Lo Balbo, Maria Badini, Loredana Barbanera, Fondazione Teatro dell’Opera di Roma (sag C-142/17) og Catia Passeri (sag C-143/17)

Sagsøgte: Fondazione Teatro dell’Opera di Roma, Manuela Maturi, Laura Di Segni, Isabella Lo Balbo, Maria Badini, Loredana Barbanera, Luca Troiano, Mauro Murri (sag C-142/17) og Fondazione Teatro dell’Opera di Roma (sag C-143/17)

Konklusion

Artikel 14, stk. 1, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF af 5. juli 2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv skal fortolkes således, at der med en national bestemmelse som bestemmelsen i artikel 3, stk. 7, i lovdekret nr. 64 af 30. april 2010, ophøjet til lov nr. 100 af 29. juni 2010, i den version, der var gældende på tidspunktet for de faktiske omstændigheder i hovedsagerne, hvorefter arbejdstagere, der er ansat som balletdansere, og som har nået den i denne bestemmelse fastsatte pensionsalder på 45 år for såvel kvinder som mænd, har mulighed for i en overgangsperiode på to år at vælge at forblive erhvervsaktive, indtil de når den aldersgrænse, der i de tidligere gældende regler var fastsat til 47 år for kvinder og 52 år for mænd, indføres en direkte forskelsbehandling på grund af køn, der er forbudt i henhold til dette direktiv.

(1) EUT C 249 af 31.7.2017.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 142/19

Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 8. februar 2018 — HB m.fl. mod Europa-Kommissionen

(Sag C-336/17 P) (1)

((Appel - artikel 181 i Domstolens procesreglement - regler for institutionerne - europæisk borgerinitiativ »Ethics for Animals and Kids« - beskyttelse af omstrejfende dyr - den psykologiske effekt på voksne og børn - afslag på registrering af borgerinitiativet, idet det ligger åbenbart uden for Europa-Kommissionens beføjelser på området - forordning (EU) nr. 211/2011 - artikel 4, stk. 2, litra b) - artikel 4, stk. 3))

(2018/C 142/25)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: HB, Robert Coates Smith, Hans Joachim Richter, Carmen Arsene, Magdalena Anna Kuropatwinska, Christos Yiapanis og Nathalie Louise Klinge (ved Rechtsanwalt P. Brockmann)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved H. Krämer, som befuldmægtiget)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) HB, Robert Coates Smith, Hans Joachim Richter, Carmen Arsene, Magdalena Anna Kuropatwinska, Christos Yiapanis og Nathalie Louise Klinge på den ene side samt Europa-Kommissionen på den anden side bærer hver deres egne omkostninger.

(1) EUT C 283 af 28.8.2017.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 63/4

Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 7. december 2017 — Woonhaven Antwerpen mod Khalid Berkani og Asmae Hajji (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Vredegerecht te Antwerpen, Belgien)

(Sag C-446/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - artikel 99 i Domstolens procesreglement - urimelige kontraktvilkår - lejekontrakt indgået mellem et anerkendt socialt boligselskab og en lejer - standardlejekontrakt, som er gjort bindende ved en national lov - direktiv 93/13/EØF - artikel 1, stk. 2 - dette direktiv finder ikke anvendelse))

(2018/C 063/05)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Vredegerecht te Antwerpen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Woonhaven Antwerpen

Sagsøgte: Khalid Berkani og Asmae Hajji

Konklusion

Artikel 1, stk. 2, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at dette direktiv ikke finder anvendelse på betingelser i en social lejeaftale, som er indgået mellem et anerkendt socialt boligselskab og en lejer, når disse betingelser er fastsat i henhold til en national bestemmelse såsom artikel 11 i den standardlejekontrakt, der er vedlagt Besluit van de Vlaamse Regering tot reglementering van het sociale huurstelsel ter uitvoering van titel VII van de Vlaamse Wooncode (den flamske regerings bekendtgørelse af 12. oktober 2007 om regulering af ordningen for sociale lejeaftaler og om gennemførelse af afsnit VII i den flamske boliglov).

(1) EUT C 318 af 25.9.2017.
Sag C-491/17: Kendelse afsagt af formanden for Domstolens Tredje Afdeling den 28. maj 2018 — Hoteles Pinero Canarias SL mod Keefe, ved procesværgen Eyton (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supreme Court of the United Kingdom — Det Forenede Kongerige)

Kendelse afsagt af formanden for Domstolens Tredje Afdeling den 28. maj 2018 — Hoteles Pinero Canarias SL mod Keefe, ved procesværgen Eyton (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supreme Court of the United Kingdom — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-491/17) ( 1 )

Formanden for Tredje Afdeling har besluttet, at sagen skal slettes af registret.

( 1 ) – EUT C 347 af 16.10.2017.
Sag C-402/17 P: Domstolens kendelse (Tiende Afdeling) af 17. maj 2018 — JYSK sp. z o.o. mod Europa-Kommissionen (Appel — artikel 181 i Domstolens procesreglement — afslag på ydelse af et finansielt bidrag fra Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) til det store projekt »European Regional Centre« — annullationssøgsmål — virksomhed med ansvar for projektets gennemførelse — betingelser for antagelse til realitetsbehandling — ikke umiddelbart berørt)

Domstolens kendelse (Tiende Afdeling) af 17. maj 2018 — JYSK sp. z o.o. mod Europa-Kommissionen

(Sag C-402/17 P) ( 1 )

»(Appel — artikel 181 i Domstolens procesreglement — afslag på ydelse af et finansielt bidrag fra Den Europæiske Fond for Regionaludvikling (EFRU) til det store projekt »European Regional Centre« — annullationssøgsmål — virksomhed med ansvar for projektets gennemførelse — betingelser for antagelse til realitetsbehandling — ikke umiddelbart berørt)«

Parter

Appellant: JYSK sp. x o.o. (ved advokat H. Sønderby Christensen)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved R. Lyal og B.-R. Killmann som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen afvises.

2) JYSK sp. z o.o. betaler sagsomkostningerne.

( 1 ) – EUT C 309 af 18.9.2017.
Sag C-481/17: Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 30. maj 2018 (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Administrativen sad Veliko Tarnovo — Bulgarien) — Nikolay Yanchev mod Direktor na Direktsia »Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika« Veliko Tarnovo pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite (Præjudiciel forelæggelse — artikel 99 i Domstolens procesreglement — en af Europa-Kommissionen godkendt støtteordning — investeringsstøtte inden for landbrugssektoren — skattefritagelse — eftergivelse af selskabsskat — betingelser — afslag på ydelse af individuel støtte i henhold til denne støtteordning)

Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 30. maj 2018 (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Administrativen sad Veliko Tarnovo — Bulgarien) — Nikolay Yanchev mod Direktor na Direktsia »Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika« Veliko Tarnovo pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

(Sag C-481/17) ( 1 )

»(Præjudiciel forelæggelse — artikel 99 i Domstolens procesreglement — en af Europa-Kommissionen godkendt støtteordning — investeringsstøtte inden for landbrugssektoren — skattefritagelse — eftergivelse af selskabsskat — betingelser — afslag på ydelse af individuel støtte i henhold til denne støtteordning)«

Den forelæggende ret

Administrativen sad Veliko Tarnovo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Nikolay Yanchev

Sagsøgt: Direktor na Direktsia »Obzhalvane i danachno-osiguritelna praktika« Veliko Tarnovo pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite

Konklusion

Kommissionens afgørelse K (2011) 863 af 11. februar 2011 om ydelse af statsstøtte inden for rammerne af artikel 107 TEUF og 108 TEUF og om godkendelse af statsstøtte N 546/2010 indført af Republikken Bulgarien til investeringer inden for landbrugsbedrifter ved hjælp af en eftergivelse af selskabsskat skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at denne medlemsstat afslår at yde støtte i henhold til denne ordning med den begrundelse, at ansøgeren ikke opfylder en i national ret fastsat betingelse om, at der ikke kan ydes støtte til en skattepligtig person, der har gæld til staten, og det uagtet at den nævnte afgørelse ikke eksplicit fastsætter en sådan betingelse.

( 1 ) – EUT C 369 af 30.10.2017.
Sag C-640/17: Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 17. april 2018 — Luís Manuel dos Santos mod Fazenda Pública (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra — Portugal) (Præjudiciel forelæggelse — artikel 99 i Domstolens procesreglement — interne afgifter — forbud mod diskriminerende afgifter — artikel 110 TEUF — engangsafgift for færdsel med motorkøretøjer — fastsættelse af afgiftssatsen i forhold til tidspunktet for den første indregistrering af køretøjet i den medlemsstat, der opkræver afgiften — brugte motorkøretøjer, der er indført fra andre medlemsstater — manglende hensyntagen til tidspunktet for den første indregistrering i en anden medlemsstat)

Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 17. april 2018 — Luís Manuel dos Santos mod Fazenda Pública (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra — Portugal)

(Sag C-640/17) ( 1 )

»(Præjudiciel forelæggelse — artikel 99 i Domstolens procesreglement — interne afgifter — forbud mod diskriminerende afgifter — artikel 110 TEUF — engangsafgift for færdsel med motorkøretøjer — fastsættelse af afgiftssatsen i forhold til tidspunktet for den første indregistrering af køretøjet i den medlemsstat, der opkræver afgiften — brugte motorkøretøjer, der er indført fra andre medlemsstater — manglende hensyntagen til tidspunktet for den første indregistrering i en anden medlemsstat)«

Den forelæggende ret

Tribunal Administrativo e Fiscal de Coimbra

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Luís Manuel dos Santos

Sagsøgt: Fazenda Pública

Konklusion

Artikel 110 TEUF skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter den herved indførte engangsfærdselsafgift opkræves på lette personbiler, der er blevet indregistreret eller opført i et register i denne medlemsstat, uden at der tages hensyn til tidspunktet for den første indregistrering af et køretøj, når denne har fundet sted i en anden medlemsstat, med den følge, at den afgift, der pålægges køretøjer indført fra en anden medlemsstat, er højere end den, som pålægges lignende ikke-indførte køretøjer.

( 1 ) – EUT C 42 af 5.2.2018.
C 408/34

Domstolens kendelse (Tiende Afdeling) af 12. september 2018 — Holistic Innovation Institute, SLU mod Forvaltningsorganet for Forskning

(Sag C-241/17 P) (1)

((Appel - artikel 181 i Domstolens procesreglement - projekter finansieret af Den Europæiske Union på området for forskning - syvende rammeprogram for forskning og teknologisk udvikling (2007-2013) - projekterne Inachus og ZONeSEC - afgørelse om at nægte appellanten deltagelse - annullationssøgsmål og erstatningssøgsmål))

(2018/C 408/44)

Processprog: spansk

Parter

Appellant: Holistic Innovation Institute, SLU (ved abogado J.J. Marín López)

Den anden part i appelsagen: Forvaltningsorganet for Forskning (ved S. Payan-Lagrou og V. Canetti, som befuldmægtigede, bistået af abogado J. Rivas Andrés)

Konklusion

1) Appellen forkastes, idet det er åbenbart, at den delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet.

2) Holistic Innovation Institute, SLU betaler appelsagens omkostninger.

(1) EUT C 221 af 10.7.2017.
C 399/14

Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 11. september 2018 — Allstate Insurance Company mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

(Sag C-542/17 P) (1)

((Appel - artikel 181 i Domstolens procesreglement - EU-varemærker - ansøgning om registrering af ordmærket DRIVEWISE - afslag på ansøgningen - Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 - artikel 7, stk. 1, litra c) - artikel 7, stk. 2 - artikel 75 - beskrivende karakter - neologisme, som er sammensat af bestanddele, der hver for sig er beskrivende for egenskaber ved de omhandlede varer eller tjenesteydelser - anvendelsesformålet med de omhandlede varer - urigtig gengivelse - begrundelsespligt))

(2018/C 399/18)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Allstate Insurance Company (ved Rechtsanwälte G. Würtenberger og R. Kunze)

Den anden part i sagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved K. Markakis, som befuldmægtiget)

Konklusion

1) Appellen forkastes som åbenbart ugrundet.

2) Allstate Insurance Company betaler sagsomkostningerne.

(1) EUT C 13 af 15.1.2018.
C 399/12

Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 6. september 2018 — sager anlagt af Gmalieva s.r.o. m.fl. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landesverwaltungsgericht Oberösterreich — Østrig)

(Sag C-79/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - artikel 99 i Domstolens procesreglement - fri udveksling af tjenesteydelser - hasardspil - monopol på hasardspil i en medlemsstat - national lovgivning, der forbyder drift af spilleautomater uden forudgående tilladelse fra myndighederne))

(2018/C 399/15)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landesverwaltungsgericht Oberösterreich

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Gmalieva s.r.o., Celik KG, PBW GmbH, Antoaneta Claudia Gruber, Play For Me GmbH og Haydar Demir

Procesdeltager: Landespolizeidirektion Oberösterreich

Konklusion

Det tilkommer den forelæggende i lyset af angivelserne fra Den Europæiske Unions Domstol i bl.a. dom af 30. april 2014, Pfleger m.fl. (C-390/12, EU:C:2014:281), at fastslå, om en national retlig ordning med monopol på hasardspil — såsom den i hovedsagen omhandlede — skal anses for at være kohærent i lyset af artikel 56 ff. TEUF, når følgende er blevet fastslået i forbindelse med en national retslig procedure:

— Ludomani udgør ikke et samfundsmæssigt problem, som kræver statslig handling.

— De forbudte hasardspil giver ikke anledning til strafferetlige lovovertrædelser, men alene til administrative lovovertrædelser.

— Statens årlige indtægter fra hasardspil andrager mere end 500 mio. EUR, dvs. 0,4 % af det årlige budget.

— Koncessionsindehavernes reklametiltag sigter hovedsageligt mod at opfordre dem, der endnu ikke deltager i hasardspil, til at deltage.

(1) EUT C 178 af 6.6.2017.
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 12. juli 2018 — straffesag mod Daniela Pinzaru og Robert-Andrei Cirstinoiu. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Rayonen sad Svilengrad — Bulgarien)

(Sag C-707/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - artikel 99 i Domstolens procesreglement - kontrol med likvide midler, der indføres til eller forlader Den Europæiske Union - forordning (EF) nr. 1889/2005 - overtrædelse af angivelsespligten - sanktioner fastsat i national ret - foranstaltning om konfiskation til fordel for staten af det ikke-angivne beløb - frihedsstraf - bøde, der fastsættes til det dobbelte af det beløb, som overtrædelsen vedrører - proportionalitet))

(2018/C 341/02)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Rayonen sad Svilengrad

Tiltalte i straffesagen

Daniela Pinzaru og Robert-Andrei Cirstinoiu

Konklusion

Artikel 9, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1889/2005 af 26. oktober 2005 om kontrol med likvide midler, der indføres til eller forlader Fællesskabet skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der, som sanktion for overtrædelse af den angivelsespligt, der er fastsat i denne forordnings artikel 3, stk. 1, dels fastsætter en foranstaltning om konfiskation til fordel for staten af det ikke-angivne beløb, dels frihedsstraf på op til seks år eller en bøde, der fastsættes til det dobbelte af det beløb, som overtrædelsen vedrører.

(1) EUT C 94 af 12.3.2018.
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 14. juni 2018 — GS mod Bundeszentralamt für Steuern (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Köln — Tyskland)

(Sag C-440/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - artikel 99 i Domstolens procesreglement - direkte beskatning - etableringsfrihed - direktiv 2011/96/EU - artikel 1, stk. 2 - moderselskab - holdingselskab - fritagelse for kildeskat af overskud udloddet til et ikke-hjemmehørende moderholdingselskab - fritagelse - svig, unddragelse og misbrug på skatteområdet - formodning))

(2018/C 328/30)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Köln

Parter i hovedsagen

Sagsøger: GS

Sagsøgt: Bundeszentralamt für Steuern

Konklusion

Artikel 1, stk. 2, i Rådets direktiv 2011/96/EU af 30. november 2011 om en fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater, som ændret ved Rådets direktiv 2013/13/EU af 13. maj 2013, og artikel 49 TEUF skal fortolkes således, at de er til hinder for en medlemsstats skattelovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der kildebeskatter udbytte, som et hjemmehørende datterselskab udlodder til sit ikke-hjemmehørende moderselskab, men som udelukker sidstnævntes ret til tilbagebetaling af eller fritagelse for en sådan kildeskat, når for det første kapitalandele i dette moderselskab ejes af personer, der ikke ville have haft ret til en sådan tilbagebetaling eller fritagelse, såfremt de direkte havde oppebåret udbytte fra et sådant datterselskab, og nævnte moderselskab ikke har oppebåret sin bruttoindkomst i det pågældende regnskabsår ved egen økonomisk virksomhed, og for det andet den ene af de to betingelser, der er fastsat i denne lovgivning, er opfyldt, dvs. at der enten ikke foreligger økonomiske eller andre væsentlige grunde til at indskyde det nævnte moderselskab som mellemled, eller at sidstnævnte selskab ikke deltager i den almindelige økonomiske omsætning med en virksomhedsstruktur, der er passende henset til selskabets formål, uden at der tages hensyn til organisatoriske, økonomiske eller andre væsentlige kendetegn ved de virksomheder, der har nær tilknytning til det pågældende moderselskab.

(1) EUT C 374 af 6.11.2017.
Domstolens kendelse (Tiende Afdeling) af 13. november 2019 – Bundesrepublik Deutschland mod Adel Hamed (sag C-540/17) og Amar Omar (sag C-541/17) (anmodninger om præjudiciel afgørelse fra Bundesverwaltungsgericht – Tyskland)

(Forenede sager C-540/17 og C-541/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - artikel 99 i Domstolens procesreglement - område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse - direktiv 2013/32/EU - artikel 33, stk. 2, litra a) - myndighederne i en medlemsstats afvisning af en asylansøgning som følge af, at der tidligere er blevet indrømmet flygtningestatus i en anden medlemsstat - artikel 4 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - reel og påvist risiko for at blive genstand for umenneskelig eller nedværdigende behandling - levevilkårene i denne anden medlemsstat for personer med flygtningestatus)

(2020/C 45/04)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesverwaltungsgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Bundesrepublik Deutschland

Sagsøgte: Adel Hamed (sag C-540/17) og Amar Omar (sag C-541/17)

Konklusion

Artikel 33, stk. 2, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU af 26. juni 2013 om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for, at en medlemsstat udøver den ved bestemmelsen fastsatte beføjelse til at afvise en ansøgning om international beskyttelse med den begrundelse, at en anden medlemsstat allerede har indrømmet ansøgeren flygtningestatus, når de forventelige levevilkår, som ansøgeren vil leve under i sin egenskab af person med den nævnte status i denne anden medlemsstat, udsætter den pågældende for en alvorlig risiko for at blive underkastet umenneskelig eller nedværdigende behandling som omhandlet i artikel 4 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

(1) EUT C 402 af 27.11.2017.
1)

Artikel 3, stk. 2, og artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende medfører den blotte underskrift af en kontrakt indgået mellem en forbruger og en erhvervsdrivende, hvori det bestemmes, at denne forbruger ved kontrakten accepterer alle de kontraktvilkår, der forinden er blevet udarbejdet af den erhvervsdrivende, ikke en afvisning af formodningen for, at sådanne bestemmelser ikke har været genstand for en individuel forhandling.
C 172/24

Kendelse afsagt af formanden for Domstolens Første Afdeling den 13. februar 2019 — Japan Tobacco International SA og Japan Tobacco International France SAS mod Premier ministre, Ministre de l’Action et des Comptes publics og Ministre des Solidarités et de la Santé (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d’État — Frankrig)

(Sag C-596/17) (1)

(2019/C 172/29)

Processprog: fransk

Formanden for Første Afdeling har besluttet, at sagen skal slettes af registret.

(1) EUT C 437 af 18.12.2017.
Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 28. november 2018 — Powszechna Kasa Oszczędności (PKO) Bank Polski S.A. mod Jacek Michalski (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sąd Rejonowy w Siemianowicach Śląskich — Polen)

(Sag C-632/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - artikel 99 i Domstolens procesreglement - forbrugerbeskyttelse - forordning 93/13/ EØF - urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler - forordning 2008/48/EF - betalingspåbudsprocedure på grundlag af et bankkontoudtog - umuligt for dommeren at bedømme kontraktvilkårenes eventuelle urimelige karakter uden en indsigelse fra forbrugeren))

(2019/C 54/02)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Rejonowy w Siemianowicach Śląskich

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Powszechna Kasa Oszczędności (PKO) Bank Polski S.A.

Sagsøgt: Jacek Michalski

Konklusion

Artikel 7, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler og artikel 10 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/48/EF af 23. april 2008 om forbrugerkreditaftaler og om ophævelse af Rådets direktiv 87/102/EØF fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der gør det muligt at udstede et betalingspåbud, som er baseret på et bankkontoudtog som grundlag for, at der består en fordring, der udspringer af en forbrugerkreditaftale, når den dommer, der er forelagt en begæring om udstedelse af et betalingspåbud, ikke har beføjelse til at foretage en undersøgelse af den eventuelle urimelige karakter af vilkårene i denne aftale og til at sikre sig, at denne aftale indeholder de oplysninger, der er omhandlet i nævnte artikel 10, da fremgangsmåden for udøvelsen af retten til at gøre indsigelse mod et sådant betalingspåbud ikke kan sikre, at de rettigheder, som forbrugeren er tillagt i disse direktiver, overholdes.

(1) EUT C 104 af 19.3.2018.