ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Finder den i sjette direktivs artikel 13, punkt B, litra d), nr. 5), andet led, foreskrevne undtagelse fra afgiftsfritagelsen også anvendelse, når medlemsstaten ikke har gjort brug af den i direktivets artikel 5, stk. 3, litra c), indeholdte mulighed for at anse andele og aktier som materielle goder, når besiddelsen heraf retligt eller faktisk sikrer rettigheder som ejer eller bruger over en fast ejendom?
—

Retten analyserede ikke, om genstanden for appellantens ansøgning havde særpræg efter sit indhold, men med udgangspunkt i, om den »blot« var et reklameslogan eller, om det ikke var tilfældet. Appellanten har gjort gældende, at dette udgør en retlig fejl, og at den korrekte fremgangsmåde er at analysere særpræget med udgangspunkt i de relevante varer og tjenesteydelser samt den relevante kundekreds. Det er i henhold til fast retspraksis en urigtig fremgangsmåde at fastslå, at genstanden for ansøgningen ikke har særpræg, fordi der blot er tale om et reklameslogan.
1)

Er artikel 20 TEUF til hinder for at meddele en tredjelandsstatsborger afslag på opholdstilladelse under henvisning til manglende forsørgelsesgrundlag, i en familiemæssig situation, hvor den pågældendes ægtefælle har forældre-myndighed over et barn, der har unionsborgerskab, og hvor tredjelandsstats-borgeren hverken er forælder til eller har forældremyndighed over dette barn?
1)

Er en ret til kompensation i henhold til artikel 7 i forordning nr. 261/2004 (1) i tilfælde af forsinkelse forenelig med Montrealkonventionens (2) artikel 29, sidste punktum, henset til, at dens artikel 29, første punktum, bestemmer, at sager om erstatning i eller uden for kontrakt eller på anden måde kun kan anlægges på grundlag af denne konventions betingelser og erstatningsgrænser?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 269/38

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Symvoulio tis Epikrateias (Grækenland) den 13. juli 2011 — Panellinios Syndesmos Viomichanion Metapoiisis Kapnou mod Ypoyrgos Oikonomias kai Oikonomikon og Ypourgos Agrotikis Anaptyxis kai Trofimon

(Sag C-373/11)

2011/C 269/78

Processprog: græsk

Den forelæggende ret

Symvoulio tis Epikrateias

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Panellinios Syndesmos Viomichanion Metapoiisis Kapnou (brancheforeningen for den græske tobaksforarbejdningsindustri)

Sagsøgt: Ypoyrgos Oikonomias kai Oikonomikon (økonomi- og finansministeren) og Ypourgos Agrotikis Anaptyxis kai Trofimon (ministeren for landbrug og fødevarer)

Præjudicielt spørgsmål

Er bestemmelsen i artikel 69 i forordning nr. 1782/2003 — som skal fortolkes således, at den giver medlemsstaterne beføjelse til at fastsætte forskellige tilbageholdelsesprocenter for ydelse af supplerende betaling til producenter inden for et loft på 10 % af de i artikel 41 anførte nationale lofter under overholdelse af kriterierne i artiklens stk. 3 — i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 2 EF, 32 EF og 34 EF og med formålene om at sikre producenterne en fast indtægt og at bevare landdistrikterne, når den tillader en sådan differentiering med hensyn til tilbageholdelsesprocenten?
1)

Skal artikel 31, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder af 12. december 2007 respektive artikel 7, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (1) fortolkes således, at de er til hinder for national lovgivning eller praksis, hvorefter en delvis arbejdsløs’ ret til årlig betalt ferie i tilfælde af en nedsættelse af antallet af arbejdsdage pr. uge som følge af lovligt fastsat delvis arbejdsløshed nedsættes pro rata temporis svarende til forholdet mellem antallet af arbejdsdage pr. uge under den delvise arbejdsløshed og antallet af arbejdsdage for en fuldtidsbeskæftiget, hvorved den delvis arbejdsløse under den delvise arbejdsløshed kun optjener tilsvarende mindre ferie?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 269/29

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Rejonowy w Koszalinie (Republikken Polen) den 28. juni 2011 — Krystyna Alder og Ewald Alder mod Sabina Orłowska og Czesław Orłowski

(Sag C-325/11)

2011/C 269/56

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Rejonowy w Koszalinie

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Krystyna Alder og Ewald Alder

Sagsøgte: Sabina Orłowska og Czesław Orłowski

Præjudicielt spørgsmål

Skal såvel artikel 1, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1393/2007 af 13. november 2007 — om forkyndelse i medlemsstaterne af retslige og udenretslige dokumenter i civile og kommercielle sager (1) — som artikel 18 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde fortolkes således, at det er tilladt at lade en person med bopæl eller sædvanligt ophold i en anden medlemsstat tiltænkte retslige dokumenter forblive i sagsakterne med den følge, at dokumenterne betragtes som forkyndt, når personen ikke har udpeget nogen befuldmægtiget, for hvem forkyndelse kan ske, som har bopæl i den medlemsstat, hvor retssagen verserer?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1393/2007 af 13.11.2007 om forkyndelse i medlemsstaterne af retslige og udenretslige dokumenter i civile og kommercielle sager (forkyndelse af dokumenter) og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1348/2000 (EUT L 324, s. 79).
1)

Udgør det forhold, at der udbetales løn eller ikke til en ansat i dennes fraværsperiode på grund af tjenestefrihed med henblik på deltagelse i fagforeningsarbejde, et arbejdsvilkår eller et ansættelsesvilkår i EU-retlig forstand, og indfører lovbestemmelser, hvorefter der ydes tjenestefrihed uden løn med henblik på deltagelse i fagforeningsarbejde til lønmodtagere, der er ansat i den offentlige sektor i en midlertidig stilling i et tidsbegrænset ansættelsesforhold, og som er medlem af ledelsen af en faglig organisation, et »arbejdsvilkår« som omhandlet i artikel 137, stk. 1, litra b), EF og et »ansættelsesvilkår« i henhold til rammeaftalens § 4, stk. 1, [Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP (EFT L 175, s. 43)] eller hører dette spørgsmål under de områder vedrørende lønforhold og organisationsret, som er undtaget fra EU-retten?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 269/31

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hof van Cassatie (Belgien) den 30. juni 2011 — ProRail mod Xpedys NV m.fl.

(Sag C-332/11)

2011/C 269/59

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hof van Cassatie

Parter i hovedsagen

Sagsøger: ProRail

Sagsøgte: Xpedys NV, FAG Kugelfischer GmbH, DB Schenker Rail Nederland NV og Nationale Maatschappij der Belgische Spoorwegen NV

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 1 og 17 i Rådets forordning (EF) nr. 1206/2001 (1) af 28. maj 2001 om samarbejde mellem medlemsstaternes retter om bevisoptagelse på det civil- og handelsretlige område i betragtning af bl.a. den europæiske ordning om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område og det princip, der kommer til udtryk i artikel 33, stk. 1, i [Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 (2) om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område], om, at retsafgørelser, der er truffet i en medlemsstat, anerkendes i de øvrige medlemsstater, uden at der stilles krav om anvendelse af en særlig procedure, fortolkes således, at den ret, der har anordnet en undersøgelse ved en sagkyndig, hvorved opgaven dels skal udføres i den medlemsstat, hvor retten er beliggende, men til dels også i en anden medlemsstat, før udførelsen af den sidstnævnte del alene og udelukkende skal anvende den i den nævnte forordnings artikel 17 indførte metode, eller således, at den af denne stat udpegede sagkyndige også udenfor anvendelsesområdet for bestemmelserne i forordning nr. 1206/2001 kan tildeles opgaven med at foretage en undersøgelse, der delvis skal gennemføres i en anden medlemsstat i Den Europæiske Union?

(1) EFT L 174, s. 1.

(2) Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22.12.2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EFT L 12, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 269/35

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal administratif de Montreuil (Frankrig) den 4. juli 2011 — Continental Small Company Series of the DFA Investment Trust Co. mod Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l’État

(Sag C-345/11)

2011/C 269/71

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal administratif de Montreuil

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Continental Small Company Series of the DFA Investment Trust Co.

Sagsøgt: Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l’État

Præjudicielle spørgsmål

1) Skal, ud over investeringsinstitutternes situation, også situationen for deltagerne i investeringsinstitutterne tages i betragtning?
1)

Skal TIR-konventionens artikel 37 og artikel 454, stk. 3, andet afsnit, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks (1) fortolkes således, at når der ikke findes en officiel konstatering af det sted, hvor overtrædelsen eller uregelmæssigheden er begået, og der af garanten ikke er ført noget modbevis inden for fristen, anses den medlemsstat, hvor overtrædelsen eller uregelmæssigheden er konstateret, for at være den stat, hvor overtrædelsen eller uregelmæssigheden er begået, eller er det på grundlag af det sted, hvor TIR-carnetet er blevet udstedt, og hvor varerne er blevet forseglet, uden videre undersøgelse muligt at afgøre, via hvilken medlemsstat ved Fællesskabets ydre grænse varerne uretmæssigt er blevet ført ind i Fællesskabet?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 269/26

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene) den 15. juni 2011 — Staatssecretaris van Financiën mod Gemeente Vlaardingen

(Sag C-299/11)

2011/C 269/48

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Staatssecretaris van Financiën

Sagsøgt: Gemeente Vlaardingen

Præjudicielt spørgsmål

Skal sjette direktivs (1) artikel 5, stk. 7, in initio, og litra a), læst i sammenhæng med dette direktivs artikel 11, punkt A, in initio, stk. 1, litra b), fortolkes således, at en medlemsstat kan opkræve moms af den afgiftspligtiges anvendelse af et ikke rørligt gode til en brug, der ikke er afgiftspligtig, såfremt

— dette ikke rørlige gode består af et (bygnings)værk, der af tredjemand mod vederlag og i opdrag af den afgiftspligtige er frembragt på den afgiftspligtiges grundstykke, og

— den afgiftspligtige forinden anvendte grundstykket til (samme) momsfrie brug i sin virksomhed og derfor ikke tidligere fradrog moms for sit eget grundstykke,

med den følge, at der opkræves moms af (værdien af) den afgiftspligtiges grundstykke?

(1) Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17.5.1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 252/20

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Det Forenede Kongerige) den 17. juni 2011 — ZZ mod Secretary of State for the Home Department

(Sag C-300/11)

2011/C 252/37

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: ZZ

Sagsøgt: Secretary of State for the Home Department

Præjudicielt spørgsmål

Kræver princippet om effektiv domstolsbeskyttelse i artikel 30, stk. 2, i direktiv 2004/38 (1), således som fortolket i lyset af artikel 346, stk. 1, litra a), i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, at en ret, der behandler en appel iværksat til prøvelse af en afgørelse, hvorved en EU-borger forbydes indrejse i en medlemsstat under hensyn til den offentlige orden og den offentlige sikkerhed i henhold til kapitel VI i direktiv 2004/38, skal sikre, at den berørte EU-borger oplyses om det væsentligste indhold af begrundelsen mod ham, uanset det forhold, at medlemsstatens myndigheder og den relevante nationale ret på baggrund af de samlede beviser mod EU-borgeren, som myndighederne i medlemsstaten har støttet sig til, konkluderer, at meddelelse af det væsentligste indhold af begrundelsen mod ham vil være i strid med hensynet til statens sikkerhed?

(1) Berigtigelse til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29.4.2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF (EUT L 158, s. 77).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 269/28

Appel iværksat den 22. juni 2011 af Longevity Health Products, Inc. til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 15. april 2011 i sag T-96/11 — Longevity Health Products, Inc. mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

(Sag C-316/11 P)

2011/C 269/52

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Longevity Health Products, Inc. (ved Rechtsanwalt J. Korab)

Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Det af Longevity Health Products, Inc. anlagte søgsmål antages til realitetsbehandling

— Rettens kendelse af 15. april 2011 i sag T-96/11 ophæves.

— Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har gjort gældende, at den appellerede kendelse bør ophæves af følgende grunde:

— Rettens begrundelse er mangelfuld.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 269/32

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour d’appel de Lyon — (Frankrig) den 1. juli 2011 — Receveur principal des douanes de Roissy Sud, Receveur principal de la recette des douanes de Lyon Aéroport, Direction régionale des douanes et droits indirects de Lyon og Administration des douanes et droits indirects mod Société Rohm & Haas Electronic Materials CMP Europe GmbH, Rohm & Haas Europe s.à.r.l. og Société Rohm & Haas Europe Trading APS-UK Branch

(Sag C-336/11)

2011/C 269/62

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d’appel de Lyon

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Receveur principal des douanes de Roissy Sud, Receveur principal de la recette des douanes de Lyon Aéroport, Direction régionale des douanes et droits indirects de Lyon og Administration des douanes et droits indirects

Sagsøgte: Société Rohm & Haas Electronic Materials CMP Europe GmbH, Rohm & Haas Europe s.à.r.l. og Société Rohm & Haas Europe Trading APS-UK Branch

Præjudicielt spørgsmål

Skal den kombinerede nomenklatur, [som er indeholdt i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23.7.1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif (1), som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1549/2006 (2) af 17.10.2006, og Kommissionens forordning nr. 1214/2007 af 20.9.2007 (3)] fortolkes således, at polerplader, der er bestemt til anvendelse i en poleringsmaskine til forarbejdning af halvledermaterialer og som sådan henhører under position 8460, der er importeret uafhængigt af maskinen, og som fremtræder i form af skiver med et hul i midten, der består af et hårdt lag af polyurethan, et lag af polyurethan-skum, et limlag og en beskyttelsesfilm i plast, der hverken indeholder metaldele eller slibende materiale, og som anvendes til at slibe wafers, sammen med en slibende væske, og som skal udskiftes med en bestemt hyppighed i takt med nedslidningen af materialet, skal tariferes i position 8466 91 15 som dele og tilbehør, der udelukkende eller hovedsagelig anvendes til maskiner henhørende under position 8456-8465, eller tariferes efter beskaffenheden i position 3939 90 10 som flade, selvklæbende former af plast?

(1) EFT L 256, s. 1.

(2) EUT L 301, s. 1.

(3) EUT L 286, s. 1.
Principalt gøres det gældende, at Retten begik en retlig fejl, da den fastslog, at appelkammeret retligt set var forpligtet til at foretage en fornyet prøvelse af begæringen om, at varemærket blev erklæret ugyldigt, således som den var blevet indgivet til ugyldighedsafdeling ved Harmoniseringskontoret. Omfanget af prøvelsen var begrænset til genstanden for den af appellanten iværksatte appel.
2)

Skal en afgiftspligtig person, der har hjemsted for sin økonomiske virksomhed i en anden medlemsstat, og hvis virksomhed i det væsentlige består i fremstilling og salg af høreapparater, ved at udføre forskning i audiologi fra en forskningsafdeling i Sverige anses for at have et fast forretningssted i Sverige, hvorfra erhvervsmæssige transaktioner er gennemført, når den pågældende person har erhvervet varer og ydelser, der er modtaget og anvendt i den pågældende forskningsafdeling i Sverige?
2)

Skal der ved fortolkningen af begrebet »affald«, navnlig ved vurderingen af forpligtelsen til at bortskaffe stoffet eller produktet, lægges vægt på den omstændighed, at genanvendelse af det produkt, der er genstand for vurderingen, på visse betingelser er tilladt i henhold det i REACH-forordningens (2) artikel 67 nævnte bilag XVII? Såfremt svaret er bekræftende, hvilken betydning skal denne omstændighed da tillægges?
2)

Er det, for at sælgeren kan gennemføre en momsfritaget levering, tilstrækkeligt, at han kan bevise, at de solgte varer transporteres med køretøjer, som er indregistreret i udlandet, og at han råder over CMR-fragtbreve modtaget fra køberen, eller skal han sikre sig, at de solgte varer har krydset den nationale grænse, og at transporten er gennemført inden for Fællesskabets område?
2)

Dersom det første spørgsmål besvares benægtende, er artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler da til hinder for anvendelsen af en bestemmelse i national ret, hvorefter en ret efter en eventuel ophævelse af en voldgiftskendelse, skal fortsætte med at behandle sagen i realiteten (dvs. vedrørende de krav, som oprindelig er blevet fremsat for voldgiftsretten) uden på ny at undersøge, om den har stedlig kompetence til at træffe afgørelse i en sådan sag, som fortsætter, selv om — hvis kravet mod forbrugeren fra begyndelsen er blevet rejst for en ret og ikke en voldgiftsret — den stedlige kompetence i sagen fra begyndelsen ville have været hos den ret, hvor forbrugeren har sin bopæl?
1)

Er artikel 20 TEUF til hinder for at meddele en tredjelandsstatsborger afslag på opholdstilladelse under henvisning til manglende forsørgelsesgrundlag, i en familiemæssig situation, hvor den pågældendes ægtefælle har forældremyndighed over et barn, der har unionsborgerskab, og hvor tredjelandsstatsborgeren hverken er forælder til eller har forældremyndighed over dette barn og heller ikke bor sammen med sin ægtefælle eller det pågældende barn?
2)

Skal en afgiftspligtig person, der har hjemsted for sin økonomiske virksomhed i en anden medlemsstat, og hvis virksomhed i det væsentlige består i fremstilling og salg af biler, og som har udført vintertests af bilmodeller ved anlæg i Sverige, anses for at have haft et fast forretningssted, hvorfra virksomheden er blevet udøvet, når den pågældende person har erhvervet og anvendt varer og ydelser ved testanlæg i Sverige, uden at have eget personale, der er permanent udstationeret i Sverige, og når testvirksomheden er nødvendig for at gennemføre personens økonomiske virksomhed i en anden medlemsstat?
Med det første anbringende gør appellanterne en urigtig gengivelse af bevismateriale gældende. Retten har lagt et bestemt bevismiddel til grund for, hvornår den anser tidspunktet for overtrædelsen at have startet. I strid med den utvetydige ordlyd af dette bevismiddel, har Retten anset det for bevis for overtrædelsens starttidspunkt. Ved en korrekt analyse af bevismiddelet fremgår det stik modsatte, nemlig at der var usikkerhed i markedet om appellanternes markedsadfærd. En korrekt bevisbedømmelse er mulig uden yderligere bevisførelse direkte ud fra dokumentet.
1)

Er det i overensstemmelse med fællesskabsmålene i artikel 48 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og i artikel 3 i Rådets forordning nr. 1408/71 (1) af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Den Europæiske Union og med ordlyden af bilag VI, rubrik D, punkt 4, til forordning nr. 1408/71, at fortolke bilag VI, rubrik D, punkt 4, således at den ved beregningen af den spanske teoretiske ydelse på grundlag af den forsikredes faktiske bidragsbasis i årene umiddelbart forud for indbetalingen af det sidste bidrag til den spanske sociale sikring opnåede sum divideres med 210, der er den divisor, der er fastsat for fastlæggelse af beregningsgrundlaget for alderspension i henhold til artikel 162, stk. 1, i den almindelige lov om social sikring?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 282/13

Sag anlagt den 13. juli 2011 — Europa-Kommissionen mod Irland

(Sag C-374/11)

2011/C 282/24

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved E. White, I. Hadjiyiannis og A. Marghelis, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Irland

Sagsøgerens har nedlagt følgende påstande

— Det fastslås, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 260 TEUF, idet Irland ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger til opfyldelse af Domstolens dom i sag C-188/08, Kommissionen mod Irland.

— Irland tilpligtes at betale Kommissionen et fast beløb på 4 771,20 EUR ganget med antallet af dage, der er forløbet fra afsigelsen af dommen i sag C-188/08 og dommen i den foreliggende sag (eller Irland opfylder dommen i sag C-188/08 fuldt ud, hvis det kan opnås under denne sags behandling).

— Irland tilpligtes at betale Kommissionen en daglig tvangsbøde på 26 173,44 EUR fra datoen for afsigelsen af dom i den foreliggende sag til datoen for Irlands opfyldelse af dommen i sag C-188/08, og

— Irland tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Mere end halvandet år er forløbet siden afsigelsen af Domstolens dom i sag C-188/08. Det er Kommissionens opfattelse, at dette er tilstrækkelig lang tid til, at Irland har kunnet opfylde Domstolens dom. Kommissionen har især fremhævet, at Irland havde bekendtgjort, at man forventede at vedtage den nødvendige lovgivning i slutningen af 2010. Imidlertid er denne frist ikke blevet overholdt, og Irland synes ikke at være tæt på fuld opfyldelse af dommen. Følgelig finder Kommissionen, at Irland har tilsidesat sin forpligtelse i henhold til artikel 260, stk. 1, TEUF.