Denne præjudicielle sag drejer sig som fortolkningen af fællesskabsbestemmelserne vedrørende udbetaling af støtte til eksportører af foderblandinger, fremstillet på basis af skummetmælkspulver. Spørgsmålet er, om der ved denne udbetaling af støtte med hensyn til fremgangsmåden og tidspunktet for udbetalingen må gøres forskel alt efter, om produktet udføres eller sælges på det indenlandske marked. I det første tilfælde skal indførselslandet foretage særlige kontrolforanstaltninger, som udbetalingen af støtte er afhængig af. Hvis foderblandingen afsættes på det indenlandske marked, kan denne tidrøvende undersøgelse undlades.

Anpartselskabet Denkavit Nederland BV, Voorthuizen, eksporterer i løs vægt foderblandinger, som er fremstillet på basis af skummetmælkspulver, og er derfor i henhold til artikel 10 i Rådets forordning nr. 804/68 af 27. juni 1968 om den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter berettiget til fællesskabsstøtte. Den, der ønsker at få udbetalt støtte for levering af varer i løs vægt i andre medlemsstater, afkræves af Hoofdproduktschap voor Akkerbouwprodukten bevis for, at leveringen er sket til en virksomhed, som selv anvender denne foderblanding (landbrugsbedrift, opdrætnings- eller opfedningsvirksomhed). Hvis leveringen sker i Belgien, skal der herved fremlægges dokumentet Benelux 5 (artikel 58 i Rådets forordning nr. 222/77), i alle andre tilfælde kontroleksemplaret T 5, dvs. en udfyldt formular med oplysninger om den faktiske anvendelse af den udførte vare, som er betingelse for udbetaling af støtte (artikel 10 i Kommissionens forordning nr. 223/77). Da disse dokumenter skal attesteres af bestemmelsesstaten for at kunne anvendes som bevismiddel, går der nogen tid mellem ansøgningen om støtte og udbetalingen. For udførsler inden for Benelux går der i gennemsnit en måned.

Resultatet heraf er, at der i støtteordningen er en forskel, alt efter om der er tale om eksporterede varer eller varer, der sælges i indlandet, i den forstand, at udbetalingen i første tilfælde sker betydeligt senere. Denkavit anså denne forsinkelse for en hindring for udførslerne og anmodede Hoofdproduktschap om at sørge for, at den støtte til udførsel af foderblandinger i løs vægt til Belgien, som Denkavit havde krav på, blev udbetalt i måneden efter den måned, hvor leveringen fandt sted, med forbehold af tilbagebetaling såfremt det skulle vise sig, at foderet ikke var blevet anvendt på den foreskrevne måde. Efter at denne ansøgning var blevet afslået, indbragte Denkavit den 1. marts 1982 sagen for College van Beroep voor het Bedrijfsleven med krav om, at Hoofdproduktschap's afgørelse blev annulleret, og at Hoofdproduktschap blev tilpligtet at udbetale Denkavit støtten straks med forbehold af muligheden for tilbagebetaling.

Ved kendelse af 25. januar 1983 har den forelæggende ret udsat sagens behandling og i medfør af EØF-traktatens artikel 177 anmodet Domstolen om en præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål:

»Skal traktatens artikel 34 og/eller artikel 40, stk. 3, og/eller traktatens artikel 43, stk. 3, litra d), og/eller forordning (EØF) nr. 804/68 og/eller proportionalitetsprincippet eller noget andet princip, der ligger til grund for traktaten, fortolkes således, at artikel 6, stk. 2, sammenholdt med artikel 7 i forordning (EØF) nr. 1725/79 er uforenelig hermed, for så vidt disse bestemmelser har til følge, at den i forordningen nævnte støtte til skummetmælkspulver, som i én af medlemsstaterne forarbejdes til foderblandinger, og som leveres i tankvogne eller containere, ved eksport udbetales en måned senere end ved salg i indlandet?«