ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4)

Fjerde anbringende, hvorefter der er sket magtfordrejning mellem genstanden for den anfægtede afgørelse og det endelige formål forfulgt hermed, ligesom der foreligger åbenbar uforholdsmæssighed mellem det teoretiske formål, som forfølges med afgørelsen, og følgerne af dens anvendelse, som har vist sig at være i strid med den almene interesse og til fordel for forretningsmæssige og økonomiske interesser for en eller flere konkrete økonomiske aktører.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 325/34

Sag anlagt den 14. august 2013 — Brouillard mod Domstolen

(Sag T-420/13)

2013/C 325/57

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Alain Laurent Brouillard (Bruxelles, Belgien) (ved advokat J.M. Gouazé)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Domstol

Sagsøgerens påstande

— Annullation af afgørelsen truffet den 5. juni 2013 af Den Europæiske Unions Domstol — Generaldirektoratet for Oversættelse — vedrørende udbudskontrakt 2013/S 047-075037, hvorved Alain Laurent Brouillard blev udelukket fra udbudsproceduren for oversættelse til fransk.

— Domstolen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ved dette søgsmål har sagsøgeren nedlagt påstand om annullation af afgørelsen om at opfordre den udvalgte ansøger til i forbindelse med et udbud efter forhandling med henblik på indgåelse af rammekontrakter vedrørende oversættelse af juridiske tekster fra visse af Den Europæiske Unions officielle sprog til fransk (EUT 2013/S 47-075037) at afgive et bud, hvori det bekræftes, at sagsøgeren ikke vil blive ansat til at levere de omhandlede tjenesteydelser, for så vidt som sagsøgeren ikke opfylder kravet om at have fuldført en fuldstændig juridisk uddannelse.

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført tre anbringender.

1) Første anbringende vedrører den omstændighed, at den myndighed, der har truffet den anfægtede retsakt, er inkompetent.

2) Andet anbringende vedrører en tilsidesættelse af direktiv 2000/78/EF (1) og direktiv 2005/36/EF (2) samt af Domstolens retspraksis.

3) Tredje anbringende vedrører anlæggelse af et åbenbart urigtigt skønvedrørende sagsøgerens akademiske og faglige kvalifikationer.

(1) Rådets direktiv 2000/78/EF af 27.11.2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (EUT L 303, s. 16).

(2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7.9.2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (EUT L 255, s. 22).
3)

Det tredje anbringende er, at der er begået en retlig fejl, er anlagt et åbenbart urigtigt skøn, er foretaget en urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder, foreligger manglende begrundelse og ikke er sket besvarelse af et anbringende, idet Personaleretten ikke besvarede appellantens anbringender vedrørende det forhold, at Parlamentet hindrede, at han blev ansat af Unionens institutioner og organer, vedrørende manglende oplysninger for så vidt angår eksistensen af egnethedslisten og vedrørende den omstændighed, at EPSO havde modtaget tilladelse til at opføre appellanten i sin database og til at videregive denne oplysning.
6)

Med det sjette anbringende gøres gældende, at sagsøgte ikke tog hensyn til omstændighederne ved aftalerne og fejlagtigt konkluderede, at det tilsigtede anvendelsesområde for aftalerne gik ud over anvendelsesområdet for Lundbecks patentrettigheder.
1)

Med det første anbringende gøres gældende, at Kommissionen med vedtagelsen af den anfægtede retsakt overskred de beføjelser, som den er tillagt ved forordning nr. 1107/2009 (1) (herefter »bemyndigelsesforordningen«), og at den anfægtede retsakt derfor ikke har et egentligt retsgrundlag, idet: — Kommissionen har tilsidesat artikel 21 i bemyndigelsesforordningen, idet den har i) undladt at tage hensyn til de overvågningsdata, der viser, at de omhandlede aktivstoffer ikke medførte uacceptable risici for bier, og ii) fejlagtigt har konkluderet, at der forelå nye og relevante videnskabelige oplysninger af en sådan art, at de giver Kommissionen kompetence til at handle, og — Kommissionen har tilsidesat artikel 49 i bemyndigelsesforordningen, idet den har forbudt salg af frø, der er behandlet med de omhandlede aktivstoffer uden at godtgøre, at der forelå »betydelig bekymring« om, at de behandlede frø vil »kunne udgøre en alvorlig risiko for menneskers eller dyrs sundhed eller for miljøet« og »ikke i tilfredsstillende omfang kan bekæmpes« ved andre foranstaltninger.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 325/32

Appel iværksat den 17. juli 2013 af Geoffroy Alsteens til prøvelse af Personalerettens kendelse af 8. maj 2013 i sag F-87/12, Alsteens mod Kommissionen

(Sag T-373/13 P)

2013/C 325/54

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Geoffroy Alsteens (Marcinelle, Belgien) (ved advokaterne S. Orlandi, D. Abreu Caldas og J.N. Louis)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellantens påstande

Appellanten har nedlagt følgende påstande:

— Kendelsen afsagt af Retten for EU-personalesager (Tredje Afdeling) den 8. maj 2013 i sag F-87/12, Alsteens mod Kommissionen, ophæves.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Til støtte for appellen har appellanten fremsat et enkelt anbringende om, at der foreligger en retlig fejl, idet Personaleretten fandt, at appellanten ved en annullation af begrænsningen af varigheden af forlængelsen af hans kontrakt som midlertidigt ansat med tilbagevirkende kraft ville være omfattet af en tidsubegrænset kontrakt. Appellanten er af den opfattelse, at dette ikke er tilfældet og har anført, at Personaleretten har tilsidesat adgangen til effektive retsmidler, idet den fandt, at appellanten ikke kunne nedlægge påstand om en delvis annullation af afgørelsen om at forlænge hans kontrakt, nemlig annullation af den del af afgørelsen, som begrænsede varigheden af forlængelsen.
2)

Det andet anbringende er, at der foreligger en fuldstændig utilstrækkelig begrundelse, bl.a. på grund af manglende sagsoplysning, at begrundelsen har præceptiv, tautologiske og vilkårlige karakter, at der er sket forkert gengivelse og forvanskning af de faktiske omstændigheder, og at der foreligger en retlig fejl bl.a. på grund af en åbenbart fejlagtig bedømmelse af de faktiske omstændigheder.
2)

Med det andet anbringende gøres gældende, at der er foretaget et åbenbart urigtigt skøn og sket en tilsidesættelse af antidumpinggrundforordningens artikel 6, stk. 1, og artikel 8, stk. 1, for så vidt som den anfægtede afgørelse afviger vilkårligt fra konklusionerne af Kommissionens undersøgelse og fastsætter minimumsimportpriserne på niveauer, der er åbenbart utilstrækkelige til at afhjælpe den skade, der er påført EU-producenter.
1)

Med det første anbringende gøres gældende, at undladelsen af at give sagsøgeren adgang til oplysninger af relevans for fastsættelsen af den normale værdi tilsidesætter sagsøgerens ret til forsvar og artikel 6, stk. 7, artikel 20, stk. 2, og artikel 20, stk. 4, i Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30. november 2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EUT L 343, s. 51).
1)

Det første anbringende er, at der er sket tilsidesættelse af princippet om høring af personalerepræsentanterne, idet personalet først blev orienteret om konsekvenserne af afgørelsen om at omstrukturere missionen Eulex Kosovo efter at afgørelsen var truffet og idet ledelsen modsatte sig et møde med en fagforeningsrepræsentant.
7)

Med det syvende anbringende gøres gældende, at Kommissionen anlagde et åbenbart urigtigt skøn ved at fastslå, at GUK havde et konkurrencebegrænsende formål med at indgå Det Forenede Kongerige-forliget og EØS-forligene.
1)

Første anbringende om, at den anfægtede forordning indførte restriktioner for TMX, der ikke var videnskabeligt velunderbyggede og tilsidesatte ordentlig procedure i strid med artikel 4, artikel 12, stk. 2, artikel 21, artikel 49 og bilag II til forordning nr. 1107/2009 (1) og principperne om retssikkerhed og retten til forsvar. I særdeleshed var Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritets (EFSA) undersøgelse og de efterfølgende restriktioner ikke baseret på nyt videnskabeligt bevis, der påviste risici, den ignorerede et stor del relevant videnskabelig viden, den indeholdt materielle fejl i nøgleparametre, og var ikke baseret på nogen i fællesskab aftalt metode for risikovurdering. EFSA fandt ikke nogen risici for bi-koloniers overlevelse eller subletale virkninger og kom ikke frem til negative konklusioner, der var baseret på feltundersøgelser. Proceduren for undersøgelse og vedtagelse af restriktive foranstaltninger var så forhastede, at den videnskabelige undersøgelse ikke kunne gennemføres grundigt, og interesserede parter ikke blev givet tilstrækkelig mulighed for at give bidrag.
—

Sagsøgeren har gjort gældende, at sagsøgte under hele kommunikationen med sagsøgeren tilsidesatte sin forpligtelse til at rette henvendelse til en person, der er undergivet en medlemsstats suverænitet på denne stats officielle sprog, og at denne tilsidesættelse har forhindret sagsøgeren i at opfylde de krav, der stilles til denne med hensyn til at godtgøre sin status som en lille virksomhed.
7)

Syvende anbringende om, at Rådet foretog et åbenbart urigtigt skøn, idet det fandt, at det ville have skabt risiko for omgåelse at pålægge Giant China en individuel toldsats.
2)

Andet anbringende om, at Rådet udøvede et åbenbart urigtigt skøn med hensyn til de faktiske omstændigheder og tilsidesatte grundforordningens artikel 11, stk. 2, og artikel 21, stk. 1, ved vedtagelsen af den anfægtede forordning, navnlig da det i 17. og 23. betragtning til den anfægtede forordning konkluderede, at det er usandsynligt, at der igen vil blive forvoldt væsentlig skade, hvis foranstaltningerne bortfalder, og at det klart ikke er i EUs interesse at forsætte foranstaltningerne.
2)

Med det andet anbringende gøres gældende, at Kommissionen begik en retlig fejl ved at se bort fra tilstedeværelsen af gyldigt udstedte patenter og ved at sidestille patentforlig med aftaler om opdeling af markedet: — Afgørelsens konklusioner om, at patentforligene udgør et konkurrencebegrænsende formål, ser bort fra tilstedeværelsen af gyldigt udstedte patenter, som sagsøgeren skulle tage hensyn. I afgørelsen drages en fejlagtig konklusion om, at patenter kun har udelukkende egenskaber, når de er blevet bekræftet i forbindelse med en tvist, at patenttvister er væsentlige for konkurrencen og at der bestod en pligt for sagsøgeren til at foretage retsforfølgning eller at udtømme alle andre muligheder, inden der blev indgået patentforlig.
—

Rådets afgørelse 2013/255/FUSP af 31. maj 2013 om restriktive foranstaltninger over for Syrien, for så vidt som den angår Bouchra (kaldet Bushra) Al Assad, annulleres.
1)

Første anbringende om tilsidesættelse af uskyldsformodningen og retten til forsvar, retten til beskyttelse af personoplysninger og fortroligheden af undersøgelser, som beskyttet i artikel 8 og 48 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, i artikel 6 og 8 i EMRK og i artikel 16 TEUF. Sagsøgerne har gjort gældende, at sagsøgte videregav en skrivelse til den nederlandske regering vedrørende en verserende undersøgelse foretaget af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF), hvori der ganske vist ikke er indeholdt en (endelig) rapport, men hvori sagsøgerne udtrykkeligt var nævnt, og hvori Kommissionen angav, eller i det mindste klart gav det indtryk, at sagsøgerne havde været involveret i uregelmæssigheder i forbindelse med forvaltningen af 9. Europæiske Udviklingsfond, og hvori Kommissionen på grundlag af disse beskyldninger besluttede, at forvaltningen af projekter for de tidligere Nederlandske Antiller under 10. Europæiske Udviklingsfond ikke kunne overlades til sagsøgerne. OLAF omtalte dog på intet tidspunkt sagsøgerne som »parter«, og de havde derfor aldrig været bevidste om, at de burde have forsvaret sig som parter i sagen. Det havde desuden været umuligt for dem at forsvare sig, da de til dags dato endnu ikke er blevet gjort bekendt med de konkrete klagepunkter, der angiveligt lægges dem til last, og som de må forsvare sig imod.
3)

Tredje anbringende om manglende begrundelse og en urigtig fortolkning af direktiv 2012/34/EU, idet Kommissionen har antaget, at kriterierne for afgørelsen af transporttjenestens hovedformål som omhandlet i direktivets artikel 10, stk. 3, ikke forudgående kunne fastlægges, og at det tilkom tilsynsmyndighederne at opstille kriterierne for afgørelsen af den økonomiske ligevægt som omhandlet i direktivets artikel 11, stk. 2.
—

Rådets afgørelse 2013/255/FUSP af 31. maj 2013 om restriktive foranstaltninger over for Syrien, for så vidt som den angår Adib Mayalah, annulleres.
—

Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling for appelkammeret og for Den Europæiske Unions Ret.
—

Som følge heraf træffes der afgørelse om en passende og fuld erstatning for det tab, som sagsøgeren har lidt som følge af Unionens ulovlige adfærd, og som svarer til et beløb på 41 074 940 EUR med tillæg af udlignings- og morarenter til den sats, som Den Europæiske Centralbank anvender på sine vigtigste refinansieringstransaktioner, forhøjet med to procentpoint, og der tilkendes en foreløbig godtgørelse på 1 mio. EUR, som tilpasses efter de udgifter og investeringer, som sagsøgeren må betale for at genoprette sit image og omdømme.
1)

Første anbringende om en tilsidesættelse af artikel 107 TEUF, idet de foranstaltninger, der er undersøgt i den anfægtede afgørelse, ikke opfylder nogle af de betingelser, der kræves for at kunne anses for statsstøtte, for så vidt som der ikke består noget selektivt element i en fordel, som er åben for alle potentielle investorer i alle økonomiske sektorer, uden nogen form for forudgående betingelser. Der er heller ikke tale om, at foranstaltningerne fordrejede eller truede med at fordreje konkurrencen, da en fordel, der er åben for alle uden forskelsbehandling (heller ikke på grund af nationalitet), ikke kan anses for at styrke eller for at kunne styrke visse sektorers eller virksomheders konkurrenceposition til skade for deres konkurrenter, idet alle investorer kan deltage i strukturen, benævnt SEAF, og opnå de fordele, som nævnte ordning tilbyder. Heraf følger, at handelen mellem medlemsstaterne heller ikke er påvirket, eftersom deltagerne (eller aktionærerne) i en enhed ikke udøver aktiviteter på markedet. Andet anbringende, der er subsidiært, om en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet, princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og retssikkerhedsprincippet, hvorfor der ikke kan kræves tilbagebetaling af støtten i medfør af artikel 14 i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93.
1)

Første anbringende om Kommissionens manglende kompetence til at træffe de anfægtede afgørelser, for så vidt som Kommissionen ikke ville have kompetence til at tilkende sig selv udligningsrenter, idet sådanne renter alene kan tilkendes af en retsinstans, eftersom de har til formål at erstatte et tab, der følger af, at en af parterne ikke har opfyldt sine forpligtelser. Sagsøgeren gør gældende, at tilkendelsen af udligningsrenter ikke er del af afviklingen af virkningerne af en dom afsagt af Domstolen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 352/17

Sag anlagt den 20. september 2013 — Malaysias regering mod KHIM — Vergamini (HALAL MALAYSIA)

(Sag T-508/13)

2013/C 352/33

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Malaysias regering (Putrajaya, Malaysia) (ved solicitor R. Volterra, barrister R. Miller, og advokaterne V. von Bomhard og T. Heitmann)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Paola Vergamini (Castelnuovo di Garfagnana, Italien)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 27. juni 2013 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 326/2012-1) annulleres.

— Harmoniseringskontoret og Paola Vergamini, for så vidt som sidstnævnte intervenerer i sagen, tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ansøger om EF-varemærket: Paola Vergamini

Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket der indeholder ordbestanddelene »HALAL MALAYSIA«, for varer og tjenesteydelser i klasse 5, 18, 25, 29, 30, 31, 32 og 43 — EF-varemærkeansøgning nr. 9 169 343

Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Malaysias regering

Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Det ikke-registrerede figurmærke, der indeholder ordbestanddelene »HALAL MALAYSIA«, der er velkendt i alle 27 medlemsstater i Den Europæiske Union, som omhandlet i varemærkeforordningens artikel 8, stk. 2, litra c), sammenholdt med Pariserkonventionens artikel 6bis, og for så vidt angår varemærkeforordningens artikel 8, stk. 4, et ikke-registreret figurmærke i Det Forenede Kongerige.

Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen forkastet i sin helhed

Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af varemærkeforordningens artikel 8, stk. 4.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 352/19

Sag anlagt den 23. september 2013 — Future Enterprises mod KHIM — McDonald’s International Property (MACCOFFEE)

(Sag T-518/13)

2013/C 352/36

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Future Enterprises Pte Ltd (Singapore, Singapore) (ved solicitors J. Olsen, B. Hitchens, R. Sharma og M. Henshall)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Den anden part i sagen for appelkammeret: McDonald’s International Property Co. Ltd (Wilmington, De Forenede Stater)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 13. juni 2013 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1178/2012-1) annulleres.

— Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Det registrerede EF-varemærke, der begæres erklæret ugyldigt: Ordmærket »MACCOFFEE« for varer i klasse 29, 30 og 32 — EF-varemærkeregistrering nr. 7 307 382

Indehaver af EF-varemærket: Future Enterprises Pte Ltd

Indgiveren af begæringen om, at EF-varemærket erklæres ugyldigt: McDonald’s International Property Co. Ltd

Begrundelse for ugyldighedsbegæringen: Varemærkeforordningens artikel 53, stk. 1, litra a), sammenholdt med artikel 8, stk. 1, litra a) og b), samt artikel 8, stk. 2, litra c), og artikel 8, stk. 5.

Annullationsafdelingens afgørelse: Medhold i begæringen om ugyldighed i sin helhed

Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af varemærkeforordningens artikel 8, stk. 5.
2)

Andet anbringende om en tilsidesættelse af artikel 3, stk. 2, i ovennævnte forordning (EF) nr. 1535/2007, artikel 1, litra c), i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22. marts 1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (EFT L 83, s. 1) og artikel 4, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 794/2004 af 21. april 2004 om gennemførelse af Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (EUT L 140, s. 1) samt en utilstrækkelig begrundelse. — Det gøres i den forbindelse gældende, at den anfægtede afgørelse har anvendt nævnte artikel 3, stk. 2 — som vedrører kumuleringen af støtte, som hver for sig er omfattet af de minimis-ordningen — i et tilfælde, hvor de minimis-støtten skulle lægges til den eksisterende støtte. Endvidere har afgørelsen urigtigt kvalificeret den anfægtede foranstaltning som en ændring af en eksisterende støtte, som hører under anvendelsesområdet for artikel 1, litra c), i forordning nr. 659. Den halvårlige udsættelse af fristen for en af de årlige rater udgjorde nemlig en enkeltstående foranstaltning, som alligevel ikke medførte en væsentlig ændring af den eksisterende støtte. Endvidere medførte den ikke en forøgelse på mere end 20 % af den oprindelige ydelse i den eksisterende støtteordning, og den påvirkede ikke vurderingen af denne ordnings forenelighed. Under alle omstændigheder har Kommissionen ikke begrundet disse punkter tilstrækkeligt.
1)

Første anbringende om tilsidesættelse af sagsøgernes ret til information Sagsøgerne gør i første række gældende, at den anfægtede afgørelse fra Kommissionen tilsidesætter deres ret til information i henhold til artikel 15, stk. 3, TEUF, artikel 42 i chartret om grundlæggende rettigheder, artikel 10, stk. 1, i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, samt artikel 2, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1049/2001 (1). Sagsøgerne gør gældende, at de nævnte bestemmelser tilsigter, at der tilvejebringes størst mulig gennemsigtighed, og at der skal anlægges en snæver fortolkning af undtagelserne. I henhold til retspraksis skal der endvidere stilles høje krav til beviset for den alvorlige skade på undersøgelsen. Den anfægtede afgørelse opfylder ikke disse krav.
3)

Det tredje anbringende er, at den adfærd, der er udvist af Cedefop’s fungerende direktør, i hvert fald er tvivlsom, når han hævder, at det er tvivlsomt, om referaterne af KMS-styregruppemøderne, som er blandt de ønskede dokumenter, nogensinde har eksisteret, da han burde kende til deres eksistens (eller manglende eksistens), eftersom han var vicedirektør for Cedefop i en lang periode (et år), hvor sådanne dokumenter blev udarbejdet. En sådan adfærd gør de kompetente nationale myndigheders undersøgelsen af Cedefop’s lokaler nødvendig.
3)

Det tredje anbringende er, at Kommissionen med vedtagelsen af den anfægtede foranstaltning tilsidesatte artikel 4, stk. 3, andet afsnit, i forordning (EU) nr. 1049/2001, eftersom de ønskede dokumenter ikke har karakter af meningstilkendegivelser og derfor ikke er omfattet af undtagelsen i nævnte forordnings artikel 4, stk. 3, andet afsnit. Endvidere gælder, at (i) udbredelsen af de ønskede dokumenter ikke vil være til skade for Kommissionens beslutningsproces og at (ii) der er en mere tungtvejende offentlig interesse i udbredelsen af de ønskede dokumenter.
—

Det fastslås, at en række af OLAF’s handlinger og foranstaltninger bør anses for at være nulliteter og udgør utilladelige beviser.
—

PepsiCo, Inc. tilpligtes at betale de omkostninger, der er forbundet med den foreliggende sag, såfremt denne part vælger at intervenere i sagen, og de omkostninger, der opstod i forbindelse med sagens behandling for Harmoniseringskontoret.
2)

Det andet anbringende er, at Kommissionen tilsidesatte sin begrundelsespligt i henhold til artikel 296 i Traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), idet det ikke i den anfægtede forordning forklares, hvorfor der ikke foreligger tilstrækkelig »teknologisk udvikling« til at gøre det muligt at teste energiforbrug/rengøringsevne på et støvbelastet stadium. I forordningen forklares heller ikke, hvorfor Kommissionen udsatte overvejelserne vedrørende støvbelastning til først at finde sted om fem år.