Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. EF-varemærker - appel og søgsmål - søgsmål for Fællesskabets retsinstanser - Rettens kompetence - omgørelse af en afgørelse fra Harmoniseringskontoret - mulighed for at hjemvise sagen til undersøgeren

(Rådets forordning nr. 40/94, art. 62, stk. 1, og art. 63, stk. 3 og 6)

2. EF-varemærker - definition og erhvervelse af et EF-varemærke - absolutte registreringshindringer - varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares egenskaber - formål - behov for at udelukke enerettigheder - undersøgelsens omfang

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra c)]

3. EF-varemærker - definition og erhvervelse af et EF-varemærke - absolutte registreringshindringer - varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares egenskaber - bedømmelse af et tegns beskrivende karakter - udelukkende hensyntagen til de varer, der som sådan findes i registreringsansøgningen

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra c)]

4. EF-varemærker - definition og erhvervelse af et EF-varemærke - ansøgning om registrering af et tegn for alle varer, der omfattet af samme kategori - bedømmelse af den beskrivende karakter af et tegn, der vedrører alle disse varer

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra c)]

5. EF-varemærker - definition og erhvervelse af et EF-varemærke - bedømmelse af, om et tegn er egnet til at kunne registreres - udelukkende hensyntagen til de fællesskabsretlige bestemmelser - forudgående registrering af varemærket i visse medlemsstater eller i tredjelande - afgørelse, der ikke binder Fællesskabets retsinstanser

(Rådets forordning nr. 40/94; Rådets direktiv 89/104)

6. EF-varemærker - definition og erhvervelse af et EF-varemærke - absolutte registreringshindringer - varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares egenskaber - varemærker uden fornødent særpræg - ordet »STREAMSERVE«

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b) og c), og art. 7, stk. 2]

7. EF-varemærker - Harmoniseringskontorets afgørelser - lovlighed - Fællesskabets retsinstansers undersøgelse - kriterier - anvendelse af et anbringende om tilsidesættelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling i Harmoniseringskontorets afgørelsespraksis

Sammendrag

1. I henhold til artikel 63, stk. 3, i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker har Retten kompetence til at ophæve eller omgøre en afgørelse fra Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), og i henhold til artikel 63, stk. 6, i samme forordning træffer Harmoniseringskontoret de foranstaltninger, der er nødvendige til opfyldelse af Rettens afgørelse.

Selv om det følger af artikel 63, stk. 6, at det ikke tilkommer Retten at give Harmoniseringskontoret pålæg, pålægger Retten ikke Harmoniseringskontoret en handle- eller undladelsesforpligtelse ved at hjemvise sagen til undersøgeren, og den giver dermed ikke Harmoniseringskontoret et pålæg. Det følger heraf, at en påstand om hjemvisning af sagen til undersøgeren ikke kan afvises i medfør af den ovennævnte bestemmelse.

Herudover kan sagens hjemvisning til undersøgeren bestemmes af appelkammeret i henhold til forordningens artikel 62, stk. 1, og er således omfattet af de foranstaltninger, som Retten kan træffe i medfør af dens beføjelse til at omgøre en afgørelse i henhold til artikel 63, stk. 3, i forordning nr. 40/94.

( jf. præmis 17-19 )

2. Artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, der er til hinder for, at de i bestemmelsen omhandlede tegn eller angivelser forbeholdes en enkelt virksomhed på grund af deres registrering som varemærke, forfølger et mål af almen interesse, hvorefter det kræves, at sådanne tegn eller angivelser frit kan anvendes af alle. Anvendelsen af denne bestemmelse afhænger ikke af, at der består et konkret, aktuelt eller tungtvejende behov for at udelukke enerettigheder, således at det udelukkende skal undersøges, om der - på grundlag af det pågældende mærkes relevante betydning - er en tilstrækkelig direkte og konkret forbindelse mellem tegnet og de varer, for hvilke der er ansøgt om registrering, set ud fra den tilsigtede omsætningskreds' synspunkt.

( jf. præmis 36, 39 og 40 )

3. Ved bedømmelsen af et tegns beskrivende karakter i henhold til artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker skal der alene tages hensyn til de varer, der som sådan findes i registreringsansøgningen. De varer, der udelukkende nævnes som eksempler fra den varekategori, for hvilken der ansøges om registrering, skal derimod ikke tages i betragtning.

( jf. præmis 45 )

4. Når der ansøges om registrering af et tegn som EF-varemærke for samtlige varer inden for en kategori uden at skelne mellem dem, og når dette tegn ikke er beskrivende for alle de varer, der er omfattet af denne kategori, finder registreringshindringen i artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94 ikke desto mindre anvendelse på dette tegn for hele den pågældende kategori.

( jf. præmis 46 )

5. EF-varemærkesystemet er et selvstændigt system, der består af en helhed af regler og forfølger formål, som er særegne for systemet og tilstrækkelige i sig selv, og dets anvendelse er uafhængig af alle nationale systemer. Spørgsmålet, om et tegn er egnet til at kunne registreres som EF-varemærke, skal derfor kun bedømmes på grundlag af de relevante fællesskabsretlige bestemmelser, hvorfor Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og i givet fald Fællesskabets retsinstanser ikke er bundet af en mellemkommende afgørelse fra en medlemsstat eller et tredjeland, hvorefter det samme tegn kan registreres som et nationalt varemærke. Det samme er tilfældet, selv hvis en sådan afgørelse er truffet i henhold til en national lovgivning, der er harmoniseret ved direktiv 89/104 om varemærker, eller i et land, der tilhører det sprogområde, hvori det pågældende ordmærke har sin oprindelse.

( jf. præmis 47 )

6. I henhold til artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker er det udelukket at registrere »varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der i omsætningen kan tjene til at betegne varens eller tjenesteydelsens [...] anvendelse [...] eller andre egenskaber ved disse«. Endvidere bestemmer artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 40/94, at »stk. 1 finder anvendelse, selv om registreringshindringerne kun er til stede i en del af Fællesskabet«.

Hvad i denne forbindelse angår registreringen af ordet STREAMSERVE for varer, der er omfattet af kategorierne »apparater til optagelse, transmission og gengivelse af lyd og billeder; databehandlingsudstyr, inklusive computere, computerhukommelser, skærme, tastaturer, processorer, printere og scannere; computerprogrammer lagret på bånd, diske, disketter og andre maskinlæsbare medier« og »registrerede computerprogrammer«, indebærer, eller rettere kræver, teknikken med transmission af digitale data fra en server, hvilket giver mulighed for, at de behandles i en regelmæssig og konstant strøm, at disse varer anvendes, idet den ovennævnte teknik ikke alene udgør et anvendelsesområde for disse varer, men netop en af deres egne funktioner. Der er således for den tilsigtede omsætningskreds, der konkret udgøres af de engelsktalende gennemsnitsforbrugere, der anvender Internettet, og som påvirkes af de audiovisuelle aspekter heraf, en tilstrækkelig direkte og konkret sammenhæng mellem ordet STREAMSERVE og de omhandlede varer, således at dette ord i forbindelse med anvendelsen af artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94 kan tjene til at betegne en egenskab ved disse varer.

For så vidt angår registreringen af samme ord for de varer, der er omfattet af kategorierne »brugervejledninger« og »publikationer«, er det ikke i tilstrækkelig grad godtgjort, at ordet STREAMSERVE betegner anvendelsen eller en anden egenskab ved varerne. Ovennævnte teknik hverken kræver eller indebærer, at disse varer bruges, og det kan heller ikke påstås, at det pågældende ord er beskrivende for disse varer, fordi den teknik, som dette ord henviser til, ligeledes kan anvendes til transmission af tekster ad elektronisk vej. Hvad endvidere angår ordet STREAMSERVE's fornødne særpræg i henhold til artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94, er det ikke godtgjort, at ordet mangler særpræg.

( jf. præmis 35, 38, 44, 49, 50 og 60 )

7. De afgørelser vedrørende registrering af et tegn som EF-varemærke, som appelkamrene ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) skal træffe i henhold til forordning nr. 40/94, er omfattet af de bundne forvaltningsbeføjelser og ikke af de skønsmæssige beføjelser. Lovligheden af appelkamrenes afgørelser skal derfor udelukkende bedømmes på grundlag af denne forordning, således som den er fortolket af Fællesskabets retsinstanser, og ikke på grundlag af appelkamrenes tidligere afgørelsespraksis.

Hvad angår et anbringende, der er fremsat for Fællesskabets retsinstanser, og hvormed det gøres gældende, at et appelkammer har tilsidesat princippet om forbuddet mod forskelsbehandling, idet det afviste en klage over afvisningen af at registrere et givet tegn, selv om det tidligere havde anerkendt at registrere et sammenligneligt tegn, er der således to mulige tilfælde.

Såfremt appelkammeret ved i den tidligere sag at anerkende, at et tegn kan registreres som EF-varemærke, på korrekt vis anvender de relevante bestemmelser i forordning nr. 40/94, og appelkammeret i en senere sag, der er tilsvarende den første, træffer en modstridende afgørelse, skal Fællesskabets retsinstanser annullere denne sidste afgørelse, da relevante bestemmelser i forordning nr. 40/94 er tilsidesat. I dette første tilfælde er anbringendet om krænkelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling dermed uden betydning. Såfremt appelkammeret derimod i den tidligere sag har begået en retlig fejl ved at anerkende, at et tegn kan registreres som EF-varemærke, og appelkammeret i den senere sag, der er tilsvarende den første, træffer en modstridende afgørelse, kan den første afgørelse ikke med held påberåbes til støtte for en påstand om annullation af denne sidste afgørelse, idet overholdelsen af ligebehandlingsprincippet må ses i sammenhæng med overholdelsen af legalitetsprincippet, hvorefter ingen til egen fordel kan påberåbe sig en ulovlighed, der er begået til fordel for andre. I dette andet tilfælde er anbringendet om krænkelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling derfor ligeledes uden betydning.

( jf. præmis 66 og 67 )