Forslag til afgørelse fra generaladvokat Van Gerven fremsat den 11. april 1989. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD DEN ITALIENSKE REPUBLIK. - TRAKTATBRUD - KONTROL OG ADMINISTRATIVE FORMALITETER I FORBINDELSE MED GODSTRANSPORT - NATIONAL LOVGIVNING STRIDENDE MOD FAELLESSKABSRETLIGE FORPLIGTELSER. - SAG 340/87.



Samling af Afgørelser 1989 side 01483



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . Kommissionen har i naervaerende sag nedlagt paastand om, at det statueres, at Den Italienske Republik ved at debitere de erhvervsdrivende udgifterne ved den kontrol og de administrative foranstaltninger, der foretages i en del af graenseovergangstoldstedernes normale aabningstider, har tilsidesat dels sine forpligtelser i henhold til EOEF-Traktatens artikler 9 og 12, dels de bestemmelser i de gaeldende EOEF-forordninger inden for rammerne af den faelles landbrugspolitik og i visse aftaler, der er indgaaet mellem Faellesskabet og visse tredjelande, som forbyder afgifter med tilsvarende virkning som told, samt artikel 5 i Raadets direktiv 83/643/EOEF ( 1 ).

2 . Kommissionens soegsmaal er rettet mod to bestemmelser i italiensk lovgivning vedroerende det italienske toldvaesens gennemfoerelse af kontrol og formaliteter . Den foerste af disse bestemmelser er artikel 11 i italiensk praesidentdekret nr . 43 af 23 . januar 1973 ( 2 ). I naevnte artikel 11 ( 3 ) bestemmes, at aabningstiderne paa toldkontorerne ved landegraenserne, ..., naar trafikmaengden berettiger dertil, skal holdes aabne, saaledes at det bliver muligt at foretage kontrol og formaliteter for faerdsel med transportmidler og for gods, der ikke transporteres under en toldforsendelsesordning, fra mandag til fredag i mindst 10 timer uden afbrydelse ( og loerdag i mindst 6 timer uden afbrydelse ). Toldekspeditioner, der gennemfoeres i den del af toldkontorernes aabningstid, der ligger uden for statens ansattes saedvanlige arbejdstid ( 4 ), sker imidlertid mod opkraevning af et vederlag, der svarer til omkostningerne ved tjenesteydelsen, og det er dette forhold, Kommissionen har kritiseret . Den anden bestemmelse, Kommissionen har kritiseret, findes i artikel 15 i foernaevnte dekret nr . 254, hvori det mere generelt er bestemt, at kontrol og formaliteter som omhandlet i dekretet, der gennemfoeres i toldkontorernes aabningstid uden for statens ansattes normale arbejdstid, foretages mod betaling af omkostningerne ved tjenesteydelsen .

De omtvistede italienske bestemmelser har delvis til formaal at gennemfoere direktiv 83/643/EOEF i italiensk ret . Naevnte direktiv finder anvendelse paa fysisk kontrol og administrative formaliteter, der kan vaere til gene for godstransport mellem medlemsstaterne, jfr . direktivets artikel 1 . Ifoelge direktivets artikel 5 skal medlemsstaterne opfylde forskellige mindstekrav vedroerende graenseovergangsstedernes aabningstider ( 5 ). I artikel 5, stk . 1, hedder det saaledes :

"1 . Medlemsstaterne foranlediger at graenseovergangsstederne holdes aabne naar trafikmaengden berettiger dertil, saaledes at det, undtagen i tilfaelde af faerdelsforbud, bliver muligt :

- for koeretoejer, som ikke medfoerer last, eller som befordrer gods under en toldforsendelsesordning, at passere graensen i alle doegnets 24 timer med de dertil svarende kontrolforanstaltninger og formaliteter, undtagen hvis graensekontrol er noedvendig for at hindre sygdomsudbredelse;

- at foretage kontrol og formaliteter for faerdsel med transportmidler og for gods, der ikke transporteres under en toldforsendelsesordning fra mandag til fredag i mindst 10 timer uden afbrydelse og loerdag i mindst 6 timer uden afbrydelse, medmindre disse dage er officielle fri - og helligdage ."

Indledende bemaerkning

3 . Meget forvirring undgaas, hvis man holder in mente, at Kommissionen ikke har anlagt naervaerende sag, fordi Italien har undladt at gennemfoere direktiv 83/643/EOEF i italiensk ret . Naervaerende soegsmaal er derimod ( som anfoert ovenfor under 1 ) rettet mod overvaeltningen paa de erhvervsdrivende af omkostningerne i forbindelse med toldkontrollen . Kommissionen har derfor kun meget subsidiaert til stoette for sin paastand paaberaabt sig direktiv 83/643/EOEF, der faktisk ikke indeholder bestemmelser om opkraevning af vederlag for udfoert fortoldning ( 6 ). Kommissionen goer derimod gaeldende, at opkraevning af saadant vederlag strider mod forbuddet mod afgifter med tilsvarende virkning som indfoersels - og udfoerselstold, hvilket forbud bl . a . findes i EOEF-Traktatens artikler 9 og 12, i visse forordninger om faelles markedsordninger inden for rammerne af den faelles landbrugspolitik ( 7 ) og i en raekke "praeferenceaftaler", som Faellesskabet har afsluttet med forskellige tredjelande ( 8 ). Den af Kommissionen kritiserede italienske lovgivning skal derfor vurderes i lyset af dette forbud .

Den usikkerhed, jeg her hentyder til, har sin forklaring i, at de paaklagede italienske lovbestemmelser indgaar i et praesidentdekret, hvis formaal var at gennemfoere direktiv 83/643/EOEF . Dette har medfoert, at parternes argumentation under skriftsvekslingen i det vaesentlige har drejet sig om anvendelsen af dette direktiv . Men det fremgaar baade af praeamblen og af bestemmelserne i direktiv 83/643/EOEF, at direktivet kun finder anvendelse paa varetransporten inden for Faellesskabet . I direktivets artikel 1, stk . 1, hedder det saaledes :

"(( med forbehold af de saerlige bestemmelser, der gaelder )) ..., finder dette direktiv anvendelse paa fysisk kontrol og administrative formaliteter, ..., i forbindelse med godstransport, der skal passere

- en indre graense i Faellesskabet, eller

- en ydre graense, naar transporten mellem medlemsstaterne kraever passage gennem et tredjeland ."

Det er saaledes klart, at det ikke finder anvendelse paa varetransport mellem medlemsstater og tredjelande, med andre ord naar der er tale om varer, der endnu ikke er blevet omfattet af ordningen om fri bevaegelighed for varer . Men Kommissionens soegsmaal er rettet mod de italienske bestemmelser, der gaelder for opkraevning af vederlag til daekning af omkostningerne ved tjenesteydelser i almindelighed, dvs . uafhaengigt af, om bestemmelserne anvendes paa varebevaegelserne i Faellesskabet eller i handelen med tredjelande ( 9 ). Hermed er der endnu en grund til i naervaerende tvist at undersoege retmaessigheden af de paaklagede italienske bestemmelser i et videre perspektiv det, der ellers var noedvendigt alene i lyset af bestemmelserne i direktiv 83/643/EOEF .

Da min undersoegelse i foerste raekke drejer sig om anvendeligheden af forbuddet mod afgifter med tilsvarende virkning som told, naar henses til Domstolens praksis, som jeg senere skal redegoere for ( i det foelgende under 10 ), agter jeg i oevrigt ikke at foretage en forskellig bedoemmelse af de italienske bestemmelser alt efter, om disse finder anvendelse paa varetrafikken mellem medlemsstater eller varetrafikken i handelen med tredjelande .

4 . Foer jeg gaar i gang med sagens hovedspoergsmaal, skal jeg opholde mig et oejeblik ved et dobbelt stridsspoergsmaal, som parterne har diskuteret, og som vedroerer anvendelsesomraadet for direktiv 83/643/EOEF . Den italienske regering har nemlig gjort gaeldende, at direktiv 83/643/EOEF' s anvendelsesomraade i dobbelt forstand er begraenset, og efter dens opfattelse kan denne paaberaabte dobbelte begraensning i vist omfang retfaerdiggoere de kritiserede italienske bestemmelser . Paa de foelgende sider skal jeg foerst behandle disse to argumenter ( henholdsvis under 5-7 og under 8-9 i min fremstilling ), og jeg fortsaetter derefter med en mere indgaaende undersoegelse af tvistens hovedspoergsmaal . Det, der maa afgoeres, er, om der ved de italienske bestemmelser, der faktisk hviler paa den restriktive opfattelse hos den italienske regering af direktiv 83/643/EOEF' s anvendelsesomraade og de begreber om "kontrol" og "formaliteter", der er benyttet heri ( jfr . under 9 ) - indfoeres afgifter med tilsvarende virkning som told ( jfr . under 10 til 15 i det foelgende ). I afslutningen til naervaerende forslag til afgoerelse vil jeg endnu engang komme ind paa begreberne "kontrol" og "formaliteter" for at borteliminere enhver misforstaaelse, der i fremtiden vil kunne vaere til hinder for en ensartet anvendelse af disse begreber ( jfr . nedenfor under 16 til 19 ).

Den italienske regerings foerste argument : Direktiv 83/643/EOEF finder ikke anvendelse paa toldkontorer, der ligger inde i landet

5 . Den italienske regering har i sine indlaeg anfoert, at direktiv 83/643/EOEF med senere aendringer udelukkende finder anvendelse paa "graensetoldstederne", ikke paa toldkontorer, der ligger inde i landet i medlemsstaterne . Med udgangspunkt heri anfoeres det, at det kun er de italienske bestemmelser vedroerende toldkontorerne ved graenseovergangene, der eventuelt vil kunne anses for retsstridige . Dette er grunden til, at den tidligere citerede artikel 15 i praesidentdekret nr . 254, hvorefter den kontrol, der gennemfoeres uden for statens ansattes normale arbejdstid, generelt sker mod betaling af omkostningerne for tjenesteydelsen, ikke er relevant i det foreliggende tilfaelde, idet artiklen ikke specielt angaar graensetoldstederne ( 10 ).

Kommissionen har i replikken om dette spoergsmaal korrekt anfoert, at ordene "graensekontrolsteder" eller "graenseovergangssteder" ikke blot omfatter de kontorer, der ligger ved medlemsstatens graenser . Disse begreber omfatter det foerste toldsted, der naas ved indrejse paa en medlemsstats omraade, og det sidste toldsted, der passeres ved udrejse fra samme medlemsstat, hvad enten disse toldkontorer ligger paa graenserne eller ej . Kommissionen har omvendt ikke bestridt, at de "egentlige" toldsteder inde i landet, det vil sige toldstederne paa bestemmelsesstederne, ikke er omfattet af anvendelsesomraadet for direktiv 83/643/EOEF med senere aendringer . Den har derfor nedlagt paastand om, at den italienske praksis kendes retsstridig alene for saa vidt angaar graenseovergangsstederne ( jfr . Kommissionens paastande, staevningen s . 7 ).

Det maa herefter vaere ubestrideligt, at de italienske bestemmelser udelukkende er omtvistede i det omfang, de vedroerer graenseovergangsstederne, hvilket imidlertid ikke udelukker, at de bemaerkninger jeg vil fremsaette nedenfor om EOEF-Traktatens artikler 9 og 12 og andre faellesskabsretlige bestemmelser vedroerende forbuddet mod afgifter med tilsvarende virkning i lige saa hoej grad ogsaa finder anvendelse paa toldkontrol og -formaliteter, der foretages paa toldsteder, der ligger inde i landet .

6 . Den italienske regering har i duplikken taget Kommissionens udtalelse om, at det er korrekt, at direktiv 83/643/EOEF ikke finder anvendelse paa de toldsteder, der ligger inde i landet, til efterretning, og har herefter gjort gaeldende, at en anvendelse som omhandlet af direktivet har uacceptable foelger; den mindre gunstige behandling, toldstederne inde i landet herved faar, medfoerer nemlig, at afviklingen af toldformaliteter ved graenseovergangsstederne bliver mere tillokkende, hvilket medfoerer en stoerre arbejdsbyrde ved graenseovergangsstederne og vanskeliggoer trafikken . Denne mindre gunstige behandling kommer med andre ord til at virke imod formaalet med direktivet, der er at nedsaette ventetiderne og sikre en mere gnidningsloes trafik ved graenserne ( 11 ). Domstolen har i forbindelse med droeftelsen af dette spoergsmaal stillet Kommissionen foelgende spoergsmaal :

"Mener Kommissionen ikke, at der af hensyn til en hurtig afvikling af den graenseoverskridende trafik og til den tilsigtede afskaffelse af de indre graenser, boer ske fortoldning ved toldstederne inde i landet i naerheden af transporterede varers bestemmelsessted? Og vil det i bekraeftende fald ikke vaere unormalt, at kontrollen ved graenseovergangene behandles gunstigere end kontrollen ved toldsteder inde i landet?"

Kommissionen har i besvarelsen af dette spoergsmaal anfoert, at den altid har arbejdet for i videst muligt omfang at faa fortoldning overfoert til toldstederne inde i landet . Den har dog i den forbindelse anfoert, at mange eksportoerer stadig altid vaelger fortoldning ved graenseovergangsstederne, navnlig naar der er tale om import af varer, der under alle omstaendigheder standses ved graensen med henblik paa gennemfoerelse af sundhedskontrol, eller naar eksportoererne samarbejder med speditoerer eller toldklarerere, der har deres forretningssteder ved graenseovergangene . Kommissionen har anfoert, at direktiv 83/643/EOEF netop blev udstedt paa baggrund af denne faktiske tilboejelighed til fortoldning ved graenseovergangsstederne . Sagt paa en anden maade betyder dette, at graensetoldsteder og toldsteder inde i landet fungerer under faktisk forskellige forhold, og disse forhold har medfoert indfoerelse i direktiv 83/643/EOEF af forskellige bestemmelser; direktivet stiller krav om, at graenseovergangstoldstederne har en laengere aabningstid for at imoedekomme det behov, der saerligt goer sig gaeldende ved graenseovergangsstederne .

7 . Jeg skal ikke her komme ind paa spoergsmaalet om, hvorvidt den italienske regerings argumentation om de uacceptable foelger af anvendelsen af direktiv 83/643/EOEF er relevante . Jeg skal alene oplyse, at denne argumentation paa ingen maade kan anfaegte direktivets retlige gyldighed eller rejse tvivl om Den Italienske Republiks forpligtelse til at gennemfoere direktivet . Argumenter om de oekonomiske konsekvenser af en gennemfoerelse af direktiv 83/643/EOEF eller om rimeligheden af den i direktivet indfoerte ordning er nemlig ikke paa sin plads i naervaerende sag, der udelukkende vedroerer spoergsmaalet om, hvorvidt der kan kraeves betaling for udfoerelsen af fortoldning i de ved direktivet fastsatte aabningstider .

Den italienske regerings andet argument : Ordene "kontrol og formaliteter" omfatter ikke egentlig fortoldning

8 . Den italienske regering har endvidere bestridt, at de former for fortoldning, for hvilke der ifoelge de omtvistede italienske bestemmelser i visse tilfaelde skal opkraeves betaling, kan anses for "kontrol og formaliteter", der er reguleret ved direktiv 83/643/EOEF . Den har herved anfoert, at den italienske lovgivning sondrer mellem kontrol og formaliteter vedroerende transportmidlers og varers bevaegelser paa den ene side, og "fortoldning" paa den anden side . Kun i sidstnaevnte tilfaelde skal de erhvervsdrivende betale for tjenesteydelsen, naar denne praesteres i den del af toldstedernes aabningstid, der ligger uden for statens ansattes saedvanlige arbejdstid . Ifoelge den italienske regering beror forskellen mellem disse to former for virksomhed paa, at "fortoldning" som naevnt gaar ud paa egentlig fortoldning (" effetivo sdoganamento ") af varer, det vil sige ekspeditioner, der, fordi de er komplicerede, ikke blot giver toldvaesenet en ekstra arbejdsbyrde, men ogsaa indebaerer standsning af varerne med henblik paa en eventuel fysisk kontrol, eventuelt sikkerhedsstillelse, betaling af told osv .

Kommissionen er absolut uenig i denne opfattelse . Den goer gaeldende, at direktivets raekkevidde ville vaere ubetydelig, hvis den italienske fortolkning af ordene "kontrol og formaliteter" blev lagt til grund . Den har herudover henvist til praeamblen til direktivet, der ifoelge Kommissionens opfattelse angiver, at direktivets anvendelsesomraade omfatter meget mere end blot "transportmidlers og varers bevaegelser ". Den har sluttelig desuden fremfoert tre argumenter, der stoettes paa ordlyden af direktivets artikel 5 . Disse argumenter er refereret i retsmoederapporten .

9 . Jeg forstaar den italienske regerings argumentation som foelger . Den goer gaeldende, at "kontrol og formaliteter" skal fortolkes paa en saerlig restriktiv maade, hvilket logisk medfoerer, at de krav, der stilles i direktiv 83/643/EOEF med hensyn til graensetoldstedernes aabningstider ogsaa faar et meget begraenset anvendelsesomraade . Dette er desuden ensbetydende med, at det italienske toldvaesen i aabningstidens 6.-10 . time paa et ( graense)toldsted kan kraeve betaling af omkostninger som modydelse for udfoerelsen af fortoldning, der har et omfang, der ikke ( efter en indskraenkende fortoldning ) daekkes af begrebet "kontrol og formaliteter", altsaa med andre ord, at det italienske toldvaesen kan kraeve betaling for omkostningerne ved egentlige toldekspeditioner ( saaledes som den italienske regering fortolker dette udtryk ). Og hvis jeg har forstaaet den italienske regerings argumentation ret, er direktiv 83/643/EOEF heller ikke til hinder for, at der kraeves betaling for disse omkostninger for en hvilken som helst toldekspedition, den vaere sig nok saa enkel, der gennemfoeres uden for den foreskrevne aabningstid, der er fastsat i direktiv 83/643/EOEF ( jfr . ovenfor under 2 ).

Jeg vil i modsaetning til Kommissionen, der under skriftvekslingen foerst og fremmest har redegjort for den italienske regerings argumentation om indholdet af begrebet "kontrol og formaliteter", i overensstemmelse med det ovenfor anfoerte mere generelt undersoege, om den italienske argumentation er rigtig ( og om de afgifter, det italienske toldvaesen opkraever, er retmaessige ). Hovedspoergsmaalet bliver herved ( jfr . ovenfor under 3 ), om en medlemsstat ueberhaupt retmaessigt paa baggrund af Domstolens praksis kan kraeve betaling for kontrol og formaliteter i forbindelse med vedkommende medlemsstats afvikling ved graenserne af varetransporten .

De omtvistede italienske bestemmelser i relation til forbuddet mod afgifter med tilsvarende virkning

10 . Den her omtalte praksis ved Domstolen er naturligvis den praksis, der gaar ud paa, at afgifter eller told, der opkraeves af en medlemsstat i anledning af varers passage af en graense, kun i helt ekstraordinaere situationer vil kunne vaere undtaget fra forbuddet mod afgifter med tilsvarende virkning som told i EOEF-Traktatens artikler 9 og 12 . Allerede i Domstolens tidligste praksis fremhaeves eftertrykkeligt dette forbuds karakter af en grundregel og det anfoeres klart, at undtagelser fra forbuddet skal fortolkes snaevert, baade for saa vidt angaar varebevaegelserne mellem medlemsstaterne ( 12 ) og for saa vidt angaar handelen med tredjelande ( 13 ). Med hensyn til samhandelen inden for Faellesskabet har Domstolen desuden tillagt forbuddet mod afgifter med tilsvarende virkning karakter af en grundregel ud fra en teleologisk indstilling saaledes at forstaa, at denne grundregel er blevet knaesat ud fra den bredeste forstaaelse af princippet om frie varebevaegelser ( 14 ). For saa vidt angaar handelen med tredjelande er forbuddet begrundet i andre maalsaetninger, nemlig saavel de krav, der foelger af den faelles handelspolitik, som de paa oprettelsen af den faelles toldtarif beroende krav om ensartede vilkaar for indfoerslen fra tredjelande ( 15 ).

I denne praksis er begrebet "afgifter med tilsvarende virkning som told" blevet tillagt en meget omfattende betydning som en afgift, der uanset hvordan den betegnes og opkraeves, paalaegges ensidigt enten ved indfoerslen eller senere, og som belaster en given indfoert vare fra anden medlemsstat, og som fordi den aendrer varens pris, har den samme virkning for frie varebevaegelser som told ( 16 ). Efter min mening kan det ikke bestrides - og det har den italienske regerings repraesentant heller ikke gjort i retsmoedet - at den betaling af omkostninger, der er indfoert ved de omtvistede italienske bestemmelser, omfattes af denne definition . Heraf foelger, at de er i strid med bestemmelserne i EOEF-Traktatens artikler 9 og 12 samt med alle de oevrige faellesskabsretlige bestemmelser, der forbyder afgifter med tilsvarende virkning, medmindre disse kan henfoeres under de undtagelsesbestemmelser fra forbuddet mod afgifter med tilsvarende virkning, som Domstolen har godkendt .

11 . Den italienske regering har praktisk taget ikke eller slet ikke paaberaabt sig disse undtagelsesgrunde, men jeg vil alligevel summarisk gennemgaa dem paa de foelgende sider og derved naa til det resultat, at de italienske bestemmelser ikke kan omfattes en af disse undtagelser .

Jeg kan uden videre se bort fra en foerste undtagelse fra forbuddet, nemlig den der anerkendes for afgifter, der skal udligne afgifter, som er paalagt indenlandske varer ( jfr . bestemmelsen i EOEF-Traktatens artikel 95 ), idet denne undtagelse ganske klart ikke kommer i betragtning i det foreliggende tilfaelde .

12 . Domstolen har i hvert fald, for saa vidt angaar handelen inden for Faellesskabet, anerkendt en anden undtagelse fra forbuddet mod afgifter med tilsvarende virkning . Denne undtagelse gaelder afgifter, der opkraeves ved en graensepassage, og som paa en eller anden maade er hjemlet ved selve faellesskabsretten; jeg taenker herved paa betaling af udgifter til kontrol, der gennemfoeres i henhold til faellesskabsretten ( 17 ) eller paa monetaere udligningsbeloeb, der opkraeves til gennemfoerelse af faellesskabsretlige bestemmelser . Ogsaa i dette tilfaelde skal jeg alene bemaerke, at de italienske kontrolforanstaltninger, hvis omkostninger kraeves daekket, ikke er fastsat i henhold til, men alene tolereret i faellesskabsretten ( og da kun paa visse betingelser, som jeg forudsaetningsvis anser for opfyldt i det foreliggende tilfaelde ) ( 18 ).

Selv om direktiv 83/643/EOEF paalaegger medlemsstaterne at gennemfoere kontrol og formaliteter i en vis mindste daglig aabningstid, er dette ikke ensbetydende med, at saadan kontrol og saadanne formaliteter afvikles i medfoer af faellesskabsretten . Den ordning, der er indfoert ved EOEF-Traktaten, har i realiteten til formaal gradvis at fjerne nationalretlige kontrolforanstaltninger og formaliteter, og direktivet stiller i overensstemmelse med dette formaal krav om, at de nationalretlige kontrolforanstaltninger ( der endnu tillades ) gennemfoeres dagligt i et vist antal timer; ved direktivet er der altsaa ikke paalagt medlemsstaterne nogen positiv forpligtelse i saa henseende men alene fastlagt en raekke regler for afviklingen af kontrol og formaliteter, der er paalagt ensidigt af disse medlemsstater, og som ikke paa nogen maade mister deres karakter af nationale foranstaltninger .

Hertil kommer, at denne anden undtagelse ikke kan paaberaabes, naar der er tale om handel med tredjelande, heller ikke selv om der i saa fald ofte er tale om fortoldning, der sker i henhold til faellesskabsretten ( navnlig til gennemfoerelse af bestemmelserne i Den Faelles Toldtarif ). Grunden hertil er, at forbuddet mod afgifter med tilsvarende virkning i denne sammenhaeng har et saerligt retsgrundlag, som bestaar i de krav, den faelles handelspolitik stiller, og de krav om ensartede vilkaar for import fra tredjelande, som er en foelge af Den Faelles Toldtarif ( 19 ). Der er ikke i handelen med tredjelande, i modsaetning til hvad der er tilfaeldet for handelen inden for Faellesskabet, tale om at ophaeve afgifter men derimod om at skabe ensartede afgifter . Derfor maa en undtagelse fra forbuddet her udtrykkeligt udstedes af Raadet eller eventuelt af Kommissionen . Dette kan kun ske, saafremt de oekonomiske byrder, Raadet og Kommissionen dermed vedtager, er "afgifter, der som saadanne har samme virkning i alle medlemsstaterne paa den paagaeldende samhandel med tredjelande" ( 20 ).

Paa grundlag af det anfoerte kan det fastslaas, at de omtvistede italienske afgifter heller ikke opfylder betingelserne ifoelge den anden undtagelsesregel, og at omkostningerne til kontrol og formaliteter skal afholdes af statskassen, uanset de gennemfoeres i eller uden for de italienske toldsteders aabningstid . Saafremt omkostningerne herfor debiteres importoererne eller eksportoererne, er der tale om en afgift med tilsvarende virkning som told ( jfr . ogsaa det foelgende afsnit ).

13 . Domstolen har, stadig for saa vidt angaar handelen inden for Faellesskabet, anerkendt en tredje undtagelse fra forbuddet mod afgifter med tilsvarende virkning som told, nemlig for afgifter, der kan betegnes som "gebyrer", men denne undtagelse er ifoelge Domstolen underlagt saerlig strenge betingelser . En afgift i form af et gebyr kan kun vaere undtaget fra forbuddet mod afgifter med tilsvarende virkning, naar den kan antages at vaere en modydelse for en bestemt ydelse, der faktisk er erlagt til importoeren; i praksis tilfoejes det i oevrigt i den forbindelse udtrykkeligt, at en saadan afgift aldrig kan benyttes til at omgaa Traktatens bestemmelser om forbud mod afgifter med tilsvarende virkning ( 21 ). Der kan derfor ikke vaere tvivl om, at en stat, der som betingelse for varers indfoersel kraever en raekke bestemte formaliteter afviklet eller en vis kontrol gennemfoert, skal afholde omkostningerne i forbindelse hermed ( ogsaa selv om foranstaltningerne er begrundet i almenvellet ), og at disse omkostninger ikke kan debiteres eksportoererne eller importoererne . Jeg skal paa dette sted henvise til Domstolens dom af 5 . februar 1976 i sag 87/75, Bresciani, som jeg allerede har omtalt . I denne dom var der tale om en kontrol ifoelge italiensk lovgivning af importerede animalske produkter . I dommen hedder det bl . a .:

"... den statslige forvaltningsvirksomhed, som tjener til at gennemfoere en sundhedskontrol af almen interesse, kan nemlig ikke anses for en tjenesteydelse over for importoeren, der kan retfaerdiggoere opkraevning af en afgift som modydelse; hvis sundhedskontrol ... er paa sin plads, maa de heraf foranledigede omkostninger imidlertid baeres af samfundet, der som helhed har fordel af de frie varebevaegelser" ( praemis 10 ).

Dette resultat kan naturligvis mutatis mutandis anvendes paa de former for kontrol og formaliteter, som den italienske regering ensidigt kraever afviklet ved graensepassagen, og som er omtvistet i naervaerende sag ( 22 ). Det er i den forbindelse efter min mening ganske irrelevant, om denne kontrol og disse formaliteter gennemfoeres i eller uden for den italienske stats ansattes saedvanlige arbejdstid .

Jeg har allerede i det foregaaende ( under 12 ) vaeret inde paa, at det ifoelge den faelles handelspolitik og Den Faelles Toldtarif er noedvendigt, at de afgifter, der anvendes i samhandelen med tredjelande, er ensartede . Dette er grunden til, at den tredje undtagelse kun, for saa vidt angaar samhandelen med tredjelande, kan anvendes, naar Raadet eller Kommissionen udtrykkeligt har truffet afgoerelse herom, og den medfoerer ensartede virkninger for alle Faellesskabets ydre graenser .

14 . I foerste omgang maa resultatet altsaa paa grundlag af Domstolens praksis blive, at de omtvistede italienske bestemmelser heller ikke kan stoettes paa den tredje undtagelse fra forbuddet mod afgifter med tilsvarende virkning . Dette resultat maa imidlertid goeres mere nuanceret . Det er faktisk korrekt, at der i Faellesskabet foer ikrafttraedelsen af direktiv 83/643/EOEF ikke fandtes bestemmelser om toldstedernes aabningstider . Derfor havde medlemsstaterne i princippet stadig befoejelse til selv at fastsaette disse aabningstider, naturligvis saaledes at de i Traktaten fastlagte bindende bestemmelser, f . eks . artikel 30, blev fulgt . Denne situation blev imidlertid aendret ved artikel 5 i direktiv 83/643/EOEF; staterne er herefter forpligtet til at soerge for en vis aabningstid, der er fastsat i direktivet for afviklingen af kontrol og formaliteter . Faellesskabslovgiver har imidlertid ( i alt fald for varetrafikken i Faellesskabet ) fundet, at medlemsstaterne for kontrol og formaliteter, der gennemfoeres uden for denne fastsatte aabningstid, kan paaberaabe sig den tredje i praksis fastsatte undtagelse og har derfor bestemt, at saadan kontrol og formaliteter paa visse betingelser har karakter af en tjenesteydelse, der praesteres over for importoeren eller eksportoeren . I artikel 5, stk . 4, hedder det nemlig :

"de kompetente myndigheder i medlemsstaterne drager omsorg for, at der ..., i undtagelsestilfaelde ..., efter saerskilt og velbegrundet anmodning, indgivet i aabningstiden, kan gennemfoeres kontrol og formaliteter uden for aabningstiderne, i givet fald mod betaling for tjenesteydelsen ." ( min understregning ).

Den understregede passus viser, at denne bestemmelse helt svarer til den just omtalte praksis ( 23 ), hvorefter det principielle udgangspunkt var, at betaling kun kan kraeves, naar medlemsstaten efter anmodning fra importoeren eller eksportoeren yder denne en speciel tjenesteydelse . Det siger sig selv, at de italienske bestemmelser ikke kan begrundes i denne undtagelsesbestemmelse, idet disse nemlig bestemmer, at der skal ydes betaling for omkostningerne ved den fortoldning, der gennemfoeres i den del af toldstedernes aabningstid, der er fastsat i henhold til faellesskabsretten ( 24 ).

15 . Resultatet af gennemgangen af Domstolens praksis bliver altsaa, at medlemsstaternes krav om betaling af omkostningerne for gennemfoerelsen af kontrol og formaliteter, som medlemsstaterne selv har indfoert, er i strid med forbuddet mod afgifter med tilsvarende virkning som told baade i handelen inden for Faellesskabet og i handelen med tredjelande, medmindre den omhandlede kontrol i handelen inden for Faellesskabet gennemfoeres efter udtrykkelig anmodning fra en bestemt importoer eller eksportoer uden for den foreskrevne aabningstid i direktiv 83/643/EOEF . Jeg naar derfor til det resultat, at de omtvistede italienske bestemmelser i det omfang, det deri er bestemt, at udgifter til gennemfoerelse i de italienske toldsteders saedvanlige aabningstid ( dvs . inden for de tider, der er fastsat i direktiv 83/643/EOEF ) af kontrol og formaliteter, som ikke faellesskabslovgiver, men den nationale lovgiver har indfoert, er i strid med EOEF-Traktatens artikler 9 og 12 samt med alle de oevrige bestemmelser i faellesskabsretten, der indeholder et forbud mod afgifter med tilsvarende virkning som told, hvilket gaelder baade for handelen inden for Faellesskabet og for handelen med tredjelande . Af denne grund maa der efter min mening gives Kommissionen medhold i dens paastand .

Et supplerende spoergsmaal : Indholdet af begrebet "kontrol og formaliteter"

16 . Af det ovenfor anfoerte fremgaar, at en ordning om betaling af omkostningerne, som den i de omtvistede italienske bestemmelser fastsatte, er i strid med faellesskabsretten, uafhaengigt af, om den italienske regerings ovenfor ( under 8-9 ) gengivne argumentation vedroerende indholdet af begrebet "kontrol og formaliteter", som anvendes i direktiv 83/643/EOEF, er rigtig eller forkert .

Denne argumentation er imidlertid ikke fuldstaendig irrelevant i den foreliggende sag . Som naevnt ( under 14 ) bestemmes det i direktivets artikel 5, stk . 4, at der i undtagelsestilfaelde efter anmodning fra importoerer eller eksportoerer kan gennemfoeres kontrol og formaliteter uden for toldstedernes aabningstider som fastlagt i direktivet; denne faellesskabsretlige bestemmelse goer det muligt eventuelt at opkraeve betaling for den tjenesteydelse, der herved praesteres . Af hensyn til en ensartet anvendelse af denne bestemmelse og for fuldstaendighedens skyld skal jeg endnu en gang behandle den italienske argumentation og den indskraenkende fortolkning, der deri gives af ordene "kontrol og formaliteter ".

17 . Ved en definition af ordene "kontrol og formaliteter" maa man efter min mening laegge til grund, at disse ord har en egen saerlig betydning i faellesskabsretten . Man kan faktisk ikke forestille sig, at indholdet af et saadant begreb kan bero paa medlemsstaternes vurdering, idet disse herved ville blive fuldstaendig frit stillet ved fastlaeggelsen af deres forpligtelser i henhold til direktiv 83/643/EOEF, hvorved formaalet med direktivet vil kunne forspildes .

Dernaest maa man som tidligere anfoert ovenfor under 3 hense til, at direktiv 83/643/EOEF udelukkende finder anvendelse paa toldkontrol og -formaliteter, som medlemsstaterne anvender paa transporten inden for Faellesskabet af varer, der tidligere er bragt i fri omsaetning i Faellesskabet ( eller som er omfattet af en toldforsendelsesordning ). Faellesskabsrettens krav, naar det gaelder frie varebevaegelser, saetter ab initio snaevre graenser for medlemsstaternes frihed til at udstede regler om indfoerelse af saadanne formaliteter og/eller kontrol . I Domstolens praksis har der ikke paa noget tidspunkt hersket uklarhed om, at etablering af en toldunion ikke blot medfoerer afskaffelse af told og afgifter med tilsvarende virkning men ogsaa forudsaetter, at alle andre hindringer for frie varebevaegelser i Faellesskabet afskaffes, hvad enten det sker i henhold til Traktatens forbudsbestemmelser eller i henhold til bestemmelser i den afledede ret ( som f . eks . direktiv 83/643/EOEF ). Jeg skal herved henvise til Domstolens dom af 13 . december 1973, hvor i det bl . a . udtales :

"toldunionen, som udgoer en af Faellesskabets grundlaeggende ideer, medfoerer dels fjernelsen af told mellem medlemsstaterne samt ... afgifter med tilsvarende virkning;

denne fjernelse sigter mod at gennemfoere frie varebevaegelser inden for Faellesskabet;

den boer foelgelig vaere saa fuldstaendig, at en hvilken som helst hindring af oekonomisk, administrativ eller anden art fjernes for at virkeliggoere enhedsmarkedet mellem medlemsstaterne" ( 25 ).

18 . Domstolens dom af 20 . september 1988 ( sag 190/87, Moormann, Sml . s . 0000 ) indeholder en raekke interessante anvisninger vedroerende de spoergsmaal, jeg her beskaeftiger mig med . Domstolen skulle i naevnte dom bl.a . besvare et praejudicielt spoergsmaal fra Bundesverwaltungsgericht vedroerende anvendelsesomraadet for artiklerne 1 og 2 i direktiv 83/643/EOEF .

Parterne i sagen var en nederlandsk fjerkraeimportoer ( aktieselskabet Moormann ) og det tyske toldvaesen . Moormann gjorde indsigelse mod det tyske toldvaesens praksis, der gik ud paa kontrol af samtlige ledsagedokumenter for varerne og dets undersoegelser af, om de indfoerte varer svarede til angivelserne i disse dokumenter . Virksomheden ansaa denne praksis for at vaere en systematisk kontrol, som den ansaa for stridende mod bl . a . artikel 2 i direktiv 83/643/EOEF, hvorefter kontrol principielt og saa vidt muligt skal ske ved stikproever . Da direktivet ikke indeholder en tilsvarende begraensning, for saa vidt angaar "administrative formaliteter", anmodede Bundesverwaltungsgericht Domstolen om at angive de kriterier, der skulle laegges til grund for sondringen mellem "fysisk kontrol" og administrative formaliteter .

I dommen udtales, at der ved direktiv 83/643/EOEF indfoeres visse bestemmelser om foretagelsen af den fysiske kontrol med varerne og gennemfoerelsen af de administrative formaliteter, der skal overholdes ved en graenseoverskridelse, hvis formaal, ..., er at nedsaette ventetiden ved graenserne og sikre en smidigere afvikling af godstransporten mellem medlemsstaterne ( praemis 26 ). I fortsaettelsen i dommen ( i praemis 27 ) hedder det, at eftersom direktivet har til formaal at lette graensepassagen inden for Faellesskabet samt ophaeve bekostelige kontrolforanstaltninger af systematisk art, skal direktivets bestemmelser fortolkes saaledes, at dette maal reelt naas .

Det egentlige spoergsmaal til Domstolen om den indbyrdes afgraensning af ordene "kontrol" og "formaliteter" i betydningen i direktiv 83/643/EOEF besvarede Domstolen bl . a . paa foelgende maade :

"begrebet 'fysisk kontrol' maa ... forstaas som enhver form for kontrol, som varen fysisk underkastes ." ( praemis 28 )

"begrebet 'administrative formaliteter' maa forstaas saaledes, at det omfatter alle kontrolforanstaltninger vedroerende de dokumenter og certifikater, der ledsager varen, og hvorunder det ved en simpel besigtigelse kontrolleres, at varen svarer til dokumenterne og certifikaterne; herved forudsaettes, at disse foranstaltninger kan foretages af det personale, der varetager den almindelige varekontrol ved graensen ." ( praemis 29 )

Laest i sammenhaeng kan praemisserne 26-29 i denne dom efter min mening i alt fald forudsaetningsvis danne grundlag for en antagelse om, at ordene "kontrol og formaliteter" efter betydningen i direktiv 83/643/EOEF uden begraensning omfatter al kontrol og alle formaliteter, som en medlemsstat paabyder i trafikken ved graenserne .

19 . Efter denne bedoemmelse mener jeg ikke, at den af den italienske regering foreslaaede fortolkning af ordene "kontrol og formaliteter" ( hvorefter der maa sondres mellem paa den ene side kontrol og formaliteter og paa den anden side egentlig fortoldning ) er holdbar . Den kan ikke stoettes paa nogen bestemmelse i direktiv 83/643/EOEF eller paa den fortolkning, som Domstolen har givet af direktivet i Moormann-dommen . Den haevdede fortolkning lader sig desuden vanskeligt forene med formaalet med direktiv 83/643/EOEF, som fremhaevet i samme dom . Kommissionen har med rette gjort gaeldende, at ordene "kontrol og formaliteter", hvis den italienske fortolkning laegges til grund, faktisk bliver betydningsloes . Endelig maa en faellesskabsretlig bestemmelse, som kan fortolkes paa flere maader, fortolkes paa den maade, der bedst bringer den i overensstemmelse med Traktatens formaal ( 26 ), hvilket her er etableringen af det indre marked . Dette er grunden til, at resultatet efter min mening bliver, at der ikke er fremfoert noget holdbart argument for, at ordene "kontrol og formaliteter" i artikel 5 i direktiv 83/643/EOEF ikke omfatter al kontrol og alle formaliteter, som en medlemsstat gennemfoerer vedroerende varebevaegelserne inden for Faellesskabet .

Forslag til afgoerelse

20 . Paa baggrund af det anfoerte foreslaar jeg Domstolen at statuere, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-Traktatens artikler 9 og 12 og de oevrige bestemmelser i faellesskabsretten, som indeholder et forbud mod afgifter med tilsvarende virkning, idet den debiterer de erhvervsdrivende udgifterne ved kontrol og formaliteter ( i vid forstand ), som der ikke efter faellesskabsretlige bestemmelser bestaar pligt til at gennemfoere, og som gennemfoeres i en del af toldstedernes normale aabningstider . Den Italienske Republik boer tilpligtes at betale sagens omkostninger .

(*) Oversat fra nederlandsk .

( 1 ) Raadets direktiv 83/643/EOEF af 1 . december 1983 om forenkling af fysisk kontrol og administrative formaliteter i forbindelse med godstransport mellem medlemsstaterne, EFT 1983 L 359, s . 8, som aendret ved Raadets direktiv 87/53/EOEF af 15 . december 1986, EFT 1987 L 24, s . 33 .

( 2 ) En toldlovsbekendtgoerelse .

( 3 ) Som aendret ved artikel 1, stk . 2, i praesidentdekret nr . 254 af 8 . maj 1985 .

( 4 ) Ifoelge Kommissionens udtalelser, som den italienske regerings repraesentant har bekraeftet i retsmoedet, er denne arbejdstid 6 timer daglig mandag til loerdag .

( 5 ) Direktivet indeholder ingen definition af ordene "graenseovergangssteder" og "toldsteder ".

( 6 ) Undtagen paa én bestemmelse heri, nemlig i bestemmelsen i artikel 5, stk . 4, hvorefter der i undtagelsestilfaelde kan kraeves betaling for tjenesteydelsen . Jfr . herom i det foelgende under 14 .

( 7 ) Kommissionen har som eksempel henvist til forordning ( EOEF ) nr . 805/68 af 27 . juni 1968, som aendret ved forordning ( EOEF ) nr . 425/77 ( EFT 1977 L 61, s . 1 ).

( 8 ) Kommissionen har som eksempel naevnt den overenskomst, som Faellesskaberne den 1 . juni 1973 har afsluttet med Kongeriget Norge ( EFT 1973 L 171, s . 1 ).

( 9 ) Det maa erkendes, at den usikkerhed, der her er tale om, hovedsagelig beror paa ordlyden af Kommissionens staevning, der mere er baseret paa direktiv 83/643/EOEF end paa forbuddet mod afgifter med tilsvarende virkning . Det er dog efter Kommissionens paastande klart ( der henvises herved til staevningens side 7 og 1 ovenfor ), at Kommissionen som soegsmaalsgrundlag benytter en raekke bestemmelser, hvorefter afgifter med tilsvarende virkning er forbudt, som grundlag for sin paastand om, at den italienske praksis, der gaar ud paa at kraeve vederlag for toldbehandling, der sker i en del af "den saedvanlige aabningstid" ( som er paa 10 timer uden afbrydelse mandag til fredag, jfr . kravet ifoelge direktiv 83/643/EOEF ) er ulovlig, og at Kommissionen kun paaberaaber sig en bestemmelse i direktiv 83/643/EOEF som den fjerde af flere soegsmaalsgrunde .

( 10 ) Jeg skal straks oplyse, at jeg ikke finder denne argumentation overbevisende; selv om denne bestemmelse ikke specielt vedroerer graenseovergangsstederne, vil den alligevel kunne kendes virkningsloes i det omfang, den finder anvendelse paa graenseovergangsstederne .

( 11 ) Italien har herudover gjort gaeldende, at direktivet anvendt paa denne maade ville give anledning til forskelsbehandling af varer, der fortoldes ved graensen og varer, der fortoldes inde i landet . Ifoelge den italienske regering vil en saadan forskelsbehandling ikke kunne vaere begrundet i de forskellige situationer, de omhandlede varer befinder sig i .

( 12 ) Jfr . bl . a . Domstolens dom af 13 . november 1964 i de forenede sager 90 og 91/63, Kommissionen mod Storhertugdoemmet Luxembourg og Kongeriget Belgien, Sml . 1954-1964, s . 555 . Heri udtaler Domstolen bl . a ., at EF-Traktatens artikel 12 forbyder indfoerelsen af nye toldmaessige hindringer for dermed at lette sammensmeltningen af de nationale markeder og etableringen af et faelles marked, og at dette forbud, ..., er en uundvaerlig betingelse, ... for erstatningen af de nationale landbrugsordninger med et faelles marked, ... og at artikel 12 saaledes er en grundregel og enhver eventuel undtagelse, der i oevrigt maa fortolkes snaevert, skal vaere klart fastsat ( jfr . Sml . 1954-1964, s . 556, nr . 2 i sammendraget ). Jfr . endvidere Domstolens dom af 16 . juni 1966 i de forenede sager 52 og 55/65, Forbundsrepublikken Tyskland mod Kommissionen, Sml . 1965-1968, s . 179, navnlig s . 182-183; Domstolens dom af 10 . december 1968 i sag 7/68, Kommissionen mod Den Italienske Republik, Sml . 1965-1968, s . 541, navnlig s . 544 i.f . og 545, samt Domstolens dom af 1 . juli 1969 i sag 24/68, Kommissionen mod Den Italienske Republik, Sml . 1969, s . 47; org . ref . Rec . 1969, s . 193, praemisserne 3-7 .

( 13 ) Jfr . Domstolens dom af 13 . december 1973 i de forenede sager 37 og 38/73, Indiamex, Sml . s . 1609, og navnlig praemisserne 5-21, hvori det udtales, at dette forbud efter indfoerelsen af Den Faelles Toldtarif i samme omfang gaelder for handelen med tredjelande; de afgifter, der bestod paa Den Faelles Toldtarifs ikrafttraedelsestidspunkt, kan dog kun fjernes i henhold til afgoerelse truffet af Raadet eller Kommissionen f . eks . i bestemmelser, der vedtages inden for rammerne af den faelles landbrugspolitik, og i handelsaftaler eller associeringsordninger afsluttet med tredjelande . Der henvises med hensyn til fortolkningen af en saadan bestemmelse i en associeringsaftale til Domstolens dom af 5 . februar 1976 i sag 87/75, Bresciani, Sml . s . 129, praemisserne 15-26 .

( 14 ) Jfr . bl.a . den ovenfor naevnte dom af 1 . juli 1969 i sag 24/68, Kommissionen mod Den Italienske Republik, praemis 8, og Domstolens dom i de forenede sager 2 og 3/69, Brachfeld og Chougol, Sml . . 49, praemisserne 15-17 .

( 15 ) Jfr . Domstolens dom af 28 . juni 1978 i sag 70/77, Simmenthal II, Sml . s . 1453 og navnlig praemisserne 21-27, der omtales nedenfor under 12 .

( 16 ) Der henvises vedroerende den nu gaeldende formulering af denne definition bl . a . til den tidligere naevnte dom af 1 . juli 1969 i sag 24/68, Kommissionen mod Den Italienske Republik, Sml . s . 47 og foernaevnte dom i de forenede sager 2 og 3/69, Brachfeld og Chougol, og navnlig praemis 18 .

( 17 ) Jfr . Domstolens dom af 25 . januar 1977 i sag 46/76, Bauhuis, Sml . s . 5 , navnlig praemisserne 31 og 51; jfr . endvidere Domstolens dom af 27 . september 1988 i sag 18/87, Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tyskland, Sml . s . 5427, hvori det statueres, at "naar formaalet med det omhandlede gebyr alene er at sikre en finansielt og oekonomisk begrundet modydelse for en forpligtelse, der, paa ens maade, paahviler samtlige medlemsstater i henhold til faellesskabsretten, kan det ikke ligestilles med told og er derfor heller ikke omfattet af forbuddet efter Traktatens artikler 9 og 12" ( praemis 14; min understregning ).

( 18 ) Domstolen har i den allerede naevnte dom af 25 . januar 1977 i sag 46/76, Bauhuis, bl . a . udtalt, at "afgifter, som opkraeves af afsendermedlemsstaten i forbindelse med en af denne stats myndigheder udfoert sundhedskontrol, som ikke er foreskrevet i en forordning eller i et faellesskabsdirektiv, men som er gjort obligatorisk af denne stat for at sikre opfyldelse af de betingelser, som modtagermedlemsstaten opstiller for importen, skal betragtes som afgifter med tilsvarende virkning som told" ( praemis 51 ).

( 19 ) Jfr . de i den tidligere naevnte dom af 28 . juni 1978 i sag 70/77, Simmenthal II, anvendte ord, jfr . ovenfor under 10, praemis 23 .

( 20 ) Jfr . samme dom praemisserne 26 og 27 .

( 21 ) Jfr . bl . a . den tidligere naevnte dom af 1 . juli 1969 i sag 24/68, Kommissionen mod Den Italienske Republik, Sml . s . 47; jfr . endvidere Domstolens dom af 11 . oktober 1973 i sag 39/73, Rewe-Zentral-Finanz, Sml . s . 1039 og navnlig praemis 5 . I Domstolens dom af 26 . februar 1975 i sag 63/74, Cadsky, Sml . s . 281, fastslaas det, at en afgift, der er indfoert for at finansiere en kvalitetskontrol ( der var en forudsaetning for udstedelse af kvalitetsattester og paafoerelse af et nationalt eksportmaerke ) ikke var omfattet af anvendelsesomraadet for denne undtagelse; selv om en kontrolattest og et nationalt eksportmaerke som naevnt kan fremme eksporten, "vedroerer denne fordel samtlige eksportoerers generelle interesse, saaledes at den enkelte eksportoers personlige interesse i den grad er usikker, at en afgift, der opkraeves for naevnte kontrol, ikke kan betragtes som et modstykke til en bestemt - faktisk og individuelt ydet - fordel" ( praemis 8 ).

Anvendelsen af tillaegsordet "bestemt" ( i alle de naevnte domme ) og af biordet "individuelt" ( i Cadsky-dommen ) viser, at der maa vaere tale om en speciel og individualiseret fordel, der logisk faktisk kun erlaegges, naar en importoer eller en eksportoer personligt anmoder derom . De viser med andre ord, at denne fordel maa have en fakultativ karakter . Princippet herom er kommet til udtryk i artikel 5, stk . 4, i direktiv 83/643/EOEF ( der omtales nedenfor i dette forslag under 14 ).

( 22 ) Jfr . desuden Domstolens dom af 14 . december 1972 i sagen 29/72, Marimex, Sml . s . 343, samt den foernaevnte dom af 11 . oktober 1973 i sag 39/73, Rewe-Zentral-Finanz, hvori Domstolen fastslog, at betaling for sundhedskontrol og plantesundhedskontrol maatte anses for afgifter med tilsvarende virkning .

( 23 ) Jfr . note 21 .

( 24 ) Som sagt finder direktiv 83/643/EOEF og dermed den tidligere naevnte artikel kun anvendelse i handelen inden for Faellesskabet ( jfr . ovenfor under 3 ). For saa vidt angaar handelen med tredjelande, kan Raadet ogsaa fastsaette en saadan fravigelse paa den betingelse, at de afgifter, der debiteres importoererne, virker ensartet ved alle Faellesskabets ydre graenser ( jfr . ovenfor under 13 i.f .).

( 25 ) Den tidligere naevnte dom i de forenede sager 37 og 38/73, Indiamex, praemisserne 5-7 ( mine understregninger ).

( 26 ) Jfr . Domstolens dom af 25 . november 1986 i de forenede sager 201 og 202/85, Klensch, Sml . s . 3477, se navnlig praemis 21 .