ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

EU-varemærker — definition og erhvervelse af et EU-varemærke — absolutte registreringshindringer — varemærker uden fornødent særpræg — tredimensionale varemærker, der består af varens form — fornødent særpræg — bedømmelseskriterier — den pågældende form er en »variant« af en af de sædvanlige former for den omhandlede varetype — forhold, der ikke er tilstrækkeligt til at fastslå varemærkets fornødne særpræg [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 15-18)
Selv om prøvetiden, der skal gøre det muligt at bedømme den prøveansattes egnethed og adfærd, ikke kan sidestilles med en uddannelsesperiode, er det ikke desto mindre nødvendigt, at den pågældende sættes i stand til i denne prøvetid at vise sine kvalifikationer. Denne betingelse, som er uløseligt forbundet med begrebet prøvetid, er stiltiende indeholdt i vedtægtens artikel 34, stk. 3. Den opfylder desuden de krav, der følger af de almindelige principper om god forvaltning og ligebehandling, samt de krav, der følger af omsorgspligten, som afspejler den balance mellem gensidige rettigheder og pligter, som vedtægten har skabt i forholdet mellem den offentlige myndighed og de ansatte i Unionens offentlige tjeneste. Betingelsen betyder i realiteten, at en tjenestemand på prøve ikke blot skal have passende fysiske betingelser, men tillige hensigtsmæssige instrukser og råd, under hensyntagen til beskaffenheden af det arbejde, han varetager, således at han sættes i stand til at tilpasse sig de særlige krav i forbindelse med den stilling, han varetager.

(jf. præmis 31)

Retten: dom af 5.3.1997, Rozand-Lambiotte mod Kommissionen, T-96/95, EU:T:1997:25, præmis 95 og den deri nævnte retspraksis
Rettens kendelse (Ottende Afdeling) af 11. marts 2016 –

Consorzio Vivaisti viticoli pugliesi og Negro Daniele mod Kommissionen

(Sag T-436/15)

»Annullationssøgsmål — landbrug — beskyttelse mod planteskadegørere — foranstaltninger mod indslæbning og spredning i Den Europæiske Union af bakterien Xylella fastidiosa — regelfastsættende retsakt, som omfatter gennemførelsesforanstaltninger — ikke individuelt berørt — tilpasning af påstandene — afvisning«

1. Retslig procedure — formaliteten — bedømmelse på grundlag af situationen på tidspunktet for stævningens indlevering — afgørelse, som under en sag erstatter den anfægtede afgørelse — tilpasning af de oprindelige påstande og søgsmålsgrunde — muligheden underordnet formaliteten vedrørende den oprindelige stævning (Rettens procesreglement, art. 86) (jf. præmis 17)

2. Annullationssøgsmål — fysiske eller juridiske personer — begrebet regelfastsættende retsakt — enhver almengyldig retsakt med undtagelse af lovgivningsmæssige retsakter — Kommissionens afgørelse om foranstaltninger mod indslæbning og spredning i Den Europæiske Union af bakterien Xylella fastidiosa — åbenhed (art. 263, stk. 4, TEUF) (jf. præmis 24)

3. Annullationssøgsmål — fysiske eller juridiske personer — retsakter — retsakter, der ikke omfatter gennemførelsesforanstaltninger og vedrører sagsøgeren direkte — begrebet gennemførelsesforanstaltninger — kriterier — Kommissionens afgørelse om foranstaltninger mod indslæbning og spredning i Den Europæiske Union af bakterien Xylella fastidiosa — retsakt, der omfatter gennemførelsesforanstaltninger (art. 263, stk. 4, TEUF; Kommissionens afgørelse 2015/789, art. 9 og bilag I) (jf. præmis 26, 31 og 34)

4. Annullationssøgsmål — fysiske eller juridiske personer — retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt — individuelt berørt — kriterier — Kommissionens afgørelse om foranstaltninger mod indslæbning og spredning i Den Europæiske Union af bakterien Xylella fastidiosa — søgsmål anlagt af planteskole, og som er blandt de operatører, der er omfattet af afgørelsen, uden dog at være individualiseret som følge af anvendelsen af de pågældende bestemmelser på dem — ikke individuelt berørt — afvisning (art. 263, stk. 4, TEUF; Kommissionens afgørelse 2015/789, art. 9 og bilag I) (jf. præmis 36 og 38)

5. Annullationssøgsmål — fysiske eller juridiske personer — retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt — søgsmål anlagt af en sammenslutning, som varetager de generelle interesser for en gruppe fysiske eller juridiske personer — formaliteten — betingelse — individuel søgsmålskompetence for sammenslutningens medlemmer (art. 263, stk. 4, TEUF) (jf. præmis 41)

Angående

Påstand om annullation af Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2015/789 af 18. maj 2015 om foranstaltninger mod indslæbning og spredning i Unionen af Xylella fastidiosa (Wells et al.) (EUT L 125, s. 36), for så vidt som vinstokken (Vitis) figurerer i bilag I til denne afgørelse, og for så vidt som sidstnævnte afgørelses artikel 9 forbyder flytning inden for Den Europæiske Union – inden for eller ud af de afgrænsede områder – af denne vinstok.

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes.
Sag T-438/15

Port autonome du Centre et de l’Ouest SCRL m.fl.

mod

Europa-Kommissionen

»Statsstøtte — selskabsskat — støtte til belgiske havne ydet af Belgien — skrivelse fra Kommissionen, hvori den underretter medlemsstaten om, at denne støtte efter den foreløbige undersøgelse må anses for uforenelig med det indre marked, og den sandsynlige vedtagelse af passende foranstaltninger — retsakt, der ikke kan gøres til genstand for et søgsmål — afvisning«

Sammendrag – Rettens kendelse (Niende Afdeling) af 9. marts 2016

Annullationssøgsmål — akter, der kan være genstand for søgsmål — begreb — akter, der fremkalder bindende retsvirkninger — skrivelse fra Kommissionen, hvori den underretter en medlemsstat om, at en eksisterende støtteordning efter den foreløbige undersøgelse må anses for uforenelig med det indre marked, og den sandsynlige vedtagelse af passende foranstaltninger — ikke omfattet — skrivelse, der ikke fremkalder bindende retsvirkninger — afvisning af sagen

(Art. 108, stk. 1, TEUF og 263 TEUF; Rådets forordning nr. 659/1999, art. 17, stk. 1, og 18)

En skrivelse, der er vedtaget af Kommissionen inden for rammerne af samarbejdsproceduren, der er fastsat i artikel 17, stk. 1, i forordning nr. 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel 108 TEUF, hvorved Kommissionen underretter medlemsstaten om sin foreløbige undersøgelse af en eksisterende støtteordning, udgør ikke en retsakt, der har endelige retsvirkninger, og som kan være genstand for et annullationssøgsmål i henhold til artikel 263 TEUF.

Den nævnte skrivelse udgør således kun en forberedende handling forud for de eventuelle forslag om passende foranstaltninger, som Kommissionen kan vedtage i henhold til denne forordnings artikel 18. Eftersom et sådan forslag om passende foranstaltninger ikke udgør en anfægtelig retsakt, idet medlemsstaten ikke er forpligtet til at gennemføre de foreslåede foranstaltninger, hvis den ikke accepterer dem, udgør de forberedende handlinger forud for dette forslag om passende foranstaltninger a fortiori heller ikke retsakter med bindende retsvirkninger.

Retsakter eller afgørelser, hvis tilblivelse omfatter flere stadier, særligt for så vidt angår en intern procedure, kan desuden kun anfægtes, hvis det drejer sig om foranstaltninger, som definitivt fastlægger institutionens standpunkt som afslutning på proceduren, modsat foreløbige foranstaltninger, der har til formål at forberede den endelige afgørelse.

(jf. præmis 15, 18-20 og 27)
Vurderingen af en juridisk persons økonomiske situation med henblik på at afgøre, om personen skal bevilges retshjælp, afhænger ikke kun af dennes midler isoleret set, men også af de direkte eller indirekte kapitalindehaveres situation.

I henhold til artikel 47, stk. 3, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder ydes retshjælp således til dem, der ikke har tilstrækkelige midler, hvis en sådan hjælp er nødvendig for at sikre effektiv adgang til domstolsprøvelse. Det er i lyset af dette princip, som kan påberåbes af juridiske personer, at betingelserne for bevilling af retshjælp i procesreglementets artikel 146-150 skal fortolkes.

En juridisk person kan ikke anses for at blive frataget muligheden for en effektiv adgang til domstolsprøvelse som omhandlet i artikel 47 i chartret om grundlæggende rettigheder alene som følge af, at de direkte eller indirekte kapitalindehavere nægter at anvende de midler, som de råder over, med henblik på at gøre det muligt for den juridiske person at anlægge et søgsmål. Under sådanne omstændigheder skal Unionens budget i form af de midler, som er stillet til rådighed for Retten, ikke anvendes med henblik på at kompensere for denne undladelse hos de personer, der kontrollerer den omhandlede juridiske person, og som i sidste ende primært har en interesse i at forsvare dennes rettigheder.

Med henblik på at vurdere den økonomiske situation for en juridisk person, der ansøger om retshjælp, skal der følgelig ikke alene tages hensyn til den juridiske persons egne finansielle midler, men også til de midler, som den virksomhedsgruppe, den juridiske person direkte eller indirekte tilhører, samlet set råder over, ligesom der skal tages hensyn til de finansielle muligheder, som den juridiske persons aktionærer og selskabsdeltagere, uanset om de er fysiske eller juridiske personer, råder over.

(jf. præmis 16-19)
3.

Særlige rettergangsformer — udsættelse af fuldbyrdelse — foreløbige forholdsregler — betingelser — uopsættelighed — alvorlig og uoprettelig skade — bevisbyrde — økonomisk tab — pligt til at fremlægge konkrete og præcise oplysninger, der underbygges af detaljerede dokumentbeviser — situation, der kan bringe det sagsøgende selskabs eksistens i fare — vurdering under hensyntagen til situationen for den koncern, som det tilhører [art. 278 TEUF og 279 TEUF; Rettens procesreglement art. 156, stk. 3)] (jf. præmis 35, 38-40, 42, 45, 47, 52 og 55)
3)

InAccess Networks Integrated Systems – Applications Services for Telecommunication and Related Equipment Commercial and Industrial Co. SA betaler sagens omkostninger.
4.

Grundlæggende rettigheder — ret til en effektiv domstolsbeskyttelse — prøvelse af lovligheden af Unionens retsakter — betingelser — beskyttelse af denne ret fra Unionens retsinstanser eller de nationale domstole, afhængig af den anfægtede retsakts retlige karakter — mulighed for at anvende et annullationssøgsmål eller en præjudiciel forelæggelse vedrørende gyldighedsspørgsmål (art. 19, stk. 1, TEU; art. 263, TEUF, art. 267 TEUF og art. 277 TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47 og 51, stk. 1) (jf. præmis 51-57)
Rettens kendelse (Sjette Afdeling) af 26. januar 2016 – Permapore mod KHIM – José Joaquim Oliveira II – Jardins & Afins (Terraway)

(Sag T-277/15)

»EF-varemærker — indsigelsessag — ansøgning om EF-figurmærket Terraway — det ældre nationale og internationale ordmærke TERRAWAY — indsigelsen delvis forkastet — manglende overholdelse af pligten til at betale klagegebyret inden for fristen — appelkammerets afgørelse om, at klagen skal anses for ikke at være indgivet — åbenbart, at sagen er retligt ugrundet«

EF-varemærker — klagesag — klagefrist og klageskriftets form — betaling af klagegebyret efter fristens udløb (Rådets forordning nr. 207/2009, art. 60; Kommissionens forordning nr. 2868/95, art. 1, regel 49, stk. 3) (jf. præmis 23 og 24)

Sagens genstand

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 5. marts 2015 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 2496/2014-1) vedrørende en indsigelsessag mellem José Joaquim Oliveira II – Jardins & Afins Lda og Permapore Ltd.

Konklusion

1) Sagen afvises.

2) Permapore Ltd bærer sine egne omkostninger og betaler de af Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) afholdte omkostninger.
3.

Særlige rettergangsformer — udsættelse af gennemførelse — foreløbige forholdsregler — betingelser — uopsættelighed — alvorlig og uoprettelig skade — bevisbyrde — økonomisk tab — pligt til at fremlægge konkrete og præcise oplysninger, der underbygges med detaljerede og bekræftede dokumenter — situation, der kan bringe det sagsøgende selskabs eksistens i fare eller uigenkaldeligt ændre dets stilling på markedet — vurdering under hensyntagen til situationen for den koncern, som det tilhører (Art. 278 TEUF og 279 TEUF; Rettens procesreglement, art. 156, stk. 3) (jf. præmis 30, 31, 36 og 37)
1.

Annullationssøgsmål — søgsmålsinteresse — bedømmelse på tidspunktet for sagens anlæg — søgsmål rettet mod en retsakt, der har retligt bindende virkninger i forhold til sagsøgeren — ophævelse af den anfægtede retsakt under retssagen — erklæring om, at det er ufornødent at træffe afgørelse — ikke tilladt — sagsøgerens interesse i at opnå anerkendelse af den anfægtede retsakts ulovlighed består fortsat (art. 263 TEUF og 266 TEUF) (jf. præmis 23 og 25)
1)

Gennemførelsen af afgørelse EMA/785809/2015 fra Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMA) af 25. november 2015, hvorved en tredjemand i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30. maj 2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter gives aktindsigt i rapporten om toksikologiske forsøg C 45151/test for dermal toksicitet på 28 dage (semi-okklusiv applikation i 6 timer) på Wistar-rotter, C 45162/test for oral toksicitet (tvangsfodring) på 28 dage på Wistar-rotter og C 88913/test for dermal toksicitet på 28 dage (semi-okklusiv applikation i 6 timer) på Wistar-rotter, udsættes.
2.

Særlige rettergangsformer — udsættelse af gennemførelse — betingelser — fumus boni juris — umiddelbar undersøgelse af anbringender fremført til støtte for søgsmålet i hovedsagen — sag anlagt mod afgørelse fra Det Europæiske Lægemiddelagentur om at give tredjemand aktindsigt i rapporter om kliniske undersøgelser — anbringende støttet på, at der foreligger en generel formodning for, at en undtagelse fra retten til aktindsigt i medfør af forordning nr. 1049/2001 finder anvendelse — anbringende, der rejser komplekse juridiske problemstillinger — anbringende, der ikke umiddelbart forekommer ugrundet (artikel 278, 279 og 339 TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 7; Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1049/2001, art. 4, stk. 2, første led) (jf. præmis 26, 52, 60, 64-66 og 77-80)
Den i artikel 265 TEUF omhandlede klageadgang bygger på den tankegang, at en institutions retsstridige undladelse af at handle gør det muligt for de interesserede parter at anlægge sag ved Domstolen med påstand om, at det fastslås, at undladelsen af at handle er i strid med EUF-traktaten. Denne artikel vedrører passivitet i form af undladelse af at træffe afgørelse eller tage stilling og ikke i form af vedtagelse af en anden retsakt end den, som sagsøgeren måtte ønske eller anse for nødvendig.

Når en EU-institution eller et EU-kontor eller -agentur ikke er forpligtet til at indlede en procedure, men i så henseende råder over en skønsbeføjelse, der udelukker private fra at kræve, at den eller det træffer en bestemt afgørelse, har personer, som har indgivet en klage, i princippet ikke mulighed for at indbringe et søgsmål for Unionens retsinstanser vedrørende en eventuel beslutning om henlæggelse af deres klage.

Det følger af artikel 17, stk. 2, i forordning nr. 1094/2010 om oprettelse af en europæisk tilsynsmyndighed (Den Europæiske Tilsynsmyndighed for Forsikrings- og Arbejdsmarkedspensionsordninger) (EIOPA), i henhold til hvilken EIOPA efter anmodning fra et af de organer, der udtrykkeligt er nævnt, eller på eget initiativ kan foretage en undersøgelse af den påståede overtrædelse eller manglende anvendelse af EU-retten, at nævnte myndighed har en skønsbeføjelse med hensyn til indledning af undersøgelser, både når det er blevet anmodet herom af et af de nævnte organer, og når det handler på eget initiativ. Det følger for det første heraf, at denne myndighed ikke på nogen måde er forpligtet til at handle i henhold til artikel 17 i forordning nr. 1094/2010, og for det andet, at afgørelsen om afslag på at indlede en undersøgelse ikke medfører nogen bindende retsvirkninger, der kunne berøre sagsøgerens interesser.

Et søgsmål med påstand om annullation af en afgørelse fra EIOPA om afslag på at indlede en undersøgelse på eget initiation på grundlag af nævnte artikel 17, kan derfor ikke antages til realitetsbehandling.

(jf. præmis 50, 52-54 og 57)
Rettens kendelse (Tredje Afdeling) af 14. juni 2016 –

Europäischer Tier- und Naturschutz og Giesen mod Kommissionen

(Sag T-595/15)

»Annullationssøgsmål — angivelig afvisning af at fremlægge et lovgivningsforslag om at oprette en sammenslutning i henhold til EU-retten — retsakt, der ikke kan gøres til genstand for et søgsmål — åbenbart afvisningsgrundlag«

1. Retspleje — stævning — fastlæggelse af søgsmålets genstand — ændring af de oprindelige påstande på tidspunktet for indlæg vedrørende formalitetsindsigelsen — afvisning [Rettens procesreglement, art. 76, litra d), og art. 84, stk. 1) (jf. præmis 12)

2. Annullationssøgsmål — akter, der kan være genstand for søgsmål — begreb — akter, der fremkalder bindende retsvirkninger — retsakt, der har rent oplysende karakter — udelukket (art. 263 TEUF) (jf. præmis 16 og 18-20)

Sagens genstand

Påstand støttet på artikel 263 TEUF om annullation af Kommissionens skrivelse af 17. august 2015, hvorved denne undlod at fremlægge et lovgivningsforslag med henblik på at oprette en europæisk sammenslutning.

Konklusion

1) Sagen afvises.
6.

EU-varemærker — definition og erhvervelse af et EU-varemærke — absolutte registreringshindringer — varemærker uden fornødent særpræg — varemærke, der er sammensat af flere bestanddele — den kompetente myndigheds mulighed for at foretage en undersøgelse af hver af varemærkets bestanddele — hensyntagen til den relevante kundekreds’ helhedsindtryk af sammensætningen nødvendig [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 32)
Rettens kendelse (Sjette Afdeling) af 8. juni 2016 –

Kohrener Landmolkerei og DHG mod Kommissionen

(Sag T-178/15)

»Ordning for garanterede traditionelle specialiteter — forordning (EU) nr. 1151/2012 — skrivelse fra Kommissionen, hvorved de kompetente nationale myndigheder underrettes om den for sene indgivelse af deres indsigelsesmeddelelse — søgsmål, der er åbenbart ugrundet«

Retslig procedure — afgørelse truffet ved en begrundet kendelse — betingelser — åbenbart, at søgsmålet delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er retligt ugrundet (Rettens procesreglement, art. 126)(jf. præmis 20, 21, 24 og 32)

Sagens genstand

Påstand i henhold til artikel 263 TEUF om annullation af den i Kommissionens skrivelse af 9. februar 2015 indeholdte fra direktøren for direktorat B, »Multilaterale forbindelser, Kvalitetspolitik«, Kommissionens generaldirektorat for »Landbrug og Udvikling af Landdistrikter« med referencenummeret Ares (2015)529719, hvorved de kompetente tyske myndigheder blev underrettet om, at deres indgivelse den 5. januar 2015 af indsigelsesmeddelelsen i medfør af artikel 51, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 af 21. november 2012 om kvalitetsordninger for landbrugsprodukter og fødevarer (EUT 2012, L 343, s. 1), skete efter fristens udløb.

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes, idet søgsmålet er åbenbart ugrundet.
7.

EU-varemærker — definition og erhvervelse af et EU-varemærke — absolutte registreringshindringer — overlapning mellem anvendelsesområderne for de hindringer, der er anført i artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i forordning nr. 207/2009 [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra b) og c)] (jf. præmis 45)
Rettens kompetence omfatter de beføjelser, der er angivet i artikel 256 TEUF, således som denne bestemmelse nærmere er præciseret i artikel 51 i statutten for Domstolen. I medfør af disse bestemmelser har Retten kun kompetence til som første instans at afgøre tvister på det aftaleretlige område, der indbringes for den, i henhold til en voldgiftsbestemmelse. Såfremt der ikke forelå nogen voldgiftsbestemmelse, ville Retten udvide sin dømmende kompetence ud over de tvister, hvis påkendelse udtømmende er forbeholdt den ved artikel 274 TEUF, da denne bestemmelse tværtimod forbeholder de nationale dømmende myndigheder en almindelig kompetence til at påkende søgsmål, hvori Unionen er part.

Eftersom Rettens kompetence i henhold til artikel 272 TEUF udgør en undtagelse fra de almindelige retsregler, skal den fortolkes restriktivt. Retten kan således kun tage stilling til en kontraktretlig tvist, såfremt parterne har samtykket i, at Retten kan udøve kompetence i denne henseende. Alene parter i en kontrakt, som indeholder en voldgiftsbestemmelse, kan være parter i en sag, som anlægges på grundlag af artikel 272 TEUF.

(jf. præmis 20, 25 og 30)
4.

EU-varemærker-definition og erhvervelse af et EU-varemærke-bedømmelse af, om et tegn er egnet til at kunne registreres-udelukkende hensyntagen til de EU-retlige bestemmelser-afgørelser truffet af de nationale myndigheder, som ikke binder Unionens retsinstanser (Rådets forordning nr. 207/2009) (jf. præmis 40 og 41)
Rettens kendelse (Tredje Afdeling) af 25. november 2016 – Stichting Accolade mod Kommissionen

(Sag T-598/15)

»Statsstøtte – formodet salg af visse grunde under markedsprisen – tredjemands klage for Kommissionen – afgørelse, hvorved det fastslås, at den anfægtede foranstaltning ikke udgør støtte – proceduren for den indledende fase af undersøgelsen i henhold til artikel 108, stk. 2, TEUF, artikel 10, stk. 1, artikel 13, stk. 1, og artikel 4, stk. 2, i forordning (EF) nr. 659/1999 om en individuel og angiveligt ulovlig støtte – annullationssøgsmål anlagt af tredjemand – formaliteten – søgsmålskompetence – søgsmål anlagt for at sikre de proceduremæssige rettigheder – søgsmål, hvorved der rejses tvivl om, hvorvidt den anfægtede foranstaltning er begrundet – manglende væsentlig påvirkning af den konkurrencemæssige stilling – afvisning«

1. Annullationssøgsmål–fysiske eller juridiske personer–begrebet regelfastsættende retsakt som omhandlet i artikel 263, stk. 4, TEUF–enhver almengyldig retsakt med undtagelse af lovgivningsmæssige retsakter–kommissionsafgørelse, hvorved en kommunes salg af jordstykker til en pris, der angiveligt er lavere end markedsprisen ikke, ikke anses for statsstøtte–ikke omfattet (Art. 263, stk. 4, TEUF) (jf. præmis 28-34)

2. Annullationssøgsmål–fysiske eller juridiske personer–retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt–Kommissionens afgørelse, hvorved en statslig foranstaltning erklæres uforenelig med det indre marked, uden at der indledes en formel undersøgelsesprocedure–søgsmål anlagt af de interesserede parter som omhandlet i artikel 108, stk. 2, TEUF–fastlæggelse af søgsmålets genstand–søgsmål med henblik på at beskytte de interesserede parters processuelle rettigheder–formaliteten–anbringender, som kan påberåbes [Art. 108, stk. 2, TEUF og art. 263, stk. 4, TEUF; forordning nr. 659/1999, art. 1, litra h), art. 4, stk. 3, og art. 6, stk. 1] (jf. præmis 36-39 og 45-48)

3. Annullationssøgsmål–fysiske eller juridiske personer–retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt–kommissionsafgørelse, hvorved det fastslås, at der ikke foreligger statsstøtte–søgsmål anlagt af tredjemand, hvorved der rejses tvivl om, hvorvidt den omhandlede afgørelse er begrundet–tredjemand godtgør ikke en væsentlig påvirkning af sin konkurrencemæssige stilling på det relevante marked–afvisning [Art. 108, stk. 3, TEUF og art. 263, stk. 4, TEUF; forordning nr. 659/1999, art. 1, litra h), art. 4 og art. 6] (jf. præmis 40, 54-60, 68 og 69)

Angående

Søgsmål anlagt i henhold til artikel 263 TEUF med påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af 30. juni 2015 C(2015) 4411 final om statsstøtte SA.34676 (2015/NN) – Nederlandene (Harlingen kommunes formodede salg af grunde under markedsprisen), hvorved Kommissionen fastslog, at salget af de nævnte grunde til Ludinga Vastgoed BV ikke udgjorde statsstøtte i henhold til artikel 107, stk. 1, TEUF.

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes.