ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – levering af tjenesteydelser

[Rådets direktiv 77/388, art. 9, stk. 2, litra c), første led]

Sammendrag

Artikel 9, stk. 2, litra c), første led, i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter fastsætter leveringsstedet for tjenesteydelser i forbindelse med virksomhed inden for kulturel aktivitet, kunst, sport, videnskab, undervisning og underholdning eller lignende, herunder ydelser som organisator af sådan virksomhed, samt tjenesteydelser knyttet til disse former for virksomhed, til det sted, hvor tjenesteydelserne faktisk udføres. Denne bestemmelse skal fortolkes således, at den samlede tjenesteydelse, som en arrangør af en messe eller en udstilling leverer til udstillerne, hører til den kategori af tjenesteydelser, som er omfattet af denne bestemmelse.

De fælles kendetegn for de forskellige kategorier af tjenesteydelser i sjette direktivs artikel 9, stk. 2, litra c), første led, beror på de pågældende tjenesteydelsers komplekse karakter, idet de omfatter flere ydelser, og den omstændighed, at ydelserne normalt præsteres til flere, nemlig alle de personer, som i forskellige egenskaber deltager i virksomhed inden for kulturel aktivitet, kunst, sport, videnskab, undervisning eller underholdning. Disse forskellige kategorier af tjenesteydelser har endvidere det fælles træk, at de normalt præsteres i forbindelse med enkeltstående arrangementer, og at det sted, hvor det pågældende kompleks af tjenesteydelser faktisk udføres, er let at bestemme, idet de pågældende arrangementer finder sted i præcist afgrænsede lokaliteter. Formålet med en udstilling eller en messe er nemlig, uanset hvilket emne den vedrører, at præstere forskellige komplekse tjenesteydelser over for en flerhed af adressater – som hovedregel på et bestemt sted og ved en enkelt lejlighed – bl.a. med det formål at præsentere oplysninger, goder eller begivenheder med henblik på at fremme salget heraf over for de besøgende.

En udstilling eller en messe må derfor betragtes som hørende til de former for lignende virksomhed, der er omfattet af sjette direktivs artikel 9, stk. 2, litra c), første led.

(jf. præmis 23, 24, 25 og 29 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Konventionen om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser – fuldbyrdelse – afgørelse, der tillader fuldbyrdelse – forkyndelse

(Bruxelles-konventionen af 27.9.1968, art. 36)

Sammendrag

Artikel 36 i konventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager, som ændret ved tiltrædelseskonventionerne af 1978, 1982 og 1989, skal fortolkes således, at den kræver en forskriftsmæssig forkyndelse af fuldbyrdelsesafgørelsen under hensyn til de processuelle regler i den kontraherende stat, hvori fuldbyrdelse begæres, samt at den omstændighed – i tilfælde af manglende eller ikke-forskriftsmæssig forkyndelse – at den person, mod hvem fuldbyrdelse begæres, har fået kendskab til denne afgørelse, ikke er tilstrækkelig til, at fristen i nævnte artikel begynder at løbe.

For det første har kravet om forkyndelse af fuldbyrdelsesafgørelsen nemlig dels til formål at beskytte rettighederne hos den part, mod hvem fuldbyrdelse begæres, dels et bevismæssigt formål i forbindelse med en præcis beregning af den i denne bestemmelse fastsatte ufravigelige frist. Denne dobbelte funktion, sammenholdt med formålet om at tilvejebringe en forenkling af formaliteterne vedrørende fuldbyrdelse af retsafgørelser, der er truffet i andre kontraherende stater, forklarer, hvorfor konventionen fastsætter strengere formkrav for fremsendelse af fuldbyrdelsesafgørelsen til den part, mod hvem fuldbyrdelse begæres, end de formkrav, der gælder for fremsendelse af samme afgørelse til sagsøgeren. For det andet risikerer kravet om forkyndelse at blive indholdsløst, såfremt det udelukkende er den part, mod hvem fuldbyrdelse begæres, der får kendskab til fuldbyrdelsesafgørelsen, og dette vil desuden vanskeliggøre den præcise beregning af den i denne bestemmelse fastsatte frist, hvorved en ensartet anvendelse af konventionens bestemmelser umuliggøres.

(jf. præmis 34-38 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – tjenesteydelser

[Rådets direktiv 77/388, art. 9, stk. 2, litra a)]

Sammendrag

Overdragelsen af en ret til at udøve fiskeri, der sker ved overdragelse af fisketegn mod vederlag, udgør levering af en tjenesteydelse vedrørende fast ejendom som omhandlet i artikel 9, stk. 2, litra a), i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter.

Da disse fiskerettigheder nemlig kun kan udøves i den pågældende flod og kun på de strækninger af floden, som er nævnt i fisketegnene, udgør selve vandløbet en integrerende del af fisketegnene og følgelig en del af overdragelsen af fiskerettighederne. I det omfang en tjenesteydelse består i overdragelse af en egentlig brugsret over det gode, som floden repræsenterer, udgør denne faste ejendom et vigtigt og nødvendigt element af den omtalte ydelse. Det sted, hvor den faste ejendom er beliggende, svarer desuden til stedet for det endelig forbrug af tjenesteydelsen. Det følger af alle disse omstændigheder, at der eksisterer en tilstrækkelig direkte forbindelse mellem overdragelsen af fiskerettighederne og de delstrækninger af vandløbet, som disse rettigheder vedrører.

(jf. præmis 25-27 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – varemærker – direktiv 89/104 – udelukkelse fra registrering eller ugyldighed – varemærker uden særpræg og varemærker af beskrivende eller sædvanlig karakter

(Rådets direktiv 89/104, art. 3, stk. 3)

Sammendrag

Artikel 3, stk. 3, i første direktiv 89/104 om varemærker skal fortolkes således, at et varemærke kun kan registreres på grundlag af denne bestemmelse, hvis det godtgøres, at dette varemærke ved brug har fået fornødent særpræg i hele den del af medlemsstatens område, eller for så vidt angår Benelux i hele den del af Benelux-området, hvor der foreligger en registreringshindring.

Når der er tale om et varemærke, der består af et eller flere ord i et af de officielle sprog i en medlemsstat eller i Benelux, skal det, hvis registreringshindringen kun er til stede i et af medlemsstatens sprogområder, eller for så vidt angår Benelux i et af sprogområderne i Benelux, afgøres, om varemærket ved brug har fået fornødent særpræg i hele dette sprogområde. Inden for det således afgrænsede område skal det vurderes, om de relevante omsætningskredse eller i det mindste en betydelig andel af disse som følge af varemærket identificerer den omhandlede vare eller tjenesteydelse som hidrørende fra en bestemt virksomhed.

(jf. præmis 23 og 28 samt domskonkl. 1 og 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Socialpolitik – tilnærmelse af lovgivningerne – kollektive afskedigelser – direktiv 75/129

[Rådets direktiv 75/129, art. 1, stk. 2, litra d)]

Sammendrag

Rådets direktiv 75/129 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser skal fortolkes således, at direktivet finder anvendelse på kollektive afskedigelser, der foretages som følge af, at arbejdsgiveren frivilligt har besluttet at indstille driften af en virksomhed eller en bedrift endeligt, uden at der forinden er blevet truffet en retsafgørelse herom, idet det ikke under henvisning til undtagelsen i direktivets artikel 1, stk. 2, litra d), kan afvises at anvende dette direktiv.

(jf. præmis 45 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende – særlige ikke-bidragspligtige ydelser

(Rådets forordning nr. 1408/71, art. 4, stk. 2a, og art. 10a samt bilag IIa)

Sammendrag

En ydelse i henhold til den nederlandske lov om hjælp ved uarbejdsdygtighed til handicappede unge (Wet arbeidsongeschiktheidsvoorziening jonggehandicapten), nævnt i bilag IIa til forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, som ændret ved forordning nr. 307/1999, skal anses for en særlig ikke-bidragspligtig ydelse i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 4, stk. 2a, i forordning nr. 1408/71, dels i det omfang den udgør en erstatningsydelse bestemt til personer, som ikke opfylder forsikringsbetingelserne for opnåelse af ydelser ved invaliditet som omhandlet i forordningens artikel 4, stk. 1, litra b), og ydelsen har karakter af en socialhjælp, der retfærdiggøres af økonomiske og sociale grunde, dels i det omfang tildelingen heraf ikke er betinget af, at modtageren også har ret til en anden social sikringsydelse, som er bidragspligtig. Heraf følger, at det kun er koordineringsreglen i denne forordnings artikel 10a, der skal anvendes, og at nævnte ydelse derfor ikke kan udbetales til nogen, der er bosiddende andetsteds end i den medlemsstat, hvori den er fastsat.

(jf. præmis 31, 34, 37, 38 og 44 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – medlemsstaternes mulighed for at opretholde fritagelser med tilbagebetaling af den i det tidligere omsætningsled erlagte afgift

[Rådets direktiv 77/388, art. 28,stk. 2, litra a)]

Sammendrag

Den omstændighed, at visse goder er genstand for en samlet levering, som omfatter dels en vare, som udgør den væsentligste bestanddel af leveringen, og som i den nationale lovgivning er omfattet af en fritagelse med tilbagebetaling af den erlagte afgift, jf. artikel 28, stk. 2, litra a), i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter, som ændret ved direktiv 92/77 om tilføjelse til det fælles merværdiafgiftssystem og om ændring af direktiv 77/388 (indbyrdes tilnærmelse af merværdiafgiftssatserne), dels varer, der af den omhandlede nationale lovgivning er udelukket fra denne fritagelse, er ikke til hinder for, at den omhandlede medlemsstat pålægger merværdiafgift til normalsatsen på leveringen af de ikke-omfattede varer.

Selv om det ganske vist fremgår af de nævnte domme vedrørende afgiftsopkrævning af samlede leveringer, at en sådan levering i princippet pålægges en enhedssats for så vidt angår merværdiafgift, er de ikke til hinder for en særskilt afgiftspålæggelse af visse dele af denne levering, når de betingelser, som sjette direktivs artikel 28, stk. 2, litra a), fastsætter for fritagelser med tilbagebetaling af erlagt afgift, overholdes.

(jf. præmis 24 og 27 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Tilnærmelse af lovgivningerne – ophavsret og beslægtede rettigheder – udlejnings- og udlånsrettigheder vedrørende beskyttede værker – direktiv 92/100

(Rådets direktiv 92/100, art. 1 og 5)

2. Traktatbrudssøgsmål – tilsidesættelse af forpligtelser i henhold til en beslutning eller et direktiv – anbringender, medlemsstaten fremfører til sit forsvar

(Art. 226 EF)

Sammendrag

1. En medlemsstat, der fritager alle kategorier af institutioner, som foretager offentligt udlån, for forpligtelsen til at betale vederlag til ophavsmændene for sådant udlån, tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til artikel 1 og 5 i direktiv 92/100 om udlejnings- og udlånsrettigheder samt om visse andre ophavsretsbeslægtede rettigheder i forbindelse med intellektuel ejendomsret.

Artikel 5, stk. 3, hvorefter medlemsstaterne kan fritage visse kategorier af institutioner for at betale det i artikel 5, stk. 1, nævnte vederlag til ophavsmændene for offentligt udlån, kan ikke fortolkes således, at det efter bestemmelsen er tilladt at fastsætte en altomfattende undtagelse til nævnte forpligtelse til at yde vederlag, da en sådan fortolkning vil føre til, at artikel 5, stk. 1, tømmes for sit indhold og således fratages sin effektive virkning. Direktivet har således til formål at sikre ophavsmænd og udøvende kunstnere et rimeligt vederlag og dække de særdeles store og risikobehæftede investeringer navnlig til fremstilling af fonogrammer og film. Hvis samtlige kategorier af institutioner, som foretager offentlige udlån, fritages for den i direktivets artikel 5, stk. 1, nævnte forpligtelse, vil ophavsmændene blive frataget det vederlag, som kunne dække deres investeringer, hvilket også vil få konsekvenser for skabelsen af nye værker.

(jf. præmis 23-25 og 42 samt domskonkl.)

2. En medlemsstat kan ikke under en traktatbrudssag, der er anlagt på grund af manglende gennemførelse eller tilsidesættelse af en beslutning eller et direktiv, som er rettet til den, gøre gældende, at direktivet eller beslutningen er ulovlig.

(jf. præmis 30)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende – sygeforsikring – bidrag, der påhviler pensionister eller rentemodtagere

(Art. 39 EF; Rådets forordning nr. 1408/71, art. 27 og art. 33, stk. 1)

Sammendrag

Artikel 33, stk. 1, i forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, er ikke til hinder for, at der ved fastsættelsen af sygeforsikringsbidrag, som foretages i bopælsmedlemsstaten for en person, der modtager pension fra institutioner i denne medlemsstat, som har kompetence til at udrede ydelser i medfør af forordningens artikel 27, foruden pensionsindkomst modtaget i bopælsmedlemsstaten, medregnes pensionsindkomst, der udbetales af institutioner i en anden medlemsstat, for så vidt som sygeforsikringsbidragene ikke overstiger det pensionsbeløb, der udredes af bopælsmedlemsstaten.

Dog er artikel 39 EF til hinder for, at pensionsbeløb, som modtages fra institutioner i en anden medlemsstat, tages i betragtning, hvis der allerede er betalt bidrag i denne anden medlemsstat af erhvervsmæssig indkomst oppebåret i sidstnævnte medlemsstat. Det påhviler den berørte part at godtgøre, at disse tidligere bidragsbetalinger faktisk er blevet foretaget.

(jf. præmis 37 og 38 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Appel – anbringender – fejlagtig bedømmelse af lovligt fremlagte beviser – afvisning, medmindre de er urigtigt gengivet

(Art. 225 EF; Domstolens statut, art. 58, stk. 1)

2. Retspleje – stævning – formkrav

[Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra c)]

3. EF-varemærker – klagesag

(Rådets forordning nr. 40/94, art. 63 og art. 74, stk. 1)

Sammendrag

1. Det er alene Retten, der har kompetence til at afgøre, hvilken bevisværdi der skal tillægges de oplysninger, den har fået forelagt. Selv om Retten ikke er forpligtet til udtrykkeligt at begrunde sin bedømmelse af, hvilken bevisværdi disse oplysninger skal tillægges, har den pligt til at give en begrundelse, der giver Domstolen mulighed for at udøve sin retslige kontrol og navnlig for at efterprøve, om der i givet fald foreligger en urigtig gengivelse af de for Retten forelagte bevismidler.

Desuden har Retten adgang til ved den vurdering af de faktiske omstændigheder, som kun den kan foretage, at tage hensyn til, at en part afholder sig fra at gøre visse omstændigheder gældende.

(jf. præmis 22 og 23)

2. Retten er følgelig forpligtet til at afvise at realitetsbehandle en påstand i den for Retten indgivne stævning, når de væsentlige faktiske og retlige omstændigheder, som denne påstand er støttet på, ikke fremgår af selve stævningens ordlyd på en sammenhængende og forståelig måde. Det følger heraf, at den manglende angivelse af sådanne omstændigheder i stævningen ikke kan afhjælpes ved, at de fremlægges under retsmødet.

(jf. præmis 37)

3. For det første fremgår det af artikel 63 i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, at det kun er muligt at ophæve eller omgøre en afgørelse, der er truffet af appelkamrene ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), i tilfælde af inkompetence, væsentlige formmangler eller overtrædelse af traktaten, af forordning nr. 40/94 eller af retsregler vedrørende deres gennemførelse, eller hvis der foreligger magtfordrejning. Den kontrol, som Fællesskabets retsinstanser udøver i forbindelse med denne afgørelse, går således ikke ud over kontrollen af afgørelsens lovlighed og har derfor ikke til formål endnu engang at undersøge de faktiske omstændigheder, der er blevet bedømt af Harmoniseringskontorets instanser.

For det andet følger det af samme forordnings artikel 74, stk. 1, at Harmoniseringskontoret i sager vedrørende relative registreringshindringer begrænser sig til at prøve de af parterne fremførte kendsgerninger, beviser og argumenter og de af parterne fremsatte anmodninger.

Da Harmoniseringskontoret ikke kan tage hensyn til faktiske omstændigheder, som parterne ikke har fremført for kontoret, kan lovligheden af dets afgørelser ikke anfægtes på grundlag af sådanne faktiske omstændigheder. Retten kan følgelig heller ikke tage hensyn til beviser, der har til formål at bevise sådanne faktiske omstændigheder.

(jf. præmis 50-52)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – virksomhed på det farmaceutiske område

(Rådets direktiv 85/433, art. 2)

Sammendrag

Artikel 2, stk. 1, i direktiv 85/433 om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser i farmaci samt om foranstaltninger, der skal lette den faktiske udøvelse af etableringsretten i forbindelse med visse former for virksomhed på det farmaceutiske område, pålægger medlemsstaterne en forpligtelse til at anerkende de i artikel 4 anførte eksamensbeviser, der af de andre medlemsstater – i overensstemmelse med artikel 2 i direktiv 85/432 om samordning af love og administrative bestemmelser om visse former for virksomhed på det farmaceutiske område – udstedes til deres egne statsborgere, idet de skal give disse eksamensbeviser samme gyldighed på deres område som de i artikel 4 nævnte eksamensbeviser, de selv udsteder. Dog bestemmer artikel 2, stk. 2, første afsnit, i direktiv 85/433, at medlemsstaterne ikke er forpligtede til at tillægge de i stk. 1 omhandlede eksamensbeviser virkning med henblik på oprettelse af nye, for offentligheden tilgængelige apoteker, idet der herved tillige forstås apoteker, der har bestået i mindre end tre år.

Det fremgår heraf, at artikel 2 læst i sin helhed udelukkende pålægger forpligtelse til gensidig anerkendelse af apoteker, der har bestået i mindst tre år. Følgelig udøver en medlemsstat, der alene efterkommer det minimumsniveau, som direktivet fastsætter for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, ikke noget skøn, som den er blevet tildelt ved direktivet.

(jf. præmis 27, 28, 33 og 34 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Miljø – beskyttelse af vilde fugle – direktiv 79/409 – valg og afgrænsning af særligt beskyttede områder

(Rådets direktiv 79/409, art. 4, stk. 1 og 2)

Sammendrag

De ornitologiske kriterier, der er angivet i artikel 4, stk. 1 og 2, i direktiv 79/409 om beskyttelse af vilde fugle, må være bestemmende for medlemsstaterne ved valget og afgrænsningen af særligt beskyttede områder (SBO). Hvis der ikke er steppefugle i områderne i et SBO, men andre vilde fuglearter, der er anført i direktivets bilag I, hvis beskyttelse har begrundet, at det nævnte SBO er blevet udpeget, kan en medlemsstat derfor ikke reducere et SBO’s areal eller ændre dets afgrænsning, medmindre de områder, der udelukkes fra SBO’et, ikke længere svarer til de områder, der er bedst egnede til beskyttelse af vilde fuglearter i direktivets artikel 4, stk.1’s forstand.

(jf. præmis 10, 12 og 13)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – motorkøretøjer – EF-typegodkendelsesprocedure – direktiv 70/156

(Rådets direktiv 70/156)

Sammendrag

Direktiv 70/156 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om godkendelse af motordrevne køretøjer og påhængskøretøjer dertil, som ændret ved direktiv 92/53, skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter et køretøj ikke er omfattet af nationale hastighedsforskrifter gældende for personkøretøjer, men derimod af de forskrifter, som gælder for lastvogne, selv om dette køretøj er blevet indregistreret som personkøretøj på grundlag af en fællesskabstypegodkendelse udstedt med hjemmel i direktivet.

Direktiv 70/156 vedrører nemlig tekniske krav til den enkelte type køretøj. Det fremgår hverken af dets ordlyd eller dets indhold eller formål, at fællesskabslovgiver skulle have haft til hensigt at knytte konsekvenser vedrørende anvendelse af nationale færdselsbestemmelser, der regulerer den tilladte hastighed for forskellige typer af motorkøretøjer, til fællesskabstypegodkendelsen, som er indført ved direktivet med henblik på at fjerne hindringer for virkeliggørelsen af det indre marked.

(jf. præmis 18, 20 og 21 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Retligt samarbejde i civile sager – retternes kompetence og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område – forordning nr. 44/2001

(Rådets forordning nr. 44/2001, art. 6, nr. 1)

Sammendrag

Artikel 6, nr. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at denne bestemmelse kan påberåbes under en sag anlagt i en medlemsstat mod en person, der har bopæl i denne medlemsstat, og en medsagsøgt med bopæl i en anden medlemsstat, selv når denne sag i forhold til den førstnævnte sagsøgte er blevet afvist allerede på tidspunktet for dens anlæg på grundlag af nationale bestemmelser såsom en bestemmelse, der udelukker kreditorers individuelle søgsmål mod en debitor under konkurs. For det første indeholder denne bestemmelse nemlig hverken nogen udtrykkelig henvisning til anvendelse af interne bestemmelser eller nogen betingelse, hvorefter et krav, der er rettet mod flere sagsøgte, skal kunne påkendes i realiteten for så vidt angår hver enkelt af disse sagsøgte på tidspunktet for sagens anlæg. For så vidt som den ikke er en af de bestemmelser, der udtrykkeligt foreskriver anvendelse af interne regler, og som således tjener som hjemmelsgrundlag for denne, kan denne bestemmelse for det andet ikke fortolkes således, at dens anvendelse kan være afhængig af virkningerne af interne regler. Dog kan den samme regel ikke fortolkes således, at den giver en sagsøger adgang til at anlægge sag mod flere sagsøgte, alene med det formål at unddrage en af disse fra værnetinget i hans bopælsmedlemsstat.

(jf. præmis 27 og 30-33 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – fritagelser i henhold til sjette direktiv

[Rådets direktiv 77/388, art. 13, punkt B, litra f)]

Sammendrag

Artikel 13, punkt B, litra f), i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter skal fortolkes således, at levering af »call center«-tjenesteydelser, der foretages pr. telefon til fordel for en væddemålsarrangør, og som omfatter tjenesteyderens personales accept af væddemål i arrangørens navn, ikke udgør en væddemålstransaktion i denne bestemmelses forstand og derfor ikke kan være omfattet af den i denne bestemmelse foreskrevne momsfritagelse.

Denne aktivitet i sig selv er i modsætning til den væddemålstransaktion, der er omhandlet i nævnte bestemmelse, på ingen måde karakteriseret ved tildeling af en chance for gevinst til de personer, der indgår væddemål, og ved accepten, som modværdi, af risikoen for at skulle finansiere disse gevinster og kan derfor ikke anses for en væddemålstransaktion i denne bestemmelses forstand.

(jf. præmis 26 og 29 samt domskonkl.)