RETTENS DOM (Femte Afdeling)

16. oktober 1998

Sag T-40/95

V.

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — disciplinærsag — fjernelse fra tjenesten — appel — hjemvisning til Retten — rigtigheden af de faktiske omstændigheder — retten til forsvar«

Fuldstændig gengivelse pā fransk II-1753

Angående:

Påstand om annulation af Kommissionens afgørelse af 18. januar 1995, hvorved der blev truffet bestemmelse om, at sagsøgeren skulle fjernes fra tjenesten uden reduktion eller frakendelse af retten til alderspension.

Udfald:

Annullation.

Resumé af dom

Sagsøgeren, V., indtrådte i Kommissionens tjeneste i 1988. Den 24. maj 1991 deltog sagsøgeren, hans hustru, G., og en kollega, K., i udvælgelsesprøve EUR/B/21, som indeholdt et afsnit om regnskabsvæsen og et afsnit om revision. En bedømmer blev opmærksom på ligheder mellem de tre ansøgeres besvarelser af en række spørgsmål inden for regnskabsvæsen og revision, såvel som mellem nogle besvarelser og Revisionsrettens revisionsvejledning.

Den 19. februar 1992 meddelte ansættelsesmyndigheden sagsøgeren, at den ville indlede en disciplinær forfølgning med den begrundelse, at der bestod en mistanke om, at han havde kommunikeret med de to andre ansøgere. Under afhøringen den 3. juni 1992 anerkendte sagsøgeren, at han under prøverne havde overgivet sine kladder, i form af gennemslagskopier, både til sin hustru og til K. Han benægtede imidlertid, at han havde haft forhåndskendskab til spørgsmålene og/eller standardbesvarelserne.

Den 17. februar 1993 rejste ansættelsesmyndigheden sag for Disciplinærrådet. Den 11. oktober 1994 henstillede disciplinærrådet - selv om et mindretal under hensyn til de modstridende udtalelser var af den opfattelse, at der burde meddeles en irettesættelse - at sagsøgeren blev pålagt den disciplinære sanktion, som er omhandlet i artikel 86, stk. 2, litra c), i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber (vedtægten), nemlig degradering til lønklasse C4 med opretholdelse af løntrin.

Den 18. januar 1995 bestemte ansættelsesmyndigheden, at sagsøgeren skulle fjernes fra tjenesten med virkning fra den 1. marts 1995 uden frakendelse eller reduktion af retten til alderspension (den anfægtede afgørelse).

Den 17. februar 1995 anlagde sagsøgeren sag med påstand om annullation af denne afgørelse. Ved dom af 28. marts 1996, V. mod Kommissionen (sag T-40/95, Sml. Pers. II, s. 461) annullerede Retten afgørelsen, fordi den var utilstrækkelig begrundet, uden at undersøge sagsøgerens andre anbringender og argumenter. Kommissionen appellerede den nævnte dom i sagen V. mod Kommissionen. Den 20. november 1997 ophævede Domstolen dommen af 28. marts 1996 og hjemviste sagen til Retten til påkendelse af de øvrige anbringender, som V. havde gjort gældende i første instans.

Realiteten

Anbringenderne om, at den disciplinære sanktion er ulovlig, og at der foreligger en åbenbar urigtig bedømmelse

Det er en forudsætning for lovligheden af enhver disciplinær sanktion, at rigtigheden af de forhold, der lægges den pågældende til last, er bevist (præmis 49).

Henvisning til: Retten, 18. december 1997, sag T-12/94, Daffix mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 1197, præmis 64.

Det fremgår af den første betragtning i begrundelsen for den omtvistede afgørelse, at sagsøgte har gjort to forhold gældende over for sagsøgeren, for det første, at han under prøverne i regnskabsvæsen og revision rådførte sig med K. og G. vedrørende underafsnit 1 i prøve Al i regnskabsvæsen og med en af disse to ansøgere vedrørende de fleste af de øvrige spørgsmål, og for det andet, at han på forhånd havde kendskab til standardbesvarelserne af spørgsmålene i regnskabsvæsen og muligvis i revision, enten i form af kendskab til ordlyden af disse spørgsmål eller nogle af dem, eller både i form af kendskab til disse standardbesvarelser og spørgsmål.

Det første forhold er bevist ved sagsøgerens tilståelse.

Det fremgår af den omtvistede afgørelse, at fjernelsen af sagsøgeren fra tjenesten er straffen for det forhold, at han på forhånd var i besiddelse af standardbesvarelsen til spørgsmålene i regnskabsvæsen. Ansættelsesmyndigheden har imidlertid ikke direkte bevis for dette forhold. Den har sluttet sig til dette forhold på grundlag af, at K. 's besvarelse var så godt som identisk med standardbesvarelsen, og at det måtte antages, at han havde udarbejdet sine besvarelser ved hjælp af de kladder, som sagsøgeren indrømmede at have overgivet ham, men ikke på grundlag af den omstændighed, at sagsøgerens besvarelse lignede standardbesvarelsen. Sagsøgte synes imidlertid også at gøre gældende, at denne lighed, om end den er mindre slående, alligevel i sig selv er tilstrækkelig til at bevise, at sagsøgeren var i besiddelse af standardbesvarelsen.

På grundlag af gennemgangen af sagens akter konkluderer Retten, at klagepunktet over for sagsøgeren om, at han på forhånd var i besiddelse af standardbesvarelsen, ikke er blevet bevist.

Da sagsøgte har foretaget en urigtig bedømmelse ved at henvise til omstændigheder, der ikke er bevist, må afgørelsen af 18. januar 1995 annulleres.

Konklusion:

Kommissionens afgørelse af 18. januar 1995, hvorved der blev truffet bestemmelse om, at sagsøgeren skulle fjernes fra tjenesten, annulleres.