ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.

Sagsøgerne har i replikken fremsat følgende argumenter. a) For så vidt angår den fejl, som lægges Kommissionen til last, har sagsøgerne henvist til, at Kommissionen ikke alene forelagde Rådet sin rapport med en forsinkelse, som kunne være undgået, men at Kommissionen også anvendte en forordning, som den selv havde anfægtet som ulovlig. Det kan efter sagsøgernes opfattelse ikke bestrides, at forsinkelsen med fremsendelsen af rapporten bevirkede, at dialogen mellem Rådet og personalerepræsentanterne blev indledt så sent, at der ikke var rimelig tid dels til at vurdere følgerne af beslutningen om at vedtage forordning nr. 187/81, dels — for så vidt angår personalerepræsentanterne — til at overbevise Rådet om, at det ikke burde træffe en sådan beslutning. Ifølge sagsøgerne har Kommissionen således utvivlsomt udvist manglende påpasselighed, hvilket klart må tilregnes den som en fejl. b) For så vidt angår spørgsmålet om rentens størrelse og rentekravets begrundelse, har sagsøgerne henvist til dommen af 25. oktober 1983 i sag 107/82, AEG-Telefunken mod Kommissionen (Sml. s. 3151), hvorved Domstolen — for at forhindre at institutionernes retsakter gøres til genstand for søgsmål i rent forhalingsøjemed — fastlog, at Fællesskabets debitorer principielt må anses for pligtige at betale morarenter af de bøder, der er pålagt af Kommissionen. Sagsøgerne har anført, at Kommissionen i den pågældende sag gav udtryk for, at der kun kan være tale om at afstå fra at fuldbyrde en beslutning om pålæggelse af en bøde, såfremt skyldneren stillede kaution samt forpligtede sig til at betale renter beregnet efter Deutsche Bundesbank's diskontosats med tillæg af 1%. Sagsøgerne har erklæret sig enige i den argumentation, som Kommissionen har fremført over for sine debitorer, og de finder, at den diskontosats, der anvendes af centralbanken i det land, der er tjenestested for de ramte tjenestemænd, med tillæg af 1%, således er en rimelig sats. For så vidt angår Kommissionens argument om, at retten til morarenter forudsætter et påkrav herom, har sagsøgerne anført, at deres krav på at modtage vederlag har karakter af en grundrettighed. Sagsøgerne har anført, at Frankrigs Conseil d'État i en praksis, der går langt tilbage, har fastslået, at tjenestemanden efter at have erlagt sin ydelse har erhvervet et endeligt retskrav, og at det hertil svarende beløb er forfaldet til betaling; det fremgår endvidere af denne praksis, at myndigheden ifalder ansvar, såfremt en bestemmelse om forhøjelse af tjenestemændenes vederlag vedtages med forsinkelse. Sagsøgerne har anført, at Domstolen ved en række domme har tilpligtet Fællesskabets institutioner at betale renter fra de respektive forfaldsterminer i tillæg til de beløb, som tjenestemændene havde krav på, og som var blevet betalt for sent, og at Domstolen for nylig har fastholdt denne praksis ved dommen af 6. oktober 1982 i sagen 9/81, Williams mod Revisionsretten (Sml. s. 3301), hvorved Domstolen tilkendte tjenestemanden renter »fra de respektive forfaldsdage«.
3.

Sagsøgerne har i replikken fremsat følgende argumenter. a) For så vidt angår den fejl, som lægges Kommissionen til last, har sagsøgerne henvist til, at Kommissionen ikke alene forelagde Rådet sin rapport med en forsinkelse, som kunne være undgået, men at Kommissionen også anvendte en forordning, som den selv havde anfægtet som ulovlig. Det kan efter sagsøgernes opfattelse ikke bestrides, at forsinkelsen med fremsendelsen af rapporten bevirkede, at dialogen mellem Rådet og personalerepræsentanterne blev indledt så sent, at der ikke var rimelig tid dels til at vurdere følgerne af beslutningen om at vedtage forordning nr. 187/81, dels — for så vidt angår personalerepræsentanterne — til at overbevise Rådet om, at det ikke burde træffe en sådan beslutning. Ifølge sagsøgerne har Kommissionen således utvivlsomt udvist manglende påpasselighed, hvilket klart må tilregnes den som en fejl. b) For så vidt angår spørgsmålet om rentens størrelse og rentekravets begrundelse, har sagsøgerne henvist til dommen af 25. oktober 1983 i sag 107/82, AEG-Telefunken mod Kommissionen (Sml. s. 3151), hvorved Domstolen — for at forhindre at institutionernes retsakter gøres til genstand for søgsmål i rent forhalingsøjemed — fastlog, at Fællesskabets debitorer principielt må anses for pligtige at betale morarenter af de bøder, der er pålagt af Kommissionen. Sagsøgerne har anført, at Kommissionen i den pågældende sag gav udtryk for, at der kun kan være tale om at afstå fra at fuldbyrde en beslutning om pålæggelse af en bøde, såfremt skyldneren stillerde kaution samt forpligtede sig til at betale renter beregnet efter Deutsche Bundesbank's diskontosats med tillæg af 1%. Sagsøgerne har erklæret sig enige i den argumentation, som Kommissionen har fremført over for sine debitorer, og de finder, at den diskontosats, der anvendes af centralbanken i det land, der er tjenestested for de ramte tjenestemænd, med tillæg af 1%, således er en rimelig sats. For så vidt angår Kommissionens argument om, at retten til morarenter forudsætter et påkrav herom, har sagsøgerne anført, at deres krav på at modtage vederlag har karakter af en grundrettighed. Sagsøgerne har anført, at Frankrigs Conseil d'Etat i en praksis, der går langt tilbage, har fastslået, at tjenestemanden efter at have erlagt sin ydelse har erhvervet et endeligt retskrav, og at det hertil svarende beløb er forfaldet til betaling; det fremgår endvidere af denne praksis, at myndigheden ifalder ansvar, såfremt en bestemmelse om forhøjelse af tjenestemændenes vederlag vedtages med forsinkelse. Sagsøgerne har anført, at Domstolen ved en række domme har tilpligtet Fællesskabets institutioner at betale renter fra de respektive forfaldsterminer i tillæg til de beløb, som tjenestemændene havde krav på, og som var blevet betalt for sent, og at Domstolen for nylig har fastholdt denne praksis ved dommen af 6. oktober 1982 i sagen Williams mod Revisionsretten (Sml. s. 3301), hvorved Domstolen tilkendte tjenestemanden renter »fra de respektive forfaldsdage«.
3.

Sagsøgerne har i replikken fremsat følgende argumenter. a) For så vidt angår den fejl, som lægges Kommissionen til last, har sagsøgerne henvist til, at Kommissionen ikke alene forelagde Rådet sin rapport med en forsinkelse, som kunne være undgået, men at Kommissionen også anvendte en forordning, som den selv havde anfægtet som ulovlig. Det kan efter sagsøgernes opfattelse ikke bestrides, at forsinkelsen med fremsendelsen af rapporten bevirkede, at dialogen mellem Rådet og personalerepræsentanterne blev indledt så sent, at der ikke var rimelig tid dels til at vurdere følgerne af beslutningen om at vedtage forordning nr. 187/81, dels — for så vidt angår personalerepræsentanterne — til at overbevise Rådet om, at det ikke burde træffe en sådan beslutning. Ifølge sagsøgerne har Kommissionen således utvivlsomt udvist manglende påpasselighed, hvilket klart må tilregnes den som en fejl. b) For så vidt angår spørgsmålet om rentens størrelse og rentekravets begrundelse, har sagsøgerne henvist til dommen af 25. oktober 1983 i sag 107/82, AEG-Telefunken mod Kommissionen (Sml. s. 3151), hvorved Domstolen — for at forhindre at institutionernes retsakter gøres til genstand for søgsmål i rent forhalingsøjemed — fastlog, at Fællesskabets debitorer principielt må anses for pligtige at betale morarenter af de bøder, der er pålagt af Kommissionen. Sagsøgerne har anført, at Kommissionen i den pågældende sag gav udtryk for, at der kun kan være tale om at afstå fra at fuldbyrde en beslutning om pålæggelse af en bøde, såfremt skyldneren stillede kaution samt forpligtede sig til at betale renter beregnet efter Deutsche Bundesbank's diskontosats med tillæg af 1%. Sagsøgerne har erklæret sig enige i den argumentation, som Kommissionen har fremført over for sine debitorer, og de finder, at den diskontosats, der anvendes af centralbanken i det land, der er tjenestested for de ramte tjenestemænd, med tillæg af 1%, således er en rimelig sats. For så vidt angår Kommissionens argument om, at retten til morarenter forudsætter et påkrav herom, har sagsøgerne anført, at deres krav på at modtage vederlag har karakter af en grundrettighed. Sagsøgerne har anført, at Frankrigs Conseil d'État i en praksis, der går langt tilbage, har fastslået, at tjenestemanden efter at have erlagt sin ydelse har erhvervet et endeligt retskrav, og at det hertil svarende beløb er forfaldet til betaling; det fremgår endvidere af denne praksis, at myndigheden ifalder ansvar, såfremt en bestemmelse om forhøjelse af tjenestemændenes vederlag vedtages med forsinkelse. Sagsøgerne har anført, at Domstolen ved en række domme har tilpligtet Fællesskabets institutioner at betale renter fra de respektive forfaldsterminer i tillæg til de beløb, som tjenestemændene havde krav på, og som var blevet betalt for sent, og at Domstolen for nylig har fastholdt denne praksis ved dommen af 6. oktober 1982 i sag 9/81 (Williams mod Revisionsretten, Sml. s. 3301), hvorved Domstolen tilkendte tjenestemanden renter »fra de respektive forfaldsdage«.
48

Det må imidlertid fremhæves, at disse bestemmelser ikke er tilstrækkelige til at ophæve tvetydigheden med hensyn til arten af den givne information. Lige så lidt som de anfægtede retsakter betinger 1982-reglerne tildelingen af midlerne af, at de udbredte meddelelser er af en bestemt art. Europa-Parlamentet mener, at kandidaterne ved at redegøre for deres virksomhed bidrog til at oplyse om den måde, hvorpå Parlamentet havde udført sin opgave. Det er åbenbart, at der i en informationskampagne af denne type, som Europa-Parlamentet betegner som kontradiktorisk, ikke kan sondres mellem information om Europa-Parlamentets rolle og partipropaganda. Europa-Parlamentet har i øvrigt under retsmødet erkendt, at det ikke var muligt for dens medlemmer at skelne mellem rene valgformål og informationsformål.
14

Kommissionen har henvist til samme retspraksis, men finder dog, at erstatningssøgsmål, der i det væsentlige kun tager sigte på en ændring af fællesskabsreglerne for fremtiden, under alle omstændigheder må afvises. Ifølge Kommissionen forsøger Meggle nemlig ved hjælp af artikel 215 at opnå en ændring af de gældende regler til egen fordel. Selskabet har valgt denne form for søgsmål, fordi det — da det ikke er umiddelbart og individuelt berørt af bestemmelserne om de repræsentative kurser — ikke kan anfægte dem ved et søgsmål i medfør af traktatens artikel 173. Det kan heller ikke ved et passivitetssøgsmål på grundlag af artikel 175 gøre gældende, at institutionerne har undladt at udstede retsakter, som — hvis de var blevet udstedt — ikke ville være rettet til selskabet. Efter Kommissionens opfattelse bør det ikke tillades sagsøgeren at anvende omvejen over erstatningssøgsmålet for at nå mål, som efter omstændighederne burde forfølges ved hjælp af et annullationssøgsmål eller et passivitetssøgsmål. Kommissionen har imidlertid ikke formelt påstået sagen afvist.
99

Kommissionen har hertil svaret, at sagsøgeren ikke har oplyst grundene til, at WSI mener, at de pålagte begrænsninger alene angår brugen af den teknik, der er under licens, men har begrænset sig til at gentage de almindelige anbringender imod anvendelsen af artikel 85, stk. 1. Det gælder i det mindste for Forbundsrepublikken Tysklands vedkommende, at disse begrænsninger går ud over patentets genstand og derfor ikke er fritaget for anmeldelsespligten. Hvad angår de fordele, der følger af disse klausuler, har Kommissionen anført, at det ikke er blevet godtgjort, at den politik, der har været fulgt af WSI, har medført produktvariation, et højt teknisk niveau og en højnelse af kvaliteten af produkterne under licens. Kommissionen har endvidere ikke kunnet fastslå nogen betydningsfulde forskelle i kvalitet og sikkerhed mellem produkterne under licens og produkter, der ikke er under licens.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Faelles toldtarif _ fritagelse for told ved indfoersel _ genstande af videnskabelig art _ det indfoerte apparat af tilsvarende videnskabelig vaerdi som andre apparater fremstillet i Faellesskabet _ bedoemmelse _ kriterier

( Raadets forordning nr . 1798/75 , art . 3 , stk . 3 )

Sammendrag

Ved indfoersel af et videnskabeligt apparat med fritagelse for told skal spoergsmaalet om , hvorvidt det omhandlede apparat er af tilsvarende videnskabelig vaerdi som lignende apparater fremstillet i Faellesskabet , bedoemmes paa grundlag af den faktiske og retlige situation , der forelaa paa det tidspunkt , da apparatet blev bestilt .

Vurderingen skal ikke alene finde sted paa grundlag af apparaternes tekniske specifika tioner , som brugeren i sin anmodning har erklaeret noedvendige for den paagaeldende forskning , men primaert paa grundlag af en objektiv bedoemmelse af apparatets egnethed til de forsoeg , som brugeren har taenkt at udfoere ved hjaelp af det indfoerte apparat . Udgangspunktet for denne objektive bedoemmelse er det saerlige forskningsprojekt , som brugeren har taenkt at udfoere ved hjaelp af det indfoerte apparat og ikke forskningsprojektets generelle karakter .
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 . Social sikring af vandrende arbejdstagere _ faellesskabsbestemmelser _ sagligt anvendelsesomraade _ omfattede og ikke-omfattede ydelser _ sondringskriterier _ sociale ydelser til sikring af et eksistensminimum _ ikke omfattet

( Raadets forordning nr . 1408/71 , art . 4 , stk . 1 )

2 . Fri bevaegelighed for personer _ arbejdstagere _ ligebehandling _ sociale fordele _ begreb _ sociale ydelser til sikring af et eksistensminimum

( Raadets forordning nr . 1612/68 , art . 7 , stk.2 )

Sammendrag

1 . Det er de grundlaeggende kendetegn ved en ydelse , navnlig dens formaal og de vilkaar , hvorunder den gives , der er afgoerende for , om den er omfattet af forordning nr . 1408/71 eller falder uden for dennes anvendelsesomraade , idet det er uden betydning , om ydelsen i den paagaeldende nationale lovgivning betegnes som en social sikringsydelse eller som noget andet . For at kunne anses for omfattet af begrebet social sikring i forordning nr . 1408/71 skal en ordning under alle omstaendigheder blandt andet opfylde den betingelse at vedroere en af de sociale begivenheder , der udtrykkeligt er opregnet i forordningens artikel 4 , stk . 1 . Det foelger heraf , at denne opregning er udtoemmende , hvorfor en social sikringsgren , der ikke er naevnt i opregningen , ikke kan anses for omfattet af det naevnte begreb , selv om de ydelsesberettigede har et retligt krav paa ydelsen .

En social ydelse under en ordning , der har til formaal at sikre enhver et eksistensminimum , falder ikke ind under nogen af de i artikel 4 , stk . 1 , i forordning nr . 1408/71 opregnede sociale sikringsgrene , hvorfor en saadan ydelse ikke kan anses som en social sikringsydelse i den konkrete betydning i forordningen .

2 . Begrebet social fordel i artikel 7 , stk . 2 , i forordning nr . 1612/68 omfatter alle rettigheder , det vaere sig med eller uden tilknytning til en arbejdskontrakt , som tilkommer enhver indenlandsk arbejdstager , i det vaesentlige paa grund af hans objektive status som arbejdstager , eller allerede fordi han har bopael paa det nationale omraade , og hvis udstraekning til ogsaa at gaelde arbejdstagere med statsborgerskab i andre medlemsstater maa antages at kunne fremme disses mobilitet inden for Faellesskabet .

En social ydelse under en ordning , der har til formaal at sikre enhver et eksistensminimum , er omfattet af begrebet social fordel i forordning nr . 1612/68 .
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Praejudicielle spoergsmaal _ Domstolens kompetence _ graenser

( EKSF-traktaten , art . 41 )

Sammendrag

Selv om Domstolen efter EKSF-traktatens artikel 41 , hvori der drages en klar skillelinje mellem de nationale retters og Domstolens kompetence , ikke kan tage stilling til de faktiske omstaendigheder i hovedsagen eller efterproeve begrundelsen for det forelagte spoergsmaal , maa den kunne vurdere en anfaegtet retsakts faellesskabsretlige betydning og undersoege dens relevante fortolkningsdata , for at kunne give den nationale ret en besvarelse , ved hjaelp af hvilken tvisten i hovedsagen kan loeses .

Naar det af denne efterproevelse fremgaar , at den faellesskabsretlige bestemmelse , Domstolen er blevet anmodet om at tage stilling til , er uden betydning for afgoerelsen af tvisten i hovedsagen , fastslaar Domstolen , at det er ufornoedent at tage stilling til bestemmelsen .
Sag 66/84 
Fernere di Borgaro SpA 
mod 
Kommissionen for De europæiske Fællesskaber 
»Kvotasystem for stålproduktionen« 
Sammendrag 
EKSF — produktion — kvotasystem for produktion og levering af stål — overskridelse af 
produktionskvotaen i et bestemt kvartal —fejlagtigt oplyst referenceproduktion — anmodning 
om ändring af kvotaen — Kommissionens forsinkede reaktion — delvis udligning af kvota­
overskridelsen i det følgende kvartal — bødenedsxttelse 
(EKSF-traktaten, art. 58; generelle beslutninger nr. 2794/80 og nr. 1831/81, art. 12) 
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT 
PIETER VERLOREN VAN THEMAAT 
fremsat den 31. januar 1985* 
Høje Domstol. 
1. Indledning 
1.1. Den sagsøgende virksomhed, Ferriere 
di Borgaro SpA, som under den mundtlige 
forhandling har oplyst, at den agtede at 
indgive konkursbegæring, har anlagt sag ved Domstolen til prøvelse af Kommissio­
nens individuelle beslutning af 26. januar 
1984 om at pålægge selskabet en bøde på 
71 857 ECU for overskridelse af produkti­
onskvotaen for første kvartal 1982 med 
1 265 tons for produkter under gruppe VI, 
handelsstål, jfr. beslutning nr. 1831/81/ 
EKSF (EFT 1981 L 180, s. 1). Selskabet har 
* Oversat fra nederlandsk. 
927
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 . Tjenestemaend _ ansaettelse _ udvaelgelsesproeve _ adgang hertil afslaaet _ begrundelse _ forpligtelse _ omfang

( Tjenestemandsvedtaegten , bilag III , art . 5 )

2 . Tjenestemaend _ ansaettelse _ udvaelgelsesproeve _ udvaelgelseskriterier _ forskellig vurdering af en ansoeger ved flere paa hinanden foelgende udvaelgelsesproever _ tilladelighed _ betingelser

( Tjenestemandsvedtaegten , bilag III , art . 5 )

Sammendrag

1 . Det fremgaar af fast retspraksis , at en simpel henvisning i den skrivelse , hvorved afslaget paa at faa adgang til proeverne meddeles , til en betingelse som helhed i meddelelsen om udvaelgelsesproeve ikke giver tilstraekkelig oplysning om , hvorvidt afslaget er berettiget , eller om det derimod er behaeftet med en mangel , saaledes at dets lovlighed kan anfaegtes , idet en saadan henvisning ikke kan give oplysning om , hvilket af disse led der var anset for ikke at vaere opfyldt .

Af hensyn til praktiske vanskeligheder , som en udvaelgelsesproeve med mange ansoegere stiller en udvaelgelseskomité overfor , kan det tillades , at en udvaelgel seskomité paa det foerste stadium blot tilsender ansoegere , der ikke har faaet adgang til proeverne , en meddelelse om kriterierne og resultatet af udvaelgelsen og foerst giver individuelle oplysninger senere og kun til de ansoegere , som udtrykkeligt anmoder herom .

2 . En mindre fordelagtig vurdering af en ansoegers kvalifikationsbeviser end ved tidligere udvaelgelsesproever er kun mulig , for saa vidt afgoerelsens begrundelse klart begrunder denne forskellige bedoemmelse . Dette princip finder netop anvendelse paa betingelser saasom en ansoegers faglige erfaring efter opnaaelsen af et eksamensbevis , som udvaelgelseskomiteen kun kan efterproeve ud fra en delvis subjektiv vurdering . En udvaelgelseskomité kan i den forbindelse frit vaelge at se bort fra tidligere udvaelgelseskomiteers bedoemmelse , men den skal i saa fald give en saerlig begrundelse for sin beslutning .
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Afgiftsbestemmelser _ harmonisering af lovgivninger _ fritagelse for omsaetningsafgifter og punktafgifter _ varer som rejsende medfoerer i deres personlige bagage _ nedsaettelse af fritagelserne i graensetrafikken mellem medlemsstaterne _ graenseomraade _ begreb

( Raadets direktiv 69/169 , art . 5 , stk . 5 , som aendret ved direktiv 72/230 )

Sammendrag

Udtrykket »graenseomraade« , jfr . artikel 5 , stk . 5 , 1 . led , i Raadets direktiv 69/169 som aendret ved direktiv 72/230 , der betegner det omraade , hvis indbyggeres mulighed for at indfoere varer med fritagelse for omsaet ningsafgifter og punktafgifter kan vaere begraenset , skal fortolkes som sigtende til et cirkulaert omraade med en radius paa 15 km regnet fra toldovergangsstedet .
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Traktatbrudssag _ manglende efterkommelse af en beslutning fra Kommissionen om en statsstoetteforanstaltning _ beslutning ikke anfaegtet gennem et annullationssoegsmaal _ anbringender til stoette for en paastand om frifindelse _ indsigelse vedroerende beslutningens lovlighed _ kan ikke tages i betragtning

( EOEF-traktaten , art . 93 , stk . 2 , andet afsnit )

Sammendrag

En medlemsstat kan ikke under en traktatbrudssag , hvori der er nedlagt paastand om , at det statueres , at den ved ikke at efterkomme en beslutning fra Kommissionen om en statsstoetteforanstaltning har undladt at overholde en forpligtelse , der paahviler den i henhold til traktaten , anfaegte de vurderinger af faktisk og retlig art , som ligger til grund for Kommissionens beslutning , saafremt den ikke rettidigt har anfaegtet denne gennem et annullationssoegsmaal .
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Faelles toldtarif _ toldfritagelse ved indfoersel _ videnskabelige instrumenter og apparater _ vurdering af disses videnskabelige karakter _ kriterier

( Raadets forordning nr . 1798/75 , art . 3 , stk . 1 og stk . 3 , som aendret ved forordning nr . 1027/79 ; Kommissionens forordning nr . 2784/79 , art . 5 , stk . 1 )

Sammendrag

Ved vurderingen af , om der kan bevilges toldfritagelse for videnskabelige instrumenter og apparater i henhold til artikel 3 i forordning nr . 1798/75 , skal Kommissionen gennemfoere en detaljeret undersoegelse af et apparats objektive tekniske kendetegn og paa grundlag heraf afgoere , om det kan anses for et videnskabeligt apparat . Kun saafremt det ikke paa grundlag af denne undersoegelse er muligt at naa til et utvetydigt resultat , skal det undersoeges , til hvilket formaal apparater af samme art anvendes i Faellesskabet .
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssoegsmaal _ fysiske og juridiske personer _ retsakter , som beroerer dem umiddelbart og individuelt _ forordning om tarifering af varer

( EOEF-traktaten , art . 173 , stk . 2 ; Kommissionens forordning nr . 3529/83 )

Sammendrag

En forordning om tarifering af en bestemt vare under en position i den faelles toldtarif er en generel retsakt , hvis bestemmelser er almengyldige , da de dels vedroerer alle varer af den beskrevne art , uanset deres individuelle egenskaber , dels er bindende for alle Faellesskabets toldmyndigheder og samtlige importoerer for at sikre en ensartet anvendelse af den faelles toldtarif . Foelgelig kan retsakten ikke beroere en bestemt erhvervsdrivende umiddelbart og individuelt , jfr . traktatens artikel 173 , stk . 2 , heller ikke hvis denne handler med de beroerte varer .