ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

1 . INSTITUTIONERNES RETSAKTER - BEGRUNDELSE - BEGRUNDELSESPLIGT - RAEKKEVIDDE - BESLUTNING OM REGNSKABSAFSLUTNING FOR UDGIFTER FINANSIERET GENNEM EUGFL

( EOEF-TRAKTATEN, ART . 190 )

2 . LANDBRUG - FAELLES MARKEDSORDNING - MAELK OG MEJERIPRODUKTER - STOETTE TIL SKUMMETMAELK, DER FORARBEJDES TIL FODERBLANDINGER, OG TIL SKUMMETMAELKSPULVER TIL KALVEFODER - KONTROL MED ANVENDELSEN - BETINGELSER - UFRAVIGELIG KARAKTER

(( KOMMISSIONENS FORORDNING NR . 1725/79, ART . 10, NR . 2, LITRA C ) ))

3 . LANDBRUG - FAELLES LANDBRUGSPOLITIK - FINANSIERING GENNEM EUGFL - PRINCIPPER - STOETTE UDBETALT UNDER TILSIDESAETTELSE AF FAELLESSKABSREGLERNE - TILSIDESAETTELSE AF FORMKRAV TIL BEVISET ELLER KONTROLLEN - EUGFL' S AFHOLDELSE AF UDGIFTERNE - UDGIFTERNE AFHOLDES IKKE

( RAADETS FORORDNING NR . 729/70, ART . 2 OG 3 )

Sammendrag

1 . OMFANGET AF BEGRUNDELSESPLIGTEN I HENHOLD TIL TRAKTATENS ARTIKEL 190 AFHAENGER AF ARTEN AF DEN PAAGAELDENDE RETSAKT OG DEN SAMMENHAENG, HVORI DEN ER VEDTAGET .

EN BESLUTNING OM AFSLUTNING AF REGNSKABERNE OVER DE UDGIFTER, DER ER FINANSIERET GENNEM EUGFL, HVORVED DET FASTSLAAS, AT EN DEL AF DE ANMELDTE UDGIFTER IKKE KAN ANERKENDES SOM PAAHVILENDE EUGFL, KRAEVER IKKE EN DETALJERET BEGRUNDELSE, NAAR DEN PAAGAELDENDE MEDLEMSSTATS REGERING I VIDT OMFANG HAR VAERET INDDRAGET I FORBEREDELSEN AF BESLUTNINGEN OG GENNEM EN RAPPORT, SOM DER HENVISES TIL, OG SOM ER BLEVET MEDDELT REGERINGEN, FULDT UD HAR KENDSKAB TIL, HVORFOR KOMMISSIONEN HAR FUNDET, AT DE PAAGAELDENDE UDGIFTSBELOEB IKKE SKULLE BAERES AF EUGFL .

2 . DEN KONTROL, MEDLEMSSTATERNE SKAL FOERE MED VIRKSOMHEDERNE INDEN FOR RAMMERNE AF STOETTEORDNINGEN FOR SKUMMETMAELK, DER FORARBEJDES TIL FODERBLANDINGER, OG FOR SKUMMETMAELKSPULVER TIL KALVEFODER, JFR . ARTIKEL 10 I FORORDNING NR . 1725/79, SKAL AF EFFEKTIVITETSHENSYN NOEDVENDIGVIS GENNEMFOERES DELS I FORM AF EN KONTROL PAA FREMSTILLINGSSTEDET, DELS VED EN KONTROL AF FORRETNINGSDOKUMENTERNE OG DET SAERLIGE REGNSKAB OVER RAAVARER .

DA DER ER TALE OM EN FORORDNING, DER SKAL ANVENDES ENSARTET I ALLE MEDLEMSSTATERNE OG SAA VIDT MULIGT HAVE SAMME VIRKNING INDEN FOR HELE FAELLESSKABETS OMRAADE, KAN EN MEDLEMSSTAT IKKE SAETTE EN EFTERFOELGENDE KONTROL I STEDET FOR DET KONTROLSYSTEM, SOM KRAEVES I MEDFOER AF FORORDNINGEN .

3 . I DE TILFAELDE, HVOR FAELLESSKABSREGLERNE KUN TILLADER UDBETALING AF STOETTE PAA BETINGELSE AF, AT VISSE BEVIS - ELLER KONTROLFORSKRIFTER ER OVERHOLDT, ER EN STOETTE, DER ER UDBETALT, UDEN AT DENNE BETINGELSE ER OPFYLDT, IKKE I OVERENSSTEMMELSE MED FAELLESSKABSRETTEN, OG DEN HERMED FORBUNDNE UDGIFT KAN DERFOR IKKE PAALAEGGES EUGFL, HELLER IKKE SELV OM DET MAATTE BLIVE FASTSLAAET, AT DER IKKE ER FOREKOMMET UREGELMAESSIGHEDER .

I HENHOLD TIL ARTIKLERNE 2 OG 3 I FORORDNING NR . 729/70 MAA KOMMISSIONEN KUN ANERKENDE BELOEB SOM PAAHVILENDE EUGFL, DER ER UDBETALT I HENHOLD TIL DE REGLER, DER ER OPSTILLET I DE FORSKELLIGE SEKTORER FOR LANDBRUGSPRODUKTER, MENS ALLE ANDRE UDBETALTE BELOEB, NAVNLIG BELOEB, SOM DE NATIONALE MYNDIGHEDER FEJLAGTIGT HAR MENT SIG BEMYNDIGET TIL AT UDBETALE INDEN FOR RAMMERNE AF DEN FAELLES MARKEDSORDNING, PAAHVILER MEDLEMSSTATERNE .
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

1 . FAELLESSKABSRET - FORTOLKNING - INSTITUTIONERNES RETSAKTER - FORTOLKNING PAA GRUNDLAG AF RETSAKTENS ORDLYD - ANDEN FORTOLKNING PAA GRUNDLAG AF EN RAADSERKLAERING INDFOERT I MOEDEPROTOKOLLEN - IKKE MULIG

2 . INSTITUTIONERNES RETSAKTER - DIREKTIVER - MEDLEMSSTATERNES GENNEMFOERELSE - GENNEMFOERELSE I FORM AF EN ADMINISTRATIV PRAKSIS IKKE TILSTRAEKKELIG

( EOEF-TRAKTATEN, ART . 189, STK . 3 )

Sammendrag

1 . EN BESTEMT FORTOLKNING AF EN BESTEMMELSE I ET DIREKTIV PAA GRUNDLAG AF EN RAADSERKLAERING INDFOERT I PROTOKOLLEN FOR DET MOEDE, I HVILKET DIREKTIVET ER BLEVET VEDTAGET, KAN IKKE TRAEDE I STEDET FOR DEN FORTOLKNING, SOM FREMGAAR AF SELVE ORDLYDEN AF DEN PAAGAELDENDE BESTEMMELSE .

2 . DEN FORPLIGTELSE, DER I HENHOLD TIL TRAKTATENS ARTIKEL 189 PAAHVILER DE MEDLEMSSTATER, SOM ET DIREKTIV ER RETTET TIL, KAN IKKE ANSES FOR GYLDIGT OPFYLDT BLOT VED EN ADMINISTRATIV PRAKSIS, IDET EN SAADAN EFTER SIN KARAKTER KAN AENDRES EFTER FORVALTNINGENS SKOEN .
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

AFGIFTSBESTEMMELSER - HARMONISERING AF LOVGIVNINGERNE - MERVAERDIAFGIFT - FAELLES MERVAERDIAFGIFTSSYSTEM - AFGIFTSFRITAGELSE IFOELGE SJETTE DIREKTIV - FRITAGELSE FOR BEHANDLING AF PERSONER SOM ET LED I UDOEVELSE AF LAEGEGERNINGEN OG DERTIL KNYTTEDE ERHVERV - LEVERING AF GODER DER KAN ADSKILLES FRA TJENESTEYDELSEN - AFGIFTSPLIGTIG

(( RAADETS DIREKTIV 77/388, ART . 13, PUNKT A, STK . 1, LITRA C ) ))

Sammendrag

ARTIKEL 13, PUNKT A, STK . 1, LITRA C ) I DIREKTIV 77/388 OM AFGIFTSFRITAGELSE FOR BEHANDLING AF PERSONER SOM ET LED I UDOEVELSE AF LAEGEGERNINGEN OG DERTIL KNYTTEDE ERHVERV SKAL FORTOLKES SAALEDES, AT AFGIFTSFRITAGELSEN, MEDMINDRE DER ER TALE OM LEVERING I MINDRE OMFANG AF GODER, DER IKKE KAN ADSKILLES FRA TJENESTEYDELSEN, IKKE OMFATTER LEVERING AF LAEGEMIDLER OG ANDRE GODER, SAASOM BRILLER MED KORRIGERENDE GLAS, DER FORESKRIVES AF LAEGEN ELLER AF ANDRE AUTORISEREDE PERSONER, OG SOM I SAAVEL MATERIEL SOM OEKONOMISK HENSEENDE ER ADSKILT FRA SELVE TJENESTEYDELSEN .
9

Forbundsrepublikken Tysklands regering har gjort gældende, at begrebet signalapparat i pos. 85.17 i den fælles toldtarif kun omfatter dele (hovedapparater og tilbehørsdele), som er nødvendige for, at apparatet kan udføre den tilsigtede funktion, det vil her sige at udløse alarmen. Denne funktion varetages af loftsystemet og alarmkonsollen. Det følger heraf, at alarmmærkerne må henføres under en anden toldposition. Til støtte herfor anfører forbundsregeringen blandt andet, at for eksempel databehandlingsanlæg og såkaldt software til brug herfor ikke henhører under samme toldposition, selv om der er en klar sammenhæng mellem disse to varer.
8

Henset til de forskellige opfattelser besluttede Bundesfinanzhof at udsætte sagen og har forelagt Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »1) Skal bestemmelse 3 til kapitel 97 i den fælles toldtarif fortolkes således, at figurer kun anses som forestillende mennesker og følgelig også som dukker under pos. 97.02 A i den fælles toldtarif, når de udelukkende har træk, — selv om de er karikerede — der svarer til et menneskes naturlige udseende? 2) Såfremt spørgsmål 1 besvares benægtende: Skal udtrykkene »varer, som forestiller mennesker« i bestemmelse 3 til kapitel 97 i den fælles toldtarif og »dukker« i den fælles toldtarifs position 97.02 A fortolkes således, at figurer også anses som forestillende mennesker og følgelig kan tariferes som dukker, såfremt de ud over menneskelige træk også har animalske træk? Under hvilke betingelser er tilstedeværelsen af animalske træk ved siden af træk, der peger på forestillingen af et menneske, uden betydning for tariferingen?«
7

Bundesfinanzhof har yderligere bemærket, at sidstnævnte definition, efter at den omhandlede import havde fundet sted, blev ændret i henhold til Rådets forordning nr. 3193/80 af 8. december 1980 (EFT L 333, s. 1), der tilføjede følgende passus: »... og omfatter alle de betalinger, som er erlagt, eller som skal erlægges som betingelse for salget af de indførte varer, af køberen til sælgeren eller af køberen til en tredjepart for at opfylde en af sælgerens forpligtelser«. Da formålet med forordning nr. 1224/80 var at tilpasse fællesskabsordningen til Aftalen om anvendelse af artikel VII i Den almindelige Overenskomst om Told og Udenrigshandel (GATT), og da den passus, som blev indføjet ifølge forordning nr. 3193/80, er en ordret gengivelse af protokollen, som er bilagt aftalen, og som antages at udgøre en integrerende del heraf, finder Bundesfinanzhof, at den pågældende passus er af rent konstaterende art. Derfor bør den oprindelige bestemmelse i artikel 3, stk. 3, ifølge Bundesfinanzhof fortolkes i lyset af denne passus.
7

Herom bemærkes først, at der ifølge sjette direktivs artikel 2, stk. 2, pålægges merværdiafgift ved »indførsel af goder«, og at der ved indførsel af et gode ifølge direktivets artikel 7 forstås godets ankomst til indlandet. I ovennævnte dom af 5. maj 1982 udtalte Domstolen, at afgiftspligten ved importforretninger indtræder i og med et godes ankomst til den pågældende medlemsstat uden hensyn til, om der foreligger en transaktion, og om der er tale om overdragelse mod eller uden vederlag.
Nøgleord

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Frie varebevaegelser - kvantitative restriktioner - foranstaltninger med tilsvarende virkning - regel om en bestemt andel af offentlige indkoeb forbeholdt virksomheder beliggende i et bestemt omraade inden for det nationale omraade - utilladelighed - foranstaltning alene til gunst for en del af den nationale produktion - uden betydning

(EOEF-Traktaten, art. 30)

2. Frie varebevaegelser - kvantitative restriktioner - foranstaltninger med tilsvarende virkning - foranstaltning, der kan anses for stoette efter Traktatens artikel 92 - mulighed, der ikke udelukker, at forbuddet mod foranstaltninger med tilsvarende virkning er anvendeligt

(EOEF-Traktaten, art. 30 og 92)

Afgørelse

1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-Traktatens artikel 30 ved at kraeve, at offentlige organer skal koebe indenlandsk fremstillede motorkoeretoejer for at opnaa stoette i henhold til lov nr. 151 af 10. april 1981.

2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.
Nøgleord



Nøgleord

++++

Retspleje - ekstraordinaer genoptagelse af en paadoemt sag - frist for at fremsaette begaeringen - begyndelsestidspunkt - kendskab til den nye faktiske omstaendighed - begaeringen fremsat for sent - begaeringen afvist

(Statutten for EOEF-Domstolen, art. 41; procesreglementet, art. 98)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

Annullationssoegsmaal - soegsmaal vedroerende forordning om indfoerelse af en midlertidig antidumpingtold - ikrafttraedelse under sagens behandling af en paa samme maade anfaegtet forordning om indfoerelse ex tunc af en endelig antidumpingtold med en lavere sats - bortfald af sagens genstand - stillingtagen til sagen ufornoeden

( EOEF-Traktaten, art . 173 )

Sammendrag

Genstanden for en sag vedroerende en forordning om indfoerelse af en midlertidig antidumpingtold falder bort, saaledes at det ikke laengere er fornoedent for Domstolen at tage stilling til sagen, naar forordningen under sagens behandling bliver afloest af en forordning - som sagsoegeren ligeledes har anlagt sag til proevelse af - om indfoerelse af en endelig antidumpingtold, og satsen for den endelige told er lavere end satsen for den midlertidige told, saaledes at de beloeb, for hvilke der er stillet sikkerhed i form af midlertidig told, opkraeves endeligt efter satsen for den endelige told .
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

1 . Faelles handelspolitik - beskyttelse mod dumping - dumpingmargen - fastlaeggelse af den normale vaerdi - fastlaeggelse i form af en beregnet vaerdi - inddragelse af en rimelig fortjenstmargen

(( Raadets forordning nr . 2176/84, art . 2, stk . 3, litra b ), ii ) ))

2 . Faelles handelspolitik - beskyttelse mod dumping - dumpingmargen - sammenligning mellem den normale vaerdi og eksportprisen - det som grundlag for sammenligningen valgte handelsled - hensyntagen til saerlige forhold vedroerende den paagaeldende producents handelsmaessige virksomhed - lovligt

( Raadets forordning nr . 2176/84, art . 2, stk . 9 )

Sammendrag

1 . Naar faellesskabsinstitutionerne under en procedure med henblik paa indfoerelse af antidumpingtold maa fastlaegge den normale vaerdi i form af en beregnet vaerdi, kan de lovligt som rimelig fortjenstmargen laegge den fortjenstmargen til grund, der paa produktionslandets hjemmemarked opnaas for tilsvarende produkter af en konkurrent til den producent, som udoever dumping, navnlig for saa vidt der regnes med fortjenstmargenen hos den af producentens konkurrenter, der opnaar den laveste fortjeneste, hvorved det er uden betydning, at der er tale om oplysninger, som den paagaeldende producent ikke har kendskab til .

Naar der ikke kan tages udgangspunkt i faktiske priser, er det saaledes efter ordningen i henhold til forordning nr . 2176/84 ofte noedvendigt at inddrage forhold, som den paagaeldende producent ikke har kendskab til, og den grad af uforudsigelighed, som dette indebaerer, maa accepteres .

2 . Under en procedure med henblik paa indfoerelse af antidumpingtold kan faellesskabsinstitutionerne lovligt ved fastlaeggelsen af dumpingmargenen foretage en sammenligning mellem paa den ene side den paagaeldende producents eksportpriser "ab fabrik" og paa den anden side en beregnet normal vaerdi "ab eneforhandler", naar kun forhandlerselskabets pris - som foelge af den saerlige maade, producenterne i eksportlandet driver handelsvirksomhed paa, og hvorved de opgaver, der normalt varetages af en salgsafdeling, overdrages til en eneforhandler - kan anses for udtryk for produktets normale vaerdi .

Det er uden betydning, at eneforhandleren ikke saelger de produkter, som er genstand for dumpingen, da der skal ske en beregning af disses normale vaerdi, saaledes som den ville have vaeret, saafremt produkterne solgtes paa hjemmemarkedet .
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

1 . Konkurrence - faellesskabsregler - territorialt anvendelsesomraade - priskartel mellem producenter etableret uden for Faellesskabet - koebere etableret inden for Faellesskabet - ivaerksaettelse af kartellet inden for Faellesskabet - anvendelse af faellesskabsretten - lovlighed under hensyn til folkeretten - mellemkomst af datterselskaber, agenturer eller filialer etableret uden for faellesmarkedet - ingen betydning

( EOEF-Traktaten, art . 85 )

2 . Folkeret - princippet om ikke-indblanding - anvendelsesbetingelser

3 . Internationale overenskomster - overenskomsten EOEF-Finland - konkurrenceregler - hindring for anvendelse af Traktatens artikler 85 og 86 - ingen

( EOEF-Traktaten, art . 85 og 86; overenskomsten EOEF-Finland, art . 23 og 27 )

Sammendrag

1 . Naar producenter, etableret uden for Faellesskabet, saelger direkte til koebere, etableret i Faellesskabet, og naar de konkurrerer paa prisen for at opnaa ordrer, bestaar der konkurrence inden for faellesmarkedet .

Det foelger heraf, at producenterne, naar de samordner deres priser over for kunderne i Faellesskabet og ivaerksaetter samordningen ved at saelge til de saaledes koordinerede priser, deltager i en samordning som har til formaal og til foelge at begraense konkurrencen inden for faellesmarkedet i den i Traktatens artikel 85 forudatte betydning .

Faellesskabets kompetence til at anvende sine konkurrenceregler over for en saadan adfaerd maa anses for hjemlet ved territorialhoejhedsprincippet, som er almindeligt anerkendt i folkeretten . I forbindelse med retsforfoelgning af karteller er det afgoerende nemlig det sted, hvor kartellet er ivaerksat, og ikke stedet, hvor det er dannet . Det er af underordnet betydning, om producenterne har gjort brug af datterselskaber, agenturer, underagenter eller filialer, som er etableret i Faellesskabet med henblik paa at knytte kontakter mellem sig og de dér etablerede koebere .

2 . Da der ikke foreligger nogen modstrid imellem den adfaerd, som er foreskrevet for et tredjelands virksomheder, som opererer inden for faellesmarkedet, i paa den ene side Faellesskabets konkurrenceregler og paa den anden side lovgivningen i det naevnte tredjeland - som indeholder en bemyndigelse, men ingen forpligtelse til at oprette eksportkarteller - foreligger der folkeretlig set ingen konflikt vedroerende forskellige statslige kompetencer, hvis loesning skulle findes i et ikke-indblandingsprincip .

3 . Artiklerne 23 og 27 i frihandelsoverenskomsten mellem Faellesskabet og Finland udelukker ikke en anvendelse af EOEF-Traktatens artikler 85 og 86 .
Om en virksomhed står over for »usædvanlige vanskeligheder«, der i medfør af artikel 14 i beslutning nr. 234/84 berettiger til en tilpasning af leveringskvoterne, skal afgøres alene på grundlag af situationen for den produktgruppe, der er undergivet en høj reduktionssats, og ikke på grundlag af en virksomheds samlede positive eller negative driftsresultat.

Det er betingelserne for ydelse af støtte og formålet hermed, der skal tages i betragtning ved afgørelsen af, om den kan anses for støtte til dækning af driftstab, der udelukker en tilpasning af leveringskvoterne i henhold til artikel 14 i beslutning nr. 234/84, og ikke virkningerne heraf for virksomhedens resultatopgørelse.

Forlængelsen af kvotesystemet har til formål at fremme den strukturomlægning, der er nødvendig for at tilpasse produktionen og produktionskapaciteten til den forventede efterspørgsel, og at genoprette den europæiske jern- og stålindustris konkurrencedygtighed. Det er i overensstemmelse med dette formål, at virksomheder, der har modtaget en form for støtte, der kan forsinke den ønskede strukturomlægning, nemlig støtte til dækning af driftstab, er udelukket fra at opnå tillægskvoter, som i sig selv kan forringe tilskyndelsen til at medvirke til en strukturomlægning. Støtte, som rent faktisk kan fremme den ønskede strukturomlægning og den tilsigtede forbedring af konkurrencedygtigheden, kan ikke betragtes som støtte, der skal dække driftstab i den i artikel 14 i beslutning nr. 234/84 anførte betydning.
De to belgiske selskaber har indbragt de to afgørelser for Conseil d'État under henvisning til, at de luxembourgske lovbestemmelser, på grundlag af hvilke ansøgningen er afslået, er i strid med EF-retten. Conseil d'État fandt, at der forelå et spørgsmål om fortolkningen af EF-retten, hvorefter den har udsat sagen og forelagt Domstolen følgende spørgsmål :

»Er EØF-traktatens artikel 30 samt artikel 17, litra b), og artikel 19, litra d), i direktiv 75/319 af 20. maj 1975 om tilnærmelse af lovgivning om medicinske specialiteter (EFT L 147, s. 13) til hinder for en bestemmelse om, at en leverandør af lægemidler med sæde i en anden medlemsstat ikke blot skal indhente tilladelse fra den kompetente myndighed i importmedlemsstaten, men også råde over lokaler og teknisk udstyr i denne stat, som opfylder kravene i den nationale lovgivning, og hvortil de nationale tilsynsførende myndigheder til enhver tid skal have adgang, når henses til, at leverandøren i hjemstaten er indehaver af de administrative tilladelser, som kræves efter hjemstatens lovgivning, og dér bl. a. råder over egnede og tilstrækkelige lokaler, teknisk udstyr samt kontrolmuligheder, der opfylder de krav, som hjemstaten stiller såvel med hensyn til beskyttelse og kontrol som med hensyn til opbevaring af produkterne?«
7

Inden der tages stilling til de forelagte spørgsmål bemærkes, at det fremgår af artikel 2, stk. 1, i den førnævnte forordning nr. 3420/83, at »overgang til fri omsætning af de i bilag III anførte varer med oprindelse i statshandelslande er undergivet kvantitative restriktioner i de medlemsstater, der i dette bilag er angivet ud for de pågældende varer«. Det fremgår af det omtalte bilag, at produkter henhørende under den fælles toldtarifs pos. 93.07 B II a (Nimexe-nr. 93.07-45 og 49), der under ét og uden nogen sondring betegnes som »patroner til jagt- og sportsvåben«, for så vidt angår Benelux er »delvis undergivet kvantitative restriktioner«; den nøjagtige varebeskrivelse, der findes i noten til bilaget, lyder for Nimexe-kode 93.07-45 og 49 for Benelux: »patroner til jagtgeværer«. Patroner »til sportsskydning« nævnes ikke her og er herefter i medfør af artikel 6, stk. 1, i forordning nr. 3420/83 ikke omfattet af nogen kvantitativ importrestriktion.
Tribunal de grande instance bemærkede, at de omhandlede indførsler var gennemført under henvisning til interimsaftalen, og anførte dernæst, at det fremgår af artikel 5 i protokol nr. 2, at for så vidt angår varer, der under transporten har passeret andre områder end de kontraherende parters, finder aftalen alene anvendelse, »såfremt varerne... ikke er bragt i handelen eller eksporteret til frit forbrug«. ( 1 ) Idet den nationale ret var af den opfattelse, at betydningen af en omfakturering måtte fastlås ved fortolkning af begrebet »bragt i handelen«, fandt den det nødvendigt at forelægge sagen for Domstolen, og den har herefter forelagt følgende præjudicielle spørgsmål:

»Såfremt varer, der har oprindelse i Jugoslavien og er omfattet af handelsaftalen mellem EØF og Jugoslavien, omfaktureres i et tredjeland, kan varerne da anses for bragt i handelen eller overgået til frit forbrug, jfr. artikel 5 i protokol nr. 2 vedrørende definitionen af begrebet »varer med oprindelsesstatus« og vedrørende metoderne for administrativt samarbejde«?
8

Over for denne formalitetsindsigelse, som kun vedrører en række bestemte anbringender, har sagsøgerne påberåbt sig Domstolens praksis, hvorefter indbringelse af en administrativ klage for ansættelsesmyndigheden over en afgørelse fra en udvælgelseskomite ikke må bevirke, at en tjenestemand, som vælger denne fremgangsmåde, anses for at have anlagt sagen for sent (dom af 5. april 1979, Orlandi mod Kommissionen, 117/78, Sml. s. 1620; dom af 14. juli 1983, Detti mod Domstolen, 144/82, Sml. s. 2421). Det følger heraf, at sagsøgerne i et sådant tilfælde ikke er bundet af deres klages ordlyd.
7

Sagsøgeren har heroverfor for det første gjort gældende, at det i telexen er anført, at der foreligger en mangelsituation, hvorfor det kan udledes af den, hvilke forholdsregler det ønskes, at Kommissionen træffer, idet EKSF-traktatens artikel 59 omhandler det forhold, at der foreligger en mangelsituation, og idet denne bestemmelse indeholder en henvisning til traktatens artikel 57, hvorefter der kan foretages indgreb med hensyn til priser og handelspolitik. Sagsøgeren anfører endvidere, at det er tilstrækkeligt, at der foreligger en klar og bestemt anmodning om, at Kommissionen træffer forholdsregler med et bestemt sigte, hvilket er tilfældet her. Endelig anfører sagsøgeren, at de pågældende forholdsregler var så uopsættelige, at det ville være overflødigt at omtale den i EKSF-trakta.tens artikel 35 angivne frist på to måneder.
1

Ved stævning, indgivet til Domstolens justitskontor den 24. maj 1985, har Kommissionen for De europæiske Fællesskaber i medfør af EØF-traktatens artikel 169 anlagt sag med påstand om, at det statueres, at Den italienske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i medfør af nævnte traktat, idet den ikke inden for den fastsatte frist har truffet de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme Rådets direktiv 81/177 af 24. februar 1981 om harmonisering af fremgangsmåderne ved udførsel af fællesskabsvarer (EFT L 83, s. 40) og Kommissionens direktiv 82/347 af 23. april 1982 om fastsættelse af visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets direktiv 81/177 (EFT L 156, s. 1).
12

I lyset af det anførte bemærkes for det første, at princippet om én enkelt praksis, som den franske regering har betegnet som en uomgængelig forudsætning for kontinuiteten i patientbehandlingen, praktiseres strengere over for læger fra andre medlemsstater end over for læger etableret på fransk område. Selv om det herved fremgår af sagen og af de af parterne fremlagte oplysninger, at lægerådene alene giver læger, der er etableret i Frankrig, tilladelse til at åbne en sekundær praksis inden for en ganske kort afstand fra de pågældendes hovedpraksis, ses læger etableret i en anden medlemsstat ikke at have nogen som helst mulighed for at åbne en sekundær praksis i Frankrig, heller ikke nær ved grænsen. I henhold til de franske bestemmelser kan tandlæger, der er etableret i Frankrig, ligeledes få dispensation til at drive praksis fra en eller flere sekundære klinikker, hvorimod en tandlæge, der er etableret i en anden medlemsstat, under ingen omstændigheder kan få tilladelse til at oprette en sekundær praksis i Frankrig.