ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
RETTENS DOM (Appelafdelingen)

26. november 2015

Rhys Morgan

mod

Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

»Appel — personalesag — tjenestemænd — karriereudviklingsrapport — bedømmelsesåret 2010/2011 — urigtig gengivelse — begrundelsespligt — åbenbart urigtigt skøn«

Angående:

Appel af dom afsagt af Retten for EU-Personalesager (Tredje Afdeling) den 8. juli 2014, Morgan mod KHIM (F-26/13, Sml. Pers., EU:F:2014:180), med påstand om ophævelse af denne dom.

Udfald:

Appellen forkastes. Rhys Morgan bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) i forbindelse med appelsagen.

Sammendrag

Spørgsmålet om, hvorvidt en afgørelse er tilstrækkeligt begrundet, udgør et retsspørgsmål, der er underlagt Rettens efterprøvelse i forbindelse med en appel. Kontrollen med en afgørelses lovlighed, der i denne forbindelse udøves af Retten, må nemlig nødvendigvis tage de faktiske omstændigheder i betragtning, som Personaleretten har lagt til grund for at nå frem til sin konklusion om, at begrundelsen er tilstrækkelig eller utilstrækkelig. (jf. præmis 77) Henvisning til: Domstolen: dom af 20. november 1997, Kommissionen mod V,C-188/96 P, Sml., EU:C:1997:554, præmis 24

Bedømmelsesrapporten skal være særligt begrundet hvad angår anbefalingerne fra Det Paritetiske Bedømmelses- og Forfremmelsesudvalg, hvis bedømmeren ikke agter at følge disse, og hvis udtalelsen indeholder særlige omstændigheder, der kan så tvivl om gyldigheden eller rigtigheden af den oprindelige bedømmelse. (jf. præmis 78) Henvisning til: Retten: dom af 30. september 2004, Ferrer de Moncada mod Kommissionen,T-16/03, Sml. Pers., EU:T:2004:283, præmis 50

I forbindelse med udarbejdelsen af en bedømmelsesrapport for en tjenestemand ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (KHIM) kan den omstændighed, at der er et misforhold mellem bedømmelsessamtalen og det samlede bedømmelsesniveau, der tildeles den pågældende, ikke udgøre et indicium for, at der foreligger magtfordrejning. Dette misforhold kan nemlig let forklares ved selve den bedømmelsesprocedure, der er fastsat i de af KHIM vedtagne almindelige gennemførelsesbestemmelser til vedtægtens artikel 43, hvoraf fremgår, at den endelige bedømmelsesrapport ikke udfærdiges af bedømmeren, men af medbedømmeren, hvis opgave er at sikre en harmonisering af bedømmelseskriterierne i samtlige de rapporter, som han underskriver. (jf. præmis 110)
Det følger af ordlyden af artikel 76, stk. 2, i forordning nr. 207/2009 om EF-varemærker, at parternes fremlæggelse af kendsgerninger og beviser som udgangspunkt, og medmindre andet er fastsat, fortsat er mulig efter udløbet af de frister, som en sådan fremlæggelse er underlagt ved anvendelse af bestemmelserne i nævnte forordning, og at det på ingen måde er forbudt for Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) at tage hensyn til kendsgerninger og beviser, som således er påberåbt eller fremført for sent, dvs. efter den frist, som annullationsafdelingen har fastsat, og i givet fald for første gang for appelkammeret.

Ved at præcisere, at Harmoniseringskontoret »kan« beslutte at se bort fra kendsgerninger og beviser, der er påberåbt eller fremført for sent, giver nævnte artikel 76, stk. 2, Harmoniseringskontoret en vid skønsmargen med hensyn til at afgøre – med en begrundelse herfor – om der skal tages hensyn til disse.

Hvad derudover angår Harmoniseringskontorets udøvelse af denne skønsbeføjelse med henblik på en eventuel hensyntagen til for sent fremlagte beviser, kan en sådan hensyntagen fra Harmoniseringskontorets side, når det skal træffe afgørelse i forbindelse med en ugyldighedssag, navnlig være berettiget, når det er af den opfattelse, at de for sent fremførte elementer for en umiddelbar betragtning kan have en afgørende betydning for udfaldet af den begæring om ugyldighed, der er indgivet til det, og tidspunktet for proceduren, hvorpå denne sene fremførelse sker, og omstændighederne omkring den ikke er til hinder for en sådan hensyntagen.

(jf. præmis 28-30)
8.

EF-varemærker — definition og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — lighed mellem de pågældende varemærker — mulighed for visuel lighed mellem et figurmærke og et ordmærke [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 67)
2.

EF-varemærker — definition og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse rejst af indehaveren af et ikke-registreret varemærke eller et andet erhvervsmæssigt anvendt tegn — tegn, der giver indehaveren ret til at forbyde anvendelsen af et yngre mærke — bevisbyrde [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 4, litra b), og art. 74, stk. 1] (jf. præmis 23 og 24)
1.

Annullationssøgsmål — søgsmålsinteresse — bedømmelse på tidspunktet for sagens anlæg — søgsmål anlagt til prøvelse af en retsakt om indførelse af restriktive foranstaltninger over for sagsøgeren — ophævelse af den anfægtede retsakt under retssagen — erklæring om, at det er ufornødent at træffe afgørelse — afvisning fra realitetsbehandling / retsstridighed / ulovlighed / uanvendelighed / ikke tilladt — sagsøgerens interesse i at opnå anerkendelse af den anfægtede retsakts ulovlighed består fortsat (art. 263, TEUF; Rådets afgørelse 2014/119/FUSP, som ændret ved afgørelse 2014/216/FUSP; Rådets forordning nr. 208/2014, som ændret ved forordning nr. 381/2014) (jf. præmis 26-29)
Rettens dom (Niende Afdeling) af 28. januar 2016 – Arbuzov mod Rådet

(Sag T-434/14)

»Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik — restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Ukraine — indefrysning af midler — liste over personer, enheder og organer, som er omfattet af indefrysningen af pengemidler og økonomiske ressourcer — sagsøgerens navn omfattet — bevis for grundlaget for opførelsen på listen«

1. Annullationssøgsmål — fysiske eller juridiske personer — retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt — restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Ukraine — afgørelse om fornyet gennemgang af listen over personer, grupper eller enheder optaget herpå, og om supplering af denne liste uden ophævelse af den tidligere afgørelse — sag anlagt af person, der er nævnt i afgørelsen om fornyet gennemgang, men ikke i den tidligere afgørelse — formaliteten (Art. 263, stk. 4 og 6; Rådets afgørelse 2014/119/FUSP, som ændret ved beslutning 2014/216/FUSP) (jf. præmis 23-25)

2. Den Europæiske Union — domstolskontrol med lovligheden af institutionernes retsakter — restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Ukraine — kontrollens rækkevidde — bevis for grundlaget for foranstaltningen — den kompetente EU-myndigheds forpligtelse til i tilfælde af anfægtelse at godtgøre, at den begrundelse, der foreholdes de berørte personer eller enheder, er velbegrundet (Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47; Rådets afgørelse 2014/119/FUSP, som ændret ved afgørelse 2014/216/FUSP) (jf. præmis 31 og 33-45)

3. Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik — restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine — afgørelse om indefrysning af midler — begrænsning af ejendomsretten — betingelser — begrænsning fastsat ved lov — fravær — tilsidesættelse af ejendomsretten (Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 52, stk. 1; Rådets afgørelse 2014/119/FUSP, som ændret ved afgørelse 2014/216/FUSP) (jf. præmis 32, 42, 45 og 46)

Sagens genstand

Påstand om annullation af Rådets afgørelse 2014/119/FUSP af 5. marts 2014 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine (EUT L 66, s. 26) og Rådets gennemførelsesafgørelse 2014/216/FUSP af 14. april 2014 om gennemførelse af afgørelse 2014/119 (EUT L 111, s. 91), for så vidt som sagsøgerens navn er opført på listen over personer, enheder og organer, som er omfattet af de restriktive foranstaltninger.

Konklusion

1) Rådets afgørelse 2014/119/FUSP af 5. marts 2014 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine, som ændret ved Rådets gennemførelsesafgørelse 2014/216/FUSP af 14. april 2014 om gennemførelse af afgørelse 2014/119, annulleres, for så vidt som den angår Sergej Arbuzov.
2.

EF-varemærker — definition og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 21, 22 og 55)
2.

EF-varemærker — bestemmelser om sagsbehandlingen — prøvelse ex officio af de faktiske omstændigheder — rækkevidde — forpligtelse til at fastslå rigtigheden af velkendte kendsgerninger — fravær — bestridelse for Retten — fremlæggelse af dokumenter til støtte for nøjagtigheden af en velkendt kendsgerning (Rådets forordning nr. 207/2009, art. 76, stk. 1) (jf. præmis 14)
1.

EF-varemærker — definition og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der har et omdømme — beskyttelse af det ældre varemærke med omdømme udvidet til at omfatte varer eller tjenesteydelser, der ikke er af lignende art — betingelser — varemærkets renommé i medlemsstaten eller i Unionen — begreb — bedømmelseskriterier (Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 5) (jf. præmis 15, 16 og 23)
2.

EF-varemærker — definition og erhvervelse af et EF-varemærke — absolutte registreringshindringer — varemærker, der udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan betegne en vares eller en tjenesteydelses egenskaber — begreb — varemærke, der udgøres af et ord eller en neologisme, som består af en sammensætning af bestanddele [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 15-18 og 37)
1)

Det er ikke længere fornødent at træffe afgørelse i sagen, for så vidt som den vedrører annullation af Rådets afgørelse 2010/413/FUSP af 26. juli 2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af fælles holdning 2007/140/FUSP, af Rådets afgørelse 2010/644/FUSP af 25. oktober 2010 om ændring af afgørelse 2010/413, af Rådets forordning (EU) nr. 961/2010 af 25. oktober 2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning (EF) nr. 423/2007, af Rådets forordning (EU) nr. 267/2012 af 23. marts 2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning nr. 961/2010, samt af Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 350/2012 af 23. april 2012, (EU) nr. 709/2012 af 2. august 2012, (EU) nr. 945/2012 af 15. oktober 2012, (EU) nr. 1264/2012 af 21. december 2012, (EU) nr. 522/2013 af 6. juni 2013, (EU) nr. 1203/2013 af 26. november 2013 og (EU) nr. 397/2014 af 16. april 2014 om gennemførelse af forordning nr. 267/2012.
3.

EF-varemærker — definition og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — fastlæggelse af den relevante kundekreds — det relevante tidspunkt — faktor af betydning for valget mellem de pågældende varer eller tjenesteydelser [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 32, 33, 35 og 36)
Det fremgår af ordlyden af artikel 8, stk. 3, i forordning nr. 216/96 om fastsættelse af forretningsordenen for appelkamrene ved Harmoniseringskontoret for Det Indre Marked (varemærker og mønstre), at modparten i forbindelse med sagen for appelkammeret i sit indlæg kan udøve sin ret til at anfægte den afgørelse, der er anfægtet. Denne kan således alene i sin egenskab af modpart anfægte bl.a. gyldigheden af indsigelsesafdelingens afgørelse. Denne bestemmelse begrænser desuden ikke denne ret til de anbringender, der allerede er nævnt i klagen. I henhold til denne bestemmelse vedrører anmodningen nemlig et punkt, som ikke er nævnt i klagen. Bestemmelsen henviser i øvrigt heller ikke til den omstændighed, at modparten selv kunne have indgivet en klage over den anfægtede afgørelse. Således kan denne afgørelse anfægtes i form af en selvstændig klage, som fastlagt i artikel 60 i forordning nr. 207/2009 om EF-varemærker, eller i form af de anbringender, der er fastlagt i artikel 8, stk. 3, i forordning nr. 216/96

Den omstændighed, at de påstande, som sagsøgeren har gjort gældende i forbindelse med sit indlæg, antages til realitetsbehandling, giver ikke sagsøgte mulighed for at indgive klage til appelkammeret i strid med fristen og kravet om betaling af klagegebyret i artikel 60 i forordning nr. 207/2009. Det fremgår nemlig tydeligt af ordlyden af artikel 8, stk. 3, i forordning nr. 216/96, at muligheden for at nedlægge påstand om annullation eller ændring af den anfægtede afgørelse på et punkt, der ikke er nævnt i klagen, er begrænset til inter-partes-sager. Disse påstande skal fremsættes i indlægget afgivet i forbindelse med de nævnte sager. Det er derfor, at denne bestemmelse fastsætter, at sådanne påstande ikke længere har noget formål, hvis sagsøgeren trækker klagen for appelkammeret tilbage. Med henblik på at anfægte en afgørelse fra indsigelsesafdelingen er en selvstændig klage som fastsat i artikel 60 i forordning nr. 207/2009 således det eneste retsmiddel, der med sikkerhed giver mulighed for at fremsætte disse anbringender. Det følger heraf, at påstande om annullation eller ændring af den anfægtede afgørelse på et punkt, der ikke er nævnt i klagen, som omhandlet i artikel 8, stk. 3, i forordning nr. 216/96 adskiller sig fra klagen i artikel 60 i forordning nr. 207/2009. Således finder de betingelser, der fastsat i artikel 60 i forordning nr. 207/2009, ikke anvendelse på de nævnte påstande.

Følgelig er modparten, der i forbindelse med sit indlæg og inden for den fastsatte frist nedlægger påstand om ændring af indsigelsesafdelingens afgørelse, ikke forpligtet til at overholde fristen og indbetale klagegebyret i henhold til artikel 60 i forordning nr. 207/2009.

(jf. præmis 22-25)
5.

EF-varemærker — definition og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — ordmærke HARRY’S NEW YORK BAR og figurmærke PUB CASINO Harrys RESTAURANG [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 92-101, 108 og 110)
Hvad i denne forbindelse angår en transportaftale indgået mellem Kommissionen og den virksomhed, som blev valgt efter den ved forordning nr. 1799/1999 om levering af oksekød til Rusland i henhold til forordning nr. 111/1999 om almindelige gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2802/98 afholdte licitation, da transportøren har sit opholdssted i Frankrig, og at det fremgår af bilag II til forordning nr. 1799/1999, at modtagelsen af oksekødet til Rusland fandt sted i Frankrig, skal enhver tvist vedrørende denne kontrakt afgøres på grundlag af dens kontraktvilkår, dvs. på baggrund af bestemmelserne i forordning nr. 111/1999 og nr. 1799/1999, og på baggrund af fransk ret med hensyn til alle spørgsmål, der ikke er omhandlet i disse forordninger.

Med hensyn til betaling af morarenter inden for rammerne af en kontrakt om en offentlig kontrakt kan det først på tidspunktet for påkravet til debitor fastslås, at der foreligger en forsinket betaling, når det ikke i leveringskontrakten er fastsat, at der uden videre sker et påkrav ved forfaldsdagens udløb.

Hvad i øvrigt angår en kontrakt indgået mellem Kommissionen og den virksomhed, som blev valgt efter den ved forordning nr. 1799/1999 om levering af oksekød til Rusland i henhold til forordning nr. 111/1999 om almindelige gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2802/98 afholdte licitation, er det i artikel 10, stk. 2, i forordning nr. 111/1999 fastsat, at en betalingsanmodning skal ledsages af forskellige bilag, uden hvilke der ikke kan foretages nogen betaling. Den blotte udstedelse af en faktura giver således ikke ret til betalingen.

(jf. præmis 74, 77)
Rettens dom (Fjerde Afdeling) af 19. februar 2016 – LudwigBölkowSystemtechnik mod Kommissionen

(Sag T-53/14)

»Voldgiftsbestemmelse — sjette rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration — tilbagebetaling af en del af de udbetalte beløb og de faste godtgørelser — til dels ufornødent at træffe afgørelse — omkostninger, der er berettiget til EU-finansiering — straffeklausul — åbenbart overdreven karakter«

Retslig procedure — indbringelse af sag for Retten på grundlag af en voldgiftsbestemmelse — kontrakter indgået som led i et specifikt program for forskning, teknologisk udvikling og demonstration — Kommissionens afslag på at anse visse beløb, som er udbetalt til modtageren til gennemførelse af kontrakter, for støtteberettigede udgifter — påstand om tilbagebetaling af forskud — modtagerens anfægtelse af metoden til beregning af de tilskudsberettigede udgifter — anvendelig ret — EU-retten — begrebet tilskudsberettigede udgifter (art. 272 TEUF og art. 288 TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 2321/2002; Rådets forordning nr. 1605/2002, art. 109, stk. 2) (jf. præmis 41-47)

Sagens genstand

Det fastslås dels, at Kommissionen ikke med føje kunne begære, at sagsøgeren tilbagebetalte forskud, der var udbetalt for tre kontrakter, dels at sagsøgeren ikke er forpligtet til at betale faste godtgørelser til Kommissionen.

Konklusion

1) Det er ufornødent at træffe afgørelse om den anden og den tredje påstand.

2) De beløb, som Ludwig-Bölkow-Systemtechnik GmbH skal betale som faste godtgørelser, nedsættes med et beløb, der svarer til 10% af forskuddene, der skal tilbagebetales i medfør af kontrakterne vedrørende projekterne HyWays, HyApproval og HarmonHy

3) I øvrigt frifindes Europa-Kommissionen.
2.

EF-varemærker — definition og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — vurdering af risikoen for forveksling — fastlæggelse af den relevante kundekreds [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 25)
3.

Institutionernes retsakter — begrundelse — forpligtelse — rækkevidde — afgørelse om ikke at antage et bud inden for rammerne af en udbudsprocedure vedrørende levering af tjenesteydelser — forpligtelse til efter en skriftlig anmodning at meddele karakteristika og fordele ved det bud, der er blevet antaget, samt navnet på ordremodtageren — den ordregivende myndigheds forpligtelse til at fremlægge en minutiøs sammenlignende undersøgelse af det valgte bud og buddet fra den udelukkede bydende — fravær (artikel 296 TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 966/2012, art. 113, stk. 2, første afsnit; Kommissionens forordning nr. 1268/2012, art. 161, stk. 3) (jf. præmis 23, 27, 28 og 32-37)
Rettens dom (Femte Afdeling) af 25. februar 2016 – Musso mod Parlamentet

(Forenede sager T-589/14 og T-772/14)

»Lønordningen for Europa-Parlamentets medlemmer — alderspension — forpligtelse for de franske medlemmer til at gøre deres pensionsrettigheder gældende ved de nationale ordninger — antikumulationsregel — gennemførelsesbestemmelserne til statutten for Europa-Parlamentets medlemmer — afgørelse vedtaget efter klageproceduren — debetnota — afgørelse om at suspendere pensionsudbetaling — kontradiktionsprincippet — rimelig frist — begrundelsespligt«

1. Retslig procedure — stævning — påstande — ændring under sagens behandling — betingelse [Rettens procesreglement, art. 76, litra e)] (jf. præmis 30 og 31)

2. EU-ret — principper — ret til forsvar — ret til kontradiktion — rækkevidde — pligt til at sætte den berørte i stand til at forklare sig mundtligt — ingen (jf. præmis 59)

3. Institutionernes retsakter — begrundelse — forpligtelse — rækkevidde — bedømmelse af begrundelsespligten på grundlag af sagens omstændigheder (art. 296 TEUF) (jf. præmis 71)

4. Annullationssøgsmål — anbringender — manglende eller utilstrækkelig begrundelse — fejlvurdering — sondring (art. 263 TEUF og 296 TEUF) (jf. præmis 78)

5. Retslig procedure — fremsættelse af nye anbringender under sagens behandling — anbringende fremsat for første gang i retsmødet — afvisning (Rettens procesreglement, art. 84, stk. 1 (jf. præmis 80)

6. Den Europæiske Unions budget — finansforordning — tilbagesøgning af fordringer over for tredjemand — krav om tilbagebetaling i form af en debetnota — forkyndelsesfrist — overholdelse af en rimelig frist — bedømmelseskriterier — krænkelse heraf — følger (Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 966/2012, art. 81; Rådets forordning nr. 1605/2002, art. 73a) (jf. præmis 90-92, 96, 103, 104 og 128)

7. EU-ret — principper — velerhvervede rettigheder — grænser — afgørelse, som fastsætter pensionsrettighederne for et medlem af Europa-Parlamentet og hvori denne anmodes om at tilbagebetale for meget udbetalt pension — ingen velerhvervede rettigheder (Europa-Parlamentets afgørelse 2005/684) (jf. præmis 117 og 118)

Sagens genstand

Dels påstand om annullation af afgørelsen af 26. juni 2014 fra Europa-Parlamentets Præsidium om stadfæstelse af afgørelsen af 17. oktober 2011 fra Parlamentets generalsekretær, hvori pensionsrettighedernes månedlige størrelse blev fastsat, henset til de beløb, der blev oppebåret fra to franske pensionskasser, og hvori det blev besluttet, at der skulle ske tilbagesøgning af et beløb på 127065,19 EUR, dels påstand om annullation af Parlamentets afgørelse af 22. september 2014.

Konklusion

1) Europa-Parlamentet frifindes.
Et tredimensionalt varemærke, der udgøres af formen på en flaske med konturer uden riller med en let kurvet midterdel og den øvre del, der er sammensat af en let buet tragt i flaskehalsen – der søges registreret for »uædle metaller og legeringer heraf, byggematerialer af metal, klejnsmedearbejder, små genstande af metal (isenkramvarer) varer af uædle metaller ikke indeholdt i andre klasser, metalflasker«, der henhører under klasse 6 i Nicearrangementet, for »husholdnings- og køkkenredskaber samt beholdere, uforarbejdet eller halvforarbejdet glas (undtagen glas til bygningsbrug), glasvarer, porcelæn og keramik, ikke indeholdt i andre klasser, glas- og plastikflasker«, der henhører under klasse 21 i dette arrangement, samt for »øl, mineralvand og kulsyreholdige vande samt andre ikke-alkoholholdige drikke, frugtdrikke og frugtsaft, saft og andre præparater til fremstilling af drikke«, der henhører under det nævnte arrangements klasse 32 – mangler fornødent særpræg i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009 om EF-varemærker. Det ansøgte varemærke er nemlig karakteriseret ved sin form og sin emballage, der har et kurvet omrids. Imidlertid udgør denne form og emballage, ikke mere end summen af de enkelte elementer – dvs. en flaske, der ligner de fleste flasker på markedet. En sådan form og emballage er nemlig almindeligt anvendt inden for handelen med de varer, der er omfattet af registreringsansøgningen. Det følger heraf, at den måde, hvorpå det pågældende sammensatte varemærkes bestanddele er kombineret, heller ikke er egnet til at give varemærket det fornødne særpræg. Det ansøgte varemærke udgør således alene en variant af de omhandlede varers udformning og emballage, der ikke gør det muligt for gennemsnitsforbrugeren at adskille de omhandlede varer fra andre virksomheders.

(jf. præmis 46, 47, 50 og 51)