DOM AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (FEMTE AFDELING) DEN 16. DECEMBER 1993. - W. H. M. DAEMEN MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - TJENESTEMAEND - GENEREL UDVAELGELSESPROEVE - SKRIFTLIG PROEVE - ANSOEGERENS OVERTRAEDELSE AF REGLEN OM ANONYMITET - UDVAELGELSESKOMITEENS AFGOERELSE OM ANNULLATION AF DEN PAAGAELDENDE PROEVE - ANNULLATION. - SAG T-91/92.



Samling af Afgørelser 1993 side II-01491



Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

Tjenestemaend ° udvaelgelsesproeve ° udvaelgelsesproeve paa grundlag af proever ° gennemfoerelse ° reglen om anonymitet ° en ansoegers overtraedelse heraf ° annullation af ansoegerens proeve

(Tjenestemandsvedtaegten, art. 29 og bilag III)

Dommens præmisser

Faktiske omstaendigheder og retsforhandlinger

1 Den 13. december 1991 deltog sagsoegeren i tre skriftlige proever [a), b) og c)], som hver isaer skulle bestaas for at gaa videre i den almindelige udvaelgelsesproeve KOM/A/720, som Kommissionen gennemfoerte med henblik paa oprettelse af en ansaettelsesreserve af fuldmaegtige i stillingsgruppen A7/A6 (EFT 1991 C 52 A, s. 16). Skoent han ikke opnaaede tilstraekkelig mange point ved disse proever, fik han ° efter at antallet af stillinger, som skulle besaettes ved hjaelp af denne almindelige udvaelgelsesproeve, var blevet udvidet, og det pointminimum, der kraevedes for at faa adgang til de foelgende proever, var blevet sat ned ° ved skrivelse af 15. maj 1992 meddelelse om, at han alligevel kunne deltage i de oevrige proever, nemlig d) (proeve i skriftlig fremstilling) og e) (praktisk proeve).

2 Ifoelge den skriftlige vejledning, der paa dagen for aflaeggelsen af proeve e) (den 19. juni 1992) af Kommissionen var blevet udleveret til ansoegerne, maatte deres navne "kun forekomme paa [... deres] kuverter og paa det dertil indrettede sted paa det selvkopierende papir". Det anfoertes i denne vejledning: "Enhver underskrift, navn eller saerligt kendetegn, der anfoeres paa de oevrige sider i den endelige tekst, vil automatisk medfoere annullation af proeven" (o.a.: trykt med fede typer i den originale tekst). Da ansoegerne til denne skriftlige proeve skulle anvende papir, der bestod af saet paa hver tre selvkopierende ark, hvor der "automatisk fremstilles to kopier", indeholdt ovennaevnte vejledning tillige en anmodning til ansoegerne om "kun at anvende ét saet paa tre ark ad gangen". Det understregedes endvidere: "Kun paa det foerste saet ° det saet, hvor de foerste to ark er kortere ° skal De forneden paa den gule kopi anfoere: udvaelgelsesproevens nummer, Deres navn og fornavn ... samt Deres ansoegernummer. Kun de svar, der er anfoert paa det selvkopierende papir, rettes ..."

3 Efter afholdelsen af disse proever kom de to af udvaelgelseskomitéen udpegede opgaverettere til den konklusion, at sagsoegeren for proeve e) skulle have en lavere karakter end karakteren 20/40, som i henhold til punkt VI.2 i meddelelsen om den almindelige udvaelgelsesproeve var det kraevede minimum for at faa adgang til den mundtlige proeve. En af opgaveretterne konstaterede imidlertid, at sagsoegerens efternavn og fornavn var anfoert svagt, men tydeligt paa den lyseroede kopi af side 2 og 3 af hans besvarelse. Originalen af besvarelsen, som var blevet rettet af den anden opgaveretter, indeholdt ingen saerlig angivelse af sagsoegerens identitet. Hans efternavn og fornavn var derimod anfoert paa den gule kopi af besvarelsens side 2 og 3. Udvaelgelseskomitéen besluttede derfor at annullere sagsoegerens skriftlige proeve uden at give karakter herfor.

4 Udvaelgelseskomitéens afgoerelse blev meddelt sagsoegeren ved skrivelse af 10. september 1992. Sagsoegeren svarede herpaa ved skrivelse af 5. oktober 1992, hvori han gjorde Kommissionen ansvarlig for den fejltagelse, som han eventuelt havde begaaet ved anvendelsen af det udleverede papir, og hvorved hans identitet var blevet afsloeret.

5 Dette er baggrunden for, at sagsoegeren den 28. oktober 1992 har anlagt naervaerende sag.

6 Ved processkrift registreret paa Rettens Justitskontor den 7. december 1992 har Kommissionen i henhold til artikel 114, stk. 1, i Rettens procesreglement nedlagt paastand om afvisning, og sagsoegeren har fremsat bemaerkninger hertil den 30. december 1992. Ved kendelse af 10. marts 1993 har Retten (Femte Afdeling) besluttet at henskyde afvisningspaastanden til afgoerelse i forbindelse med sagens realitet. Som en foranstaltning med henblik paa sagens tilrettelaeggelse har Retten endvidere anmodet Kommissionen om at fremlaegge originalen af den omtvistede proeve. Kommissionen har efterkommet Rettens anmodning og har den 13. april 1993 fremlagt arkene fra sagsoegerens kopi. Den skriftlige forhandling er forloebet forskriftsmaessigt og er afsluttet med indgivelse af duplik, der blev registreret paa Rettens Justitskontor den 7. juli 1993. Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Femte Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling.

7 Ved skrivelse af 9. november 1993 har sagsoegeren meddelt Retten, at han gav afkald paa at give moede under den mundtlige forhandling. Under det offentlige retsmoede den 24. november 1993 afgav kun Kommissionen mundtlige indlaeg, og den besvarede Rettens mundtlige spoergsmaal. Paa Rettens anmodning fremlagde Kommissionen endvidere under den mundtlige forhandling et ubrugt saet af det materiale, som ansoegerne havde faaet udleveret under den omtvistede proeve, samt alle arkene fra sagsoegerens originale kopi, som hans navn var anfoert paa, for at give Retten mulighed for en naermere undersoegelse af, hvorledes det kunne ske, at ansoegerens navn var blevet anfoert dér.

Parternes paastande

8 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:

° Den anfaegtede afgoerelse annulleres, saaledes at den skriftlige proeve erklaeres for gyldig og kan rettes.

° Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

9 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:

° Sagen afvises, subsidiaert frifindes Kommissionen.

° Der traeffes afgoerelse om sagens omkostninger efter gaeldende ret.

Parternes anbringender og argumenter

Parternes argumenter

10 Kommissionen har gjort gaeldende, at sagsoegeren ikke kan paaberaabe sig en mangel ved proceduren, der er gaaet forud for den anfaegtede afgoerelse, medmindre han kan paavise, at han uden denne mangel ville have vaeret gunstigere stillet (Domstolens dom af 4.4.1974, sag 115/73, Serio mod Kommissionen,, Sml. s. 341, af 29.9.1976, sag 9/76, Morello mod Kommissionen, Sml. s. 1415, og af 16.12.1976, sag 124/75, Perinciolo mod Raadet, Sml. s. 1953). En annullation af den anfaegtede afgoerelse ville ifoelge Kommissionen i det foreliggende tilfaelde ikke gavne sagsoegeren, da han ved den annullerede proeve ikke opnaaede det kraevede pointminimum, og han derfor i alle tilfaelde ikke ville faa adgang til at deltage i den foelgende (mundtlige) proeve i forbindelse med den almindelige udvaelgelsesproeve KOM/A/720. Kommissionen finder under disse omstaendigheder, at sagsoegeren ikke har nogen interesse i at bestride lovligheden af afgoerelsen om at annullere hans proeve.

11 Med hensyn til sagens realitet anfoerer Kommissionen, at sagsoegeren, der tydeligvis har anvendt to saet selvkopierende papir, der laa oven paa hinanden, har skrevet sit navn paa det ark, hvor navnet skulle staa, og derefter ikke har gjort sig den ulejlighed at kontrollere de oevrige kopier, hvorved han kunne have opdaget fejlen, trods henstillingen til ansoegerne og paamindelsen om konsekvenserne af enhver fejl, der fandtes i den klare og utvetydige vejledning, som var blevet udleveret til ansoegerne til den omtvistede udvaelgelsesproeve. Saafremt en ansoegers navn anfoeres, hvad enten det sker med vilje eller uforvarende, medfoerer dette ifoelge Kommissionen ipso facto, at udvaelgelseskomitéens upartiskhed og princippet om ligebehandling af ansoegerne ikke er sikret. Sagsoegeren er derfor fuldt ud ansvarlig for den fejltagelse, der i dette tilfaelde er sket, og annullationen af hans skriftlige proeve er derfor berettiget i betragtning af de almene hensyn, der vaernes ved reglen om anonymitet.

12 Kommissionen anfoerer endvidere, at sagsoegeren end ikke kortfattet har anfoert, hvilke af de i EOEF-traktatens artikel 173 naevnte soegsmaalsgrunde han paaberaaber sig til stoette for sit soegsmaal vedroerende den anfaegtede afgoerelse, og at han saaledes ikke har rettet sig efter artikel 19 i EOEF-statutten for Domstolen, artikel 44 i procesreglementet for Retten i Foerste Instans samt Domstolens praksis (dom af 15.12.1961, forenede sager 19/60, 21/60, 2/61 og 3/61, Fives Lille Cail m.fl. mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 269, org. ref.: Rec. s. 559, paa s. 588).

13 Endelig er Kommissionen af den opfattelse, at den kritik, som sagsoegeren har rettet mod den, ikke har stoette i de faktiske omstaendigheder, og at man allerede af praktiske grunde ikke med rimelighed kan forlange af den, at den traeffer foranstaltninger for at sikre, at ingen af de tusinder af ansoegere til de skriftlige proever ved udvaelgelsesproeverne overtraeder reglen om anonymitet. Kommissionen har imidlertid understreget, at den har gjort, hvad der er noedvendigt for at begraense overtraedelsen af anonymitetsreglen til et absolut minimum, idet den foer starten af hver af de skriftlige proever uddeler en "generel vejledning til ansoegerne", der har vist sig at vaere tilstraekkelig til at hindre, at tusinder af andre ansoegere har skrevet deres navn paa proeverne.

14 Sagsoegeren understreger det modstridende i Kommissionens standpunkt. Paa den ene side haevder Kommissionen, at sagsoegeren ikke har nogen interesse i at bestride lovligheden af den anfaegtede afgoerelse, idet den henviser til, at han opnaaede en utilstraekkelig karakter til proeven, og paa den anden side erklaerer Kommissionen, at den ikke har fastsat nogen karakter for denne proeve og har besluttet at annullere den. Allerede paa grund af de omkostninger, som han har haft i forbindelse med sagen, har han interesse i en realitetsbehandling af staevningen. I henhold til den forvaltningsretlige praksis i medlemsstaterne, og i hvert fald efter praksis i Nederlandene, ville hans retlige interesse blive anerkendt. Sagsoegeren anser det endelig ikke for udelukket, at udvaelgelseskomitéen senere aendrer sine kriterier og giver andre ansoegere adgang til den foelgende proeve, saaledes som det i den foreliggende almindelige udvaelgelsesproeve allerede tidligere er sket, hvilket fremgaar af den skrivelse, som Kommissionen sendte til ham den 15. maj 1992.

15 Med hensyn til realiteten har sagsoegeren anfoert, at han uden at vide det har sat sit navn paa den paagaeldende kopi. At dette kunne ske, skyldes det selvkopierende papir, som Kommissionen havde udleveret til ansoegerne, og som bevirkede, at hans navn, da han anfoerte det paa det dertil bestemte sted, ogsaa gik igennem paa et andet sted, hvor det ikke skulle staa. Denne omstaendighed maa Kommissionen vaere ansvarlig for, da den vejledning, som den udleverede til ansoegerne paa dagen for proeven, ikke tydeligt beskrev eventuelle faldgruber ved anvendelsen af de udleverede blanketter. Sagsoegeren havde ganske vist inden proeven gjort sig bekendt med vejledningen, hvori ansoegerne blev gjort opmaerksom paa, at saafremt deres navn forekom paa et sted, hvor navnet ikke maatte staa, ville proeven blive annulleret, men denne information var ganske utilstraekkelig. Ansoegerne var ikke blevet advaret om, at ogsaa det sidste ark i hvert arksaet ° hvilket ifoelge sagsoegeren var skyld i fejlen ° var selvkopierende, og at de derfor ved proevens afslutning skulle kontrollere deres kopier for at se, om deres navn ved et uheld var anfoert noget sted derpaa.

16 Sagsoegeren goer endvidere gaeldende, at Kommissionens adfaerd maa betegnes som forsoemmelig, da den ved gennemfoerelsen af sine egne bestemmelser ikke har handlet med tilstraekkelig omhu over for de beroerte parter, idet den ikke i tilstraekkeligt omfang har soerget for, at anonymitetsreglen ikke uforvarende blev overtraadt af ansoegerne til udvaelgelsesproeven. Kommissionen har derfor tilsidesat de i medlemsstaterne alment gaeldende retsprincipper, navnlig princippet om bistandspligten, som det kendes i forvaltningsretten og gentagne gange er blevet haandhaevet af Domstolen.

Rettens bemaerkninger

17 Retten finder det hensigtsmaessigt foerst at undersoege realiteten, inden der eventuelt traeffes afgoerelse om formaliteten.

18 Retten fastslaar for det foerste, at hvert saet skrivepapir, som blev uddelt til ansoegerne ved den omtvistede proeve, bestod af tre ark ° et hvidt, et lyseroedt og et gult ° og at kun de foerste to ark, det hvide og det lyseroede, var selvkopierende, mens det sidste ark i hvert saet, det gule ark, ikke var selvkopierende. Sagsoegers anbringende om, at ogsaa det sidste ark i hvert saet var selvkopierende, stemmer derfor ikke med virkeligheden, og det klagepunkt, at Kommissionen burde have henledt ansoegernes opmaerksomhed paa dette punkt, savner derfor grundlag.

19 Retten fastslaar for det andet, at sagsoegerens navn dels er blevet forskriftsmaessigt anfoert paa det dertil bestemte sted forneden paa det gule ark, som var laengere end de to oevrige ark, i det af ham anvendte foerste arksaet med tre ark, hvorfra side 1 i hans besvarelse stammede, dels at hans navn ligeledes fandtes paa det lyseroede og det gule ark i det af ham anvendte andet saet med tre ark, hvorfra side 2 i hans besvarelse stammede. Det maa herefter antages, at sagsoegeren, da han skrev sit navn forneden paa det gule ark i det foerste saet, maa have lagt det foerste saet oven paa det andet saet, saaledes at hans navn, da han trykkede under skrivningen, ved hjaelp af karbonpapiret blev kopieret over paa det lyseroede og det gule ark i det andet saet, men ikke paa det foerste, hvide ark i dette saet, da sidste ark i hvert saet ikke er selvkopierende.

20 Endelig finder Retten, at Kommissionens paamindelse til ansoegerne om, at de ikke maatte anvende mere end ét arksaet ad gangen, var tilstraekkelig for enhver ansoeger, der udviste normal agtpaagivenhed og omhu. Heraf foelger, at sagsoegeren, der, da han gav sig til at skrive, lagde de to saet med hver tre ark, hvorfra henholdsvis side 1 og side 2 i hans besvarelse stammede, oven paa hinanden, ikke rettede sig efter paamindelsen og er fuldt ansvarlig for, at hans navn er anfoert paa et ikke dertil indrettet sted paa hans besvarelse. Derved har han tilsidesat anonymitetsreglen, som ifoelge vejledningen til ansoegerne er ufravigelig ved EF-institutionernes almindelige udvaelgelsesproever (jf. Rettens dom af 15.7.1993, sag T-27/92, Camera-Lampitelli m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 873, praemis 59 ff.).

21 Af ovenstaaende foelger, at Kommissionen maa frifindes, da soegsmaalet savner grundlag, uden at det er noedvendigt at undersoege Kommissionens afvisningspaastand.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

22 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. I henhold til procesreglementets artikel 88 baerer institutionerne dog selv deres egne omkostninger i tvister mellem Faellesskaberne og deres ansatte.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

RETTEN (Femte Afdeling)

1) Kommissionen frifindes.

2) Hver part baerer sine egne omkostninger.