Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Annullationssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt

(Art. 230, stk. 4,EF)

2. Annullationssøgsmål – retlig interesse

3. Konkurrence – fusioner – Kommissionens undersøgelse

(Rådets forordning nr. 4064/89)

4. Konkurrence – fusioner – bedømmelse af foreneligheden med fællesmarkedet – Kommissionens forpligtelse til at undersøge de konkurrencemæssige problemer, som fusionen skaber på samtlige markeder, der kan blive berørt deraf

(Rådets forordning nr. 4064/89, art. 2)

5. Konkurrence – fusioner – bedømmelse af foreneligheden med fællesmarkedet – transaktion, der kan skabe betydelige konkurrencemæssige fordele, som forbrugerne i sidste ende kan drage fordel af

(Rådets forordning nr. 4064/89)

6. Konkurrence – fusioner – Kommissionens undersøgelse – afgrænsning af det relevante marked – kriterier

(Kommissionens meddelelse 97/C 372/03, punkt 13)

7. Konkurrence – fusioner – bedømmelse af foreneligheden med fællesmarkedet – hensyntagen til den aktuelle og potentielle konkurrence

8. Konkurrence – fusioner – Kommissionens undersøgelse – vedtagelse af en beslutning om en fusions forenelighed med fællesmarkedet uden indledning af fase II

9. Konkurrence – fusioner – Kommissionens undersøgelse – tilsagn fra de deltagende virksomheder, der kan gøre den anmeldte fusion forenelig med fællesmarkedet

(Kommissionens meddelelse 2001/C 68/03, punkt 17)

10. Konkurrence – fusioner – bedømmelse af foreneligheden med fællesmarkedet – den omstændighed, at fusionens parter bevarer en betydelig markedsandel på de berørte markeder

11. Konkurrence – fusioner – Kommissionens undersøgelse – tilsagn fra de deltagende virksomheder, der kan gøre den anmeldte fusion forenelig med fællesmarkedet – lovligheden af såvel adfærdsmæssige som strukturelle tilsagn

12. Konkurrence – fusioner – Kommissionens undersøgelse – tilsagn fra de deltagende virksomheder, der kan gøre den anmeldte fusion forenelig med fællesmarkedet – form

(Rådets forordning nr. 4064/89, art. 6, stk. 2)

Sammendrag

1. Ifølge artikel 230, stk. 4, EF kan enhver fysisk eller juridisk person indbringe klage over beslutninger, der retter sig til ham, samt over beslutninger, som, skønt de er udfærdiget i form af en forordning eller en beslutning rettet til en anden person, dog berører ham umiddelbart og individuelt.

En beslutning truffet af Kommissionen, hvorved en fusion erklæres for forenelig med fællesmarkedet, kan, da den muliggør en øjeblikkelig gennemførelse af fusionen, medføre en øjeblikkelig ændring af situationen på de berørte markeder. Såfremt der ikke er tvivl om, at parterne i den pågældende fusion har vilje til at gennemføre denne, kan de virksomheder, som opererer på det eller de berørte markeder, på tidspunktet for den nævnte beslutning anse det for givet, at der vil ske en øjeblikkelig eller hurtig ændring af markedet, og er derfor umiddelbart berørt af denne beslutning i den nævnte bestemmelses forstand.

Med hensyn til spørgsmålet, om en sådan tredjevirksomhed også er individuelt berørt af en sådan beslutning, skal dette fastslås dels på grundlag af dens deltagelse i den administrative procedure, dels på grundlag af påvirkningen af dens stilling på markedet. Selv om den blotte deltagelse i proceduren, i betragtning af den regelmæssige kontakt med mange virksomheder, som en undersøgelse af en fusion kræver, ikke i sig selv kan godtgøre, at en tredjevirksomhed er individuelt berørt af beslutningen, forholder det sig ikke desto mindre således, at den aktive deltagelse i den administrative procedure er et forhold, der skal tages hensyn til, med henblik på i forening med andre specifikke omstændigheder at godtgøre, at sagen kan antages til realitetsbehandling.

En tredjevirksomhed, som aktivt har deltaget i den administrative procedure, men som stadig er en af de vigtigste konkurrenter til en af parterne i fusionen og opererer på et af de markeder, hvor disse driver virksomhed, er følgelig individuelt berørt af en beslutning, hvorved en fusion erklæres for forenelig med fællesmarkedet.

(jf. præmis 30-32 og 35-38)

2. Et annullationssøgsmål anlagt af en fysisk eller juridisk person kan kun admitteres, såfremt sagsøgeren har en retlig interesse i, at den anfægtede retsakt annulleres. Det skal herved godtgøres, at den pågældende har en eksisterende og faktisk interesse, som skal bedømmes på det tidspunkt, hvor søgsmålet er anlagt, og en sådan interesse foreligger kun, såfremt søgsmålet med sit resultat kan tilføre sagsøgeren en fordel. En virksomhed, som anfægter en kommissionsbeslutning, der tillader en fusion mellem to af dens konkurrenter, der kan påvirke dens forretningsmæssige situation, har en sådan søgsmålsinteresse.

(jf. præmis 40 og 41)

3. Den kontrol, som Fællesskabets retsinstanser udøver med de komplicerede økonomiske vurderinger, som Kommissionen foretager som led i sin skønsbeføjelse efter forordning nr. 4064/89 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser, skal begrænse sig til en kontrol af, om procedure- og begrundelsesforskrifterne er overholdt, om de faktiske omstændigheder er materielt rigtige, og om der foreligger et åbenbart fejlskøn eller er begået magtfordrejning.

(jf. præmis 44)

4. Når Kommissionen tager stilling til, om en fusion er forenelig med fællesmarkedet, skal den, navnlig i henhold til artikel 2 i forordning nr. 4064/89 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser, undersøge de konkurrencemæssige virkninger heraf på markeder, for hvilke der består en risiko for, at der skabes eller styrkes en dominerende stilling, som kan hæmme konkurrencen på afgørende måde. Det kan imidlertid ikke udelukkes, at en fusion kan fremkalde sådanne virkninger på markeder, hvor der ikke foreligger nogen overlapning mellem de aktiviteter, der udøves af parterne i en sådan transaktion. Selv om den konkurrencemæssige undersøgelse, som Kommissionen foretager, delvis ledes af de betænkeligheder, som er blevet rejst af tredjemænd, der er blevet hørt under den administrative procedure, skal denne, selv uden nogen udtrykkelig tilskyndelse fra disse tredjemænd, men i lyset af tungvejende indicier, påvise de konkurrencemæssige problemer, som fusionen skaber på samtlige markeder, der kan blive berørt deraf.

Når det gøres gældende, at Kommissionen ikke har taget et eventuelt konkurrencemæssigt problem i betragtning på markeder, hvor der ikke er nogen overlapning mellem de aktiviteter, der udøves af parterne i en fusion, påhviler det ikke desto mindre sagsøgeren at tilvejebringe tungtvejende indicier, som konkret kan godtgøre, at der foreligger et konkurrencemæssigt problem, som på grund af sin virkning skulle have været undersøgt af Kommissionen. For at opfylde dette krav påhviler det denne at identificere de relevante markeder, at beskrive konkurrencesituationen uden fusionen og at angive, hvad der ville være de sandsynlige virkninger af en fusion med hensyn til konkurrencesituationen på disse markeder.

En argumentation fra en sagsøger, hvorved det blot anføres, at Kommissionen med urette har begrænset sin konkurrencemæssige undersøgelse til de markeder, på hvilke der var direkte og indirekte overlapninger mellem en sammenslutnings parters aktiviteter, uden at underbygge sin argumentation, og navnlig uden klart at identificere de markeder, hvor der ikke er overlapninger, og som undersøgelsen således skulle have omfattet, er utilstrækkelig.

(jf. præmis 63-68)

5. Fusionskontrollen er ikke baseret på et forbud mod ved hjælp af en sådan transaktion at opnå betydelige konkurrencemæssige fordele, som forbrugerne kan drage fordel af, men på ønsket om at undgå, at der på nogen måde skabes eller styrkes en dominerende stilling, der har til følge, at en effektiv konkurrence i betydelig grad bliver hindret på fællesmarkedet. Muligheden for som følge af en fusion at kunne tilbyde forbrugerne ydelser til en mere fordelagtig pris kan kun i grænsetilfælde være en eventuel indikator for, at der er skabt eller styrket en dominerende stilling, f.eks. i tilfælde af, at den fusionerede enhed skulle have til hensigt eller være i stand til at praktisere ublu priser.

(jf. præmis 72)

6. Det fremgår af punkt 13 i meddelelsen om afgrænsningen af det relevante marked i den fælles konkurrenceret, at der findes tre hovedårsager til de konkurrencebegrænsninger, som virksomhederne udsættes for, nemlig efterspørgselssubstitution, udbudssubstitution og potentiel konkurrence. Ved afgrænsning af det relevante marked har efterspørgselssubstitution ud fra et økonomisk synspunkt den mest umiddelbare og effektive disciplinerende indflydelse på leverandørerne af et givet produkt og især på deres prissætning. Substituerbarhed må således tages i betragtning, ikke blot ud fra et udbudssynspunkt, men ligeledes ud fra et efterspørgselssynspunkt, som i princippet er og bliver det mest effektive vurderingskriterium.

Med hensyn til substituerbarhed på efterspørgselssiden er den afgørende omstændighed ved vurderingen af den geografiske substituerbarhed mellem to lufthavne ikke den afstand, der er mellem et udgangspunkt og hver af disse, men den tid, der kræves for at nå til disse fra dette punkt. Følgelig kan Kommissionen uden at begå nogen skønsfejl anerkende, at de to lufthavne er substituerbare, fordi det ikke gør nogen forskel for forbrugeren, om denne begiver sig til den ene eller den anden for at nå et fly, eller om denne begiver sig til byens centrum fra den ene eller den anden af de to lufthavne.

Kommissionen skal i øvrigt ved undersøgelsen af to lufthavnes substituerbarhed tage efterspørgslen som helhed i betragtning, dvs. både passagerer, som lægger vægt på tidsfaktoren, og passagerer, som ikke gør det, da kunder, som ikke lægger vægt på tidsfaktoren, stiller andre krav, fordi de er mere fleksible. Selv om Kommissionen imidlertid kunne antage, at to lufthavne for mange forretningskunder ikke var substituerbare, da den ene tilbyder færre omstigningsmuligheder, idet forretningskundernes egne forventninger har foranlediget Kommissionen til at antage, at der fandtes »undermarkeder«, alt efter om passagererne lægger vægt på tidsfaktoren eller ikke, kan disse betragtninger, som specielt gælder for nogle forretningskunder, som kun repræsenterer en del af efterspørgslen, ikke rejse tvivl om konklusionen vedrørende substituerbarheden.

Hvad angår substituerbarheden mellem to lufthavne set fra udbudssiden, navnlig luftfartsselskabernes udbud til forbrugerne fra den ene af disse, er betragtninger, som vedrører dels de typer flyvninger, som lufthavnene tilbyder alt efter deres særlige infrastrukturer, dels de to lufthavnes egne karakteristika, af mere begrænset betydning. Skønt substituerbarheden kan vurderes forskelligt, navnlig for lavprisluftfartsselskaberne, for hvem det er væsentligt at kunne vælge lufthavnen for at formindske deres omkostninger, da lufthavnsafgifterne kan være forskellige fra lufthavn til lufthavn, kan Kommissionen, uden at begå et åbenbart fejlskøn, derfor foretage en samlet undersøgelse og på grundlag deraf anerkende, at de to lufthavne er substituerbare, og herved blandt andre kriterier tage lavprisselskabernes særlige forretningsmæssige kendetegn i betragtning.

(jf. præmis 99-104 og 107-109)

7. Når der tages stilling til, om en fusion er forenelig med fællesmarkedet, er undersøgelsen af konkurrencevilkårene ikke alene baseret på den aktuelle konkurrence mellem de virksomheder, der allerede er til stede på det pågældende marked, men også på den potentielle konkurrence, således at det kan fastslås, om der i betragtning af markedsstrukturen og den økonomiske og retlige ramme for markedets funktion er reelle og konkrete muligheder for, at de virksomheder, der berøres af sammenslutningen, konkurrerer indbyrdes, eller for, at en ny konkurrent kan få adgang til det pågældende marked og konkurrere med de etablerede virksomheder.

(jf. præmis 116)

8. Kommissionen råder over et vidt skøn ved vurderingen af, om tilsagn er nødvendige for at fjerne den alvorlige tvivl, en fusion rejser. Det følger heraf, at det ikke tilkommer Retten at sætte sin egen vurdering i stedet for Kommissionens, idet Rettens kontrol skal begrænses til at påse, at Kommissionen ikke har anlagt et åbenbart urigtigt skøn. Især indebærer den angiveligt manglende hensyntagen til tilsagn, der foreslås af en konkurrerende virksomhed, der har deltaget i undersøgelsesproceduren, ikke i sig selv, at den anfægtede beslutning er behæftet med et åbenbart urigtigt skøn, og den omstændighed, at Kommissionen kunne have accepteret andre tilsagn, som måske endog ville have været gunstigere for konkurrencen, kan ikke føre til annullation af beslutningen, såfremt Kommissionen med rimelighed kan konkludere, at tilsagnene i beslutningen gør det muligt at fjerne den alvorlige tvivl.

Retten skal under udøvelsen af sin prøvelsesret tage hensyn til det specifikke formål med de tilsagn, der er afgivet i fase I, og som, i modsætning til de tilsagn, der afgives i fase II, ikke har til formål at forhindre skabelsen eller styrkelsen af en dominerende stilling, men at fjerne enhver alvorlig tvivl herom. Når Retten skal tage stilling til, om de i fase I afgivne tilsagn med hensyn til rækkevidde og indhold gør det muligt for Kommissionen at vedtage en beslutning om godkendelse uden at indlede fase II, påhviler det således Retten at undersøge, om Kommissionen uden at anlægge et åbenbart fejlskøn har været i stand til at vurdere, at de nævnte tilsagn er en direkte og tilstrækkelig reaktion, der klart fjerner enhver alvorlig tvivl.

(jf. præmis 128 og 129)

9. Skønt det ifølge punkt 17 i meddelelsen om løsninger, der er acceptable i henhold til forordning nr. 4064/89 og forordning nr. 447/98, for at sikre, at der er tale om et levedygtigt aktivitetsområde, kan være nødvendigt, at afhændelsen også omfatter aktiviteter vedrørende markeder, hvor Kommissionen ikke har givet udtryk for konkurrencemæssige betænkeligheder, fordi dette ville være den eneste måde til at skabe en effektiv konkurrent på de berørte marked, skal disse løsninger besluttes på grundlag af proportionalitetsprincippet.

Det følger heraf, dels at der skal træffes beslutning om tilsagnene på baggrund af de konkurrencemæssige problemer, der er opstået på de berørte markeder, idet det forudsættes, at såfremt konkurrencen kan opretholdes på disse markeder, er det ifølge proportionalitetsprincippet ikke nødvendigt, at Kommissionen udvider tilsagnene til at omfatte de ikke-berørte markeder, dels at tilsagnene ikke kan opfattes som et middel til uden konkurrencemæssig begrundelse at begunstige en eventuel konkurrent, der ønsker at trænge ind på et bestemt marked.

(jf. præmis 132, 134 og 137)

10. Den omstændighed, at parterne i en fusion, der er blevet erklæret for forenelig med fællesmarkedet, eventuelt kan bevare en betydelig markedsandel på de berørte markeder, kan ikke godtgøre, at der foreligger et åbenbart urigtigt skøn, som kan tilregnes Kommissionen, når denne har accepteret betydelige tilsagn på dette marked, bl.a. i betragtning af, at nytilkomne konkurrenters indtrængen på dette marked vil blive tilskyndet af korrigerende løsninger, og af, at andre faktorer vil kunne reducere den fusionerede enheds konkurrencemæssige vægt.

(jf. præmis 175)

11. Adfærdsmæssige tilsagn er ikke efter deres art utilstrækkelige til at forhindre, at en dominerende stilling skabes eller styrkes, og de må vurderes fra sag til sag på samme grundlag som strukturelle tilsagn.

(jf. præmis 182)

12. Kommissionen kan i henhold til artikel 6, stk. 2, i forordning nr. 4064/89 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser tillade en fusion, hvis de tilsagn, som parterne har tilbudt, gør det muligt at fjerne alvorlig tvivl med hensyn til, om den nævnte transaktion er forenelig med fællesmarkedet. Forordning nr. 4064/89 opstiller således det mål, som Kommissionen skal nå, men overlader den et betydeligt skøn med hensyn til den form, som de pågældende tilsagn kan have. Forordningen kræver ikke, at de anmeldende parter identificerer en nytilkommen, skønt en sådan identificering i visse tilfælde kan være nødvendig, navnlig når ingen konkurrent tilkendegiver en interesse i at trænge ind på et berørt marked. En identificering med navns nævnelse af en nytilkommen kræves dog ikke, når forskellige konkurrenter under den administrative procedure har vist sig interesseret i at komme ind på de berørte markeder efter de tilsagn, som parterne i den pågældende fusion tilbød.

Den omstændighed, at der på dagen for det retsmøde i Retten, hvor den behandler den sag, der er anlagt til prøvelse af Kommissionens beslutning om at tillade den nævnte fusion, ikke er nogen nytilkommen, der er kommet ind på de berørte markeder, er uden betydning. Lovligheden af en anfægtet individuel retsakt skal nemlig bedømmes efter de faktiske og retlige omstændigheder på det tidspunkt, da retsakten blev udstedt.

(jf. præmis 197, 198, 203 og 206)