ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 114/42

Sag anlagt den 23. februar 2013 — VTZ m.fl. mod Rådet

(Sag T-108/13)

2013/C 114/64

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøgere: Volžskij trubnyi zavod OAO (VTZ OAO) (Volzhsky, Rusland); Taganrogskij metallurgičeskij zavod OAO (Tagmet OAO) (Taganrog, Rusland); Sinarskij trubnyj zavod OAO (SinTZ OAO) (Kamensk-Uralsky, Rusland) og Severskij trubnyj zavod OAO (STZ OAO) (Polevskoy, Rusland) (ved advokaterne J. Bellis, F. Di Gianni og G. Coppo)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgernes påstande

— Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1269/2012 af 21. december 2012, der indfører en endelig antidumpingtold på importen af visse sømløse rør af jern eller stål med oprindelse i bl.a. Rusland efter en delvis interimsundersøgelse i henhold til artikel 11, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009, annulleres for så vidt som den inkluderer de salg, der henvises til i 23.-33. betragtning. til den anfægtede forordning i den fornyede undersøgelse.

— Som følge af påstanden om delvis annullation, korrigeres den antipumpingtold, som TMK koncernen skal betale, fra 28,7 % til 13,6 %, og

— Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne anført tre anbringender.

Med det første anbringende har sagsøgerne gjort gældende, at Rådet ulovligt har benyttet sig af andre kriterier end dem, der er fastsat i henhold til ordlyden af de relevante toldbestemmelser, til at bestemme klassifikationen af de rør, der henvises til i 23.-33. betragtning til den anfægtede forordning.

Med det andet anbringende har sagsøgerne gjort gældende, at de særskilte grunde, som Rådet har lagt til grund for at fastslå, at de rør der henvises til i 23.-33. betragtning til den anfægtede forordning ikke falder under KN kode 7304 59 10, er behæftet med fejl.

Med det tredje anbringende har sagsøgerne gjort gældende, at henset til denne sags konkrete omstændigheder beviser det faktum, at rørene, der henvises til i 23.-33. betragtning til den anfægtede forordning, faktisk blev brugt til fremstilling af rør med andre tværsnit og godstykkelse, at de falder ind under KN kode 7304 59 10.
1)

Ved at vedtage den anfægtede afgørelse og ved ikke at dele tabene på forvaltningen af SAPARD-midler med Republikken Litauen eller i det hele taget ved ikke at have overvejet dette anliggende og ved ikke at have anført nogen grunde til afslaget på at dele tabene, tilsidesatte Europa-Kommissionen artikel 8, stk. 2, i forordning nr. 1258/1999 (1), sammenholdt med artikel 73, stk. 2, i forordning nr. 1605/2002 (2), artikel 87 i forordning nr. 2342/2002 (3), og princippet om loyalt samarbejde, der er fastsat i EU-traktatens artikel 4, stk. 3.
1)

Første anbringende om tilsidesættelse af artikel 11 og 42 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Retlig fejl i forbindelse med anvendelsen af artikel 4, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1049/2001 (1), sammenholdt med artikel 8, litra b), i forordning (EF) nr. 45/2001 (2), idet den anfægtede afgørelse medfører en urimelig begrænsning af omfanget af retten til at modtage og give oplysninger i henhold til artikel 11 i Den Europæiske Unions Charter om grundlæggende rettigheder (chartret), og retten til aktindsigt i officielle dokumenter i henhold til chartrets artikel 42 ved urigtig anvendelse af artikel 4, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 1049/2001 sammenholdt med artikel 8, litra b), i fordotning (EF) nr. 45/2001, eftersom: — Parlamentet for det første med urette antog, at sagsøgeren ikke havde angivet udtrykkelige og legitime årsager, der kunne begrunde nødvendigheden af at videregive de personoplysninger, der var omfattet af de begærede dokumenter, — Parlamentet for det andet med urette antog, at oplysningen om medlemskab af pensionsordningen henhører under de omhandlede MEP’eres privatsfære, og — for det tredje begik Parlamentet en retlig fejl, idet det fandt, at de omhandlede MEP’eres berettigede interesse måtte tillægges større vægt end nødvendigheden af at videregive oplysningerne.
1)

Det første anbringende vedrører en retlig fejl og tilsidesættelse af begrundelsespligten, idet Personaleretten fandt, at afgørelsen om afslag på den pågældendes forfremmelse kunne begrundes på tidspunktet for besvarelsen af klagen, selv om begrundelsen allerede burde være givet i afgørelsen om ikke-forfremmelse, i det omfang denne afgørelse var blevet truffet i henhold til artikel 266 TEUF til opfyldelse af Personalerettens dom af 5. maj 2010, Bouillez m.fl. mod Rådet (sag F-53/08, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser) og ikke i henhold til artikel 45 i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union.
4)

Fjerde anbringende vedrører tilsidesættelse af begrundelsespligten og den omstændighed, at der gik urimelig lang tid, før dommen blev afsagt. Appellanten har anført, at retten i første instans begik en retlig fejl, da den fastslog, at sagsøgte havde opfyldt sin begrundelsespligt, idet appellanten først under førsteinstansbehandlingen fik kendskab til, hvilke kriterier, der var anvendt ved vurderingen af hendes ansøgning, ikke blev oplyst om, hvilke kvalifikationer, hun ikke opfyldte, og først under retsmødet fik oplyst fordelingen af hendes samlede karakterer. Personaleretten baserede sig endvidere uretmæssigt på et dokument, der var fremlagt af sagsøgte under retsmødet, og konkluderede uden at anføre særlige omstændigheder, at sagsøgte havde opfyldt sin begrundelsespligt. Såfremt appellanten endvidere for det første havde modtaget dette dokument under den administrative fase, således som hun havde anmodet om, ville hun bedre have kunnet forstå grunden til, at hun ikke blev udvalgt, og hun havde kunnet anfægte afgørelsen mere effektivt. For det andet ville procedurens varighed ved Personaleretten have været mere rimelig.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 141/21

Sag anlagt den 20. februar 2013 — Synergy Hellas mod Kommissionen

(Sag T-106/13)

2013/C 141/38

Processprog: græsk

Parter

Sagsøger: d.d. Synergy Hellas Anonymi Emporiki Etaireia Parochis Ypiresion Pliroforikis (Athen, Grækenland) (ved advokaterne M. Angelopoulos og Κ. Damis)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at den omstændighed, at Europa-Kommissionen har udelukket selskabet fra at deltage i ΑRTreat-programmet, udgør en tilsidesættelse af Kommissionens kontraktlige forpligtelser i lyset af proportionalitetsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, og Kommissionen pålægges at betale sagsøgeren et beløb på 343 828,88, EUR for de beløb, som Kommissionen skylder for gennemførelsen af ARTreat-kontrakten med tillæg af renter fra datoen for anlæggelse af dette søgsmål.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren et beløb på 89 933,16, EUR i erstatning for det formuetab, som sagsøgeren har lidt, og den skade, som sagsøgerens erhvervsmæssige omdømme har lidt, på grund af magtmisbrug og krænkelse af erhvervshemmeligheden med tillæg af renter fra den 14. juni 2012 indtil afsigelse af dom i den foreliggende sag og morarenter fra afsigelse af dom i den foreliggende sag, og indtil der er sket fuld betaling.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgerens sagsomkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Med dette søgsmål anlægger sagsøgeren to søgsmål.

For det første et søgsmål i medfør af artikel 272 TEUF om Kommissionens ansvar i henhold til kontrakt nr. FP7 224297 vedrørende gennemførelse af kontrakten »Multi-level patient — specific artery and artherogenesis model for outcome prediction, decision support treatment, and virtual hand-on training (ARTreat)«. Sagsøgeren har navnlig gjort gældende, at selv om sagsøgeren fuldt ud og behørigt har opfyldt sine kontraktlige forpligtelser, har Kommissionen med urette og i strid med kontrakten og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og proportionalitetsprincippet suspenderet betalingen til sagsøgeren.

For det andet et søgsmål om Kommissionens ansvar uden for kontraktforhold i henhold til artikel 340, stk. 2, TEUF. Sagsøgeren har navnlig gjort gældende, at Kommissionen med sin retsstridige adfærd har skadet sagsøgerens erhvervsmæssige omdømme.
—

Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at det forhold, at der forelå flere anvendelige kriterier for fastlæggelsen af beregningsmetoden for vederlagene, burde have fået Kommissionen til at vælge det kriterium, der er mest fordelagtigt for borgeren. Efter konstateringen af, at der på det italienske og europæiske marked forelå betydelige forskelle i tarifferne for de samme tjenesteydelser, ville det have været hensigtsmæssigt at vælge den løsning, der var til mindst ulempe for sagsøgeren.
3)

Tredje anbringende vedrørende tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, TEUF for så vidt angår tilregnelsen. — Ifølge sagsøgeren er den anfægtede afgørelse ikke baseret på en individuel undersøgelse af de enkelte beslutninger om at forhøje kapitalen, og Kommissionen har ikke redegjort for grundene til, at der var tale om et samlet statsstøttet projekt til fordel for SEA Handling i perioden 2002-2010. — Hertil kommer i denne forbindelse, at de af Kommissionen anførte indicier er uegnede til at godtgøre, at staten kan tilregnes de pågældende foranstaltninger, og Kommissionen har undladt af tage hensyn til de forhold, som parterne har påberåbt sig for at godtgøre, at staten ikke kunne tilregnes foranstaltningerne.
1)

Første anbringende, hvorefter den anfægtede afgørelse skal annulleres, idet Kommissionen har anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved at tilsidesætte og undlade at overholde sagsøgerens ret til beskyttelse af den berettigede forventning og proportionalitetsprincippet og herved med urette har afsluttet sagsøgernes anmodning om at opnå status som virksomhed, der opererer på markedsøkonomiske vilkår, inden for rammerne af en antidumpingundersøgelse.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 147/23

Sag anlagt den 14. marts 2013 — Petro Suisse Intertrade mod Rådet

(Sag T-156/13)

2013/C 147/41

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Petro Suisse Intertrade Co. SA (Pully, Schweiz) (ved solicitor J. Grayston, og advokaterne P. Gjørtler, G. Pandey, D. Rovetta, N. Pilkington og D. Sellers)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Rådets afgørelse 2012/829/FUSP af 21. december 2012 (EUT 2012 L 356, s. 71) om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran og Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1264/2012 af 21. december 2012 (EUT 2012 L 356, s. 55) om gennemførelse af forordning (EU) nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran annulleres, for så vidt som de anfægtede retsakter omfatter sagsøgeren.

— Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har fremsat seks anbringender vedrørende tilsidesættelse af et væsentligt formkrav, af traktaterne og af retsregler vedrørende deres anvendelse: tilsidesættelse af retten til at blive hørt, tilsidesættelse af pligten til at give korrekt meddelelse, utilstrækkelig begrundelse, tilsidesættelse af retten til forsvar, et åbenbart urigtigt skøn og krænkelse af den grundlæggende ejendomsret.

Sagsøgeren finder, at Rådet har undladt at høre sagsøgeren, og der er ingen holdepunkter herimod, som ville begrunde dette. Desuden har Rådet undladt på korrekt vis at identificere sagsøgeren som adressat for afgørelsen og gennemførelsesforordningen og har heller ikke identificeret sagsøgeren i sin meddelelsesskrivelse; disse akter indeholder under alle omstændigheder en utilstrækkelig begrundelse. Sagsøgerens anmodninger om at bekræfte identifikationen, om at udvide begrundelsen og om aktindsigt er ikke blevet besvaret bortset fra en kort skrivelse, der bekræftede modtagelsen. Ved disse undladelser har Rådet tilsidesat sagsøgerens ret til forsvar, idet denne blev nægtet muligheden for effektivt at fremsætte bemærkninger til Rådets konstateringer, for så vidt som disse blev forholdt sagsøgeren. I modsætning til hvad Rådet har gjort gældende, fungerer sagsøgeren ikke som et dækselskab, der kontrolleres af National Iranian Oil Company (NIOC), og Rådet har under alle omstændigheder ikke godtgjort, at NIOC’s kontrol af sagsøgeren vil medføre en økonomisk fordel for den iranske stat, som ville være i strid med formålet med den anfægtede afgørelse og forordning. Gennem begrænsningen af sagsøgerens evne til at indgå kontrakter har Rådet endelig tilsidesat den grundlæggende ejendomsret ved at træffe foranstaltninger, hvis forholdsmæssighed ikke kan fastslås.
1)

Med første anbringende gøres gældende, at sagsøgeren ikke hjælper enheder, der er opført på listen, med at overtræde bestemmelserne i EU's retsakter om Iran og ikke yder finansiel støtte til den iranske regering. Sagsøgeren anvendes heller ikke til kanalisering af Irans olierelaterede betalinger. Følgelig er de væsentlige kriterier for optagelse på listen i henhold til de anfægtede bilag til afgørelse 2012/829/FUSP af 21. december 2012 og Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1264/2012 af 21. december 2012 ikke opfyldt med hensyn til sagsøgeren, og/eller Rådet har anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved vurderingen af, om disse kriterier var opfyldt. Rådet har også undladt at anvende det korrekte kriterium.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 123/23

Sag anlagt den 13. marts 2013 — Jinko Solar m.fl. mod Parlamentet m.fl.

(Sag T-142/13)

2013/C 123/39

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøgere: Jinko Solar Co. Ltd (Shangrao, Kina), Zhejiang Jinko Solar Co. Ltd (Haining City, Kina), Jiangxi Jinko Photovoltaic Materials Co. Ltd (Shangrao), Jinko Solar Import and Export Co. Ltd (Shangrao) og Zhejiang Jinko Trading Co. Ltd (Haining City) (ved advokaterne K. Adamantopoulos og J. Cornelis)

Sagsøgte: Europa-Parlamentet, Europa-Kommissionen og Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgernes påstande

— Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1168/2012 af 12. december 2012 om ændring af Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EUT L 344, s. 1) annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgerne.

— Kommissionens afgørelse af 3. januar 2013, hvorved den nægtede at tage sagsøgernes krav om markedsøkonomisk behandling i betragtning, annulleres.

— Europa-Parlamentet, Europa-Kommissionen og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne anført ét anbringende, hvorved det hævdes, at forordning (EU) nr. 1168/2012 som anvendt af Kommissionen i forhold til sagsøgerne i afgørelsen af 3. januar 2013 og afgørelsen af 3. januar 2013, hvori det blev anført, at Kommissionen nægtede at tage sagsøgernes krav om markedsøkonomisk behandling i betragtning, tilsidesætter sagsøgernes berettigede forventninger og anvendes med tilbagevirkende kraft til skade for sagsøgerne uden gyldig begrundelse. Som følge deraf tilsidesætter forordning (EU) nr. 1168/2012 som anvendt af Kommissionen i forhold til sagsøgerne i afgørelsen af 3. januar 2013 og afgørelsen af 3. januar 2013 åbenlyst de grundlæggende principper om retssikkerhed og god tro.
—

Europa-Kommissionens afgørelse, meddelt ved skrivelse af 3. januar 2013, nr. H4/JN/Ref.t13.000011, hvorved sagsøgeren oplyses om, at Kommissionen ikke vil behandle sagsøgerens anmodning med henblik på at opnå status som virksomhed, der opererer på markedsøkonomiske vilkår, indgivet i medfør af artikel 2, stk. 7, litra b), i Rådets forordning nr. 1225/2009 inden for rammerne af en antidumpingprocedure vedrørende importen af fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter hertil med oprindelse i Folkerepublikken Kina, indledt den 6. september 2012 (AD 590), annulleres i medfør af artikel 263 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 147/22

Sag anlagt den 11. marts 2013 — Ziegler Relocation mod Kommissionen

(Sag T-150/13)

2013/C 147/40

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Ziegler Relocation SA (Bruxelles, Belgien) (ved advokaterne J.-F. Bellis, M. Favart og A. Bailleux)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande:

— Nærværende søgsmål forenes med sag T-539/12.

— Sagen antages til realitetsbehandling og der gives sagsøgeren medhold.

— Det fastslås, at Den Europæiske Union har pådraget sig et ansvar uden for kontraktforhold over for sagsøgeren.

— Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsøgeren 112 872,50 EUR årligt fra den 11. marts 2008 med tillæg af renter indtil betaling sker.

— Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Den skade, som sagsøgeren kræver erstatning for af Den Europæiske Union, vedrører den manglende fortjeneste, som sagsøgeren mener at have mistet siden vedtagelsen af Kommissionens beslutning af 11. marts 2008 i sag COMP/38.543 (Internationale flyttetjenester) som følge af den omstændighed, at den praksis for tjenestemændene i Den Europæiske Union med at anmode om proformatilbud i forbindelse med flytninger, hvis omkostninger bliver godtgjort i henhold til vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union, ikke er ophørt. Sagsøgerens nægtelse af at besvare anmodninger om proformatilbud positivt har medført dennes udelukkelse fra de pågældende markeder, selv om sagsøgeren kun leverede et meget begrænset antal flyttetjenester til tjenestemænd fra de europæiske institutioner. Det er Unionens manglende opfyldelse af dens forpligtelse til at udvise omhu, som er årsagen til den skade, som sagsøgeren således har lidt.
—

Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger for retten, og indsigeren tilpligtes at betale de omkostninger, der er afholdt i forbindelse med sagen for indsigelsesafdelingen og for appelkammeret.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 147/22

Sag anlagt den 8. marts 2013 — Scheepsbouw Nederland mod Kommissionen

(Sag T-140/13)

2013/C 147/39

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Scheepsbouw Nederland (Rotterdam, Nederlandene) (ved advokat K. Struckmann og barrister G. Forwood)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Europa-kommissionens afgørelse af 20. november 2012 i sag SA.34736 (Forskudsafskrivning af visse aktiver, der er erhvervet ved finansiel leasing), offentliggjort i EU-Tidende den 13. december 2012 (EUT C 384, s. 2), annulleres.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremført et anbringende, hvorefter Kommissionen tilsidesatte artikel 108, stk. 3, TEUF og artikel 4, stk. 2, og artikel 4, stk. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 (1).

I denne forbindelse har sagsøgeren anført, at der i lyset af sagens omstændigheder såvel som den utilstrækkelige og ufuldstændige materielle prøvelse, som Kommissionen foretog under den indledende undersøgelsesprocedure, foreligger tilstrækkeligt bevis for, at vurderingen af den planlagte foranstaltning var forbundet med alvorlige vanskeligheder. Derfor udgjorde Kommissionens indledende undersøgelse ikke et tilstrækkeligt grundlag for at fastslå, at den omhandlede foranstaltning ikke udgjorde statsstøtte i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 107, stk. 1, TEUF. Kommissionen havde ikke andet valg end at indlede den formelle undersøgelsesprocedure i henhold til 108, stk. 3, TEUF.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 659/1999 af 22.3.1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af EF-traktatens artikel 93 (EFT L 83, s. 1).
Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen har begrundet begrænsningen til tre sprog med kravet om, at nyansatte skal være i stand til at kommunikere på de tre sprog inden for institutionerne. Med denne begrundelse er der sket en forvanskning af de faktiske omstændigheder, eftersom de omhandlede tre sprog ikke er de mest anvendte ved kommunikationen mellem de forskellige sproglige grupperinge inden for institutionerne; der er desuden tale om en uforholdsmæssig begrænsning af en grundlæggende rettighed, såsom retten til ikke at blive udsat for sprogmæssig forskelsbehandling. Der findes mindre restriktive foranstaltninger med henblik på at sikre en hurtig kommunikation inden for institutionerne.
—

Afgørelse truffet den 11. december 2012 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1900/2011-2) annulleres, for så vidt som sagsøgeren ikke herved fik medhold i sin klage og indsigelsesafdelingens afgørelse om delvist at tillade EF-ordmærke nr. 4782215 »PRO OUTDOOR« blev stadfæstet.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 141/22

Sag anlagt den 4. marts 2013 — Alpiq RomIndustries og Alpiq RomEnergie mod Kommissionen

(Sag T-129/13)

2013/C 141/40

Processprog: tysk

Parter

Sagsøgere: Alpiq RomIndustries Srl (Bukarest, Rumænien) og Alpiq RomEnergie Srl (Bukarest) (ved advokaterne H. Wollmann og F. Urlesberger)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgernes påstande

— Europa-Kommissionens afgørelse K(2012) 2542 endelig af 25. april 2012 (SA.33451, 2012/C, ex 2012/NN) annulleres i henhold til artikel 264 TEUF, for så vidt som den vedrører sagsøgerne.

— Kommission tilpligtes i henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne i det væsentlige gjort gældende, at Kommissionen manglede kompetence. Efter sagsøgernes opfattelse falder den formodede statsstøtte ikke inden for det tidsmæssige anvendelsesområde for artikel 107 TEUF og 108 TEUF. Ifølge bilag V til Rumæniens tiltrædelsesakt har Kommissionen kun kompetence til at undersøge foranstaltninger, som blev truffet før tiltrædelsesdatoen, hvis de fortsat var gældende efter tiltrædelsesdatoen. I denne forbindelse har sagsøgerne bl.a. anført, at Hidroelectricas forpligtelser over for de angiveligt begunstigede i de allerede før tiltrædelsen indgåede kontrakter om levering af el var så entydigt fastlagte, at en efterfølgende udvidelse af Hidroelectricas ydelsespligt, som kunne have ført til en yderligere begunstigelse, var udelukket.
1)

Første anbringende om tilsidesættelse af artikel 107, stk. 3 litra c), TEUF og Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder. Sagsøgeren har gjort gældende, at afgørelsen er behæftet med en retlig fejl på grund af den omstændighed, at en eller flere (af de kumulative) betingelser i de førnævnte rammebestemmelser ikke er opfyldt, og at Kommissionen under alle omstændigheder ikke med den fornødne tilstrækkelighed har godtgjort at hver enkelt betingelse er opfyldt. De argumenter, der er fremført til støtte for denne påstand, vedrører den manglede overholdelse af i) forpligtelsen til at vurdere en eller flere af betingelserne i de førnævnte rammebestemmelser på tidspunktet, hvor afgørelsen blev truffet, ii) betingelsen om engangsstøtte, iii) betingelsen om at omstruktureringsstøtten ikke må tjene til at holde virksomheder kunstigt i live, iv) betingelserne om bedømmelsen af tidligere ulovlig støtte, v) betingelsen om, at støttemodtageren skal være en kriseramt virksomhed, vi) betingelsen om, at støttemodtageren ikke må være en nyoprettet virksomhed, vii) betingelsen om, at støttemodtageren skal genetablere sin langsigtede rentabilitet, viii) betingelsen om pålæggelse af kompenserende modydelser med henblik på at forhindre urimelige konkurrencefordrejninger som følge af omstruktureringsstøtten, og ix) betingelsen om, at støtten skal begrænses til et minimum, og at koncernen skal yde et reelt bidrag (uden støtte).