Sag C-574/17 P

Europa-Kommissionen

mod

Combaro SA

»Appel – toldunion – forordning (EØF) nr. 2913/92 – artikel 239 – fritagelse for importafgifter – import af hørstof fra Letland mellem 1999 og 2002 – særlig situation – tilsyns- og kontrolforpligtelser – påstået korruption inden for toldmyndighederne – uægte varecertifikat – gensidig tillid«

Sammendrag – Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 25. juli 2018

Den Europæiske Unions egne indtægter – godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter – særlig situation – eksportmedlemsstatens myndigheders underretning af Kommissionen om kontrolresultaterne inden for rammerne af et administrativt samarbejde – denne meddelelses ikkebindende karakter – kommissionsafgørelse baseret på den efterfølgende kontrol af ægtheden af EUR.1-certifikater, som eksportstatens myndigheder har gennemført – Kommissionens mangelfulde kontrol med den korrekte anvendelse af associeringsaftalen mellem EØF og Letland – foreligger ikke

(Protokol nr. 3 til associeringsaftalen mellem EØF og Letland, art. 17 og 32; Rådets forordning nr. 2913/92, art. 239)

Det administrative samarbejde, som følger af en protokol, der i et bilag til en aftale mellem Unionen og et tredjeland fastsætter bestemmelser om varers oprindelse, er baseret på gensidig tillid mellem indførselsmedlemsstatens myndigheder og myndighederne i udførselslandet. Hvad angår den efterfølgende kontrol med de EUR.1-certifikater, som er udstedt af udførselsstaten, er de konklusioner og vurderinger, som myndighederne i denne udførselsstat lovligt er kommet frem til, derfor i princippet bindende for myndighederne i indførselsmedlemsstaten. Disse principper er fuldt relevante for anvendelsen af Europaaftale om oprettelse af en associering mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Republikken Letland på den anden side, og skal endvidere, med de fornødne ændringer, overføres på relationerne mellem Kommissionen og udførselslandets toldmyndigheder, når denne institution udtaler sig om ægtheden af varecertifikater med henblik på at vurdere, om der foreligger en særlig situation som omhandlet i artikel 239 i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks.

Den tillid, der således vises udførselslandets toldmyndigheder, indebærer ikke, at Kommissionen aldrig vil skulle gennemføre undersøgelser for at vurdere varecertifikaters ægthed. Domstolen har således udtalt, at Kommissionen kan være forpligtet til at træffe konkrete foranstaltninger for at efterprøve ægtheden af varecertifikater, og at en undladelse heraf derfor kan udgøre en særlig situation. Denne løsning er dog blevet anvendt, hvor der har foreligget meget specifikke omstændigheder, der har bestået i, at udførselslandets toldmyndigheder har formuleret nogle vurderinger vedrørende disse certifikater, der har været behæftet med uklarheder og inkonsekvenser. Til gengæld kan denne tillid ikke anfægtes på grundlag af en vurdering af ét element ved de omtvistede certifikater, såsom stemplerne på disse certifikater. Den omstændighed, at udførselslandets toldmyndigheders konklusioner begrænser sig til kortfattede udtalelser, og at det ikke er fastslået, at en senere bekræftelse udsprang af nye efterprøvelser, berøver i øvrigt ikke disse myndigheders holdninger deres værdi, da associeringsaftalen ikke fastsætter noget særligt formkrav i denne henseende, og da Unionens toldmyndigheder er bundet af resultaterne af en efterfølgende kontrol, selv når disse meddeles uden nogen begrundelse eller i form af en underskrift på en rapport udarbejdet af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig efter en undersøgelse.

(jf. præmis 50-53, 57-59, 72 og 76)