ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sag C-272/01

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

mod

Den Portugisiske Republik

»Traktatbrud – direktiv 76/160/EØF – kvaliteten af badevand – manglende overholdelse af grænseværdierne – manglende angivelse af alle de indenlandske badeområder i Portugal – utilstrækkeligt antal prøveudtagninger«

Sammendrag af dom

Tilnærmelse af lovgivningerne – kvaliteten af badevand – direktiv 76/160 – medlemsstaternes gennemførelse – resultatforpligtelse

(Rådets direktiv 76/160, art. 4, stk. 1)

Artikel 4, stk. 1, i direktiv 76/160 om kvaliteten af badevand pålægger medlemsstaterne en forpligtelse til at nå det resultat, at badevandskvaliteten overholder de bindende værdier i direktivet. Bortset fra de i direktivet fastsatte undtagelser giver direktivet ikke medlemsstaterne ret til at gøre særlige omstændigheder gældende som begrundelse for ikke at overholde denne forpligtelse.

(jf. præmis 34)
Sag C-381/01

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

mod

Den Italienske Republik

»Traktatbrud – direktiv 77/388/EØF – moms – artikel 11, punkt A, stk. 1, litra a) – afgiftsgrundlag – tilskud, der er direkte forbundet med prisen – forordning (EF) nr. 603/95 – støtte, som tildeles i sektoren for tørret foder«

Sammendrag af dom

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – afgiftsgrundlag – levering af goder og tjenesteydelser – tilskud, der er direkte forbundet med transaktionernes pris – begreb – støtte, som tildeles i sektoren for tørret foder – ikke omfattet – national ordning, hvorefter der ikke opkræves merværdiafgift af disse støttebeløb – lovlig

[Rådets direktiv 77/388, art. 11, punkt A, stk. 1, litra a)]

Formålet med artikel 11, punkt A, stk. 1, litra a), i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter er at momspålægge hele værdien af godet eller tjenesteydelsen, eftersom det fastsættes, at afgiftsgrundlaget omfatter tilskud, som udbetales til den afgiftspligtige, når tilskuddet er direkte forbundet med prisen på den omhandlede transaktion. En medlemsstat, der ikke opkræver merværdiafgift af de støttebeløb, som udbetales i medfør af forordning nr. 603/95 om den fælles markedsordning for tørret foder, tilsidesætter ikke sine forpligtelser i henhold til denne bestemmelse.

Begrebet »tilskud, der er direkte forbundet med transaktionernes pris«, omfatter således kun tilskud, som udgør hele vederlaget eller en del af vederlaget for en levering af goder eller tjenesteydelser, og som tredjemand betaler sælgeren eller tjenesteyderen.

Betingelserne for at pålægge disse støttebeløb moms er ikke opfyldt, hvis en forarbejdningsvirksomhed, efter tørring, sælger foder, købt hos en producent af frisk foder, eftersom tilskuddet i dette tilfælde ikke særligt er blevet udbetalt til forarbejdningsvirksomheden, mod at denne har leveret tørret foder til en køber til en lavere pris end prisen på verdensmarkedet. Betingelserne er heller ikke opfyldt, hvis der er indgået en lønkontrakt mellem en forarbejdningsvirksomhed og en producent af frisk foder, eftersom tilskuddet i dette tilfælde ikke bliver udbetalt til forarbejdningsvirksomheden, idet virksomheden alene påtager sig en rolle som mellemmand mellem den organisation, som tildeler støtten, og foderproducenten.

(jf. præmis 27, 28, 32, 33, 37, 39, 43 og 46)
Sag C-495/01

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

mod

Republikken Finland

»Traktatbrud – direktiv 77/388/EØF – moms – artikel 11, punkt A, stk. 1, litra a) – afgiftsgrundlag – tilskud, der er direkte forbundet med prisen – forordning (EF) nr. 603/95 – støtte, som tildeles i sektoren for tørret foder«

Sammendrag af dom

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – afgiftsgrundlag – levering af goder og tjenesteydelser – tilskud, der er direkte forbundet med transaktionernes pris – begreb – støtte, som tildeles i sektoren for tørret foder – ikke omfattet – national ordning, hvorefter der ikke opkræves merværdiafgift af disse støttebeløb – lovlig

[Rådets direktiv 77/388, art. 11, punkt A, stk. 1, litra a)]

Formålet med artikel 11, punkt A, stk. 1, litra a), i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter er at momspålægge hele værdien af godet eller tjenesteydelsen, eftersom det fastsættes, at afgiftsgrundlaget omfatter tilskud, som udbetales til den afgiftspligtige, når tilskuddet er direkte forbundet med prisen på den omhandlede transaktion. En medlemsstat, der ikke opkræver merværdiafgift af de støttebeløb, som udbetales i medfør af forordning nr. 603/95 om den fælles markedsordning for tørret foder, tilsidesætter ikke sine forpligtelser i henhold til denne bestemmelse.

Begrebet »tilskud, der er direkte forbundet med transaktionernes pris«, omfatter således kun tilskud, som udgør hele vederlaget eller en del af vederlaget for en levering af goder eller tjenesteydelser, og som tredjemand betaler sælgeren eller tjenesteyderen.

Betingelserne for at pålægge disse støttebeløb moms er ikke opfyldt, hvis en forarbejdningsvirksomhed, efter tørring, sælger foder, købt hos en producent af frisk foder, eftersom tilskuddet i dette tilfælde ikke særligt er blevet udbetalt til forarbejdningsvirksomheden, mod at denne har leveret tørret foder til en køber til en lavere pris end prisen på verdensmarkedet. Betingelserne er heller ikke opfyldt, hvis der er indgået en lønkontrakt mellem en forarbejdningsvirksomhed og en producent af frisk foder, eftersom tilskuddet i dette tilfælde ikke bliver udbetalt til forarbejdningsvirksomheden, idet virksomheden alene påtager sig en rolle som mellemmand mellem den organisation, som tildeler støtten, og foderproducenten.

(jf. præmis 27, 28, 32, 33, 37, 39, 43 og 46)
Forenede sager C-502/01 og C-31/02

Silke Gaumain-Cerri

mod

Kaufmännische Krankenkasse - Pflegekasse

og

Maria Barth

mod

Landesversicherungsanstalt Rheinprovinz

(anmodninger om præjudiciel afgørelse indgivet af Sozialgericht Hannover og Sozialgericht Aachen)

»Social sikring – arbejdskraftens frie bevægelighed – EF-traktaten – forordning (EØF) nr. 1408/71 – ydelser til dækning af risikoen plejebehov – plejeforsikringens betaling af pensionsforsikringsbidrag for en person, der yder pleje til en plejekrævende person«

Sammendrag af dom

1. Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende – fællesskabsbestemmelser – materielt anvendelsesområde – ydelser i henhold til en national ordning om dækning af risikoen plejebehov – betaling af bidrag til pensionsforsikring for en person, der yder pleje til en plejekrævende person – omfattet som ydelser i anledning af sygdom

[Rådets forordning nr. 1408/71, art. 4, stk. 1, litra a)]

2. Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende – ligebehandling – national sikringsordning til dækning af plejebehov, hvorefter der ikke indbetales pensionsforsikringsbidrag for en statsborger fra en anden medlemsstat end den kompetente stat – ordning, som indebærer en i henhold til fællesskabsretten forbudt forskelsbehandling af en unionsborger

(Art. 17 EF; Rådets forordning nr. 1408/71)

1. Plejeforsikringsinstitutionens indbetaling af pensionsforsikringsbidrag for en person, der yder pleje til en plejekrævende person i hjemmet, er en ydelse i anledning af sygdom til fordel for den plejekrævende, som forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, finder anvendelse på.

(jf. præmis 20, 21 og 23 samt domskonkl. 1)

2. Artikel 17 EF samt forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, er til hinder for, at den kompetente institution nægter plejeforsikring i form af at betale forsikringsbidrag for en person, der er statsborger i en medlemsstat, og som plejer den forsikrede, alene med den begrundelse, at nævnte plejer eller person, som er omfattet af denne forsikring, er bosat i en anden medlemsstat end den kompetente stat.

Unionsborgerskabet gør det nemlig muligt for de af medlemsstaternes statsborgere, som befinder sig i samme situation, inden for traktatens anvendelsesområde at blive undergivet samme retlige behandling, med forbehold af udtrykkeligt fastsatte undtagelser i denne henseende. Under hensyntagen til den virksomhed, som udøves af personer, der yder pleje til plejekrævende personer, fremstår bopælskriteriet – som danner grundlag for nægtelse af disse plejeforsikringsydelser – nemlig ikke i denne forbindelse som et element, der objektivt godtgør, at der foreligger forskellige situationer og begrunder en forskelsbehandling, men som en forskellig behandling af sammenlignelige tilfælde, hvilket udgør en forskelsbehandling, der er forbudt i henhold til fællesskabsretten.

(jf. præmis 34-36 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fælles toldtarif - fritagelse for importafgifter - ordning for returvarer på Fællesskabets toldområde - indførsel af forædlingsprodukter, der kan henføres under nævnte ordning - ikke muligt for importøren at fremlægge alle de oplysninger, der er nødvendige for at beregne de efter lovgivningen skyldige afgifter - forpligtelse for toldmyndighederne til at anvende den administrative samarbejdsprocedure for at opnå de relevante oplysninger

[Rådets forordning nr. 2913/92, art. 15 og 187; Kommissionens forordning nr. 2454/93, art. 611, stk. 2, litra b), art. 613 og 848]

Sammendrag

$$Artikel 187, stk. 1, i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks, giver mulighed for at genindføre forædlingsprodukter, der oprindelig var blevet udført eller genudført efter en procedure for aktiv forædling, med fritagelse for importafgifter.

Denne bestemmelses stk. 2, hvorefter det efter lovgivningen skyldige importafgiftsbeløb fastlægges efter reglerne for proceduren for aktiv forædling, skal fortolkes således, at når en importør har ført bevis for, at de indførte varer er forædlingsprodukter, der kan henføres under returvareordningen i medfør af artikel 848 i forordning nr. 2454/93 om visse gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2913/92, men ikke kan fremlægge alle de oplysninger, der er nødvendige for at beregne de efter lovgivningen skyldige importafgifter, skal toldmyndighederne, der skal antage angivelsen, anvende den administrative samarbejdsprocedure i artikel 611, stk. 2, litra b), og artikel 613 i forordning nr. 2454/93. Disse myndigheder skal således rette henvendelse til kontroltoldstedet ved hjælp af formular INF 1 for hos toldstedet at få oplyst det efter lovgivningen skyldige importafgiftsbeløb.

Toldkodeksens artikel 15 om tavshedspligt er ikke til hinder for anvendelsen af denne procedure.

( jf. præmis 35 og 36 samt domskonkl. )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Socialpolitik - beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed - direktiv 89/391 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet - tilrettelæggelse af aktiviteterne til beskyttelse og forebyggelse af erhvervsbetingede risici - medlemsstaternes forpligtelse til at definere de nødvendige kvalifikationer for det personale, der udpeges i dette øjemed

(Rådets direktiv 89/391, art. 7, stk. 8)

Sammendrag

$$Gennemførelsen af artikel 7, stk. 8, i direktiv 89/391 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet indebærer, at medlemsstaterne skal vedtage lov- eller forvaltningsforskrifter i overensstemmelse med kravene i dette direktiv og give meddelelse om disse til de berørte virksomheder ved egnede midler med henblik på, at de kan få kendskab til deres pligter på området og de kompetente nationale myndigheder mulighed for at undersøge, om disse foranstaltninger overholdes.

En medlemsstat, der ikke definerer de nødvendige kvalifikationer og færdigheder for dem, som skal varetage aktiviteterne til beskyttelse og aktiviteterne til forebyggelse af erhvervsbetingede risici, tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til ovennævnte bestemmelse.

( jf. præmis 4 og 7 samt domskonkl. )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Tilnærmelse af lovgivningerne - elektrisk materiel bestemt til anvendelse inden for visse spændingsgrænser - direktiv 73/23 - elektromagnetisk kompatibilitet - direktiv 89/336 - radio- og teleterminaludstyr samt gensidig anerkendelse af udstyrets overensstemmelse - direktiv 1999/5 - fuldstændig harmonisering - nationale bestemmelser, der betinger markedsføringen af alarmsystemer og -centraler af en forudgående godkendelsesprocedure, selv om de er i overensstemmelse med direktivet - ulovlige

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/5, art. 6 og 8, Rådets direktiv 73/23, art. 3, og 89/336, art. 5)

2. Frie varebevægelser - kvantitative restriktioner - foranstaltninger med tilsvarende virkning - nationale bestemmelser, der fastsætter supplerende kontroller for produkter, der er lovligt fremstillet og markedsført i en anden medlemsstat - begrundelse - betingelser og grænser

(Art. 28 EF og 30 EF)

Sammendrag

$$1. Det fremgår af ordlyden af og formålet med direktiv 73/23 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om elektrisk materiel bestemt til anvendelse inden for visse spændingsgrænser, direktiv 89/336 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om elektromagnetisk kompatibilitet, samt direktiv 1999/5 om radio- og teleterminaludstyr samt gensidig anerkendelse af udstyrets overensstemmelse, at de alle tilsigter en fuldstændig harmonisering inden for deres respektive anvendelsesområder. Det følger heraf, at inden for de områder, der henhører under disse direktiver, skal medlemsstaterne fuldt ud overholde disse og må ikke opretholde modstridende nationale bestemmelser.

Således er artikel 3 i direktiv 73/23, artikel 5 i direktiv 89/336, samt artikel 6 og 8 i direktiv 1999/5 til hinder for nationale bestemmelser, der betinger markedsføring af alarmsystemer og -centraler, og særligt sådanne, der anvender radioforbindelser, som opfylder bestemmelserne i disse direktiver, og som er forsynet med den rigtige CE-mærkning, af en forudgående godkendelsesprocedure.

( jf. præmis 44 og 45, 60 samt domskonkl. 1 og 2 )

2. Artikel 28 EF og 30 EF skal fortolkes således, at produkter, der er lovligt fremstillet og markedsført i en medlemsstat, selv i mangel af fællesskabsretlig harmonisering, skal kunne markedsføres i en anden medlemsstat uden at blive underkastet supplerende kontroller. Nationale bestemmelser, der fastsætter sådanne kontroller, skal, for at være begrundet, være omfattet af en af undtagelserne fastsat i artikel 30 EF eller et af de uomgængeligt nødvendige hensyn, der er i anerkendt Domstolens praksis og i begge tilfælde være egnede til at sikre virkeliggørelsen af det formål, de forfølger, og må ikke gå ud over, hvad der er nødvendigt, for at formålet opfyldes. Det påhviler den medlemsstat, som påberåber sig et hensyn, der berettiger en begrænsning af de frie varebevægelser, konkret at påvise, at der foreligger et alment hensyn, at den pågældende begrænsning er nødvendig samt at den står i rimeligt forhold til det tilsigtede mål.

( jf. præmis 65, 69 samt domskonkl. 3 og 4 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Ansvar uden for kontrakt — betingelser — retsstridighed — tab — årsagsforbindelse — ikke muligt at anfægte gyldigheden af en fællesskabsretsakt under henvisning til WTO-aftalerne — undtagelser — fællesskabsretsakt, hvis formål er at gennemføre disse aftaler eller som udtrykkeligt og præcist henviser til dem — domstolskontrol — udelukket før udløbet af en rimelig frist for Fællesskabet til at efterkomme WTO-bestemmelserne — (EF-traktaten, art. 178 (nu art. 235 EF), og art. 215, stk. 2 (nu art. 288, stk. 2, EF))

Sammendrag

Fællesskabets ansvar uden for kontrakt i henhold til traktatens artikel 215, stk. 2, forudsætter opfyldelse af en række betingelser, nemlig at den adfærd, som fællesskabsinstitutionerne hævdes at have udvist, er retsstridig, at der foreligger et tab, og at der er årsagsforbindelse mellem institutionens adfærd og det påberåbte tab. Efter deres karakter og opbygning udgør WTO-aftalerne imidlertid principielt ikke regler, på grundlag af hvilke Domstolen prøver lovligheden af fællesskabsinstitutionernes retsakter. Kun såfremt Fællesskabet har ønsket at opfylde en særlig inden for rammerne af WTO påtaget forpligtelse, eller når den pågældende fællesskabsretsakt udtrykkeligt henviser til bestemte bestemmelser i WTO-aftalerne, tilkommer det Domstolen at prøve den pågældende fællesskabsretsakts lovlighed efter WTO-bestemmelserne.

I hvert fald kan Fællesskabets retsinstanser ikke inden udløbet af den frist på 15 måneder, der er indrømmet Fællesskabet til opfyldelse af dets forpligtelser i henhold til WTO-bestemmelserne, uden helt at ophæve virkningen af, at der er indrømmet den rimelige frist for at efterkomme WTO-tvistbilæggelsesorganets henstillinger eller afgørelser, som er foreskrevet inden for rammerne af den ved WTO-aftalerne indførte ordning for bilæggelse af tvister, foretage en sådan legalitetsprøvelse, navnlig ikke under en erstatningssag i henhold til traktatens artikel 178.

(jf. præmis 51-53 og 62)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne — ophavsret og beslægtede rettigheder — udlejnings- og udlånsaktiviteter med ophavsretligt beskyttede værker — direktiv 92/100 — vederlag til kunstnerne ved offentligt udlån — medlemsstaternes mulighed for at fastsætte en undtagelse for visse typer af institutioner — rækkevidde — (Rådets direktiv 92/100, art. 5, stk. 3)

Sammendrag

I henhold til artikel 5, stk. 3, i direktiv 92/100 om udlejnings- og udlånsrettigheder samt om visse andre ophavsretsbeslægtede rettigheder i forbindelse med intellektuel ejendomsret er det tilladt, men ikke obligatorisk, for medlemsstaterne at fastsætte en undtagelse for visse typer af institutioner, der beskæftiger sig med offentligt udlån som omhandlet i bestemmelsens stk. 1 og 2. Hvis forholdene i en pågældende medlemsstat ikke gør det muligt at foretage en gyldig sondring mellem forskellige kategorier af institutioner, påhviler det denne medlemsstat med henblik på en korrekt gennemførelse af direktivet, at pålægge alle berørte institutioner at betale det omhandlede vederlag.

(jf. præmis 20)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fri bevægelighed for personer — undtagelser — ansættelse i den offentlige administration — begreb — kaptajn på fiskerfartøjer — omfattet — betingelser — (Art. 39, stk. 4, EF)

2. Fri bevægelighed for personer — undtagelser — beskyttelse af den offentlige orden, den offentlige sikkerhed og den offentlige sundhed — generel udelukkelse af statsborgere i andre medlemsstater fra adgangen til stillinger som kaptajn på fiskerfartøjer — ulovligt — (Art. 39, stk. 3, EF)

Sammendrag

1. Artikel 39, stk. 4, EF skal fortolkes således, at den kun giver en medlemsstat ret til at forbeholde stillinger som kaptajn på mindre havgående fiskerfartøjer, der sejler under medlemsstatens flag, for sine egne statsborgere, såfremt de myndighedsbeføjelser, som er tildelt sådanne kaptajner, faktisk udøves regelmæssigt og ikke udgør en meget begrænset del af deres arbejde.

Rækkevidden af undtagelsen fra arbejdskraftens frie bevægelighed med hensyn til ansættelse i den offentlige administration skal nemlig begrænses til, hvad der er absolut nødvendigt for at tilgodese den pågældende medlemsstats almene interesser. Disse interesser kommer ikke i fare, hvis offentligretlige beføjelser kun sporadisk eller snarere undtagelsesvis udøves af andre medlemsstaters statsborgere.

(jf. præmis 63, 64 og 69 samt domskonkl.)

2. En medlemsstats generelle udelukkelse af andre medlemsstaters statsborgere fra adgangen til stillinger som kaptajn på fiskerfartøjer kan ikke retfærdiggøres af de i artikel 39, stk. 3, EF omhandlede hensyn til den offentlige orden, den offentlige sikkerhed og den offentlige sundhed, eftersom medlemsstaternes adgang til at begrænse den frie bevægelighed for personer under hensyn hertil ikke har til formål at undtage erhvervssektorer såsom fiskerisektoren eller erhverv såsom erhvervet som kaptajn på fiskerfartøjer fra anvendelsesområdet for dette princip for så vidt angår adgangen til beskæftigelse, men skal gøre det muligt for medlemsstaterne at nægte personer adgang til eller ophold på deres territorium, såfremt disses adgang eller ophold dér i sig selv udgør en fare for den offentlige orden, den offentlige sikkerhed eller den offentlige sundhed.

(jf. præmis 67 og 68)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Frie varebevægelser — kvantitative udførselsrestriktioner — foranstaltninger med tilsvarende virkning — national lovgivning, hvorefter det er forbudt for en anden medlemsstats statsborger til denne anden medlemsstat at eksportere et køretøj, der er købt i en første medlemsstat og dér er forsynet med nummerplader, der er udstedt af den anden medlemsstats myndigheder med henblik på eksport til denne medlemsstat — uforeneligt med artikel 29 EF — kriterier — begrundelse — den nationale rets vurdering — de i lovgivningen fastsatte bestemmelser kan i givet fald ikke anvendes — (Art. 29 EF og 30 EF)

Sammendrag

Artikel 29 EF er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, hvorefter en anden medlemsstats statsborger kan straffes med fængsel eller bøde, når vedkommende til den anden medlemsstat eksporterer et køretøj, der er købt i den første medlemsstat og dér er forsynet med nummerplader, der er udstedt af den anden medlemsstats myndigheder med henblik på eksport til denne medlemsstat, såfremt lovgivningen kan hindre eksporthandelen, skaber en forskelsbehandling mellem handelen på en stats hjemmemarked og statens udenrigshandel og indebærer en fordel for den indenlandske handel til skade for handelen i en anden medlemsstat, og for så vidt lovgivningen ikke er begrundet ifølge artikel 30 EF. Det påhviler den nationale ret at efterprøve, om dette er tilfældet i hovedsagen.

Hvis den i hovedsagen omhandlede lovgivning findes at være i strid med artikel 29 EF, kan de deri fastsatte sanktioner ikke anvendes.

(jf. præmis 48 og 49 samt domskonkl.)