ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Skal bestemmelserne i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 (1) af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (herefter »forordning (EU) nr. 1215/2012«), især artikel 2, litra a), og artikel 39 i forordningen, fortolkes således, at der også foreligger en eksigibel retsafgørelse, når debitor i en medlemsstat er blevet idømt betalingspligt efter en summarisk undersøgelse inden for rammerne af en kontradiktorisk procedure, men kun henset til den bindende retskraft af en dom, der er afsagt til ugunst for ham i et tredjeland, idømmes betalingspligt over for den part, der har vundet sagen i tredjelandet, og genstanden for sagen i medlemsstaten var begrænset til efterprøvelse af, om det krav, som beror på den i tredjelandet afsagte dom, faktisk består over for debitor?
C 28/30

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af High Court of Justice (England og Wales), Family Division (Det Forenede Kongerige) den 16. november 2020 — SS mod MCP

(Sag C-603/20)

(2021/C 28/48)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

High Court of Justice (England og Wales), Family Division

Parter i hovedsagen

Sagsøger: SS

Sagsøgt: MCP

Præjudicielt spørgsmål

Bevarer artikel 10 i Bruxelles IIa-forordningen (1) uden tidsbegrænsning kompetencen for en medlemsstat, når et barn er blevet ulovligt fjernet til (eller ulovligt tilbageholdt i) et tredjeland, hvor hun efter en sådan fjernelse (eller tilbageholdelse) efterhånden har fået sit sædvanlige opholdssted?

(1) Rådets forordning (EF) nr. 2201/2003 af 27.11.2003 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1347/2000 (EUT 2003, L 338, s. 1)
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 19. oktober 2020 — NovaText GmbH mod Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg

(Sag C-531/20)

(2021/C 28/32)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøgt og appellant: NovaText GmbH

Sagsøger og appelindstævnt: Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 3, stk. 1, og artikel 14 i direktiv 2004/48/EF (1) fortolkes således, at de er til hinder for en national bestemmelse, hvorefter den tabende part har pligt til at godtgøre de udgifter, som den vindende part har afholdt til en patentagents medvirken i en retssag vedrørende et varemærke, uanset om patentagentens medvirken var nødvendig for en formålstjenlig retsforfølgning?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/48/EF af 29.4.2004 om håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder (EUT 2004, L 157, s. 45).
1)

Skal afgiftspligtiges udstedelse til medarbejdere af værdikuponer til brug hos detailhandlende tredjemænd, der er del af et program for anerkendelse af særligt effektive medarbejdere, betragtes som levering »til privat brug eller til brug for hans personale eller i øvrigt til virksomheden uvedkommende formål«, som omhandlet i momsdirektivets (1) artikel 26, stk. 2, litra b)?
C 28/11

Appel iværksat den 8. september 2020 af Scorify UAB til prøvelse af dom afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 8. juli 2020 i sag T-328/19 — Scorify mod EUIPO — Scor (SCORIFY)

(Sag C-418/20 P)

(2021/C 28/15)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Scorify UAB (ved advokatė V. Viešūnaitė)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Scor SE

Domstolen (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 26. november 2020 besluttet, at appellen ikke admitteres, og bestemt, at Scorify UAB bærer sine egne omkostninger.
2)

Kan en national myndighed henset til artikel 34 TEUF og 36 TEUF vedtage en deklaratorisk afgørelse, som fastsætter, at markedsføringstilladelsen for et lægemiddel, som parallelimporteres, ifølge loven bortfalder udelukkende på grund af udløbet af den tid, der er foreskrevet ved lov, regnet fra det tidspunkt, hvor markedsføringstilladelsen for referencelægemidlet er udløbet, uden at grundene til, at markedsføringstilladelsen for dette produkt er udløbet, eller andre grunde, der henvises til i artikel 36 TEUF, som vedrører menneskers liv og sundhed, undersøges?
2.

Artikel 2, nr. 4, litra a), i forordning 2020/1055, som ændrer artikel 8 i forordning (EF) nr. 1072/2009 ved at indsætte et stykke 2a, der bestemmer, at »[t]ransportvirksomheder […] ikke [har] tilladelse til at udføre cabotagekørsler med samme køretøj eller, hvis der er tale om et sammenkoblet vogntog, med motorkøretøjet heri, i den samme værtsmedlemsstat i fire dage fra afslutningen af dets cabotagekørsel i denne medlemsstat«, er i strid med: 2.1 Artikel 3, stk. 3, TEU, artikel 11 TEUF og 191 TEUF, idet den obligatoriske periode på fire dage, inden for hvilken der ikke må udføres aktiviteter efter cabotagekørsel, vil medføre en stigning i transportstrømmen af det antal køretøjer uden last, der benytter vejene i Den Europæiske Union, og en øget CO2-udledning og miljøforurening. Den anfægtede bestemmelse er af denne grund i strid med det i traktaterne fastsatte krav om, at der i forbindelse med gennemførelsen af Den Europæiske Unions transportpolitik skal lægges vægt på miljøbeskyttelseshensyn og målene i den europæiske grønne pagt. 2.2 Artikel 26 TEUF og princippet om forbud mod forskelsbehandling. Den fastsatte periode på fire dage, inden for hvilken der ikke må udføres aktiviteter efter cabotagekørsel, medfører hindringer for det indre markeds funktion og for at logistikkæden kan fungere effektivt. Opdelingen af markedet for godskørsel medfører forskelsbehandling af små medlemsstater og de medlemsstater, der er perifert beliggende i Den Europæiske Union, og giver samtidig de store centralt beliggende EU-medlemsstater en ulovlig og uberettiget fordel alene som følge af deres geografiske placering. 2.3 Artikel 91, stk. 2, TEUF og artikel 94 TEUF, idet den anfægtede bestemmelse blev vedtaget uden hensyntagen til de negative konsekvenser for den økonomiske situation, som transportvirksomheder i små medlemsstater og de medlemsstater, der er perifert beliggende i Den Europæiske Union, befinder sig i, og for levestandarden og beskæftigelsesniveauet i disse medlemsstater. 2.4 Princippet om god lovgivning, idet den anfægtede bestemmelse blev vedtaget uden en analyse af dens virkninger og uden en grundig undersøgelse af denne bestemmelses negative sociale og økonomiske konsekvenser og dens påvirkning af miljøet. 2.5 Proportionalitetsprincippet, idet den fastsatte periode på fire dage, inden for hvilken der ikke må udføres aktiviteter efter cabotagekørsel, udgør en uegnet foranstaltning, der ikke står i rimeligt forhold til de erklærede mål om at skabe klarhed over de principper, der gælder for cabotagekørsel, og om at gøre gennemførelsen af disse mål mere effektiv.
1)

Skal artikel 6, stk. 1, i direktiv 93/13 (1) om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler henset til fortolkningen af bestemmelsen i Domstolens praksis, særligt sag C-118/17, Dunai (EU:C:2019:207), fortolkes således, at lovgivers indgriben i forholdet mellem en forbruger, som er låntager, og en bank, ikke kan fratage forbrugeren retten til ved søgsmål at anfægte vilkårene i den oprindelige aftale eller i tillægget til aftalen, som er indgået i henhold til lov, med henblik på at udøve retten til at få tilbagebetalt de fordele, som banken uberettiget har opnået til skade for forbrugeren som følge af anvendelsen af urimelige kontraktvilkår i en situation, hvor forbrugerne på baggrund af lovgivers indgreb frivilligt kunne tiltræde ændringer i det oprindelige kontraktforhold henset til en lovpligtig forpligtelse, der blev pålagt bankerne, til at tilbyde forbrugerne en sådan mulighed, og ikke direkte på grundlag af lovindgrebet, som det var tilfældet i Dunai-sagen?
1)

Er artikel 7 i direktiv 2003/88 (1) og chartrets artikel 31, stk. 2, til hinder for en fortolkning af en national lovbestemmelse som § 7, stk. 3, i Bundesurlaubsgesetz (ferielov for arbejdstagere, herefter »ferieloven«), hvorefter den endnu ikke udnyttede ret til årlig betalt ferie for en arbejdstager, som i løbet af ferieåret helt har mistet arbejdsevnen på grund af sygdom, men som — i det mindste delvist — ville have kunnet afholde sin ferie forud for sit tab af erhvervsevne, ved fortsat uafbrudt mistet arbejdsevne 15 måneder efter ferieårets udløb, også bortfalder i den situation, hvor arbejdsgiveren ikke med passende opfordringer og oplysninger faktisk har sørget for, at arbejdstageren er i stand til at afholde sin ferie?
2.

Er en national lovgivning, således som den her er beskrevet og gennemført af Regionen Vallonien, begrundet i hensynet til den offentlige sikkerhed eller andre beskyttelsesforanstaltninger, og er det nødvendigt at overholde den nationale lovgivning, som fortolkes således, at den, uden at der kan fraviges herfra, kræver, at et dokument, der er udfærdiget af den udenlandske indehaver af køretøjet indeholdende en tidsbegrænset tilladelse til at anvende køretøjet og med angivelse af gyldighedsperioden, skal medbringes, uden at det er muligt at fremlægge sådanne dokumenter efterfølgende, for at nå det tilstræbte mål, eller ville målet også kunne være nået på anden vis og med mindre strenge og formalistiske midler?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Fővárosi Törvényszék (Ungarn) den 3. november 2020 — Apollo Tyres (Hungary) Kft. mod Innovációért és Technológiáért Felelős Miniszter

(Sag C-575/20)

(2021/C 28/41)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Fővárosi Törvényszék

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Apollo Tyres (Hungary) Kft.

Sagsøgt: Innovációért és Technológiáért Felelős Miniszter

Præjudicielt spørgsmål

Kan direktiv 2003/87/EF (1), navnlig bilag I, punkt 3, fortolkes således, at ved afgørelsen om, hvorvidt den [forbrænding af brændsel], der udføres i det pågældende anlæg, skal medtages i ordningen for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Unionen (EU ETS), skal det ved [beregningen] af anlæggets samlede nominelle indfyrede termiske effekt tages i betragtning, at et udstyr, der er en del af det nævnte anlæg, er underlagt en begrænsning (hvilket er fastlagt)?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF af 13.10.2003 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af Rådets direktiv 96/61/EF (EFT 2003, L 275, s. 32).
1)

Skal udtrykket »lovligt opholder sig« i artikel 1 i forordning (EU) nr. 1231/2010 (1) om udvidelse af forordning (EF) nr. 883/2004 (2) og forordning (EF) nr. 987/2009 (3) til at omfatte tredjelandsstatsborgere, der ikke allerede er omfattet af disse forordninger udelukkende på grund af deres nationalitet, fortolkes således, at det også finder anvendelse på tredjelandsstatsborgere, som opholder sig i den pågældende medlemsstat med en opholdstilladelse, og som er i besiddelse af et dokument med angivelse af indkvarteringssted udstedt af udlændingemyndighederne?
C 28/21

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Kúria (Ungarn) den 21. oktober 2020 — Upfield Hungary Kft. mod Somogy Megyei Kormányhivatal

(Sag C-533/20)

(2021/C 28/33)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Kúria

Parter i hovedsagen

Sagsøger og indstævnt: Upfield Hungary Kft.

Sagsøgt og appellant: Somogy Megyei Kormányhivatal

Præjudicielt spørgsmål

Skal bestemmelserne i forordning (EU) nr. 1169/2011 om fødevareinformation til forbrugerne og om ændring af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1924/2006 og (EF) nr. 1925/2006 og om ophævelse af Kommissionens direktiv 87/250/EØF, Rådets direktiv 90/496/EØF, Kommissionens direktiv 1999/10/EF, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/13/EF, Kommissionens direktiv 2002/67/EF og 2008/5/EF og Kommissionens forordning (EF) nr. 608/2004 (1), navnlig artikel 18, stk. 2, fortolkes således, at der i tilfælde af tilsætning af vitaminer til fødevarer ved betegnelsen for fødevarernes ingredienser ud over vitaminernes betegnelse også skal nævnes deres betegnelse i henhold til de vitaminkilder, der må tilsættes til fødevarer?

(1) EUT 2011, L 304, s. 18.
C 28/31

Appel iværksat den 19. november 2020 af International Management Group (IMG) til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 9. september 2020 i sag T-645/19, IMG mod Kommissionen

(Sag C-619/20 P)

(2021/C 28/50)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: International Management Group (IMG) (ved avocats L. Levi og J.Y. de Cara)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Rettens kendelse af 9. september 2020 i sagen T-645/19 ophæves.

— Som følge heraf hjemvises sagen til Retten med henblik på, at den træffer afgørelse om annullationspåstanden og erstatningspåstanden.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne i de to instanser.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har til støtte for appellen anført, at Retten i den appellerede kendelse begik en retlig fejl, idet den fastslog, at skrivelsen af 18. juli 2019 ikke er en anfægtelig retsakt.
3)

Såfremt det andet spørgsmål besvares bekræftende: Kan en medlemsstat, henset til princippet om afgiftsneutralitet, udøve sin beføjelse i medfør af artikel 122 i direktiv 2006/112/EF og artikel 98, stk. 3, i direktiv 2006/112/EF til at anvende den kombinerede nomenklatur til at fastsætte, hvad anvendelsesområdet for den nedsatte afgiftssats på levering af træ til brændsel omfatter, således, at leveringer af forskellige former for træ til brændsel, som ud fra deres objektive karakteristika og egenskaber adskiller sig fra hinanden, men fra en gennemsnitsforbrugers synspunkt som følge af kriteriet om sammenlignelig anvendelse tjener samme behov (her opvarmning) og dermed konkurrerer indbyrdes, er pålagt forskellige afgiftssatser?
3)

Er den italienske lov nr. 508 af 1999 endvidere i strid med Den Europæiske Unions regler, som forbyder foranstaltninger med tilsvarende virkning som omhandlet i artikel 28 EF og 29 EF (nu artikel 34 TEUF og 35 TEUF efter de ved Lissabontraktaten foretagne ændringer) — foranstaltninger, der er forbudt ved [EUF-traktaten], for så vidt som de synes at stille statsborgere i visse medlemsstater ringere end statsborgere i andre medlemsstater i forbindelse med den frie bevægelighed for personer samt disse personers lønforhold, sociale beskyttelse og arbejdsvilkår?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgarien) den 30. oktober 2020 — straffesag mod IR

(Sag C-569/20)

(2021/C 28/38)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Spetsializiran nakazatelen sad

Tiltalt i straffesagen

IR

Præjudicielle spørgsmål

Skal artikel 8, stk. 2, litra b), i direktiv 2016/343 (1), sammenholdt med 36.-39. betragtning til direktivet, og artikel 4a, stk. 1, litra b), i rammeafgørelse [2002/584] , sammenholdt med 7.-10. betragtning til rammeafgørelsen, fortolkes således, at de omfatter en situation, hvori den tiltalte er blevet underrettet om den tiltale, der er rejst mod ham, i dennes oprindelige udgave, herefter objektivt ikke kan underrettes om retssagen, fordi han er flygtet, og forsvares af en beskikket advokat, med hvem han ikke har nogen kontakt?

Såfremt dette besvares benægtende, er en national bestemmelse (NPK’s artikel 423, stk. 1 og 5), som ikke fastsætter nogen retsbeskyttelse over for efterforskningsskridt, som gennemføres in absentia, og en domfældelse, som sker in absentia, da forenelig med artikel 9, sammenholdt med artikel 8, stk. 4, andet punktum, i direktiv 2016/343, og artikel 4a, stk. 3, sammenholdt med stk. 1, litra d), i rammeafgørelse [2002/584], hvis den tiltalte efter at være blevet underrettet om den oprindelige tiltale holder sig skjult og derfor hverken har kunnet underrettes om datoen og stedet for retssagen eller om konsekvenserne af ikke at give møde?

Såfremt dette besvares benægtende, har artikel 9 i direktiv 2016/343, sammenholdt med chartrets artikel 47, da direkte virkning?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/343 af 9.3.2016 om styrkelse af visse aspekter af uskyldsformodningen og retten til at være til stede under retssagen i straffesager (EUT 2016, L 65, s. 1).
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Pécsi Törvényszék (Ungarn) den 8. oktober 2020 — FGSZ Földgázszállító Zrt. mod Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

(Sag C-507/20)

(2021/C 28/24)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Pécsi Törvényszék

Parter i hovedsagen

Sagsøger: FGSZ Földgázszállító Zrt.

Sagsøgt: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

Præjudicielt spørgsmål

Er praksis i en medlemsstat, hvorefter sidstnævnte under henvisning til ex tunc-virkningen af den nedsættelse af afgiftsgrundlaget, som finder anvendelse i tilfælde af definitiv ikke-betaling i henhold til artikel 90, stk. 1, i momsdirektivet (1), beregner den i denne medlemsstats almindelige lovgivning fastsatte forældelsesfrist på fem år, inden for hvilken det er muligt at nedsætte afgiftsgrundlaget, fra den dato, hvor leveringen af varen oprindeligt blev foretaget, og ikke fra det tidspunkt, hvor en bestemt fordring er blevet uerholdelig, og under henvisning til, at denne forældelsesfrist er udløbet, fratager en afgiftspligtig person i god tro den ret til nedsættelse af afgiftsgrundlaget, som er forbundet med, at en fordring er blevet endeligt uerholdelig, i en situation, hvor der kan være forløbet flere år mellem den dato, hvor leveringen af varen blev foretaget, og det tidspunkt, hvor fordringen blev endeligt uerholdelig, og i en situation, hvor medlemsstatens lovgivning, på det tidspunkt, hvor fordringen blev endeligt uerholdelig, i strid med EU-retten ikke tillod nedsættelse af afgiftsgrundlaget forbundet med en fordrings karakter af endeligt uerholdelig, forenelig med proportionalitetsprincippet, princippet om afgiftsneutralitet og effektivitetsprincippet, navnlig henset til punkt 63 i forslaget til afgørelse fra generaladvokaten i sag Biosafe — Indústria de Reciclagens (C-8/17, EU:C:2017:927), præmis 27 i dom af 23. november 2017, Di Maura (C-246/16, EU:C:2017:887), og præmis 36 i dom af 22. februar 2018, T-2 (C-396/16, EU:C:2018:109), samt til den omstændighed, at en medlemsstat ikke kan opkræve et momsbeløb, der er større end det, der faktisk er blevet opkrævet af leverandøren af en vare eller en tjenesteydelse for den omhandlede levering eller tjenesteydelse?

(1) Rådets direktiv 2006/112/EF af 28.11.2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT 2006, L 347, s. 1).
C 28/29

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Fővárosi Törvényszék (Ungarn) den 12. november 2020 — Polskie Linie Lotnicze »LOT« SA mod Budapest Főváros Kormányhivatala

(Sag C-597/20)

(2021/C 28/46)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Fővárosi Törvényszék

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Polskie Linie Lotnicze »LOT« SA

Sagsøgt: Budapest Főváros Kormányhivatala

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 16, stk. 1 og 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 (1) fortolkes således, at det nationale organ, der har ansvaret for håndhævelse af denne forordning, og som har fået forelagt en individuel klage fra en passager, ikke kan pålægge det pågældende luftfartsselskab at udbetale kompensation til passageren i henhold til forordningen?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11.2.2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (EØS-relevant tekst) — Erklæring fra Kommissionen (EUT 2004, L 46, s. 1).
2)

Skal — efter at der er gjort brug af retten til at anmode om anordning af foreløbige/sikrende retsmidler, og efter at den domstol, der er kompetent til at påkende sagens realitet, allerede har truffet afgørelse herom — den ret, for hvilken der verserer en anmodning om foreløbige retsmidler på samme grundlag og i henhold til artikel 35 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/12, anses for ikke kompetent fra det tidspunkt, hvor der fremlægges dokumentation for, at den ret, der er kompetent til at påkende sagens realitet, har afsagt en afgørelse herom?
b.

Skaden 1) Hvad angår de i den appellerede doms præmis 40, første til tredje led, nedlagte påstande: Tilsidesættelse af princippet om erstatning in natura; tilsidesættelse af Rettens begrundelsespligt; tilsidesættelse af betingelserne for antagelse til realitetsbehandling; tilsidesættelse af artikel 76, litra e), og artikel 84, stk. 1, i Rettens procesreglement. 2) Hvad angår de i den appellerede doms præmis 40, fjerde led, nedlagte påstande: Tilsidesættelse af Rettens begrundelsespligt; tilsidesættelse af artikel 76, litra e), og artikel 84, stk. 1, i Rettens procesreglement. 3) Hvad angår den ikke-økonomiske skade: Tilsidesættelse af princippet om erstatning in natura; tilsidesættelse af Rettens begrundelsespligt; tilsidesættelse af artikel 76, litra e), og artikel 84, stk. 1, i Rettens procesreglement; tilsidesættelse af Rettens fulde prøvelsesret.
2)

Skal artikel 20 i konventionen om indførelse af visse ensartede regler for international luftbefordring, der blev indgået i Montreal, fortolkes således, at luftfartsselskabets eventuelle ansvar bortfalder helt, såfremt der foreligger omstændigheder som beskrevet under punkt 1, og passageren på tidspunktet for faldet ikke holdt fast i trappens gelænder?
1.

Skal artikel 44, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 987/2009 af 16. september 2009 om de nærmere regler til gennemførelse af forordning (EF) nr. 883/2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger (1) fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for, at børnepasningsperioder, som er tilbagelagt i andre medlemsstater, tages i betragtning af en medlemsstat, der er kompetent til at tildele en alderspension, i henhold til hvis lovgivning pensionsansøgeren med undtagelse af disse børnepasningsperioder hele sit arbejdsliv har været i lønnet beskæftigelse eller udøvet selvstændig virksomhed, allerede fordi denne pensionsansøger på den dato, fra hvilken børnepasningsperioden for det pågældende barn i henhold til denne medlemsstats lovgivning blev taget i betragtning, hverken var i lønnet beskæftigelse eller udøvede selvstændig virksomhed? Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende:
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Østrig) den 19. oktober 2020 — J.P. mod B.d.S.L.

(Sag C-521/20)

(2021/C 35/35)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landesverwaltungsgericht Oberösterreich

Parter i hovedsagen

Sagsøger: J.P.

Sagsøgt: B.d.S.L.

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 50 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (navnlig sammenholdt med direktiv 1999/62/EF (1)) fortolkes således, at kombinationen af nationale bestemmelser, der — ligesom § 20, stk. 2, i [Bundesstraßen-Mautgesetz (den østrigske landevejsafgiftslov)] (»BStMG«), sammenholdt med § 22, stk. 2, i [Verwaltungsstrafgesetz (den østrigske lov om administrative sanktioner)] (»VStG«) — påbyder en kumulativ retsforfølgning af og straf for på hinanden følgende tilsidesættelser af vejafgiftspligten, som hver for sig er begået på afgrænsede vejstrækninger, strider imod forbuddet mod at blive retsforfulgt eller straffet flere gange for den samme lovovertrædelse, når der ikke samtidig på lovsniveau er fastsat både en koordineringspligt for samtlige kompetente myndigheder og retter, der har kompetence til at gennemføre denne straffesag, og en udtrykkelig forpligtelse til effektivt at anvende proportionalitetsprincippet med hensyn til størrelsen af den samlede straf?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/62/EF af 17.6.1999 om afgifter på tunge godskøretøjer for benyttelse af visse infrastrukturer (EFT 1999, L 187, s. 42).