RETTENS DOM (Appelafdelingen)

19. marts 2010

Sag T­338/07 P

Irène Bianchi

mod

Det Europæiske Erhvervsuddannelsesinstitut (ETF)

»Appel — personalesag — midlertidigt ansatte — tidsbegrænset kontrakt — afslag på fornyelse af kontrakten — artikel 47, litra b), i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte«

Angående: Appel af dom afsagt af Retten for EU-personalesager (Anden Afdeling) den 28. juni 2007, Bianchi mod ETF (sag F­38/06, Sml. Pers. I-A-1, s. 183, og II-A-1, s. 1009), med påstand om ophævelse af denne dom.

Udfald: Appellen forkastes. Irène Bianchi bærer sine egne omkostninger og betaler de af Det Europæiske Erhvervsuddannelsesinstitut (ETF) afholdte omkostninger for denne instans.

Sammendrag

1. Appel — anbringender — urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder — afvisning — Rettens kontrol af bedømmelsen af beviserne — udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt

(Statutten for Domstolen, bilag I, art. 11)

2. Appel — anbringender — utilstrækkelig begrundelse

(Art. 253 EF)

1. I henhold til artikel 11 i bilag I til statutten for Domstolen er appel til Retten begrænset til retsspørgsmål. Det er alene Personaleretten, der er kompetent til at fastslå de faktiske omstændigheder i sagen, når bortses fra tilfælde, hvor den indholdsmæssige urigtighed af dens konstateringer følger af de akter, den har fået forelagt i sagen, og at tage stilling til disse faktiske omstændigheder. Vurderingen af de faktiske omstændigheder er derfor ikke, medmindre der er sket forkert gengivelse af de beviser, der er forelagt for Personaleretten, et retsspørgsmål, der er undergivet Domstolens prøvelsesret.

Desuden har appelinstansen principielt ikke kompetence til at bedømme de beviser, som førsteinstansen har lagt til grund for sin konstatering af, at disse faktiske omstændigheder foreligger. Når disse beviser er blevet forskriftsmæssigt tilvejebragt, og når reglerne og de almindelige retsgrundsætninger vedrørende bevisbyrden såvel som de processuelle regler vedrørende fremlæggelse af bevis er blevet iagttaget, er det alene førsteinstansen, der har kompetence til at afgøre, hvilken bevisværdi der skal tillægges de oplysninger, den har fået forelagt. Denne vurdering er derfor ikke, medmindre der foreligger en urigtig gengivelse af disse beviser, et retsspørgsmål, der som sådant er undergivet Rettens prøvelsesret.

En sådan urigtig gengivelse skal fremgå på åbenbar vis af sagsakterne, uden at det skal være fornødent at foretage en fornyet vurdering af de faktiske omstændigheder og beviserne.

Rettens prøvelsesret med hensyn til Personalerettens faktiske konstateringer omfatter således navnlig spørgsmålet, om det fremgår af sagens akter, at disse konstateringer er indholdsmæssigt urigtige, om beviserne er gengivet forkert, den retlige kvalifikation af beviserne, samt om reglerne om bevisbyrde og bevisførelse er overholdt.

(jf. præmis 61-64, 95 og 102)

Henvisning til:

Domstolen, 2. oktober 2001, sag C­449/99 P, EIB mod Hautem, Sml. I, s. 6733, præmis 44, Domstolen, 5. juni 2003, sag C­121/01 P, O’Hannrachain mod Parlamentet, Sml. I, s. 5539, præmis 35, Domstolen, 27. april 2006, sag C­230/05 P, L mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 45 og 46 og den deri nævnte retspraksis, Domstolen, 25. januar 2007, forenede sager C­403/04 P og C­405/04 P, Sumitomo Metal Industries og Nippon Steel mod Kommissionen, Sml. I, s. 729, præmis 39 og den deri nævnte retspraksis;

Retten, 12. marts 2008, sag T­107/07 P, Rossi Ferreras mod Kommissionen, Sml. Pers. I-B-1, s. 5, og II-B-1, s. 31, præmis 30, Retten, 26. november 2008, sag T­284/07 P, KHIM mod López Teruel, Sml. Pers. I-B-1, s. 69, og II-B-1, s. 447, præmis 47 og den deri nævnte retspraksis.

2. Spørgsmålet vedrørende begrundelsespligtens rækkevidde er et retsspørgsmål, som er undergivet Rettens kontrol i forbindelse med en appel til prøvelse af en dom afsagt af Personaleretten. Dels skal begrundelsespligtens omfang i denne forbindelse vurderes i forhold til de konkrete omstændigheder, bl.a. retsaktens indhold, arten af de påberåbte anbringender og den interesse, som adressaten kan have i at modtage en begrundelse. Med henblik på at vurdere, om begrundelsen er tilstrækkelig, er det nødvendigt at placere den i den faktuelle og retlige sammenhæng, hvori vedtagelsen af den anfægtede retsakt indgår. Dels er en afgørelse tilstrækkeligt begrundet, når den er truffet i en sammenhæng, som den pågældende ansatte er bekendt med, og som gør det muligt for ham at forstå rækkevidden af den foranstaltning, der er truffet vedrørende ham.

(jf. præmis 74 og 75)

Henvisning til:

Domstolen, 28. juni 2005, forenede sager C­189/02 P, C­202/02 P, C­205/02 P – C­208/02 P og C­213/02 P, Dansk Rørindustri m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 5425, præmis 453, Domstolen, 28. februar 2008, sag C­17/07 P, Neirinck mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 50-52, Domstolen, 10. juli 2008, sag C­413/06 P, Bertelsmann og Sony Corporation of America mod Impala, Sml. I, s. 4951, præmis 30

Retten, 7. februar 2007, forenede sager T­118/04 og T­134/04, Caló mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A-2, s. 37, og II-A-2, s. 253, præmis 127 og 128, Retten, 4. juli 2007, sag T­502/04, Lopparelli mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A-2, s. 145, og II-A-2, s. 995, præmis 75 og den deri nævnte retspraksis.