ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter - begæring om bemyndigelse til at foretage arrest eller udlæg i fordringer mod en institution - bemyndigelse fra Domstolen fornøden - omfanget af Domstolens kompetence - tvangsforanstaltninger, som påvirker finansieringen af en fælles politik eller iværksættelsen af handlingsprogrammer, der er opstillet af Fællesskaberne - mulig hindring for Fællesskabernes funktion

(Protokollen vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter, art. 1)

Sammendrag

$$Artikel 1 i protokollen vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter - hvorefter Fællesskabernes ejendom og aktiver ikke uden bemyndigelse fra Domstolen kan gøres til genstand for tvangsforanstaltninger, hvad enten disse er af administrativ eller judiciel art - har til formål at undgå, at der opstilles hindringer for Fællesskabernes funktion og uafhængighed. Bestemmelsen har derimod ikke til formål eller følge at erstatte Domstolens kontrol med den kontrol, der foretages af de nationale retter, som er kompetente til at vurdere, om alle betingelserne i forbindelse med en arrest eller et udlæg faktisk er opfyldt. Vurderingen af, om en debitors krav mod en tredjemand faktisk består, henhører således ikke under Domstolens, men under den nationale rets kompetence.

Domstolens kompetence i forbindelse med en begæring om bemyndigelse til at foretage arrest eller udlæg er følgelig begrænset til en efterprøvelse af, om et sådant indgreb, med hensyn til dets retsvirkninger efter den pågældende nationale retsorden, vil kunne opstille hindringer for De Europæiske Fællesskabers uforstyrrede funktion og uafhængighed. I den forbindelse kan Fællesskabernes funktion hindres af tvangsforanstaltninger, som påvirker finansieringen af en fælles politik eller iværksættelsen af handlingsprogrammer, der er opstillet af Fællesskaberne.

( jf. præmis 12-15 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter – begæring om bemyndigelse til at foretage arrest hos en institution – Domstolens bemyndigelse påkrævet – afslag på bemyndigelse – ulovligt og uforholdsmæssigt indgreb i udøvelsen af menneskerettighederne – foreligger ikke

(Protokol vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter, art. 1)

Sammendrag

Artikel 1 i protokollen vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter, hvorefter Fællesskabernes ejendom og aktiver ikke uden bemyndigelse fra Domstolen kan gøres til genstand for tvangsforanstaltninger, hvad enten disse er af administrativ eller judiciel karakter, har til formål at undgå, at der opstilles hindringer for Fællesskabernes funktion og uafhængighed. En sådan fortolkning er i overensstemmelse med den almindelige folkerets regler, som finder anvendelse på området for staters og internationale organisationers immuniteter.

Det følger heraf, at en afgørelse fra Domstolen, som afslår at give bemyndigelse til at foretage en tvangsforanstaltning, såsom en arrest, og som er truffet i overensstemmelse med denne fortolkning, ikke kan anses for at være et ulovligt og uforholdsmæssigt indgreb i udøvelsen af de menneskerettigheder, der er beskyttet ved de forskellige internationale traktater, og nærmere bestemt retten til respekt for ejendom eller retten til domstolsadgang, som er en integrerende del af retten til en retfærdig rettergang.

(jf. præmis 10, 12 og 13)
Domstolens kendelse (Anden Afdeling) af 29. september 2015 –

ANKO mod Kommissionen

(Sag C-2/15 SA) ( 1 )

»Begæring om bemyndigelse til at foretage arrest eller udlæg hos Europa-Kommissionen«

Den Europæiske Unions privilegier og immuniteter — begæring om bemyndigelse til at foretage arrest eller udlæg hos en institution — bemyndigelse fra Domstolen nødvendig — omfanget af Domstolens kompetence — vurdering af Kommissionens fordring — fordring, der er genstand for en sag for Retten — begæring om bemyndigelse afvist (protokol vedrørende Den Europæiske Unions privilegier og immuniteter, art. 1) (jf. præmis 12-16)

Konklusion

1) Begæringen afvises.

2) ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias og Europa-Kommissionen bærer deres egne omkostninger.

( 1 ) – EUT C 118 af 13.4.2015.
Domstolens kendelse (Første Afdeling) af 9. september 2020 –

Ramon mod Kommissionen

(Sag C-675/19 SA) ( 1 )

»Begæring om bemyndigelse til at foretage arrest eller udlæg hos Europa-Kommissionen«

Den Europæiske Unions privilegier og immuniteter – begæring om bemyndigelse til at foretage arrest eller udlæg hos en institution – bemyndigelse fra Domstolen nødvendig – omfanget af Domstolens kompetence – bedømmelse af gyldigheden af et beløb, der skyldes til Unionen – den nationale rets kompetence – institutionen ikke anerkendt, at en sådan fordring foreligger – fordring, der udspringer af førtiltrædelsesfinansieringen til forsvar og fremme af menneskerettighederne – foreligger ikke – afvisning af begæringen om bemyndigelse

(Protokol vedrørende Den Europæiske Unions privilegier og immuniteter, art. 1; Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 231/2014, anden og syvende betragtning samt art. 7)

(jf. præmis 24-32)

Konklusion

1) Begæringen afvises.

2) Ntinos Ramon betaler sagsomkostningerne.

( 1 ) – EUT C 432 af 23.12.2019.
1.

Artikel 97 i procesreglementet er ikke uforenelig med artikel 36 i protokollen vedrørende statutten for Domstolen. Ved at bestemme at den, der vil indbringe en tredjemandsindsigelse, i sin stævning skal anføre årsagen til, at han ikke kunne deltage i hovedsagen, forudsættes det i procesreglementets artikel 97, stk. 1 c, at enhver, der kunne være part i eller kunne have deltaget i hovedsagen, er udelukket fra at indbringe en tredjemandsindsigelse. Denne bestemmelse tillader så ledes tredjemandsindsigelse på den ene side fra en tredjemand, der af gyldige grunde efter at være indstævnet i hovedsagen ikke kunne deltage deri, og på den anden side fra alle, der i henhold til artiklerne 34 i protokollen vedrørende statutten for Domstolen og 93 i procesreglementet ikke var i stand til at intervenere i hovedsagen.
1.

Artikel 97 i procesreglementet er ikke uforenelig med artikel 36 i protokollen vedrørende statutten for Domstolen. Ved at bestemme at den, der vil indbringe en tredjemandsindsigelse, i sin stævning skal anføre årsagen til, at han ikke kunne deltage i hovedsagen, forudsættes det i procesreglementets artikel 97, stk. 1 c, at enhver, der kunne være part i eller kunne have deltaget i hovedsagen, er udelukket fra at indbringe en tredjemandsindsigelse. Denne bestemmelse tillader således tredjemandsindsigelse på den ene side fra en tredjemand, der af gyldige grunde efter at være indstævnet i hovedsagen ikke kunne deltage deri, og på den anden side fra alle, der i henhold til artiklerne 34 i protokollen vedrørende statutten for Domstolen og 93 i procesreglementet ikke var i stand til at intervenere i hovedsagen.
Ved dom af 13. november 1984 i de forenede sager 256, 257, 265, 267/80, 5 og 51/81 og 282/82 tog De europæiske Fællesskabers Domstol (femte afdeling) de sagsøgende selskabers påstande til følge. Sagsøgerne, Birra Wührer m. fl., havde nedlagt påstand om erstatning for det tab, de hævdede at have lidt som følge af, at produktionsrestitutionerne for majsgritz og brudris retsstridigt blev afskaffet ved Rådets forordninger nr. 665/75 og 668/75 af 4. marts 1975 for perioden fra 1. august, henholdsvis 1. september 1975 til den 19. oktober 1977, hvor de blev genindført, idet Rådet og Kommissionen dog blev frifundet i sag 267/80, som var anlagt af Riseria Modenese.

Frifindelsen i den sag, som var anlagt af Riseria Modenese, der producerer brudris, skete med følgende begrundelse:

»7. Det må imidlertid fastslås, at sagsøgeren i sag 267/80, selskabet Riseria Modenese, der har nedlagt påstand om erstatning for det tab, det skulle have lidt som følge af, at det ikke fik udbetalt restitutioner for brudris i perioden 25. november 1975 — 31. august 1977 — ifølge de beregninger, selskabet selv har opstillet i et svar på et spørgsmål fra Domstolen, udgør tabene i udeblevne restitutioner i alt 59954,5598 ECU — i replikken og i ovennævnte svar på Domstolens spørgsmål formelt har bekrcefiet, at det har overdraget sine rettigheder til de pågældende restitutioner til selskabet Birra Peroni, der er sagsøger i sag 282/82. Da selskabet herved har givet afkald på sin ret til restitutionerne, kan det følgelig ikke længere kræve erstatning for de tab, det har lidt som følge af, at det ikke har fået udbetalt de pågældende restitutioner. Sagsøgte vil derfor være at frifinde for denne sagsøgers pastand om erstatning.«

Birra Dreher har gjort gældende, at sagsøgeren i sag 267/80, Riseria Modenese, ikke blot havde overdraget sine rettigheder til de omtvistede restitutioner til Birra Peroni, men også til Birra Dreher. Sagsøgeren har derfor nedlagt påstand om en ændring af konklusionen i dommen af 13. november 1984, således at det anerkendes, at Riseria Modenese har krav på erstatning for den manglende udbetaling af de restitutioner, selskabet havde overdraget Birra Dreher.
Sag 267/80 TI

Birra Dreher SpA

mod

Riseria Modenese Sri, Rådet og Kommissionen for De europæiske Fællesskaber

»Gritz — ansvar uden for kontraktsforhold«

Retsmøderaport

Forslag til afgørelse fra generaladvokat Jean Mischo, fremsat den 22. oktober 1986 3906

Domstolens dom (sjette afdeling) af 10. december 1986 3911

Sammendrag af dom

Retspleje – tredjemandsindsigelse – betingelser for at tage en begxring herom under påkendelse – indgreb i tredjemands rettigheder

(Statutten for EØF-Domstolen, art. 39; procesreglementet, art. 97, stk. 1)
1.

Retslig procedure – tredjemandsindsigelse – betingelser for antagelse til realitetsbehandling – egenskab af tredjemand – tredjemand deltager ikke i tvisten i hovedsagen – rækkevidde – tredjemands kompetence til at deltage i tvisten i hovedsagen – foreligger ikke – afvisning [Statutten for Domstolen, art. 42; Domstolens procesreglement, art. 157, stk. 1, litra b) og c)] (jf. præmis 4-6 og 19)
2.

Den nærmere fastlæggelse af de grundlæggende betingelser, som Den Høje Myndigheds udøvelse af en given beføjelse er undergivet, kan være genstand for en ændring ifølge artikel 95, stk. 3, hvis denne ændring navnlig angår en »dybtgående forandring i de økonomiske og tekniske forhold, som direkte påvirker det fælles marked for kul og stål«. En sådan ændring har da karakter af en tilpasning af reglerne om Den Høje Myndigheds udøvelse af en eksisterende beføjelse til den nye situations krav.
1.

Artikel 95 er principielt ikke til hinder for en tilpasning af reglerne om udøvelsen af den beføjelse, som artikel 65 giver Den Høje Myndighed, ved ændring af denne artikels stk. 2, som tilsigter, at Den Høje Myndighed skal kunne tillade enten aftaler af en anden art end dem, der er hjemlet ved den nuværende bestemmelse, men som forfølger det samme formål, eller aftaler af samme art som dem, der er hjemlet ved den gældende tekst, men som forfølger et andet formål eller slutteligt aftaler af en anden art og med andre formål for øje. Det er imidlertid uomgængeligt nødvendigt, at den ændrede bestemmelse dels understreger arten af de aftaler, som kan tillades, dels klart definerer disse aftalers formål, idet det ellers ikke ville dreje sig om at tilpasse udøvelsen af en beføjelse, som Den Høje Myndighed allerede er blevet givet inden for de begrænsede rammer for de afvigelser, som indrømmes af artikel 65, stk. 2, men om tildelingen af en beføjelse, hvis grænser ikke ville være nøjere fastlagt, altså om en så udstrakt og usikker udvidelse af de aktuelle beføjelser, at det ville dreje sig om en kvalitativ og ikke blot kvantitativ ændring af disse beføjelser, med andre ord om en ny beføjelse.
Under den procedure, hvorefter en forudgående udtalelse fra Domstolen om en af EØF indgået aftales forenelighed med traktaten indhentes, bør ethvert spørgsmål, der kan undergives en domstolsprøvelse enten ved denne Domstol eller eventuelt ved de nationale retter, behandles, for så vidt disse spørgsmål kan skabe tvivl om aftalens materielle eller formelle gyldighed i forhold til traktaten.

Som nødvendige skridt til gennemførelse af de principper, der er fastsat i de bestemmelser, der vedrører den fælles handelspolitik, navnlig de prin cipper der er nævnt i traktatens artikel 113, har Fællesskabet i medfør af sine beføjelser hjemmel til, ikke alene at fastsætte retsregler, der gælder i Fællesskabet, men også til at afslutte aftaler med tredjelande i overensstemmelse med traktatens artikel 113, stk. 2, og artikel 114.

Bestemmelserne i artikel 113 og 114 om de betingelser, traktaten stiller, for indgåelse af aftaler, der vedrører handelspolitikken, viser, at en sideordnet kompetence for medlemsstaterne og Fællesskabet på dette felt er udelukket.

Hverken de »interne« eller de »eksterne« foranstaltninger, Fællesskabet fastsætter inden for rammerne af den fælles handelspolitik, forudsætter nødvendigvis, for at være i overensstemmelse med traktaten, en overførsel til Fællesskabets institutioner af de forpligtelser og de finansielle byrder, foranstaltningerne indebærer; formålet med sådanne foranstaltninger er udelukkende at erstatte medlemsstaternes ensidige handlinger inden for det pågældende område med en fælles handling, på grundlag af fælles principper for hele Fællesskabet.
Udtalelse 3/94

Udtalelse i henhold til EF-traktatens artikel 228, stk. 6

»GATT — WTO — rammeaftale om bananer«

Domstolens udtalelse af 13. december 1995

Sammendrag af udtalelse

Internationale aftaler – Domstolens udtalelse – genstand – påtænkt aftale – aftalen indgået efter forelæggelse for Domstolen – begæringen har ikke længere nogen genstand

(EF-traktaten, art. 228, stk. 6)

En begæring om udtalelse fra Domstolen i medfør af EF-traktatens artikel 228, stk. 6, har ikke længere nogen genstand, og det er ufornødent at efterkomme begæringen, når den aftale, begæringen vedrører, og som på tidspunktet for forelæggelsen for Domstolen var en påtænkt aftale, i mellemtiden er blevet indgået.

Bestemmelsens formål, der er at forhindre de vanskeligheder, som såvel på fællesskabsplan som på internationalt plan måtte følge af en retsafgørelse, hvorefter en for Fællesskabet bindende international aftale enten på grund af dens indhold eller på grund af den ved dens indgåelse fulgte fremgangsmåde er uforenelig med traktatens bestemmelser, kan ikke opnås, såfremt Domstolen afgiver udtalelse om en allerede indgået aftale. At Domstolen ikke efterkommer begæringen om udtalelse, rejser ikke spørgsmål om retsbeskyttelsen af den institution eller medlemsstat, som før aftalens indgåelse har forelagt begæringen for Domstolen, for dels tilsigter artikel 228, stk. 6, ikke først og fremmest at beskytte interesser eller rettigheder hos den medlemsstat eller institution, som har forelagt begæringen, og dels kan disse rettigheder til enhver tid varetages gennem annullationssøgsmål mod afgørelsen om at indgå aftalen, eventuelt i forbindelse med en begæring om, at der træffes foreløbige forholdsregler.
34

Angående de horisontale forpligtelser er der sket en udvidelse til forskellige nye medlemsstater af visse begrænsninger i den aktuelle liste over forpligtelser for Fællesskabet og dets medlemsstater. Dette er tilfældet hvad angår den horisontale begrænsning i forhold til markedsadgangen i modus 3 for tjenesteydelser, som i medlemsstaterne anses for almennyttige tjenesteydelser på nationalt eller lokalt plan, som kan gøres til genstand for offentlige monopoler eller for enerettigheder, der er forbeholdt private leverandører. Dette gælder tilsvarende for forbehold for national behandling af repræsentationsfilialer eller repræsentationskontorer, som i en medlemsstat er oprettet af et selskab fra et tredjeland, eller visse repræsentationsfilialer tilhørende selskaber fra tredjelande, som er oprettet i henhold til lovgivningen i en medlemsstat (modus 3), samt forbehold angående national behandling med hensyn til økonomisk støtte (modus 3 og 4). Visse horisontale forbehold for markedsadgang i modus 4 i forhold til midlertidigt ophold udvides tilsvarende til forskellige nye medlemsstater for det første for personale udstationeret inden for deres virksomhed, for det andet for handelsrepræsentanter med ansvar for at forhandle salget af tjenesteydelser eller at indgå tjenesteydelseskontrakter, for det tredje for personer med ansvar for i en medlemsstat at oprette en handelsrepræsentation, og for det fjerde for fysiske personer, der for en juridisk person, der ikke har nogen handelsmæssig tilstedeværelse i en medlemsstat i Det Europæiske Fællesskab, rekrutteres til levering af en tjenesteydelse på midlertidigt grundlag.
CETA’s artikel 8.27, stk. 2-5 og 12-16, fastsætter:

»2. Det Blandede CETA-Udvalg skal ved denne aftales ikrafttræden udnævne femten medlemmer af retten. Fem af medlemmerne af retten skal være borgere i EU-medlemsstater, fem skal være borgere i Canada og fem skal være borgere i tredjelande.

3. Det Blandede CETA-Udvalg kan beslutte at forhøje eller nedsætte antallet af rettens medlemmer ved multipla af tre. Yderligere udnævnelser skal ske på samme grundlag som anført i stk. 2.

4. Rettens medlemmer skal have de kvalifikationer, der er påkrævet i deres respektive lande til at varetage retslige funktioner eller være jurister med anerkendt faglig kompetence. De skal have dokumenteret erfaring inden for folkeret. Det er ønskeligt, at de især har ekspertise inden for international investeringslovgivning, international handelsret og bilæggelse af tvister i forbindelse med internationale investeringer eller internationale handelsaftaler.

5. Rettens medlemmer, der udnævnes i henhold til denne afdeling, udnævnes for en femårig embedsperiode, som kan fornyes én gang. Imidlertid skal syv af de 15 medlemmer, der udnævnes umiddelbart efter denne aftales ikrafttræden, hvilket afgøres ved lodtrækning, have deres embedsperiode forlænget til seks år. Ledige embeder besættes, efterhånden som de opstår. [...]

[...]

12. For at sikre deres tilgængelighed skal rettens medlemmer betales et månedligt forskudshonorar, som fastsættes af Det Blandede CETA-Udvalg.

13. De i stk. 12 omhandlede honorarer betales ligeligt af de to parter [...].

14. Medmindre Det Blandede CETA-Udvalg træffer en beslutning i henhold til stk. 15, skal honorarer og udgifter til rettens medlemmer i en afdeling, der oprettes til at påkende en klage, undtagen de i stk. 12 omhandlede honorarer, være dem, der fastsættes i henhold til regel 14, stk. 1, i de administrations- og finansregler fra ICSID-konventionen, der er i kraft på datoen for indgivelse af klagen, og som fordeles af retten blandt parterne i tvisten i overensstemmelse med artikel 8.39[, stk. 5].

15. Det Blandede CETA-Udvalg kan ved beslutning ændre forskudshonoraret og andre honorarer og afgifter og udgifter til en fast løn samt fastlægge nærmere bestemmelser og betingelser.

16. ICSID’s sekretariat skal varetage sekretariatsopgaverne for retten og yder den passende bistand.«
297

For det andet indeholder artikel 7, 8, 10 og 11 i kapitel II, artikel 12-16 i kapitel III, artikel 18-28 i kapitel IV, artikel 51-53 i kapitel VI og artikel 62 og 63 i kapitel VII i Istanbulkonventionen en forpligtelse for parterne til denne konvention til bl.a. at gennemføre landsdækkende effektive, omfattende og koordinerede politikker med henblik på forebyggelse og bekæmpelse af alle former for vold, at afsætte passende finansielle og menneskelige ressourcer, at udpege officielle organer med ansvar for koordinering, implementering, overvågning og evaluering af politikker, at indsamle statistiske oplysninger, at støtte forskning i kerneårsager til vold og de virkninger, forekomster og domfældelsesprocenter, der er forbundet hermed, at fremme ændringer med henblik på at udrydde al praksis, som bygger på forestillingen om kvinders underlegenhed eller stereotype roller for kvinder og mænd, at forebygge alle former for vold omfattet af den nævnte konvention, at lade de foranstaltninger, som træffes, fokusere på de særlige behov hos sårbare personer og ofre, at sikre, at kultur, sædvaner, religion, tradition eller såkaldt »ære« ikke kan påberåbes som berettigelse for voldshandlinger, at gennemføre bevidstgørelseskampagner, at etablere programmer, der har til formål at lære gerningsmænd til vold i hjemmet at tilegne sig en ikke-voldelig adfærd, at træffe de foranstaltninger, som er nødvendige for at beskytte alle ofre mod yderligere voldshandlinger, herunder effektive samarbejdsmekanismer mellem alle relevante statslige myndigheder, tilstrækkelige og rettidige oplysninger om eksisterende støttetilbud og juridiske foranstaltninger, juridisk og psykologisk rådgivning, økonomisk bistand, sundhedsydelser og sociale tilbud og ydelser, oplysninger om adgang til individuelle og kollektive klager, passende, lettilgængelige krisecentre i tilstrækkeligt antal, gratis døgnbemandet telefonrådgivning, krisecentre, hvortil der kan ske henvisning af ofre for voldtægt eller seksuel vold, alderssvarende psykosocial rådgivning til børn, der har været vidner til vold, at træffe de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre, at bestemmelser om tavshedspligt ikke stiller sig hindrende i vejen for anmeldelse af en alvorlig voldshandling, der er eller forventelig vil blive begået, at foreskrive forebyggende operationelle tiltag, at foretage en vurdering af risikoen for ofrene, at gøre det muligt at træffe afgørelser om tilhold eller beskyttelse, at sikre, at der gives beskyttelse, information, bistand og retshjælp, der er målrettet ofrene, at sikre samarbejde i straffesager med henblik på at forebygge, bekæmpe og retsforfølge alle former for vold, at beskytte og yde bistand til ofre, at efterforske og retsforfølge strafbare handlinger og at håndhæve strafferetlige domme, at fastsætte bestemmelser om deling af oplysninger, der kan hjælpe med at forebygge overtrædelser, eller at iværksætte eller udføre efterforskning, samt information om, at en person er i umiddelbar fare for at blive udsat for voldshandlinger.
24

Endelig er den foreliggende anmodning om udtalelse ikke førtidig. Navnlig er såvel indholdet af de omhandlede bestemmelser i den påtænkte aftale som den kontekst, hvori forhandlingerne af denne aftale indgår, tilstrækkelig kendt til, at Domstolen kan give en fyldestgørende besvarelse af denne anmodning. For det første er det af Unionen og dens medlemsstater fremsatte ændringsforslag nemlig nået tilstrækkelig langt til, at det kan konstateres, at det ikke indeholder nogen afklaring med hensyn til anvendeligheden af den moderniserede ECT’s artikel 26 på tvister inden for EU. For det andet har der i løbet af den anden forhandlingsrunde ikke tegnet sig nogen konsensus med hensyn til, hvorvidt alle Unionens forslag skal indgå i den moderniserede ECT. Selv om Republikken Kasakhstan under den tredje forhandlingsrunde har fremlagt et forslag, der sigter mod at afklare det eksisterende retsforhold mellem de REIO’er, der er parter i ECT, og disses medlemmer, giver Kommissionens forhandlingsmandat med henblik på denne traktat den for det tredje ikke mulighed for at forhandle om dette forslag. Under disse omstændigheder vil den moderniserede ECT ifølge Kongeriget Belgien ikke indeholde nogen afklaring med hensyn til anvendeligheden af artikel 26 heri på tvister inden for EU, hvilket kunne tolkes som en bekræftelse af den nuværende situation.