Selv om Unionens retsinstanser i et annullationssøgsmål anlagt til prøvelse af en individuel bebyrdende retsakt rent faktisk er kompetente til at erklære en generel bestemmelse, hvorpå den anfægtede akt er støttet, for ulovlig, er de til gengæld ikke kompetente til at medtage sådanne konstateringer i dommenes dispositive del.

Når den kompetente ansættelsesmyndighed efter en undersøgelse af en klage er af den opfattelse, at begrundelsen i den oprindelige retsakt, som denne klage omhandler, er både begrundet og tilstrækkelig til at besvare de klagepunkter, der fremføres i klagen, har den ingen grund til at fravige denne begrundelse og erstatte den af en ny. Den kan følgelig i dette tilfælde afslå klagen ved i afgørelsen om afslag at gentage den samme begrundelse som den, der er anført i den oprindelige retsakt, uden at det kan foreholdes den, at den har tilsidesat begrundelsespligten eller princippet om god sagsbehandling.

Reglen i vedtægtens artikel 83, stk. 2, hvorefter tjenestemændene bidrager med en tredjedel til finansieringen af pensionsordningen, skal læses i lyset af vedtægtens artikel 83a, stk. 1, 3 og 4, som fastslår, at der skal være balance i denne ordning og at denne balance skal efterprøves på grundlag af en aktuarberegning, der foretages hvert femte år og ajourføres hvert år i overensstemmelse med bilag XII til vedtægten om gennemførelsesbestemmelser til vedtægtens artikel 83a. Under disse omstændigheder er pensionsordningen i balance, i aktuarmæssig forstand i bilag XII til vedtægten, hvis niveauet for de bidrag, der skal betales hvert år af de aktive tjenestemænd gør det muligt at finansiere en tredjedel af det fremtidige beløb til de rettigheder, som disse tjenestemænd har erhvervet i løbet af samme år. Den aktuarmæssige tilgang, som lovgiver har lagt til grund, hviler således på en finansiering af pensionsordningen på lang sigt. Med henblik herpå har lovgiver taget hensyn til en række aktuarmæssige hypoteser.

Det følger heraf, at tjenestemændenes bidrag med en tredjedel af det beløb, der er nødvendigt til finansieringen af pensionsordningen, skal forstås i det førnævnte aktuarmæssige perspektiv og på lang sigt, således at forvridninger i opgørelsen ikke kan udelukkes.

Det fremgår ligeledes af vedtægtens artikel 83a, stk. 3, at pensionsordnings aktuarmæssige balance sikres ved to elementer, pensionsalderen og tjenestemændenes bidrag til denne ordning. Mens bidragene til pensionsordningen medvirker til at sikre dens balance derved, at bidragene finansierer ordningen direkte, forventes en tilsvarende virkning nemlig af forhøjelsen af den vedtægtsbestemte pensionsalder, for så vidt som denne principielt kommer til udtryk i denne ordning med en tidsmæssig forsinkelse.

Denne konstatering er imidlertid ikke tilstrækkelig med henblik på at konkludere, at en forhøjelse af den vedtægtsbestemte pensionsalder ved en direkte kompensationsmekanisme nødvendigvis bør føre til en nedsættelse af tjenestemændenes bidragssats med tilbagevirkende kraft.

I henhold til artikel 1 i bilag XII til vedtægten foretages fastsættelsen af tjenestemændenes bidrag til pensionsordningen nemlig nærmere bestemt efter en femårig aktuarmæssig vurdering, som suppleres med en årlig ajourføring, begge fastsat i vedtægtens artikel 83a, stk. 3 og 4. Denne femårige aktuarmæssige vurdering og den årlige ajourføring heraf hviler på et vist antal parametre, der er fastsat i bilag XII til vedtægten.

Et første parameter, som indgår i beregningen af tjenestemændenes bidrag, udgøres af »udviklingen i populationen« som nævnt i artikel 1, stk. 2, i bilag XII til vedtægten. Denne udvikling bestemmes for sit vedkommende af en opgørelse af den population af personer, der er tilknyttet pensionsordningen, således som dette fremgår af artikel 9 i samme bilag. Ifølge denne artikel udledes udviklingen i populationen nærmere bestemt af strukturen i denne population og af gennemsnitspensionsalderen. Strukturen i populationen skal for sit vedkommende bedømmes under hensyn til dødelighedstabellen, den forventede levealder, invaliditetssatsen og populationens kønsmæssige fordeling. Hvad angår gennemsnitspensionsalderen adskiller denne sig fra den vedtægtsbestemte pensionsalder og en hensyntagen hertil forklares ved, at den i højere grad bestemmer den reelle byrde for pensionerne end sidstnævnte.

Et andet parameter, som indgår i fastsættelsen af tjenestemændenes bidrag, udgøres af udviklingen i grundlønnen for hver af disse indtil »den forventede pensioneringsalder« (artikel 4 og 6 i bilag XII til vedtægten). Dette parameter indebærer derfor, at der foretages en vurdering af den fremtidige værdi af den aktive tjenestemands grundløn under hensyntagen til den forventede løn ved pensionsalderen (artikel 6, stk. 1, første afsnit, i bilag XII til vedtægten). I denne henseende understreges, at selv om der skal tages hensyn til den vedtægtsbestemte pensionsalder, tages der ligeledes hensyn til elementer som muligheden for at forblive i tjenesten efter at være nået denne alder eller forlade tjenesten før denne alder, således som det indirekte fremgår af artikel 6, stk. 4, i bilag XII til vedtægten. Det følger endeligt heraf, at »den forventede pensioneringsalder«, der her tages hensyn til, er en godkendt værdi.

Et tredje parameter, der indgår i fastsættelsen af tjenestemændenes bidrag, følger af de rentesatser, der er opgjort i overensstemmelse med artikel 10 i bilag XII til vedtægten, og et fjerde element følger, jf. artikel 11 i samme bilag, af satsen for den årlige ændring af tjenestemændenes lønskala, svarende til gennemsnittet over 30 år af de specifikke indikatorer, der er omhandlet i bilag XI til vedtægten.

Det forekommer således, at den vedtægtsbestemte pensionsalder, som artikel 22 i bilag XIII til vedtægten, i den affattelse, der følger af forordning nr. 1023/2013, fastsætter i forhold til hver tjenestemands alder pr. 1. maj 2014, er et element, som interagerer med skøn over den fremtidige værdi af flere parametre (rentesats, dødelighed, lønfremgang etc.) ved opgørelsen af Unionens pensionsordnings aktuarmæssige balance og dermed ved fastsættelsen af det bidrag, som hver tjenestemand skal indbetale til denne ordning for at sikre en tredjedel af denne balance.

Tjenestemændenes bidragssats til Unionens pensionsordning kan således gennemgå en udvikling uafhængigt af den vedtægtsbestemte pensionsalder.

Endelig er Unionens pensionsordning organiseret på grundlag af solidaritetsprincippet og er ikke udfærdiget således, at den pension, som oppebæres af en tjenestemand, udgør en nøjagtig modydelse for hans bidrag til den nævnte ordning. Det følger heraf, at hver tjenestemands bidrag ikke hos hver af disse skaber en individuel ret, der erhverves øjeblikkeligt, til en præcis modydelse i form af en pension og en tilbagebetaling af et eventuelt overskud.

(jf. præmis 45-54, 56 og 73)

Retten i Første Instans: dom af 29. november 2006, Campoli mod Kommissionen, T-135/05, EU:T:2006:366, præmis 134

Personaleretten: dom af 11. juli 2007, Wils mod Parlamentet, F-105/05, EU:F:2007:128, præmis 85 og 86