Sag C-99/17 P

Infineon Technologies AG

mod

Europa-Kommissionen

»Appel – karteller – det europæiske marked for smart card-chips – netværk af bilaterale kontakter – udvekslinger af følsomme forretningsoplysninger – anfægtelse af ægtheden af beviser – ret til forsvar – konkurrencebegrænsende formål – samlet og vedvarende overtrædelse – domstolsprøvelse – fuld prøvelsesret – rækkevidde – beregning af bødens størrelse«

Sammendrag – Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 26. september 2018

Appel – Domstolens kompetence – kontrol med Kommissionens bedømmelse af overtrædelsens grovhed ved fastsættelsen af en bøde – ikke omfattet – kontrol begrænset til efterprøvelse af, at Retten har taget hensyn til forhold, som er vigtige for vurderingen af overtrædelsens grovhed, og samtlige de argumenter, der er fremført mod den pålagte bøde

Karteller – konkurrencebegrænsning – bedømmelseskriterier – sondring mellem overtrædelser med konkurrencebegrænsende formål og overtrædelser med konkurrencebegrænsende virkning – overtrædelse med konkurrencebegrænsende formål – tilstrækkelig skadelig – tilstrækkelig konstatering – bedømmelseskriterier – indholdet af og formålet med et kartel og den økonomiske og retlige sammenhæng for kartellets udvikling

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 47 og 48)

For at tiltræde lovligheden af Kommissionens konklusion om en virksomheds deltagelse i en samlet og vedvarende overtrædelse af konkurrenceretten kan Retten blot kontrollere Kommissionens vurderinger vedrørende ikke alene den første og sidste hemmelige kontakt, men ligeledes en eller to kontakter pr. deltagelsesår. I forbindelse med en overtrædelse af en vis varighed er den omstændighed, at kartellet viser sig under forskellige perioder, som kan adskilles af længere eller kortere mellemrum, nemlig fortsat uden betydning for, at dette kartel eksisterer, for så vidt som de forskellige handlinger, der er en del af denne overtrædelse, forfølger et enkelt formål og er omfattet af en samlet og vedvarende overtrædelse. Den omstændighed, at en virksomhed ikke har deltaget i samtlige de elementer, som skal være til stede, for at der er tale om et kartel, eller at den kun har spillet en mindre rolle i de elementer, som den har deltaget i, er ikke relevant med hensyn til beviset for, at virksomheden har begået en overtrædelse, idet disse omstændigheder kun skal tages i betragtning ved vurderingen af overtrædelsens grovhed og i givet fald ved udmålingen af bøden. (jf. præmis 51-54)

Det princip, som gælder i EU-retten, er princippet om den frie bevisbedømmelse, hvoraf følger, dels at det ikke for Retten er muligt at anfægte antagelsen af et beviselement til realitetsbehandling, når beviset er opnået lovligt, dels at det eneste relevante kriterium for at vurdere beviser, der er lovligt frembragt, er bevisets troværdighed. Når Kommissionen lægger beviser til grund, som i princippet er tilstrækkelige til at godtgøre, at en overtrædelse har fundet sted, er det ikke tilstrækkeligt, at den omhandlede virksomhed påberåber sig muligheden for, at en omstændighed, som kan påvirke bevisværdien af nævnte beviser, har fundet sted, for at Kommissionen bærer bevisbyrden med hensyn til, at denne omstændighed ikke har kunnet påvirke bevisernes bevisværdi. Tværtimod, med undtagelse af de tilfælde, hvor et sådant bevis ikke kan leveres af den omhandlede virksomhed på grund af Kommissionens egen adfærd, tilkommer det den omhandlede virksomhed at føre bevis for dels, at den af denne påberåbte omstændighed foreligger, dels at denne omstændighed rejser tvivl med hensyn til bevisværdien af de beviser, som Kommissionen lægger til grund. Disse betragtninger kan overføres på det tilfælde, hvor en berørt virksomhed ikke anfægter troværdigheden, men ægtheden af et bevis. (jf. præmis 65-67)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 76-79)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 97 og 116)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 100 og 103)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 138, 155, 156 og 160)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 172 og 173)

Retten alene har kompetence til at efterprøve den måde, hvorpå Kommissionen i hvert enkelt tilfælde har vurderet grovheden af den ulovlige adfærd, som udgør en tilsidesættelse af konkurrenceretten. Under en appelsag er formålet med Domstolens efterprøvelse dels at undersøge, i hvilket omfang Retten juridisk korrekt har taget hensyn til alle væsentlige faktorer ved vurderingen af grovheden af en given adfærd under hensyntagen til artikel 101 TEUF og artikel 23 i forordning nr. 1/2003, dels at efterprøve, om Retten i tilstrækkelig grad har taget stilling til alle de argumenter, der er fremført til støtte for påstanden om ophævelse eller nedsættelse af bøden. (jf. præmis 192)

Den fulde prøvelsesret, der er tillagt Unionens retsinstanser ved artikel 31 i forordning nr. 1/2003, i henhold til artikel 261 TEUF, giver Unionens retsinstanser beføjelse til ud over en simpel legalitetskontrol af sanktionen at anlægge deres egen vurdering i stedet for Kommissionens og derfor ophæve, nedsætte eller forhøje den pålagte bøde eller tvangsbøde. Udøvelsen af den fulde prøvelsesret svarer ganske vist ikke til en kontrol af egen drift, og proceduren er kontradiktorisk. Det er i princippet op til appellanten at gøre anbringender gældende til prøvelse af den omtvistede afgørelse og at fremlægge bevismateriale til støtte for disse anbringender. Unionens retsinstanser er med henblik på at opfylde kravene til en fuld prøvelse som omhandlet i artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder hvad angår bøden under udøvelsen af de i artikel 261 TEUF og 263 TEUF fastsatte kompetencer imidlertid forpligtede til at undersøge ethvert retligt eller faktisk klagepunkt, der har til formål at godtgøre, at bødens størrelse ikke er i overensstemmelse med overtrædelsens grovhed og dens varighed. På denne baggrund kan Retten ikke uden at tilsidesætte omfanget af sin fulde prøvelsesret undlade at tage stilling til et argument om, at Kommissionen havde tilsidesat proportionalitetsprincippet ved at fastsætte den pålagte bøde uden at tage hensyn til det begrænsede antal kontakter, som den sanktionerede virksomhed havde deltaget i. Denne konklusion gælder så meget desto mere, hvis Retten som led i sin legalitetskontrol af sanktionen blot bekræftede fem af de elleve kontakter i Kommissionens afgørelse, samtidig med at den ikke besvarede spørgsmålet om, hvorvidt Kommissionen havde godtgjort eksistensen af de seks øvrige kontakter, der var fastlagt i denne afgørelse. Selv om Retten med henblik på at vurdere denne overtrædelses grovhed og fastsætte bøden ikke var forpligtet til at støtte sig på det præcise antal af bilaterale kontakter, som var fastlagt for den sanktionererede virksomhed, kan dette element ikke desto mindre udgøre et relevant element blandt andre. For så vidt som Retten hverken kontrollerer proportionaliteten af den pålagte bøde i forhold til antallet af kontakter, som den havde fastlagt for den sanktionerede virksomhed, eller anfører grundene til, at den ikke foretog en sådan kontrol, begår den således en retlig fejl. (jf. præmis 193-195 og 205-208)