Domstolens Dom (Sjette Afdeling) af 29. maj 1997. - Straffesag mod Paul Denuit. - Anmodning om præjudiciel afgørelse: Tribunal de première instance de Bruxelles - Belgien. - Direktiv 89/552/EØF - Telekommunikation - Udsendelse af tv-programmer - Myndighed over tv-institutioner. - Sag C-14/96.



Samling af Afgørelser 1997 side I-02785



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

1 Fri udveksling af tjenesteydelser - tv-radiospredningsvirksomhed - direktiv 89/552 - tv-radiospredningsorgan, der hoerer under en medlemsstats myndighed - kriterium for afgoerelsen - etablering - betydningen af de udsendte programmers oprindelse for en medlemsstats myndighed - ingen betydning

(Raadets direktiv 89/552, art. 2, stk. 1)

2 Fri udveksling af tjenesteydelser - tv-radiospredningsvirksomhed - direktiv 89/552 - kontrol med overholdelsen af direktivets bestemmelser - kontrol paalagt den medlemsstat, hvorfra udsendelserne bringes - det forhold, at en medlemsstat modsaetter sig viderespredning af udsendelser fra et tv-radiospredningsorgan, der hoerer under en anden medlemsstats myndighed, i tilfaelde hvor udsendelserne ikke er i overensstemmelse med direktivets artikel 4 og 5 - ikke tilladt - undtagelser

(Raadets direktiv 89/552, art. 2, stk. 2)

3 Medlemsstater - forpligtelser - ensidige foranstaltninger - forbud

Sammendrag

4 Artikel 2, stk. 1, i direktiv 89/552 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedroerende udoevelse af tv-radiospredningsvirksomhed skal fortolkes saaledes, at et tv-radiospredningsorgan hoerer under den medlemsstats myndighed, i hvilken det er etableret.

Selv om direktivet ikke indeholder nogen udtrykkelig definition af udtrykket »tv-radiospredningsorganer, der hoerer under [en medlemsstats] myndighed«, fremgaar det dog af direktivets artikel 2, stk. 1, at begrebet en medlemsstats myndighed skal forstaas saaledes, at det noedvendigvis omfatter en personel kompetence over for tv-radiospredningsorganerne. En saadan kompetence kan imidlertid kun vaere baseret paa tv-radiospredningsorganernes tilknytning til medlemsstatens retsorden, hvilket er hovedindholdet i etableringsbegrebet i traktatens artikel 59, stk. 1, som efter sin ordlyd forudsaetter, at tjenesteyderen og modtageren af en tjenesteydelse er »bosat« i to forskellige medlemsstater.

De af tv-radiospredningsorganet udsendte programmers oprindelse eller deres overensstemmelse med direktivets artikel 4 og 5 har ingen betydning ved fastlaeggelsen af, under hvilken medlemsstats myndighed et saadant organ hoerer i henhold til direktivets artikel 2, stk. 1.

5 Artikel 2, stk. 2, i direktiv 89/552 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedroerende udoevelse af tv-radiospredningsvirksomhed skal fortolkes saaledes, at en medlemsstat ikke kan modsaette sig retransmission paa sit omraade af udsendelser fra et tv-radiospredningsorgan, der hoerer under en anden medlemsstats myndighed, i tilfaelde hvor udsendelserne ikke opfylder kravene i direktivets artikel 4 og 5.

Under hensyn til den ordning, der ved direktivet er indfoert for fordelingen af forpligtelserne mellem de medlemsstater, hvorfra programmerne udsendes, og de medlemsstater, hvori de modtages, skal kontrollen med, at udsendelsesmedlemsstatens retsregler om fjernsynsudsendelser bringes i anvendelse, og med, at direktivets bestemmelser overholdes, kun foeres af den medlemsstat, hvorfra udsendelserne bringes, og modtagermedlemsstaten har ikke ret til selv at foere en saadan kontrol.

Kun i det tilfaelde, som er omhandlet i direktivets artikel 2, stk. 2, andet punktum, kan modtagermedlemsstaten undtagelsesvis suspendere retransmission af fjernsynsudsendelser paa de i bestemmelsen anfoerte betingelser.

6 En medlemsstat er ikke berettiget til ensidigt at traeffe udlignings- eller beskyttelsesforanstaltninger for at imoedegaa en anden medlemsstats eventuelle overtraedelse af bestemmelserne i faellesskabsretten.

Parter

I sag C-14/96,

angaaende en anmodning, som Tribunal de première instance de Bruxelles i medfoer af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for naevnte ret verserende straffesag mod

Paul Denuit

at opnaa en praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen af artikel 2, stk. 1 og 2, i Raadets direktiv 89/552/EOEF af 3. oktober 1989 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedroerende udoevelse af tv-radiospredningsvirksomhed (EFT L 298, s. 23),

har

DOMSTOLEN

(Sjette Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, G.F. Mancini, og dommerne J.L. Murray, C.N. Kakouris, P.J.G. Kapteyn (refererende dommer) og H. Ragnemalm,

generaladvokat: C.O. Lenz

justitssekretaer: ekspeditionssekretaer D. Louterman-Hubeau,

efter at der er indgivet skriftlige indlaeg af:

- Paul Denuit ved advokaterne A. Braun og F. de Visscher, Bruxelles

- den belgiske stat dels ved vicepremierministeren, trafikministeren og ministeren for offentlige foretagender, dels ved ministeren for videnskabspolitik, begge ved advokat A. Berenboom, Bruxelles

- den belgiske regering ved kommitteret J. Devadder, Ministeriet for Udenrigsanliggender, Udenrigshandel og Udviklingssamarbejde, som befuldmaegtiget, bistaaet af advokat A. Berenboom, Bruxelles

- den tyske regering ved afdelingschef E. Roeder, bistaaet af kontorchef S. Maass, begge Forbundsoekonomiministeriet, som befuldmaegtigede

- den graeske regering ved kommitteret A. Samoni-Rantou, Sekretariatet for EF-ret, og fuldmaegtig I. Kiki, Juridisk Tjeneste, begge Udenrigsministeriet, som befuldmaegtigede

- den franske regering ved kontorchef C. de Salins og ekspeditionssekretaer P. Martinet, begge Juridisk Tjeneste, Udenrigsministeriet, som befuldmaegtigede

- Det Forenede Kongeriges regering ved S. Ridley, Treasury Solicitors Department, som befuldmaegtiget, bistaaet af barrister R. Thompson

- Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved B.J. Drijber og P. van Nuffel, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede,

paa grundlag af retsmoederapporten,

efter at der i retsmoedet den 12. december 1996 er afgivet mundtlige indlaeg af P. Denuit ved advokaterne A. Braun og F. de Visscher, af den belgiske regering ved J. Devadder og advokat A. Joachimowicz, Bruxelles, af den graeske regering ved A. Samoni-Rantou, af Det Forenede Kongeriges regering ved R. Thompson og af Kommissionen ved B.J. Drijber,

og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 6. februar 1997,

afsagt foelgende

Dom

Dommens præmisser

1 Ved dom af 16. januar 1996, indgaaet til Domstolen den 19. januar 1996, har Tribunal de première instance de Bruxelles i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt tre praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 2, stk. 1 og 2, i Raadets direktiv 89/552/EOEF af 3. oktober 1989 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedroerende udoevelse af tv-radiospredningsvirksomhed (EFT L 298, s. 23, herefter »direktivet«).

2 Spoergsmaalene er blevet rejst under behandlingen af en straffesag mod den administrerende direktoer for Coditel Brabant SA (herefter »Coditel«), Paul Denuit, der er sat under tiltale for at have overtraadt den nationale lovgivning paa det audiovisuelle omraade.

Direktivet

3 Direktivets artikel 2, der findes i kapitel II (Almindelige bestemmelser), er affattet saaledes:

»1. Medlemsstaterne skal hver isaer sikre, at alle udsendelser ved tv-radiospredning, der sendes

- af tv-radiospredningsorganer, som hoerer under deres myndighed, eller

- af tv-radiospredningsorganer, der benytter en frekvens eller satellitkapacitet, som den paagaeldende medlemsstat har givet tilladelse til at benytte, eller en forbindelse, der udgaar fra denne medlemsstat til en satellit, uden dog at hoere under nogen medlemsstats myndighed,

er i overensstemmelse med lovgivningen om udsendelser bestemt for offentligheden i den paagaeldende medlemsstat.

2. Medlemsstaterne skal sikre modtagefrihed og maa ikke hindre retransmission paa deres omraade af fjernsynsudsendelser fra andre medlemsstater af grunde, der falder inden for de ved dette direktiv samordnede omraader. De kan midlertidigt suspendere retransmission af fjernsynsudsendelser, hvis foelgende forhold foreligger:

a) En fjernsynsudsendelse fra en anden medlemsstat er en aabenlys, vaesentlig og alvorlig overtraedelse af artikel 22.

b) Tv-radiospredningsorganet har i loebet af de foregaaende tolv maaneder allerede overtraadt samme bestemmelse mindst to gange.

c) Den beroerte medlemsstat har skriftligt underrettet tv-radiospredningsorganet samt Kommissionen om de paastaaede overtraedelser og om, at den agter at begraense retransmissionen, hvis en saadan overtraedelse gentages.

d) Konsultationer med transmissionsstaten og Kommissionen har ikke foert til en mindelig ordning inden 15 dage efter underretningen i litra c), og den paastaaede overtraedelse fortsaetter.

Kommissionen drager omsorg for, at ophaevelsen er forenelig med faellesskabsretten. Den kan anmode den paagaeldende medlemsstat om straks at bringe en suspension, der strider imod faellesskabsretten, til ophoer. Denne bestemmelse er ikke til hinder for anvendelsen af procedurer, forholdsregler eller sanktioner over for de paagaeldende overtraedelser i den medlemsstat, under hvis myndighed det paagaeldende tv-radiospredningsorgan hoerer.

3. Dette direktiv finder ikke anvendelse paa udsendelser, der udelukkende er bestemt til modtagelse i tredjelande, og som ikke direkte eller indirekte modtages i en eller flere medlemsstater.«

4 Direktivets artikel 3, som ogsaa findes i kapitel II, bestemmer foelgende:

»1. Medlemsstaterne kan for saa vidt angaar de tv-radiospredningsorganer, som hoerer under deres myndighed, indfoere strengere eller mere detaljerede bestemmelser paa de omraader, der er omfattet af dette direktiv.

2. Medlemsstaterne skal paa hensigtsmaessig maade inden for rammerne af deres lovgivning soerge for, at de tv-radiospredningsorganer, der hoerer under deres myndighed, overholder bestemmelserne i dette direktiv.«

5 I direktivets kapitel III (Fremme af distribution og produktion af fjernsynsprogrammer) gennemfoeres ved hjaelp af bestemmelserne i artikel 4 og 5 maalsaetningen om at fremme produktion og distribution af europaeiske udsendelser, idet der fastsaettes mindstekrav til den del af sendefladen, der skal afsaettes til udsendelse af europaeiske programmer og af europaeiske programmer, som er fremstillet af producenter, der er uafhaengige af tv-radiospredningsorganerne, herunder nyere programmer, der udsendes senest fem aar efter deres produktion.

6 Direktivets artikel 4, stk. 1, indeholder foelgende bestemmelse: »Medlemsstaterne skal, naar det er muligt, med passende midler drage omsorg for, at tv-radiospredningsorganerne afsaetter den stoerste andel af [sendetiden] ... til transmission af europaeiske programmer ...« Desuden bestemmes det i direktivets artikel 5, at medlemsstaterne »... naar det er muligt, med passende midler [skal] drage omsorg for, at tv-radiospredningsorganerne afsaetter mindst 10% af [sendetiden] ... - eller alternativt efter medlemsstaternes valg, mindst 10% af deres programbudget - til europaeiske programmer, der er fremstillet af producenter, som er uafhaengige af disse organer ...«.

Retstilstanden i Det Forenede Kongerige

7 I Broadcasting Act 1990 (herefter »loven« eller »Broadcasting Act«) reguleres bl.a. uafhaengige institutioners fjernsynsvirksomhed i Det Forenede Kongerige.

8 I henhold til lovens section 13 er det forbudt at sende andre tv-programmer end BBC's og Welsh Authority's, medmindre Independent Television Commission (»ITC«) har givet tilladelse eller udstedt licens hertil.

9 Lovens section 16(2)(g) og (h) gennemfoerer de i direktivets artikel 4 og 5 opstillede betingelser med hensyn til udsendelse af europaeiske programmer fra uafhaengige producenter.

10 I section 43 skelnes der mellem to former for »satellit-programmer«, nemlig indenlandske og udenlandske satellit-programmer, der begge betragtes som »tv-programmer« i section 13's forstand og derfor kun kan spredes paa grundlag af en licens. Bestemmelsen opstiller ogsaa kriterierne for, hvilke tv-udsendelser der henhoerer under de to former for programmer:

- I henhold til section 43(1) er et indenlandsk satellit-program (»domestic satellite service«, herefter »DSS«) et tv-program, der sendes via satellit fra et sted i Det Forenede Kongerige paa en frekvens, der er tildelt Det Forenede Kongerige, og med henblik paa at kunne modtages af almenheden i Det Forenede Kongerige.

- I henhold til section 43(2) er et udenlandsk satellit-program (»non-domestic satellite service«, herefter »NDSS«) et tv-program, der sendes via satellit

a) fra et sted i Det Forenede Kongerige med henblik paa at kunne modtages af almenheden i Det Forenede Kongerige eller i en medlemsstat paa anden maade end paa en tildelt frekvens, eller

b) fra et sted uden for Det Forenede Kongerige og en medlemsstat med henblik paa at kunne modtages af almenheden i Det Forenede Kongerige eller i en medlemsstat, naar udsendelserne leveres af en person i Det Forenede Kongerige, som har den redaktionelle kontrol over programindholdet.

11 Der er fastsat saerlige regler i lovens section 44 for udstedelse af licenser til DSS og i section 45 for udstedelse af licenser til NDSS. I henhold til section 44(3) gaelder de i section 16(2)(g) og (h) opstillede betingelser vedroerende europaeiske programmer ogsaa for DSS. Dette er derimod i henhold til section 45(2) ikke tilfaeldet for saa vidt angaar NDSS.

Hovedsagen

12 Det fremgaar af hovedsagens akter, at Turner International Sales Ltd (herefter »Turner«), som har hjemsted i London, har faaet de britiske myndigheders tilladelse til at udsende et tv-program ved navn »TNT & Cartoon Network« over Astra-satellitten. Udsendelserne har fundet sted siden 1993. Programmerne kan modtages af almenheden i Det Forenede Kongerige og i flere vesteuropaeiske lande, enten direkte ved hjaelp af en parabolantenne eller gennem kabelanlaeg. Da den frekvens, der benyttes paa Astra-satellitten, ikke er en frekvens, der er tildelt Det Forenede Kongerige, er den tilladelse, der er givet Turner, en »non-domestic satellite service licence« som omhandlet i lovens section 43(2).

13 Efter at Turner og Coditel havde undertegnet en kontrakt om viderespredning af tv-kanalen, nedlagde den belgiske trafikminister og minister for offentlige foretagender ved ministeriel bekendtgoerelse af 17. september 1993 forbud mod viderespredning af programmet TNT & Cartoon Network gennem kabelanlaeg i hovedstadsregionen Bruxelles.

14 Som begrundelse for forbuddet anfoertes foelgende:

»Der er tale om programmer, som hovedsagelig bestaar af udsendelser produceret uden for Det Europaeiske Faellesskabs omraade og af kommercielle reklamer.

Udsendelserne er i modstrid med intentionerne i Raadets direktiv 89/552/EOEF af 3. oktober 1989 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedroerende udoevelse af tv-radiospredningsvirksomhed, ogsaa omtalt som direktivet om 'fjernsyn uden graenser'.

De er specielt ikke i overensstemmelse med de krav, der stilles i artikel 4 og 5, hvorefter stoerstedelen af udsendelserne skal bestaa af europaeiske programmer, og en del af programbudgettet skal forbeholdes produktion af europaeiske programmer.

Det haevdes, at der den 12. juli 1993 er givet tilladelse i Det Forenede Kongerige til de paagaeldende tv-kanaler i form af en tilladelse til udsendelse af et udenlandsk satellit-program.

Det goeres endvidere gaeldende, at programmerne efter Det Forenede Kongeriges lovgivning ikke skal opfylde de i direktivet opstillede forpligtelser ...«

15 Coditel efterkom den ministerielle bekendtgoerelse, og Turner indgav derefter en begaering til praesidenten for Tribunal de commerce de Bruxelles om, at det som en foreloebig forholdsregel blev paalagt Coditel at videresprede de paagaeldende programmer i overensstemmelse med den indgaaede kontrakt. Praesidenten for Tribunal de commerce de Bruxelles fandt, at den ministerielle bekendtgoerelse af 17. september 1993 savnede hjemmel i intern ret, og paalagde som foelge heraf ved kendelse af 26. oktober 1993 Coditel at videresprede programmerne gennem sit kabelanlaeg, saaledes at Coditel i tilfaelde af undladelse heraf skulle betale en tvangsboede. Coditel efterkom denne retsafgoerelse.

16 Den belgiske stat rejste derefter tredjemandsindsigelse mod kendelsen af 26. oktober 1993. Efter kontradiktorisk sagsbehandling aendrede praesidenten for Tribunal de commerce de Bruxelles sin afgoerelse og besluttede ved kendelse af 30. november 1994 at forelaegge Domstolen spoergsmaal om direktivets fortolkning (sag C-316/94). Coditel indstillede derpaa viderespredningen af tv-kanalen. Kendelsen af 30. november 1994 blev imidlertid ophaevet af Cour d'appel de Bruxelles ved dom af 6. april 1995, og den praejudicielle sag blev den 1. december 1995 slettet af Domstolens register ved kendelse afsagt af Domstolens praesident. Siden da er det paagaeldende program paa ny blevet viderespredt i hovedstadsregionen Bruxelles.

17 I den foreliggende sag for den nationale ret har anklagemyndigheden rejst tiltale mod Paul Denuit for at have overtraadt den nationale lovgivning, saerlig bestemmelserne i den ministerielle bekendtgoerelse af 17. september 1993. Anklagemyndigheden har gjort gaeldende, at Coditel »i et bestemt tidsrum har viderespredt udsendelser fra kommercielle tv-stationer, hvis udsendelser vedkommende minister, i dette tilfaelde ... har forbudt viderespredning af, gennem kabel-tv-anlaeg i den tosprogede hovedstadsregion Bruxelles, naermere bestemt et program fra stationen 'Turner Network Television Limited' og et program fra stationen 'The Cartoon Limited Network', selv om dette er forbudt i henhold til ministeriel bekendtgoerelse af 17. september 1993«.

18 Paa baggrund af sagens forloeb besluttede Tribunal de première instance de Bruxelles at forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:

»1) Hvilke betingelser gaelder der for, at et tv-radiospredningsorgan skal anses for at hoere under en medlemsstats myndighed i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 2, stk. 1, i Raadets direktiv af 3. oktober 1989 (89/552/EOEF)? I hvilket omfang har det betydning, at en stoerre eller mindre del af de udsendte programmer ikke er af europaeisk oprindelse, saafremt en national retsinstans i oevrigt fastslaar, at det paagaeldende organ har sit hjemsted paa medlemsstatens omraade, og at den faktiske ledelse, programsammensaetningen eller programmontagen finder sted paa medlemsstatens omraade?

2) Hvis det antages, at udsendelser fra et tv-radiospredningsorgan, som er godkendt af en medlemsstat, ikke skal betragtes som udsendelser fra et tv-radiospredningsorgan, der hoerer under en medlemsstats myndighed i direktivets forstand, kan en anden medlemsstat da - og paa hvilke betingelser, specielt under hensyn til traktatens artikel 59 ff. - forbyde eller begraense retransmission af udsendelserne paa et bestemt omraade?

3) Skal direktivets artikel 2 fortolkes saaledes, at en anden medlemsstat, i tilfaelde hvor et tv-radiospredningsorgan hoerer under en medlemsstats myndighed, ikke kan modsaette sig retransmission paa sit omraade af fjernsynsudsendelser fra organet, selv hvis bestemmelserne i direktivets artikel 4 og 5 ikke overholdes?«

Det foerste spoergsmaal

19 Med den foerste del af det foerste spoergsmaal anmoder den forelaeggende ret i det vaesentlige Domstolen om en praecisering af de kriterier, der skal anvendes ved fastlaeggelsen af, hvilke tv-radiospredningsorganer der hoerer under en medlemsstats myndighed i direktivets artikel 2, stk. 1's forstand.

20 Det bemaerkes, at Domstolen i dom af 10. september 1996 (sag C-222/94, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, Sml. I, s. 4025) allerede har behandlet spoergsmaalet om fortolkningen af begrebet »myndighed« i udtrykket »tv-radiospredningsorganer, der hoerer under [en medlemsstats] myndighed« i direktivets artikel 2, stk. 1, foerste led.

21 Som Domstolen har konstateret i samme dom, indeholder direktivet ikke nogen udtrykkelig definition af det sidstnaevnte udtryk (praemis 26).

22 Efter en gennemgang af ordlyden af direktivets artikel 2, stk. 1, naaede Domstolen frem til, at begrebet en medlemsstats myndighed skal forstaas saaledes, at det noedvendigvis omfatter en personel kompetence over for tv-radiospredningsorganerne (praemis 40).

23 En personel kompetence for en medlemsstat over for et tv-radiospredningsorgan kan imidlertid kun vaere baseret paa dettes tilknytning til medlemsstatens retsorden, hvilket er hovedindholdet i etableringsbegrebet i EF-traktatens artikel 59, stk. 1, som efter sin ordlyd forudsaetter, at tjenesteyderen og modtageren af en tjenesteydelse er »bosat« i to forskellige medlemsstater (praemis 42).

24 Med den anden del af det foerste spoergsmaal oensker den forelaeggende ret oplyst, i hvilket omfang det har betydning for anvendelsen af direktivets artikel 2, stk. 1, at en stoerre eller mindre del af de udsendte programmer ikke er af europaeisk oprindelse.

25 Den belgiske regering har anfoert, at TNT & Cartoon Network's programmer ikke hoerer under en medlemsstats myndighed i direktivets artikel 2, stk. 1's forstand, da de ikke opfylder betingelserne i direktivets artikel 4 og 5, og de i oevrigt ikke er omfattet af Broadcasting Act's section 43.

26 Hertil bemaerkes, at det foelger af selve ordlyden af bestemmelsen i direktivets artikel 2, stk. 1, at de af tv-radiospredningsorganet udsendte programmers oprindelse eller deres overensstemmelse med direktivets artikel 4 og 5 ikke har nogen indvirkning paa, om et tv-radiospredningsorgan hoerer under en medlemsstats myndighed i bestemmelsens forstand.

27 Det foerste spoergsmaal, der er stillet, skal herefter besvares med, at direktivets artikel 2, stk. 1, skal fortolkes saaledes, at et tv-radiospredningsorgan hoerer under den medlemsstats myndighed, i hvilken det er etableret. De af tv-radiospredningsorganet udsendte programmers oprindelse eller deres overensstemmelse med direktivets artikel 4 og 5 har ingen betydning ved fastlaeggelsen af, under hvilken medlemsstats myndighed et saadant organ hoerer i henhold til artikel 2, stk. 1.

Det andet spoergsmaal

28 Med det andet spoergsmaal oensker den nationale ret i det vaesentlige oplyst, om og i givet fald paa hvilke betingelser en medlemsstat kan forbyde eller begraense retransmission paa sit omraade af udsendelser fra et tv-radiospredningsorgan, i tilfaelde hvor udsendelserne er godkendt af en anden medlemsstat, og tv-radiospredningsorganet ikke hoerer under en medlemsstats myndighed i direktivets artikel 2, stk. 1's forstand.

29 Det foelger af besvarelsen af det foerste spoergsmaal, at dette tilfaelde, der forudsaetter, at tv-radiospredningsorganet ikke hoerer under en medlemsstats myndighed, ikke kan opstaa i den situation, der er beskrevet i forelaeggelsesdommen.

30 Der er herefter ikke grund til at besvare det andet spoergsmaal.

Det tredje spoergsmaal

31 Med det tredje spoergsmaal oensker den forelaeggende ret oplyst, om direktivets artikel 2, stk. 2, skal fortolkes saaledes, at en stat kan modsaette sig retransmission paa sit omraade af udsendelser fra et tv-radiospredningsorgan, der hoerer under en anden medlemsstats myndighed, hvis udsendelserne ikke opfylder kravene i direktivets artikel 4 og 5.

32 I dom af 10. september 1996 (sag C-11/95, Kommissionen mod Belgien, Sml. I, s. 4115, praemis 34) har Domstolen udtalt, at kontrollen med, at udsendelsesmedlemsstatens retsregler om fjernsynsudsendelser bringes i anvendelse, og med, at direktivets bestemmelser overholdes - under hensyn til den ordning, der ved direktivet er indfoert for fordelingen af forpligtelserne mellem de medlemsstater, hvorfra programmerne udsendes, og de medlemsstater, hvori de modtages - kun skal foeres af den medlemsstat, hvorfra udsendelserne bringes, og at modtagermedlemsstaten ikke har ret til selv at foere en saadan kontrol.

33 Denne fortolkning stoettes af betragtningerne til direktivet. I tiende betragtning hedder det saaledes, at alle de begraensninger af friheden til at udoeve tv-radiospredningsvirksomhed, der henvises til i niende betragtning, boer fjernes i henhold til traktaten. I tolvte og fjortende betragtning udtales det endvidere, at det er noedvendigt, men samtidig ogsaa tilstraekkeligt i denne henseende, at alle udsendelser er i overensstemmelse med lovgivningen i den medlemsstat, hvorfra de bringes, samt med direktivets bestemmelser. I femtende betragtning hedder det endelig, at forpligtelsen for den medlemsstat, hvorfra udsendelserne bringes, til at foere kontrol med overholdelsen af den ved direktivet samordnede nationale lovgivning efter faellesskabsretten er tilstraekkelig til at sikre fri udveksling af udsendelser uden fornyet kontrol paa det samme grundlag i de enkelte modtagermedlemsstater (dommen i sagen Kommissionen mod Belgien, jf. ovenfor, praemis 35).

34 Kun i det tilfaelde, som er omhandlet i artikel 2, stk. 2, andet punktum, og hvortil der henvises i anden del af femtende betragtning til direktivet, kan modtagermedlemsstaten undtagelsesvis suspendere retransmission af fjernsynsudsendelser paa de i bestemmelsen anfoerte betingelser. Domstolen tilfoejede, at hvis en medlemsstat finder, at en anden medlemsstat har undladt at opfylde de forpligtelser, der paahviler den i medfoer af direktivet, kan den rejse traktatbrudssoegsmaal i henhold til EF-traktatens artikel 170 eller anmode Kommissionen om at skride ind over for medlemsstaten i henhold til traktatens artikel 169 (dommen i sagen Kommissionen mod Belgien, jf. ovenfor, praemis 36).

35 I samme dom (i sagen Kommissionen mod Belgien, jf. ovenfor, praemis 37), bemaerkede Domstolen desuden, at en medlemsstat efter fast retspraksis ikke er berettiget til ensidigt at traeffe udlignings- eller beskyttelsesforanstaltninger for at imoedegaa en anden medlemsstats eventuelle overtraedelse af bestemmelserne i faellesskabsretten (jf. ogsaa dom af 13.11.1964, forenede sager 90/63 og 91/63, Kommissionen mod Luxembourg og Belgien, Sml. 1954-1964, s. 555, org. ref.: Rec. s. 1217, af 25.9.1979, sag 232/78, Kommissionen mod Frankrig, Sml. s. 2729, praemis 9, og af 23.5.1996, sag C-5/94, Hedley Lomas, Sml. I, s. 2553, praemis 20).

36 Besvarelsen maa derfor vaere, at direktivets artikel 2, stk. 2, skal fortolkes saaledes, at en medlemsstat ikke kan modsaette sig retransmission paa sit omraade af udsendelser fra et tv-radiospredningsorgan, der hoerer under en anden medlemsstats myndighed, i tilfaelde hvor udsendelserne ikke opfylder kravene i direktivets artikel 4 og 5.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

37 De udgifter, der er afholdt af den belgiske, den tyske, den graeske og den franske regering, af Det Forenede Kongeriges regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN

(Sjette Afdeling)

vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Tribunal de première instance de Bruxelles ved dom af 16. januar 1996, for ret:

1) Artikel 2, stk. 1, i Raadets direktiv 89/552/EOEF af 3. oktober 1989 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedroerende udoevelse af tv-radiospredningsvirksomhed skal fortolkes saaledes, at et tv-radiospredningsorgan hoerer under den medlemsstats myndighed, i hvilken det er etableret. De af tv-radiospredningsorganet udsendte programmers oprindelse eller deres overensstemmelse med direktivets artikel 4 og 5 har ingen betydning ved fastlaeggelsen af, under hvilken medlemsstats myndighed et saadant organ hoerer i henhold til artikel 2, stk. 1.

2) Artikel 2, stk. 2, i direktiv 89/552 skal fortolkes saaledes, at en medlemsstat ikke kan modsaette sig retransmission paa sit omraade af udsendelser fra et tv-radiospredningsorgan, der hoerer under en anden medlemsstats myndighed, i tilfaelde hvor udsendelserne ikke opfylder kravene i direktivets artikel 4 og 5.