Fællesskabsretten kræver imidlertid, at medlemsstaterne ved gennemførelsen af direktiv 2000/31/EF om visse retlige aspekter af informationssamfundstjenester, navnlig elektronisk handel, i det indre marked (»direktivet om elektronisk handel«), direktiv 2001/29/EF om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet samt direktiv 2002/58 og 2004/48 påser, at de lægger en fortolkning af disse direktiver til grund, som gør det muligt at sikre den rette afvejning af de forskellige grundlæggende rettigheder, der er beskyttet af Fællesskabets retsorden. Ved gennemførelsen af disse direktiver skal myndighederne og domstolene i medlemsstaterne desuden ikke blot fortolke deres nationale ret på en måde, der er forenelig med disse direktiver, men også sikre, at de ikke lægger en fortolkning heraf til grund, som kommer i konflikt med disse grundlæggende rettigheder eller med andre almindelige fællesskabsretlige principper, såsom proportionalitetsprincippet.

Fællesskabsretten, og navnlig artikel 8, stk. 3, i direktiv 2004/48 om håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder, sammenholdt med artikel 15, stk. 1, i direktiv 2002/58 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor (direktiv om databeskyttelse inden for elektronisk kommunikation), er ikke til hinder for, at medlemsstaterne fastsætter en forpligtelse til overførsel af personlige trafikdata til tredjemand med henblik på at retsforfølge krænkelser af ophavsretten ved de civile domstole.

En Access Provider, der blot forsyner brugerne med en adgang til internettet og ikke tilbyder andre serviceydelser, såsom bl.a. e-mail, FTP eller en File Sharing-tjeneste, og heller ikke udøver nogen retlig eller faktisk kontrol over den anvendte tjeneste, skal anses for at være en »mellemmand« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 8, stk. 3, i direktiv 2001/29 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet.

I henhold til denne bestemmelse skal medlemsstaterne nemlig sikre, at rettighedshaverne kan kræve nedlagt forbud over for mellemmænd, hvis tjenester anvendes af tredjemand til at krænke ophavsrettigheder eller beslægtede rettigheder. En Access Provider, der blot giver kunden adgang til internet, selv uden hverken at tilbyde andre tjenesteydelser eller at udøve en retlig eller faktisk kontrol over den anvendte tjeneste, leverer imidlertid en tjenesteydelse, der kan anvendes til at krænke en ophavsret eller en beslægtet rettighed, for så vidt som selskabet stiller den forbindelse til rådighed for brugeren, der sætter vedkommende i stand til at krænke sådanne rettigheder.

Ifølge 59. betragtning til direktiv 2001/29 bør rettighedshaverne i øvrigt have mulighed for at kræve nedlagt forbud over for en mellemmand, der overfører en tredjemands krænkelse af et beskyttet værk eller andre frembringelser i et netværk. Det er nemlig ubestridt, at leverandøren af internetadgang muliggør overførslen af en sådan krænkelse mellem en abonnent og en tredjemand ved at give den pågældende adgang til internettet.

Denne fortolkning støttes af formålet med direktiv 2001/29, der, som det bl.a. fremgår af direktivets artikel 1, stk. 1, består i at sikre den retlige beskyttelse af ophavsret og dermed beslægtede rettigheder inden for rammerne af det indre marked. Såfremt man udelukkede en leverandør af internetadgang, der er den eneste, der besidder de oplysninger, der gør det muligt at identificere de brugere, der har krænket disse rettigheder, fra begrebet »mellemmand« som omhandlet i direktivets artikel 8, stk. 3, ville man nemlig i væsentligt omfang nedsætte den beskyttelse, der tilsigtes med direktivet.

(jf. præmis 42-46 og domskonkl. 2)