DOM AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (FOERSTE AFDELING) DEN 10. MARTS 1992. - SOCIETA ITALIANA VETRO SPA, FABBRICA PISANA SPA OG PPG VERNANTE PENNITALIA SPA MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - KONKURRENCE - AFTALE OG SAMORDNET PRAKSIS - MISBRUG AF KOLLEKTIVT DOMINERENDE STILLING - BEVISER. - FORENEDE SAGER T-68/89, T-77/89 OG T-78/89.



Samling af Afgørelser 1992 side II-01403

svensk specialudgave side II-00303

finsk specialudgave side II-00287



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Konkurrence - administrativ procedure - meddelelse af klagepunkter - fremsendelse til virksomhederne af forvanskede dokumenter - foelger - saerlig omhyggelig retlig proevelse af beviserne til stoette for Kommissionens beslutning

2. Konkurrence - aftaler - samordnet praksis - visse typer forbindelser mellem producenter - intet bevis herfor

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

3. Konkurrence - faellesskabsregler - overtraedelse fastslaaet i Kommissionens beslutning - beslutning baseret paa forhold, der ikke alle er fyldestgoerende bevist - Rettens omgoerelse - udelukket - delvis annullation - betingelser

(EOEF-traktaten, art. 173; Raadets forordning nr. 17; Kommissionens forordning nr. 99/63)

4. Konkurrence - dominerende stilling - virksomhed - begreb - kollektivt dominerende stilling - begreb

(EOEF-traktaten, art. 85 og 86)

Sammendrag

1. Saafremt det efter bevisoptagelsen, som Retten har foranstaltet i en sag om annullation af en beslutning fra Kommissionen om anvendelse af traktatens konkurrenceregler, fremgaar, at de dokumenter, der under den administrative procedure er blevet fremsendt til virksomhederne, er blevet forvansket uden gyldig grund, skal Retten noeje undersoege arten og raekkevidden af de beviser, som Kommissionen har lagt til grund for sin beslutning.

2. Vertikale forbindelser som saelger og koeber mellem to producenter, der vedroerer et produkt, som alene fremstilles af en af disse producenter, er ikke i sig selv bevis paa en ulovlig horisontal aftale.

Et saadant bevis foreligger heller ikke, saafremt de, der i forening driver et faelles produktionsanlaeg, raadfoerer sig med hinanden for at undgaa, at det, som hver enkelt af dem aftager fra produktionen paa dette anlaeg, foerer til illoyal konkurrence.

3. Selv om Faellesskabets domsmyndighed i forbindelse med den retslige proevelse af EF-administrationens retsakter kan traeffe afgoerelse om delvis annullation af en kommissionsbeslutning paa konkurrenceomraadet, indebaerer dette ikke, at den har kompetence til at omgoere den anfaegtede beslutning. Tildeling af en saadan kompetence kunne dels forstyrre den i traktaten fastsatte ligevaegt mellem institutionerne, dels kraenke retten til kontradiktion ved at fratage de virksomheder, der beroeres af beslutningen, de garantier vedroerende sagsbehandlingen, der hjemles i forordning nr. 17 og nr. 99/63.

En delvis annullation forudsaetter selv, at visse betingelser er opfyldt. Saaledes skal Retten, saafremt den vil traeffe en saadan afgoerelse, foerst sikre sig, at beslutningens konklusion, naar den ses i lyset af begrundelserne for beslutningen, kan begraenses ratione materiae, ratione personae eller ratione temporis, hvorved dens virkninger begraenses, mens dens indhold forbliver uaendret; at beviset for overtraedelsen, naar den afgraenses paa denne maade, kan findes i en fyldestgoerende bedoemmelse af markedet i beslutningens begrundelse, og at den eller de beroerte virksomheder reelt har faaet lejlighed til at udtale sig om det saaledes afgraensede klagepunkt.

4. Ligesom i traktatens artikel 85 betegner begrebet virksomhed i artikel 86 en oekonomisk enhed.

To eller flere virksomheder kan indtage en dominerende stilling i traktatens artikel 86' s forstand, saafremt to eller flere uafhaengige oekonomiske enheder paa et bestemt marked er forbundet med saadanne oekonomiske baand, at de tilsammen indtager en dominerende stilling i forhold til de oevrige virksomheder paa markedet. En saadan situation kunne f.eks. foreligge, saafremt to eller flere uafhaengige virksomheder i faellesskab paa grundlag af aftale eller licens har et teknologisk forspring, som goer det muligt for dem at udvise en i betydeligt omfang uafhaengig adfaerd over for deres konkurrenter og kunder og i sidste instans over for forbrugerne.

Dommens præmisser

Sagens baggrund

1 Denne sag vedroerer en beslutning vedtaget af sagsoegte, Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt henholdsvis "beslutningen" og "Kommissionen"), hvorved de tre sagsoegere, som er italienske producenter af planglas, paalaegges en boede for overtraedelse af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, og hvori det fastslaas, at sagsoegerne har overtraadt traktatens artikel 86. De tre selskaber, som beslutningen er rettet til, er for det foerste Società Italiana Vetro (herefter benaevnt "SIV"), hvis hovedaktionaer er Ente Finanziamento Industria Manifatturiera (herefter benaevnt "EFIM"); for det andet Fabbrica Pisana SpA (herefter benaevnt "FP"), datterselskab af industrikoncernen Saint-Gobain (herefter benaevnt "SG"); og for det tredje Vernante Pennitalia (herefter benaevnt "VP"), datterselskab af koncernen PPG-Industries Inc., Pittsburg (herefter benaevnt "PPG").

2 I beslutningen (betragtning 2) defineres det paagaeldende produkt som "alle former for planglas". Der skelnes mellem tre typer af planglas - trukket glas, stoebt glas og, som den vigtigste, krystalglas. Det naevnes, at i vore dage fremstilles 90% af alt planglas efter den saakaldte float-metode, en moderne produktionsform, som for hvert produktionsanlaeg kraever en investering paa ca. 100 mio. ECU.

3 I sektoren for planglas i almindelighed skelner Kommissionen mellem to markeder (betragtning 5): markedet for glas til transportindustrien, navnlig automobilindustrien (herefter benaevnt "markedet for bilglas"), og markedet for glas til andre industrier, navnlig bygge- og boligudstyrsindustrien (herefter benaevnt "markedet for konstruktionsglas"). Paa markedet for bilglas forsynes automobilfabrikanterne direkte af glasproducenterne, som selv forarbejder planglasset, saaledes at det opfylder bilfabrikanternes behov. Paa markedet for konstruktionsglas kan planglasset anvendes uforarbejdet (f.eks. som rudeglas) eller forarbejdet. Paa sidstnaevnte marked kan brugerne forsynes enten direkte af producenterne eller indirekte gennem engrosforhandlere, forarbejdningsvirksomheder og lignende.

4 Den 28. september 1981 sendte Kommissionen til FP, SIV og VP, til en sammenslutning af italienske virksomheder, som driver virksomhed med engrossalg af planglas, samt til medlemmerne af to tilsvarende sammenslutninger, som allerede var oploest, en beslutning (81/881/EOEF, EFT L 326, s. 32, herefter benaevnt "beslutningen af 1981"), hvori det fastslaas, at de havde overtraadt bestemmelserne i ovennaevnte artikel 85, stk. 1. Kommissionen paatalte for det foerste, at grossistsammenslutningerne i deres vedtaegter, gennemfoerelsesbestemmelser og vedtagelser havde fastsat bestemmelser vedroerende:

- forpligtelsen for medlemmerne til at koebe gennem sammenslutningerne

- forbuddet mod, at medlemmerne foretager importforretninger, og forpligtelsen til at fordele de produkter, der eventuelt importeres fra statshandelslande efter forudgaaende tilladelse fra sammenslutningen

- opstillingen og overholdelsen af en faelles prisliste.

For det andet paatalte Kommissionen, at producenterne og grossisterne havde indgaaet aftaler vedroerende:

- fastsaettelsen af salgskvoter

- indroemmelsen af ensartede rabatter

- kontrollen med sammenslutningernes medlemmers aktiviteter.

Beslutningen af 1981 er blevet endelig.

5 I marts 1986 indstaevnede selskabet Industria Vetraria Alfonso Cobelli (herefter benaevnt "Cobelli"), der er etableret i Reggio Calabria, og som driver engroshandel med glas, selskaberne FP og SIV for retten i Reggio Calabria, idet det gjorde gaeldende, at disse selskaber havde bidraget til dets sammenbrud ved en adfaerd, som var illoyal og udgjorde et misbrug af en dominerende stilling. Cobelli klagede navnlig over, at de havde indgaaet "en stiltiende aftale", som VP ogsaa var med i, "om at bevare markedets stabilitet ved at opstille salgsprislister for deres produkter". Den 25. juni 1986 sendte VP' s advokat til Cobelli et brev, hvori denne paastand blev afvist som urigtig for saa vidt angaar VP. Den 15. juli 1986 svarede Cobelli' s advokat, idet han gav udtryk for "forbloeffelse, da Industria Vetraria Cobelli og dets ejer aldrig havde draget Vernante Pennitalia' s korrekte holdning og imoedekommenhed over for Cobelli i tvivl".

6 I juli og oktober 1986 foretog Kommissionen i henhold til artikel 14, stk. 2, i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelsen af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81, herefter benaevnt "forordning nr. 17"), kontrolundersoegelser hos paa den ene side FP, SIV og VP og paa den anden side selskabet Socover SpA, der drev virksomhed med engrossalg af planglas (herefter benaevnt "Socover"), og som var et af de selskaber, som beslutningen af 1981 var rettet til.

7 Ved skrivelse af 31. oktober 1986, som indgik til Kommissionen den 6. november 1986, indgav Cobelli' s ejer, Alfonso Cobelli, i henhold til artikel 3 i forordning nr. 17 en klage til Kommissionen, hvori denne anmodedes om at fastslaa, at SIV, FP og VP havde overtraadt konkurrencereglerne. Ifoelge Cobelli havde der laenge mellem de tre producenter bestaaet en aftale, "som gik ud paa at kontrollere og stabilisere markedet og fjerne enhver form for indbyrdes konkurrence ved at opstille aftalte prislister for salget af deres produkter; i disse lister, som fastsatte ikke alene identiske priser for ensartede kategorier af produkter, men ogsaa identiske salgs- og betalingsbetingelser, blev kunderne paa grundlag af omsaetning og branche underinddelt i saerskilte grupper efter handelsmaessig betydning; for hver gruppe blev der fastsat forskellige salgspriser ved hjaelp af en 'rabatskala' , der medfoerte en prisdifference mellem den foerste og den sidste gruppe paa ca. 9%". Endvidere klagede Cobelli over, at FP og SIV (men ikke VP) siden 1982 havde lagt en "handelsstrategi, som gik ud paa at opnaa fuldstaendig kontrol ikke alene med produktionen, men ogsaa med distributionen af glas og udelukke de fleste af de nuvaerende engros-forhandlere fra markedet".

8 Den 13., 14. og 15. januar 1987 foretog Kommissionen paa ny kontrolundersoegelser hos FP, SIV og VP i medfoer af artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 17.

9 Ved skrivelse af 20. februar 1987 forelagde VP Kommissionens Generaldirektorat for Konkurrence (herefter benaevnt "GD IV") sine bemaerkninger til Cobelli' s klage, som selskabet netop for foerste gang havde faaet kendskab til; VP paaberaabte sig bl.a. til sit forsvar det dementi, som Cobelli' s advokat havde sendt det den 15. juli 1986.

10 Den 3. april 1987 sendte Cobelli GD IV et memorandum, som indgik til Kommissionen den 10. april 1987, og hvori selskabet besvarede de efter meddelelse af klagen fremsatte bemaerkninger fra FP, SIV og VP. I dette memorandum haevdede Cobelli, at FP, SIV og "ved enkelte lejligheder ligeledes" VP havde deltaget i regelmaessige moeder med grossisterne, "undertiden paa foranledning af branchesammenslutningerne, undertiden paa direkte initiativ af fabrikanterne", og at de tre producenter:

"altid moedte med helt ens holdninger til forhandlernes anmodninger: de altid absolut identiske lister over de forhandlede produkter, som blev offentliggjort paa samme eller naesten samme tid af de tre virksomheder, blev sendt til forhandlerne selv, foerend de blev forklaret paa disse moeder, hvor der dog ikke var ringeste mulighed for at droefte dem ... tvaertimod, hver gang (de oevrige deltagere) forsoegte at paavirke fabrikanternes afgoerelser eller foreslaa aftaler, som ville have taget hensyn til deres egne kommercielle behov, dannede fabrikanterne en 'faelles front' ...

Blot som et eksempel kan naevnes nogle af de talrige moeder, der blev afholdt mellem 1984 og 1986, og som undertegnede i de fleste tilfaelde deltog i: den 19. marts 1984 hos Barbato i Napoli, paa SIV' s initiativ; den 10. og den 31. oktober 1984 i Rom, paa hotel Sheraton; den 19. oktober 1984 hos Fontana i Caserta; den 31. oktober 1984, endnu et moede hos VIC SpA i Bologna; vi ved, at der blev afholdt vigtige moeder mellem de tre virksomheders salgsdirektoerer den 28. februar og den 2. marts 1985; den 2. maj 1985 paa hotel Sheraton i Rom, den 18. februar 1986 i Catania, alene mellem Tortorici, Donato, Fontana, Milletti (FP), Baldi (SIV) og Bilotta fra Callipo Vetro. Naturligvis var der endnu flere moeder end de her naevnte, som jeg umiddelbart kan komme i tanker om. Og moederne holdes fortsat i dag, bortset fra at undertegnede holdes helt udenfor, da jeg har vovet at tage initiativer over for fabrikanterne!

Til stoette for det her anfoerte og som bevis for, at der mellem fabrikanterne er indgaaet praecise aftaler om harmonisering af priser og salgsbetingelser, er det tilstraekkeligt at undersoege vedlagte fakturaer, hvor der paa de samme datoer og for de samme produkter er angivet helt identiske priser ..."

Efter en laengere kommentar til FP' s og SIV' s forretningspolitik fritog Cobelli udtrykkeligt VP,

"som vel har deltaget i aftalerne med de oevrige fabrikanter for saa vidt angaar samstemmende lister og rabatter, men som dog altid uforstyrreligt, isaer over for undertegnede, har foert en helt korrekt forretningspolitik, og som aldrig har vaeret ansvarlig for misbrug eller aftaler under bordet, som har til formaal at favorisere én forhandler paa bekostning af de oevrige ..."

11 Den 15. oktober 1987 besluttede Kommissionen at indlede den i artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17 fastsatte procedure. Den 28. oktober 1987 gav Kommissionen FP, SIV og VP den skriftlige meddelelse om klagepunkter, der er omhandlet i artikel 19, stk. 1, i naevnte forordning og artikel 2, stk. 1, i Kommissionens forordning nr. 99/63/EOEF af 25. juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i Raadets forordning nr. 17 (EFT 1963-1964, s. 42, herefter benaevnt "forordning nr. 99/63"). I meddelelsen om klagepunkter gjorde Kommissionen gaeldende, at de virksomheder, som meddelelsen var rettet til, havde overtraadt EOEF-traktatens artikel 85 og 86, saavel i bilglassektoren, nemlig i forhold til de italienske virksomheder Fiat og Piaggio, som i konstruktionsglassektoren. FP, SIV og VP besvarede meddelelsen skriftligt.

12 Den 9. og 10. marts 1988 fandt de i artikel 19, stk. 1 og 2, i forordning nr. 17 og i artikel 7, 8 og 9 i forordning nr. 99/63 fastsatte hoeringer sted. FP, SIV, VP og Cobelli var repraesenteret og afgav udtalelse. Udkastet til protokollat vedroerende hoeringerne blev sammen med den relevante dokumentation sendt til medlemmerne af Det Raadgivende Udvalg for Kartel- og Monopolspoergsmaal. Det blev sendt til virksomhederne den 25. august 1988. Det endelige protokollat med de af virksomhederne oenskede rettelser, tilfoejelser og udeladelser blev tilsendt dem senere.

13 Det fremgaar af ovennaevnte protokollat, at en af tjenestemaendene i GD IV, da han blev anmodet om at oplyse, om Kommissionen havde taget kontakt med Fiat, svarede:

"Kommissionen forbeholder sig at besvare dette spoergsmaal paa et senere tidspunkt."

Da repraesentanten for Den Italienske Republik insisterede paa at faa at vide, om Kommissionen havde foretaget kontrolundersoegelser hos Fiat, svarede samme tjenestemand:

"Jeg har intet at tilfoeje til det, jeg allerede har sagt."

Det fremgaar ligeledes af protokollatet, at Cobelli, da han blev bedt om at angive, hvilke moeder han mente, at VP havde deltaget i, naevnte ét eneste moede i Tropea i 1986. Der var tale om en fest for glasproducenter, hvori havde deltaget 500 personer, inkl. familie.

14 Efter afslutningen af denne procedure vedtog Kommissionen den 7. december 1988 den anfaegtede beslutning. Beslutningen falder i to dele, én, der indeholder sagsfremstillingen (betragtning 1-58, herefter benaevnt "sagsfremstilling", og én, der indeholder den retlige vurdering (betragtning 59-84, herefter benaevnt "den retlige vurdering"), efterfulgt af den dispositive del. I det vaesentlige er meddelelsen af klagepunkter gengivet i beslutningen.

15 I beslutningens sagsfremstilling undersoeges for det foerste markedet for planglas set ud fra et produktmaessigt, et udbudsmaessigt og et efterspoergselsmaessigt synspunkt. Derefter undersoeges virksomhedernes adfaerd med hensyn til for det foerste sektoren for konstruktionsglas, for det andet sektoren for bilglas og for det tredje virksomhedernes samhandel med glas.

16 For saa vidt angaar konstruktionsglassektoren inddeler beslutningen virksomhedernes paaklagede adfaerd i fem afsnit:

- ensartede prislister

- ensartede rabatter

- ensartet klassificering af de stoerste kunder

- aftaler mellem producenterne, og

- forbindelserne mellem producenterne og grossisterne.

17 I beslutningen fastslaas det, at "de tre italienske producenter har naesten samtidig, undertiden samme dag ..., fremsendt identiske prislister til deres italienske kundekreds" (betragtning 18), at de "ydede de samme rabatter paa grundlag af en klassificering af kunderne" (betragtning 20), og at "de stoerste kunder ... blev klassificeret i samme kategori eller paa samme niveau, uanset hvilken producent de modtog deres leverancer fra, (afhaengig af) den maengde, kunden i alt aftog fra samtlige producenter" (betragtning 22). Videre hedder det i beslutningen, at "de ensartede prislister og rabatter samt den ensartede klassificering af de stoerste kunder skyldes aftaler, som producenterne har indgaaet enten direkte under moeder eller kontakter eller gennem en talsmand for de stoerste kunder (Socover)" (betragtning 24). Herefter foelger "dokumentbeviserne paa, at disse aftaler eksisterer" (betragtning 25-32). Derefter fastslaas det, at "de tre italienske producenters indbyrdes handel giver dem mulighed for at faa kendskab til konkurrenternes prislister og faktisk anvendte priser og for at vedtage en faelles forretningspolitik paa markedet ... Varernes salgspris er altid blevet fastsat og senere tilpasset paa grundlag af aendringerne i saelgernes prislister" (betragtning 33). Endelig fastslaas det, at "de samordnede prislister og rabatter blev anvendt i praksis. En undersoegelse af en raekke fakturaer viser saaledes, at de tre producenter har anvendt de samme priser og rabatter over for én og samme kunde, der har aftaget vidt forskellige maengder hos dem". Herefter foelger en liste over de undersoegte fakturaer (betragtning 34).

18 Med hensyn til forbindelserne mellem producenterne og grossisterne hedder det i beslutningen, at "de tre producenter sikrede sig, at deres prislister og rabatter ogsaa anvendtes i afsaetningsleddet". Det erkendes i beslutningen, at der ikke foreligger direkte beviser for afholdelsen af de moeder, som sagsoegeren Cobelli haevdede havde fundet sted "med grossisterne for at faa dem til at acceptere prisforhoejelserne og indkalkulere dem i deres egne salgspriser", men det fremhaeves, at det "af visse dokumenter fremgaar ... for det foerste, at nogle af moederne mellem grossisterne blev holdt paa producenternes initiativ, og at det i betragtning af de ensartede prislister og rabatter lykkedes producenterne at paavirke grossisternes valg, og for det andet, at kunderne var indforstaaet med producenternes ensartede priser" (betragtning 35). Herefter foelger en diskussion vedroerende visse dokumenter (betragtning 36-42). Navnlig konstateres det paa grundlag af et af disse dokumenter, at "meddelelser fra grossisterne til producenterne og omvendt foregaar via Socover" (betragtning 36).

19 For saa vidt angaar sektoren for bilglas hedder det i beslutningen, at "ifoelge virksomhedernes nedennaevnte dokumenter har SIV og FP aftalt priser og kvoter i hvert fald fra 1982. VP har ogsaa deltaget i disse karteller, i hvert fald fra 1983, men ikke i samme omfang som de to oevrige producenter" (betragtning 43). Herefter gennemgaas de dokumenter, som Kommissionen betragter som beviser for aftaler og samordnet praksis vedroerende Fiat-koncernen (betragtning 44-51) og Piaggio-koncernen (betragtning 52). Med hensyn til Fiat-koncernen fastslaas det efter en gennemgang af spoergsmaalet om priser og kvoter, at "de tre producenter har solgt produktet til hinanden med det formaal hver isaer at bevare deres indtraengningskvoter eller naa de kvoter, der var aftalt med konkurrenterne" (betragtning 48), og, under henvisning til producenternes argument om, at Fiat var en "dominerende kunde", at "uanset forbindelserne mellem en kunde med en dominerende stilling og dennes leverandoerer, kan det fastslaas, at SIV, FP og VP har aftalt en faelles forretningspolitik over for Fiat-koncernen" [betragtning 51, nr. iii), andet afsnit]. Hvad angaar Piaggio-koncernen fastslaas det i beslutningen, at "SIV og FP ... i hvert fald fra 1983 [har] haft en aftale om fordelingen af leverancerne og fastsaettelsen af priserne over for Piaggio" (betragtning 52). Der er ikke fremfoert klagepunkter vedroerende VP' s forbindelser med Piaggio-koncernen.

20 For saa vidt angaar producenternes samhandel med glas hedder det i beslutningen, at "de tre producenter har solgt hinanden store maengder glas i henhold til kontrakter. Dette skulle give de enkelte producenter mulighed for at disponere over et komplet produktsortiment - ogsaa naar der er tale om produkter, de ikke selv fremstiller - og bevare deres markedsandele. Der er derfor tale om et middel til at opdele markederne og kunderne og til at faa kendskab til konkurrenternes tariffer og priser ..." (betragtning 53). Herefter gennemgaas forskellige dokumenter (betragtning 54-56) og producenternes argumenter (betragtning 57 og 58). Det praeciseres, at Kommissionen "ikke agter at paaklage de gensidige leverancer i de tilfaelde, hvor der er tale om noedstilfaelde (dvs. ved udskiftning af produktionsapparatet, standsninger med henblik paa vedligeholdelse af ovne, imoedekommelse af punktvise ordrer), men ... kun den systematiske handel over laengere perioder, som er en foelge af det industri- og handelspolitiske valg, som producenterne har truffet som led i andre konkurrencebegraensende arrangementer og/eller aftaler" [betragtning 58, nr. i), foerste afsnit]. Ud fra et oekonomisk synspunkt konstateres det, at "den indbyrdes handel neutraliserer den fordel, som specialiseringen indebaerer, og bringer kunstigt producenterne paa lige fod, hvorved man forhindrer kunderne i at drage oekonomisk fordel af de enkelte producenters produktions- og afsaetningsmaessige fortrinsstilling. Den indbyrdes handel medfoerer, som det fremgaar af de tre producenters ensartede prislister og rabatter, et ensartet marked" [betragtning 58, nr. i), tredje afsnit]. Endelig hedder det i beslutningen, at den indbyrdes handel er "systematisk" og "ikke vedroerer ubetydelige maengder, men mange tons" [betragtning 58, nr. iii)].

21 I beslutningens retlige vurdering undersoeges virksomhedernes adfaerd set ud fra traktatens artikel 85 (betragtning 59-73) og 86 (betragtning 74-82).

22 Med hensyn til konstruktionsglassektoren fastslaas det i beslutningen, at "offentliggoerelse af ensartede prislister med korte mellemrum, eller endog paa samme dato, anvendelse af ensartede rabatter og lister over kundekategorier, som kan opnaa disse rabatter, er et resultat af aftaler og samordnet praksis mellem de paagaeldende producenter. De moededokumenter og -notater, ..., viser nemlig, at FP, SIV og VP, i hvert fald fra 1983 til 1986, har aftalt at anvende de samme salgspriser og -betingelser" (betragtning 61). Efter en gennemgang af virksomhedernes argumenter vedroerende begrebet aftale hedder det i beslutningen, at "selv om man ikke kan betragte ... notater og dokumenter som aftaler, er der ingen tvivl om, at de indgaar som led i det ulovlige samarbejde mellem disse tre producenter, uanset i hvilken form dette samarbejde foregaar ..." (betragtning 63, femte afsnit). Med hensyn til forbindelserne mellem producenterne og grossisterne fastslaas det, at "moederne mellem de stoerste grossister, der blev tilrettelagt af producenterne eller afholdt paa disses foranledning, er ... et resultat af aftaler eller samordnet praksis mellem FP, SIV og VP med det formaal i deres egen interesse at styre den koebs- og salgspolitik, der foeres af grossisterne, som er oekonomisk afhaengige af producenterne og derfor maa rette sig efter dem" (betragtning 64).

23 Til slut drages foelgende konklusion med hensyn til sektoren for konstruktionsglas:

"Aftalerne og den samordnede praksis mellem virksomheder, der fremstiller de samme produkter, maa betragtes som alvorlige konkurrencebegraensninger, som omhandlet i artikel 85, stk. 1. Med disse aftaler og denne praksis har de paagaeldende virksomheder nemlig forpligtet sig til vaesentligt at indskraenke deres selvstaendige adfaerd over for kunderne, ligesom de har handlet paa en saadan maade, at de stoerste kunder retter sig efter deres beslutninger og ikke har mulighed for frit at tilrettelaegge deres forretningspolitik. Disse begraensninger faar isaer maerkbare virkninger, fordi FP, SIV og VP kontrollerer ca. 79% af det italienske marked. Virksomhederne har ved denne adfaerd mindsket kundernes muligheder for at udnytte konkurrencen mellem de lokale producenter, fordi de - trods import - har saa stor en andel af markedet. Paa grund af risikoen for ikke at faa regelmaessige forsyninger kan de stoerste kunder, grossister og forarbejdende virksomheder vanskeligt undvaere leverancerne fra producenter i Italien" (betragtning 66).

24 Med hensyn til sektoren for bilglas og forbindelserne med Fiat-koncernen konstateres det i beslutningen, at "FP og SIV fra 1982 til 1986 og FP, SIV og VP fra 1983 til 1986 aftalte, hvilke priser der skulle anvendes over for Fiat-koncernen, ligesom der fra 1982 til 1987 blev aftalt en opdeling af markedet; der hersker saaledes ingen tvivl om deres samordnede praksis. Aftalerne og den samordnede praksis mellem FP og SIV ... udgoer langt alvorligere overtraedelser end samarbejdet med VP. (Men) VP' s adfaerd indebaerer ... ogsaa en overtraedelse, (idet) VP medvirkede ved aftalerne eller den samordnede praksis vedroerende priserne, ... og punktvis har overholdt aendringerne i prislisterne, ... har medvirket ved aftalerne om fordeling af leverancerne ... og aktivt forarbejder produkter for sine konkurrenters regning" (betragtning 67).

25 Hvad angaar forbindelserne med Piaggio-koncernen konstateres det i beslutningen, at "FP og SIV fra udgangen af 1982 til 1986 aftalte, hvilke priser der skulle anvendes over for Piaggio, og hvilke maengder hver producent skulle levere. Ved disse aftaler og denne praksis, der maa betragtes som klare overtraedelser, fastlagde de to producenter en langfristet strategi for at faa den paagaeldende kunde til at fordele sine ordrer, saaledes som producenterne oenskede det, hvorved de i Piaggios tilfaelde afskar denne fra at vaelge sine forsyningskilder ud fra prismaessige hensyn. Denne adfaerd er isaer alvorlig, fordi FP og SIV har gennemfoert deres aftaler i praksis og under anvendelsen af dem har tilpasset dem efter de foreliggende forhold og endvidere har forlaenget dem ud over den periode, der var fastlagt i begyndelsen" (betragtning 68).

26 Om bilglassektoren i almindelighed drages foelgende konklusion i beslutningen:

"Ovennaevnte aftaler og samordnede praksis maa betragtes som konkurrencefordrejninger som omhandlet i artikel 85, stk. 1. De paagaeldende producenter har herved skabt en saadan markedssituation, at konkurrencen mellem dem er udelukket eller i hvert fald betydeligt reduceret. Gennem aftalerne og den samordnede praksis har producenterne nemlig kunnet opnaa ensartede priser og afsaetningsvilkaar i modsaetning til, hvad der havde vaeret muligt under normale konkurrenceforhold, samt fastlaase deres respektive markedsstillinger. Producenternes konkurrencebegraensning har faaet maerkbar indvirkning, fordi FP og SIV kontrollerer over 80% af det italienske marked for glas til bilindustrien, og FP, SIV og VP kontrollerer ca. 95% af dette marked. Paa grund af den ulovlige adfaerd har brugerne ikke kunnet udnytte konkurrencen mellem de lokale producenter, da disse, til trods for importen, tegner sig for langt den overvejende del af afsaetningen paa det paagaeldende marked. Desuden skal det tages i betragtning, at kunderne for at sikre sig regelmaessige forsyninger er noedt til at skaffe sig disse fra producenter i Italien" (betragtning 69).

27 Med hensyn til den indbyrdes handel med glas konkluderer beslutningen som foelger:

"De aftaler og kontrakter ... som vedroerer de tre producenters systematiske handel med glas, indebaerer betydelige konkurrencebegraensninger som omhandlet i artikel 85, stk. 1, fordi de medfoerer, at parterne ikke har mulighed for selvstaendigt at fastlaegge deres forretningspolitik eller at tilpasse sig de eksisterende forhold. Gennem disse aftaler og kontrakter giver de enkelte producenter nemlig afkald paa at foroege deres direkte salg til kunderne ved at udnytte de oevrige fabrikanters mangel paa produkter, deres egen produktionskapacitet, specialisering og forarbejdningskapacitet, og opnaar paa denne maade selv beskyttelse mod en saadan fremgangsmaade fra de andre producenters side ... [Disse] aftaler og kontrakter [tager] sigte paa en opdeling af afsaetningsmarkederne og kunderne mellem de paagaeldende producenter, ligesom de har til formaal at forhindre, at producenternes respektive stilling paa de forskellige dele af markedet aendres, og at producenterne udsaettes for pres fra kundernes side. Med hensyn til glas til bilindustrien er opdelingen af markedet og af kunderne undertiden meget vidtgaaende, idet nogle af producenterne arbejder som underleverandoerer for deres konkurrenter, der raader over forarbejdningsanlaeg og -metoder, udelukkende med det formaal at opdele leverancerne til kunderne" (betragtning 70).

28 Videre fastslaas det i beslutningen, at de paagaeldende konkurrencebegraensninger kan paavirke handelen inden for EF maerkbart, da "prisaftalerne ... ogsaa [vedroerer] produkter, som SIV importerer fra andre medlemsstater, produkter, som FP importerer fra andre selskaber i Saint-Gobain-koncernen, og produkter, som VP importerer fra sit franske soesterselskab Boussois"; da "aftalerne om de tre producenters indbyrdes handel med glas ... ogsaa [vedroerer] deres produkter, der er bestemt til eksport"; da disse aftaler "ogsaa [har] indflydelse paa salget i Italien paa grund af importen af varer, der er produceret i nabolandene"; da "denne praksis medfoerer ensartede forretningsvilkaar i modsaetning til, hvad der ville have vaeret tilfaeldet, hvis konkurrencen ikke havde vaeret begraenset; den aendrer saaledes handelsmoensteret inden for EF", og da "disse aftaler paavirker handelen mellem medlemsstaterne maerkbart ved at afskaerme nationale markeder og derved hindre den gensidige markedsadgang, der er traktatens maal" (betragtning 71).

29 Efter at have udelukket, at traktatens artikel 85, stk. 3, kan anvendes i dette tilfaelde (betragtning 72 og 73), gaar Kommissionen i beslutningen i gang med at undersoege betingelserne for, at artikel 86 kan anvendes, idet det paagaeldende marked foerst defineres. Det konstateres, at planglasmarkedet maa betragtes som et specielt marked, hvad produktet angaar, og at Italien ud fra et geografisk synspunkt maa betragtes som det relevante marked, naar man skal vurdere konkurrencen. Det hedder i beslutningen, at "den geografiske placering af produktionsanlaeggene er af afgoerende betydning for glasindustrien"; at transportomkostningerne "er en vaesentlig faktor"; at "hvis man vil sikre virksomhedens rentabilitet, kan man kun soege de maengder eksporteret, der er produceret til marginalomkostninger", og at "de lokale producenter ... kontrollerer stoerstedelen af hjemmemarkedet" (betragtning 77, foerste afsnit). Dette betyder ifoelge beslutningen, at "den logistiske og oekonomiske betydning af produktionsanlaeggenes geografiske placering medfoerer, at forbrugerne for at opnaa regelmaessige forsyninger maa satse paa de lokale producenter" (betragtning 77, foerste afsnit).

30 Beslutningen fortsaetter med en undersoegelse af, om der foreligger en "kollektivt dominerende stilling". Det hedder, at "FP, SIV og VP som deltagere i et snaevert oligopol er uafhaengige af konkurrenterne, hvilket giver dem mulighed for at hindre en effektiv konkurrence, fordi de ikke behoever at tage hensyn til de oevrige virksomheders adfaerd paa markedet" (betragtning 78).

31 Det fastslaas, at den omstaendighed, at "FP, SIV og VP tilsammen indtager en dominerende stilling paa markedet", fremgaar af, at "markedsandelene paa ca. 79% for konstruktionsglas og ca. 95% for glas til bilindustrien ... i sig selv [er] tilstraekkelig til at give FP, SIV og VP en dominerende stilling paa det italienske marked for planglas"; at "den direkte kontrol med den indenlandske efterspoergsel og den indirekte kontrol med udbuddet af udenlandske produkter giver de tre virksomheder mulighed for at foere en forretningspolitik, der er uafhaengig af udviklingen paa markedet og af konkurrenceforholdene"; at "det ikke er lykkedes konkurrerende virksomheder at svaekke de tre virksomheders stilling paa det italienske marked"; at "disse virksomheder optraeder paa markedet som en enhed og ikke som individuelle virksomheder"; at "de tre producenter i forening opretholder saerlige forbindelser til en gruppe grossister, der er de stoerste forhandlere af glas i Italien. De foranlediger moeder med disse grossister og goer alt for at faa dem til at acceptere prisaendringerne og at lade disse aendringer slaa ensartet igennem i de efterfoelgende afsaetningsled"; at "de tre producenters oekonomiske beslutninger viser, at de i hoej grad er afhaengige af hinanden med hensyn til priser, salgsbetingelser, forbindelser til kunderne og forretningspolitik", og at "de tre producenter ... desuden [har] etableret indbyrdes forbindelser gennem en systematisk samhandel" (betragtning 79).

32 Det konkluderes i beslutningen, at virksomhedernes adfaerd som beskrevet maa betragtes som misbrug af en kollektivt dominerende stilling, dels "fordi den indskraenker forbrugernes muligheder for at vaelge deres forsyningskilder og begraenser de andre EF-planglasproducenters afsaetningsmarkeder" (betragtning 80), dels "fordi den er uforenelig med traktatens artikel 3, litra f), hvorefter der skal gennemfoeres en ordning, som sikrer, at konkurrencen inden for faellesmarkedet ikke fordrejes" (betragtning 81, foerste afsnit). Det konstateres navnlig, at "de tre producenter [har] frataget kunderne muligheden for at lade leverandoererne konkurrere om priser og salgsbetingelser og ... derved [har] begraenset afsaetningen gennem fastsaettelse af salgskvoter for glas til bilindustrien, hvorved de har konsolideret deres markedsstilling og begraenset konkurrerende producenters adgang til markedet" (betragtning 81, andet afsnit).

33 Endelig goeres der i beslutningen rede for de forhold, der er taget i betragtning ved fastsaettelsen af boederne. Det anfoeres, at der ikke boer paalaegges boeder for overtraedelse af artikel 86, da "der kun skal paalaegges virksomhederne boeder for den alvorligste af overtraedelserne", og at "begrebet kollektivt dominerende stilling anvendes for foerste gang" [betragtning 84, litra a)]. Det konstateres, at "overtraedelserne har staaet paa forholdsvis laenge" [betragtning 84, litra b)], at deres art "falder klart ind under artikel 85", og at de er "af saerlig alvorlig karakter" [betragtning 84, litra c)]. Men "ved fastsaettelsen af boederne har Kommissionen taget hensyn til, at efterspoergslen faldt ..., og at virksomhederne derfor led tab" [betragtning 84, litra d)]. Endelig konstateres det, at "VP har spillet en langt mindre rolle end FP og SIV" (betragtning 85).

34 Under henvisning til alle disse betragtninger har Kommissionen vedtaget foelgende beslutning:

"Artikel 1

Fabbrica Pisana SpA, Società Italiana Vetro-SIV SpA, Vernante Pennitalia SpA har overtraadt EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, af nedenstaaende aarsager:

a) Fabbrica Pisana SpA, Società Italiana Vetro-SIV SpA og Vernante Pennitalia SpA medvirkede fra 1. juni 1983 til 10. april 1986 ved aftaler og samordnet praksis om priser og salgsbetingelser samt ved aftaler og samordnet praksis med det formaal at styre de stoerste grossisters koebs- og salgspolitik inden for konstruktionsglas.

b) Fabbrica Pisana SpA og Società Italiana Vetro-SIV SpA medvirkede fra 26. oktober 1982 til 1. december 1986 og sammen med Vernante Pennitalia SpA fra 11. maj 1983 til 1. december 1986 ved aftaler og samordnet praksis om priserne paa bilglas til Fiat-koncernen.

c) Fabbrica Pisana SpA, Società Italiana Vetro-SIV SpA og Vernante Pennitalia SpA medvirkede fra 1. januar 1982 til 30. juni 1987 ved aftaler og samordnet praksis om fordeling af kvoterne for leverancer af bilglas til Fiat-koncernen.

d) Fabbrica Pisana SpA og Società Italiana Vetro-SIV SpA medvirkede fra 1. januar 1983 til 1. maj 1986 ved aftaler og samordnet praksis og kvoter for leverancer af bilglas til Piaggio-koncernen.

e) Fabbrica Pisana SpA, Società Italiana Vetro-SIV SpA og Vernante Pennitalia SpA medvirkede fra 1. januar 1982 til 31. december 1986 ved aftaler om indbyrdes handel med planglas med henblik paa at opdele markedet.

Artikel 2

Fabbrica Pisana SpA, Società Italiana Vetro-SIV SpA og Vernante Pennitalia SpA har overtraadt EOEF-traktatens artikel 86, idet de har misbrugt deres kollektivt dominerende stilling ved at fratage kunderne muligheden for at skabe konkurrence mellem leverandoererne om priser og salgsbetingelser og ved at begraense afsaetningsmarkederne gennem fastsaettelse af kvoter for bilglas:

a) Fabbrica Pisana SpA, Società Italiana Vetro-SIV SpA og Vernante Pennitalia SpA i perioden 1. juni 1983 til 10. april 1986 for konstruktionsglas

b) Fabbrica Pisana SpA og Società Italiana Vetro-SIV SpA fra 26. oktober 1982 til 1. december 1986 og sammen med Vernante Pennitalia SpA fra 11. maj 1983 til 1. december 1986 for priserne paa bilglas til Fiat-koncernen

c) Fabbrica Pisana SpA, Società Italiana Vetro-SIV SpA og Vernante Pennitalia SpA fra 1. januar 1982 til 30. juni 1987 for leveringskvoter for bilglas til Fiat-koncernen

d) Fabbrica Pisana og Società Italiana Vetro-SIV SpA fra 1. januar 1983 til 1. maj 1986 for priser og leveringskvoter for bilglas til Piaggio-koncernen.

Artikel 3

Fabbrica Pisana SpA, Società Italiana Vetro-SIV SpA og Vernante Pennitalia SpA bringer omgaaende de i artikel 1 og 2 naevnte overtraedelser til ophoer (hvis dette ikke allerede er sket) og afstaar i fremtiden fra at indgaa lignende aftaler eller samordnet praksis om planglas, herunder udveksling af oplysninger, der normalt betragtes som forretningshemmeligheder, og som ville give dem mulighed for at kontrollere anvendelsen af udtrykkelige eller stiltiende aftaler eller enhver form for samordnet praksis vedroerende priser eller opdeling af markedet.

Artikel 4

For de i artikel 1 omhandlede overtraedelser paalaegges der de i denne beslutning omhandlede virksomheder foelgende boeder:

- Fabbrica Pisana SpA: 7 000 000 ECU

- Società Italiana Vetro-SIV SpA: 4 700 000 ECU

- Vernante Pennitalia SpA: 1 700 000 ECU.

Artikel 5 og 6

(udelades)"

Retsforhandlinger

35 Paa baggrund heraf har sagsoegerne ved staevninger indleveret henholdsvis den 10. marts 1989 (SIV), den 22. marts 1989 (FP) og den 23. marts 1989 (VP) anlagt naervaerende sager ved Domstolen med paastand om annullation af beslutningen. Sagerne er registreret paa Domstolens Justitskontor under numrene 75/89 (SIV), 97/89 (FP) og 98/89 (VP).

36 Ved processkrift indgivet til Domstolens Justitskontor den 8. september 1989 har Det Forenede Kongerige fremsat begaering om at maatte intervenere i denne sag til stoette for Kommissionens paastande for saa vidt disse vedroerer anvendelsen af EOEF-traktatens artikel 85, og til stoette for sagsoegernes paastande for saa vidt disse vedroerer anvendelsen af EOEF-traktatens artikel 86.

37 Ved kendelse afsagt den 4. oktober 1989 har Domstolen givet Det Forenede Kongerige tilladelse til at intervenere i de tre sager 75/89, 97/89 og 98/89. Domstolen fastsatte ikke begraensninger for interventionen.

38 Foer den skriftlige forhandling var afsluttet, henviste Domstolen ved kendelser af 15. november 1989, afsagt i medfoer af artikel 3, stk. 1, i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans, de tre sager til Retten, hvor de blev registreret under numrene T-68/89 (SIV), T-77/89 (FP) og T-78/89 (VP). Herefter har den skriftlige forhandling fundet sted for Retten.

39 Ved indlaeg indgivet til Rettens Justitskontor den 4. februar 1990 fremlagde intervenienten skriftlige bemaerkninger, der var identiske i hver af de tre sager, idet de anbringender, intervenienten ville goere gaeldende, ifoelge intervenienten selv vedroerte principielle spoergsmaal, der ikke stillede sig forskelligt som foelge af de saerlige forhold i hver sag eller som foelge af den enkelte sagsoegers anbringender. Intervenienten erklaerede endvidere, at:

"For saa vidt angaar artikel 85 har Det Forenede Kongerige interveneret med det ene formaal at understrege, at dets intervention til stoette for sagsoegernes paastande vedroerende artikel 86 under ingen omstaendigheder maa opfattes som udtryk for stoette til sagsoegerne for saa vidt angaar artikel 85. Det Forenede Kongerige tilslutter sig de konklusioner, Kommissionen har draget med hensyn til anvendelsen af artikel 85. Det Forenede Kongerige finder tillige, at stoerrelsen af de paalagte boeder er passende, og oensker ikke at fremsaette yderligere bemaerkninger vedroerende disse spoergsmaal."

Kommissionen opfordrede i sin duplik i hver af de tre sager Retten til at henstille til Det Forenede Kongerige at vaelge, hvilken af de to parter det oenskede at stoette med sin paastand.

40 Paa grundlag af den refererende dommers rapport besluttede Retten ved kendelser af 7. maj 1991 at gennemfoere foranstaltninger med henblik paa bevisoptagelse og sagens tilrettelaeggelse og at overlade dette til den refererende dommer. Den refererende dommer ledede et uformelt moede med parterne den 29. og 30. maj 1991.

41 Paa dette moede forklarede den refererende dommer parterne, at han for at lette gennemgangen af sagernes akter og retsmoedets afvikling efter moedet oenskede at forelaegge afdelingen retsmoederapporter, hvis indhold kunne accepteres af hver part som en fuldstaendig og detaljeret sammenfatning af partens holdning, samt et faelles saet dokumenter for alle sagerne indeholdende alle de dokumenter, som parterne ansaa for vaesentlige for paadoemmelsen af deres respektive sager. Han opfordrede parterne til at fremsaette bemaerkninger til de udkast til retsmoederapporter, han havde tilstillet dem, samt til den liste over dokumenter, der skulle medtages i det faelles saet af dokumenter. Han opfordrede ligeledes Kommissionen til at fremlaegge de originale skriftlige beviser, den raadede over, og paa grundlag af hvilke den havde truffet sin beslutning.

42 For saa vidt angaar Det Forenede Kongeriges intervention bekraeftede landets repraesentant den fremfoerte opfattelse i det skriftlige indlaeg af 4. februar 1990, som er omhandlet i praemis 39 ovenfor. Han erklaerede, at han derfor i det mundtlige indlaeg ville indskraenke sig til at goere rede for Det Forenede Kongeriges stoette til sagsoegernes paastand vedroerende anvendelsen af EOEF-traktatens artikel 86. Kommissionen erklaerede, at den under disse omstaendigheder ikke laengere havde indvendinger mod interventionen.

43 Med hensyn til bedoemmelsen af markedet enedes parterne om i det faelles saet dokumenter at medtage alle de statistikker, som var noedvendige for at vurdere det italienske og det europaeiske marked for planglas. De erklaerede sig enige i, at det derfor ikke var noedvendigt at indhente en sagkyndig erklaering vedroerende dette punkt.

44 Kommissionen forklarede med hensyn til de kontrolundersoegelser, den havde foretaget, at de eneste undersoegelser, der var gennemfoert vedroerende grossisterne, var undersoegelserne hos Socover, og at samtlige dokumenter, der blev fundet ved den lejlighed, var blevet identificeret. Kommissionen forklarede endvidere, at den for saa vidt angaar automobilsektoren ikke havde foretaget nogen kontrolundersoegelse eller lignende hos Fiat og Piaggio, og at den ikke havde anmodet disse om oplysninger.

45 Med hensyn til Kommissionens indsigelse mod visse dokumenter, der var fremlagt af parterne, erklaerede Kommissionen, at den opretholdt indsigelsen mod fremlaeggelsen af "Mazzucca"-planen vedroerende oprettelsen af et grossistkonsortium, men accepterede, at Retten om fornoedent tog stilling til dette spoergsmaal i sin dom.

46 For saa vidt angaar VP' s anmodning af 19. november 1990 om at maatte fremlaegge en intern meddelelse af 25. februar 1985 til sine afdelinger samt den dertil knyttede liste enedes Kommissionen og VP om at lade disse dokumenter indgaa i sagsakterne med den bemaerkning, at de var blevet fremlagt for sent, og at Retten om fornoedent i sin dom kunne tage stilling til, om der kunne tages hensyn til dem. Disse dokumenter er senere blevet overgivet til Kommissionen, som har fremsat skriftlige bemaerkninger hertil. Planen om oprettelse af et grossistkonsortium, de to dokumenter, VP havde fremlagt, samt Kommissionens bemaerkninger dertil blev medtaget i det faelles saet dokumenter, idet Retten dog skulle tage stilling til, om de kunne indgaa i sagen.

47 Endvidere bekraeftede Kommissionen, at side 47 og 50 i FP' s skriftlige indlaeg, som var et svar paa meddelelsen af klagepunkter, der var blevet tilsendt selskabet, ikke var blevet givet til VP og SIV under den administrative procedure og derfor ikke kunne anvendes over for dem.

48 For saa vidt angaar kravet om indkaldelse og afhoering af vidner frafaldt VP sit krav om, at Borgonovo, der var ansat hos Socover, blev afhoert som vidne om betydningen af de notater, han havde skrevet, og som er naevnt i beslutningen som beviser mod VP. VP indskraenkede sig til at henvise til en skriftlig erklaering fra Borgonovo, som det fremlagde. VP frafaldt ligeledes sit krav om, at en kompetent repraesentant for Fiat blev afhoert som vidne til belysning af VP' s adfaerd over for Fiat.

49 Kommissionen fremlagde samtlige haandskrevne notater fra Benvenuti, der er ansat i FP. I sagernes akter fandtes allerede en raekke uddrag af disse notater. Herefter gik FP og Kommissionen sammen om at faa gjort de relevante sider tilgaengelige for Retten og de oevrige parter. Parterne enedes om at faa notaterne renskrevet.

50 Paa et spoergsmaal fra den refererende dommer udtalte Kommissionen, at saetningen i beslutningens betragtning 79, sjette afsnit: "disse virksomheder optraeder paa markedet som en enhed og ikke som individuelle virksomheder", var et vaesentligt element i dens holdning til anvendelsen af traktatens artikel 86, og at det tilkom Kommissionen at bevise, at den var underbygget.

51 Parterne gav deres samtykke til en eventuel forening af de tre sager med henblik paa den mundtlige forhandling.

52 Efter dette moede har parterne fremlagt nogle supplerende dokumenter og fremsat bemaerkninger til udkastene til retsmoederapport. Efter anmodning fra den refererende dommer har Kommissionen fremsendt en liste, der er indgaaet til Rettens Justitskontor den 14. juni 1991, og som angiver, hvilke dokumenter der ifoelge Kommissionen udtrykkeligt eller underforstaaet angik VP. Den refererende dommer har udarbejdet en endelig retsmoederapport for hver sag og samlet ét faelles saet af de dokumenter - herunder, hvor dette var aktuelt, de mellem parterne aftalte renskrifter og oversaettelser - som parterne er enedes om at bruge som grundlag for de mundtlige indlaeg. (Aktstykkerne i det faelles saet dokumenter angives i det foelgende med tegnet efterfulgt af sidetallet.)

53 Ved Rettens kendelse af 4. juni 1991 blev sagerne T-68/89, T-77/89 og T-78/89 forenet med henblik paa den mundtlige forhandling.

54 Parterne afgav mundtlige indlaeg og besvarede Rettens spoergsmaal i retsmoedet den 12.-15. november 1991.

55 Under den mundtlige forhandling opfordrede Retten parterne til at fremsaette deres bemaerkninger til en eventuel forening af sagerne T-68/89, T-77/89 og T-78/89 med henblik paa dommen. Parterne havde ingen indvendinger imod denne forening.

56 Da sagerne T-68/89, T-77/89 og T-78/89 har forbindelse med hinanden for saa vidt angaar deres genstand, boer de i overensstemmelse med artikel 50 i Rettens procesreglement forenes med henblik paa dommen.

Parternes paastande

57 Sagsoegeren SIV har nedlagt foelgende paastande:

1) Kommissionens beslutning af 7. december 1988 om en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 og 86 (IV/31.906-Planglas) annulleres paa grund af manglende overholdelse af procedurereglerne eller i hvert fald af det almindelige princip om retten til kontradiktion, navnlig retten til forsvar.

2) Kommissionens beslutning annulleres paa grund af tilsidesaettelse og forkert anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 1, sammenholdt med traktatens artikel 2 og artikel 3, litra f).

3) Subsidiaert annulleres beslutningen for saa vidt angaar den paastaaede overtraedelse af traktatens artikel 86.

4) Mere subsidiaert annulleres artikel 4 i beslutningens dispositive del vedroerende de SIV paalagte boeder som foelge af manglende begrundelse for de kriterier, der er anvendt ved fastsaettelsen af boedernes stoerrelse, og/eller i betragtning af de foelger, betalingen af disse boeder kan medfoere.

5) Mest subsidiaert nedsaettes de SIV paalagte boeder efter princippet om billighed.

58 Kommissionen har over for sagsoegeren SIV nedlagt foelgende paastande:

1) Frifindelse.

2) Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

59 Sagsoegeren FP har nedlagt foelgende paastande:

1) Den anfaegtede beslutnings artikel 1, 2 og 3 annulleres, for saa vidt de vedroerer sagsoegeren.

2) Den anfaegtede beslutnings artikel 4 annulleres, for saa vidt den paalaegger sagsoegeren en boede; subsidiaert nedsaettes boedens stoerrelse vaesentligt.

3) Sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger.

60 Kommissionen har over for sagsoegeren FP nedlagt foelgende paastande:

1) Frifindelse.

2) Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

61 Sagsoegeren VP har nedlagt foelgende paastande:

1) Kommissionens beslutning af 7. december 1988 om en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 og 86 (IV/31.906-Planglas) annulleres, for saa vidt det i denne beslutning fastslaas, at:

a) VP fra 1. juni 1983 til 10. april 1986 medvirkede ved aftaler og samordnet praksis om priser og salgsbetingelser samt ved aftaler og samordnet praksis med det formaal at styre de stoerste grossisters koebs- og salgspolitik inden for konstruktionsglas

b) VP fra 11. maj 1983 til 1. december 1986 medvirkede ved aftaler og samordnet praksis om priserne paa bilglas til Fiat-koncernen

c) VP fra 1. januar 1982 til 30. juni 1987 medvirkede ved aftaler og samordnet praksis om fordeling af kvoterne for leverancer af bilglas til Fiat-koncernen

d) VP fra 1. januar 1982 til 31. december 1986 medvirkede ved aftaler om indbyrdes handel med planglas med henblik paa at opdele markedet

og for saa vidt beslutningen paalaegger VP en boede.

2) Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

62 Kommissionen har over for sagsoegeren VP nedlagt foelgende paastande:

1) Frifindelse.

2) Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

63 I hver sag har intervenienten nedlagt foelgende paastande:

1) Artikel 2 i den anfaegtede beslutning annulleres, samt artikel 3, for saa vidt denne henviser til artikel 2.

2) I oevrigt frifindes sagsoegte for saa vidt angaar paastandene om anvendelsen af traktatens artikel 85 og om stoerrelsen af de paalagte boeder.

SIV' s klagepunkter vedroerende proceduren og begrundelsen for beslutningen

A - SIV' s argumenter

64 SIV har - foer angivelsen af selskabets soegsmaalsgrunde vedroerende sagens realitet - fremfoert en raekke klagepunkter vedroerende overholdelsen af procedurereglerne, bl.a. overholdelsen af princippet om retten til kontradiktion og, mere generelt, af retten til forsvar.

65 SIV har kritiseret Kommissionen for at have givet virksomheden meget korte frister til at redegoere for sine synspunkter, mens Kommissionens virksomhed strakte sig over et meget langt tidsrum. SIV har i denne forbindelse henvist til dom af 7. juni 1983 (forenede sager 100/80-103/80, Musique Diffusion française mod Kommissionen, Sml. s. 1825), og af 13. februar 1979 (sag 85/76, Hoffmann-La Roche mod Kommissionen, Sml. s. 461), hvori Domstolen har fremhaevet betydningen af retten til kontradiktion, for at den paagaeldende kan tage stilling til, dels om de fremfoerte faktiske forhold og andre omstaendigheder virkeligt foreligger, og hvilken betydning de da har, dels de dokumenter, som Kommissionen paaberaaber sig til stoette for, at der foreligger en overtraedelse af traktaten.

66 SIV har understreget den aktive og afgoerende indflydelse, som Cobelli kan have haft paa Kommissionens adfaerd, og har anfoert, at Kommissionen har hemmeligholdt dokumentationen vedroerende Cobelli. Foelgelig har SIV anmodet Retten om at paalaegge Kommissionen under sagen at fremlaegge samtlige notater, breve og dokumenter vedroerende Alfonso Cobelli' s og/eller hans virksomheds samt hans advokaters kontakter til Kommissionen i forbindelse med den procedure, der fandt sted i Kommissionen.

67 Ifoelge SIV indhentede Kommissionen oplysninger hos Fiat vedroerende de forretningsforbindelser, der bestaar mellem Fiat-koncernen og glasproducenterne, uden at videregive oplysningerne til de beroerte parter eller medlemmerne af det raadgivende udvalg. SIV anmoder Retten om at paabyde fremlaeggelse af protokollatet vedroerende den af det raadgivende udvalg afgivne udtalelse tilligemed samtlige dokumenter og breve udvekslet mellem dette udvalg eller dets medlemmer og Kommissionen.

68 SIV har anfoert, at beslutningen indeholder alvorlige logiske brist for saa vidt angaar begrundelserne for konklusionerne. F.eks. har Kommissionen haevdet, at de italienske glasproducenter gav grossisterne ensartede rabatter, efter at den selektivt har valgt de [faa] beviser, som kan stoette et saadant anbringende, og uden at have undersoegt, om anbringendet generelt er relevant og svarer til virkeligheden. Denne tendens til at presse raesonnementet, saaledes at det passer med bestemte konklusioner, er intet andet end resultatet af en passiv accept af synspunkter, der er fremfoert af tredjemand.

69 Endelig goer SIV gaeldende, at Kommissionen praktisk taget har ignoreret de tre producenters argumenter og de dokumenter, de har fremlagt, ved at gentage hovedindholdet af meddelelsen af klagepunkter i beslutningen.

70 SIV har endvidere i sin replik kritiseret, at Kommissionen paa samme tid optraeder som dommer og part. Selv om Domstolen allerede har haft lejlighed til at forkaste et saadant klagepunkt (dom af 29.10.1980, forenede sager 209/78-215/78 og 218/78, Van Landewyck mod Kommissionen, den saakaldte "Fedetab-dom", Sml. s. 3125, og ovennaevnte dom af 7.6.1983, Musique Diffusion française), har sagsoegeren opfordret Retten til at aendre retspraksis under hensyntagen til artikel 6, stk. 1, i den europaeiske menneskerettighedskonvention og artikel 14, stk. 1, i De Forenede Nationers internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder. Ifoelge SIV er de begrundelser, Domstolen har stoettet sig paa, ikke laengere tilstraekkelige; ogsaa EF-systemet maa noedvendigvis blive beroert af den reform af de nationale procedurer, herunder af forvaltningsretternes virksomhed, som er noedvendiggjort af pligten til at tilpasse de nationale ordninger til de i de internationale konventioner knaesatte principper.

71 Under alle omstaendigheder finder SIV, at Kommissionen som foelge af sin dobbeltrolle som udoever af en efterforsknings- og en beslutningsbefoejelse paalaegges en endnu stoerre forpligtelse til at respektere retten til kontradiktion (ovennaevnte dom af 7.6.1983, Musique Diffusion française). Navnlig boer Kommissionen ikke have ret til at hindre den anden parts adgang til dokumenter eller oplysninger, som Kommissionen har tilvejebragt. PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM : 689A0068.1

B - Kommissionens argumenter

72 Kommissionen har for det foerste anfoert, at den gav SIV en frist paa tre maaneder (fra 6.11.1987, hvor klagepunkterne blev meddelt SIV, til 2.2.1988, hvor SIV indgav sit svar) til at fremkomme med sine synspunkter. En saadan frist maatte vaere mere end tilstraekkelig til at udarbejde et fuldstaendigt svar paa meddelelsen af klagepunkter. Endvidere hidroerer en stor del af den indsamlede dokumentation fra SIV selv eller var allerede SIV bekendt. Endelig goer Kommissionen opmaerksom paa, at den efter anmodning fra SIV forlaengede fristen for indgivelse af svarskriftet.

73 Kommissionen har afvist anbringendet om, at den har tillagt Cobelli' s klage overdreven vaegt. De undersoegelser, der ligger til grund for beslutningen, blev til dels gennemfoert foer klagen og under alle omstaendigheder uafhaengigt af denne.

74 Kommissionen finder ikke, at brevvekslingen mellem Cobelli og/eller dennes advokater og Kommissionen, som SIV har kraevet fremlagt, overhovedet vedroerer den anfaegtede beslutning. Hver eneste gang, Kommissionen har taget hensyn til erklaeringer og/eller beviser fra Cobelli, ogsaa indirekte, er dette angivet i beslutningen. Af samme grund afviser Kommissionen klagepunktet om, at den "hos Fiat" skulle have indhentet andre oplysninger end dem, der naevnes i beslutningen.

75 Kommissionen har afvist paastanden om, at den ikke har taget hensyn til de beroerte producenters bemaerkninger. Kommissionen erklaerer, at den meget noeje har afvejet bemaerkningerne og sammenholdt dem med de beviser, de stoettes paa, og med de omstaendigheder, der ligger til grund for den anfaegtede beslutning.

76 Ifoelge Kommissionen blev hele dokumentationen vedroerende den procedure, der foerte til beslutningen, vedlagt meddelelsen om klagepunkter og sendt til SIV. Der er ikke over for SIV gjort begraensninger med hensyn til selskabets adgang til det bevismateriale, som udgoer grundlaget for beslutningen.

77 Med hensyn til SIV' s krav om fremlaeggelse af dokumenterne vedroerende det raadgivende udvalg finder Kommissionen, at der ikke er nogen som helst forbindelse mellem disse dokumenter og naervaerende sag.

78 Kommissionen afviser endelig anbringendet om, at den ikke har fremlagt tilstraekkelige beviser til stoette for beslutningen.

79 For saa vidt angaar det yderligere anbringende i sagsoegerens replik, som vedroerer den paastaaede overtraedelse af den europaeiske menneskerettighedskonvention og De Forenede Nationers internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder, har Kommissionen anfoert, at den paa baggrund af Domstolens praksis i dom af 18. oktober 1989 (sag 374/87, Orkem mod Kommissionen, Sml. s. 3283), af 17. oktober 1989 (sag 85/87, Dow Chemical Iberica mod Kommissionen, Sml. s. 3165) og i ovennaevnte dom af 29. oktober 1980, Fedetab, samt i ovennaevnte dom af 7. juni 1983, Musique Diffusion française, under hele sagen i forhold til SIV har givet klart mere end de rettigheder, som Domstolen har fastslaaet som minimum ifoelge retten til kontradiktion.

80 SIV har i staevningen tillige paaberaabt sig EOEF-traktatens artikel 2 og artikel 3, litra f). SIV har anfoert, at skulle man foelge samtlige de i beslutningen fastsatte principper, ville dette faa helt katastrofale foelger for industrien og samhandelen, bl.a. en fuldstaendig afskaffelse af enhver form for konkurrence - paa grund af omfanget af de noedvendige investeringer og kravet om en langsigtet planlaegning af disse - en tilskyndelse til at skabe et produktions- og handelssystem paa et monopolistisk grundlag, en tilskyndelse til at haeve priserne i de forskellige distributions- og salgsled og en forsyningskrise.

81 Kommissionen har afvist disse paastande som generelle, selvmodsigende og uklare. Ifoelge Kommissionen bygger beslutningen paa en raekke ubestridelige kendsgerninger samt notater, der forklarer dem, og hvis bevisvaerdi ikke kan drages i tvivl paa grundlag af SIV' s hypoteser om markedets funktion.

C - Rettens bemaerkninger

82 Retten bemaerker, at der ifoelge artikel 48, stk. 2, foerste afsnit, i Rettens procesreglement og artikel 42, stk. 2, foerste afsnit, i Domstolens procesreglement, som finder anvendelse paa rettergangsmaaden ved Domstolen og, efter henvisning af sagerne, med de fornoedne lempelser paa rettergangsmaaden ved Retten, ikke maa fremsaettes nye anbringender under sagens behandling, medmindre de stoettes paa retlige eller faktiske omstaendigheder, som er kommet frem under den skriftlige forhandling. Med hensyn til anbringendet om overtraedelse af artikel 6 i den europaeiske menneskerettighedskonvention og artikel 14 i De Forenede Nationers internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder fremgaar det, at det foerst er fremsat af sagsoegeren i replikken, og at det ikke stoettes paa retlige eller faktiske omstaendigheder, som er kommet frem under den skriftlige forhandling. Foelgelig maa dette anbringende afvises.

83 Endvidere bemaerker Retten, at sagsoegeren ikke naermere har anfoert, hvorledes Kommissionen skulle have tilsidesat retten til kontradiktion og retten til forsvar. Foelgelig kan anbringenderne om tilsidesaettelse af retten til kontradiktion og retten til forsvar ikke anerkendes som begrundelse for annullation af beslutningen i dens helhed. I det omfang der endnu ikke er taget stilling til disse anbringender, og de vedroerer visse saerlige aspekter af beslutningen, vil de blive behandlet under realitetsbehandlingen af disse aspekter.

84 For saa vidt angaar anbringendet vedroerende traktatens artikel 2 og artikel 3, litra f), finder Retten, at dette generelt formulerede anbringende, der ikke har basis i konkrete faktiske omstaendigheder, mangler ethvert retligt grundlag og derfor ikke kan begrunde annullation af beslutningen.

Realiteten

85 Sagsoegeren SIV har anfoert foelgende soegsmaalsgrunde til stoette for sine paastande:

- tilsidesaettelse og forkert anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 1, for saa vidt angaar bedoemmelsen af, om der eventuelt eksisterer aftaler eller samordnet praksis mellem de italienske glasproducenter

- tilsidesaettelse og forkert anvendelse af artikel 85, stk. 1, for saa vidt angaar betingelserne for dens anvendelse

- tilsidesaettelse og forkert anvendelse af traktatens artikel 86

- tilsidesaettelse og forkert anvendelse af artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17, for saa vidt angaar de paalagte boeder.

86 Sagsoegeren FP har anfoert foelgende soegsmaalsgrunde til stoette for sine paastande:

Med hensyn til anvendelsen af traktatens artikel 85, stk. 1:

- vedroerende markedet for konstruktionsglas:

- urigtig bedoemmelse af de faktiske omstaendigheder og manglende beviser

- urigtig anvendelse af begrebet samordnet praksis

- vedroerende markedet for bilglas:

- urigtig bedoemmelse af de faktiske omstaendigheder og manglende beviser

- urigtig bedoemmelse af den oekonomiske og retlige sammenhaeng

- vedroerende producenternes indbyrdes handel med glas:

- urigtig bedoemmelse af de faktiske omstaendigheder og manglende beviser

- konkurrencebegraensende formaal eller foelger foreligger ikke.

Vedroerende traktatens artikel 86:

- urigtig anvendelse af begrebet kollektivt dominerende stilling

- urigtig bedoemmelse af de faktiske omstaendigheder

- ulovlig kumulativ anvendelse af artikel 85 og 86.

Vedroerende boederne:

- tilsidesaettelse af artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17.

87 Sagsoegeren VP har anfoert foelgende soegsmaalsgrunde til stoette for sine paastande:

- Der foreligger ingen trovaerdige beviser paa, at VP har medvirket ved nogen ulovlig aftale.

- Det blev ikke forsoegt at skaffe beviser fra uafhaengige kilder.

- Fejlagtig bedoemmelse af produktet, markedet og VP' s adfaerd paa markedet.

88 De tre sagsoegeres klagepunkter kan henfoeres under tre soegsmaalsgrunde: bedoemmelsen af markedet (A), de anfoerte faktiske omstaendigheder og beviserne (B) og den retlige vurdering (C). Ifoelge sagsoegerne indeholder beslutningen ingen oekonomisk analyse af markedet, hvilket goer hele beslutningen mangelfuld. Med hensyn til beviserne haevder sagsoegerne, at de beviser, der er lagt til grund, for stoerstedelens vedkommende er et yderst selektivt udvalg af citater, som burde vaere laest baade i sammenhaeng med det dokument, som de blev taget fra, og i sammenhaeng med de virkelige forhold paa markedet. Derfor haevdes den retlige vurdering af de saakaldte kendsgerninger at vaere fejlbehaeftet for saa vidt angaar anvendelsen af saavel artikel 85 som artikel 86.

89 Med hensyn til den anden soegsmaalsgrund - de anfoerte faktiske omstaendigheder og beviserne - skal Retten allerede nu naevne et forhold, der foerst kom for dagen, da Kommissionen, som det er naevnt ovenfor (praemis 41), blev anmodet om i deres originale form at fremlaegge de dokumentbeviser, hvorpaa den havde stoettet sin beslutning.

90 I henhold til artikel 14, stk. 1, litra b), i forordning nr. 17 har Kommissionen i forbindelse med kontrolundersoegelserne hos virksomhederne kun befoejelse til at tage afskrifter eller ekstraktudskrifter af boeger og forretningspapirer. I denne sag er mange af de dokumenter, som Kommissionen henviser til i meddelelsen om klagepunkter, og som den har sendt til virksomhederne i form af fotokopier, haandskrevne, undertiden knap laeselige notater paa italiensk. I visse tilfaelde fremgaar det klart af det fremsendte dokuments form, at det kun var en del af det originale dokument. Andre dokumenter var interne memoranda fra virksomhederne eller disses datterselskaber. Ogsaa for disses vedkommende var det tydeligt, at der i visse tilfaelde kun var tale om dele af dokumentet. I andre tilfaelde fremgik det ikke klart af det fremsendte dokument, at der var tale om et uddrag.

91 Det fremgaar af bevisoptagelsen, som Retten anordnede, at Kommissionens tjenestegrene, da de gjorde dokumentbeviserne klar til fremsendelse til virksomhederne, bevidst slettede eller udelod visse relevante afsnit, uden at der forelaa et hensyn til beskyttelse af forretningshemmeligheder. Der henvises i den forbindelse bl.a. til den fuldstaendige udradering af ni ord i et haandskrevet notat af 30. januar 1985 fra SIV ( 374).

92 Fire gange henvises der i beslutningen til dette notat af 30. januar 1985, dels som bevis paa, at "de tre producenter har indgaaet aftale om prislister og salgsbetingelser" i konstruktionsglassektoren (betragtning 62 i den retlige vurdering, som gengiver betragtning 27 og 32 i sagsfremstillingen), dels som bevis paa, at der havde fundet droeftelser sted om, "hvorledes der kunne gennemfoeres prisforhoejelser over for Fiat-koncernen" (betragtning 47 i sagsfremstillingen). I beslutningens betragtning 24, andet afsnit, anfoeres det udtrykkeligt, at dette dokument blev sendt til virksomhederne sammen med meddelelsen om klagepunkter, og det citeres i afsnit 23 (side 17) i meddelelsen. Det relevante afsnit er i originaldokumentet affattet som foelger:

"- Problema Fiat

- Scaroni (FP) pensa di non potersi battere per fermare PPG

- aumento fori et staffette come cavallo di Troia in Fiat per aumento prezzi"

("Problemet med Fiat - Scaroni (fra FP) mener ikke, at han kan kaempe for at standse PPG (VP) ); - forhoejelse vedroerende huller og knaegte (mekanisme til oprulning af sideruderne) som trojansk hest hos Fiat for prisforhoejelser").

I den fotokopi, der blev fremsendt sammen med meddelelsen om klagepunkter, var ordene "Scaroni pensa di non potersi battere per fermare PPG" ("Scaroni mener ikke, at han kan kaempe for at standse PPG") blevet slettet. I selve meddelelsen af klagepunkterne citeres passagen som foelger: "Problema FIAT - aumento fori e staffette come cavallo di Troia in FIAT per aumento prezzi", uden angivelse af, at der er udeladt nogle ord.

93 Retten finder det klart og ubestrideligt, at notatets indhold er helt aendret ved udeladelsen af de paagaeldende ni ord. Var disse ni ord medtaget, kunne notatet bruges som bevis for en skarp konkurrence mellem SIV og FP paa den ene side og VP paa den anden side. I retsmoedet forsoegte Kommissionen uden held at give en objektivt begrundet forklaring paa slettelsen af disse ord.

94 Retten maa konstatere, at det ikke er det eneste eksempel paa anvendelsen af denne fremgangsmaade; andre eksempler vil blive kommenteret nedenfor (se navnlig praemis 214, 215, 224, 236 og 246). Endvidere bemaerker Retten, at SIV' s ovennaevnte notat af 30. januar 1985 samt et andet SIV-notat af 24. juni 1985 ( 715) figurerer paa den liste over dokumenter, der udtrykkeligt eller underforstaaet henviser til VP, som Kommissionen har forelagt Retten som vaerende dokumenter, der underforstaaet henviser til VP, selv om det af den fuldstaendige udgave af notaterne fremgaar, at de udtrykkeligt naevner VP. Dette tyder paa, at ikke alle Kommissionens tjenestegrene har haft den fuldstaendige version af dokumenterne til raadighed.

95 Under disse omstaendigheder finder Retten, at den ved vurderingen af sagsoegernes anden soegsmaalsgrund noeje boer undersoege arten og raekkevidden af de beviser, Kommissionen har lagt til grund for sin beslutning. I betragtning af, for det foerste, at bevisernes art og raekkevidde haenger noeje sammen med beslutningens analyse af det paagaeldende markeds art og funktion, og, for det andet, at parterne navnlig har koncentreret deres argumenter omkring undersoegelsen af naevnte marked, boer det imidlertid med henblik paa disse argumenter foerst undersoeges, hvorledes markedet er vurderet i beslutningen. Dernaest vil de beviser, der er lagt til grund, og de konklusioner, der er draget heraf i beslutningen, blive undersoegt. Endelig vil den retlige bedoemmelse vedroerende traktatens artikel 85 og 86 blive undersoegt.

A - Bedoemmelsen af markedet

1. Den anfaegtede beslutning

96 Denne del af beslutningen (betragtning 2-17) falder i tre dele: produktet, udbuddet og efterspoergslen. Det skal dog allerede paa dette sted bemaerkes, at Kommissionen i retsmoedet haevdede, at da de skriftlige beviser for aftalerne mellem de tre producenter er klare og utvetydige, er enhver undersoegelse af markedsstrukturen overfloedig. Denne del af beslutningen maa betragtes som beskrivende, ikke analyserende.

a) Produktet

97 Det vaesentlige i produktbeskrivelsen i beslutningens betragtning 2-5 er gengivet i praemis 1-3 ovenfor. I beslutningen hedder det, at det italienske marked "tegner sig saaledes for ca. 20% af det europaeiske marked for bilglas og omtrent samme andel af det europaeiske marked for konstruktionsglas" (betragtning 6). Udviklingen paa det italienske marked for planglas fremgaar af tabellerne i bilag I til beslutningen.

b) Udbuddet

98 I beslutningen fastslaas det, at de tre producenter "daekkede ... gennemsnitligt 79% og 95% af den italienske efterspoergsel efter henholdsvis konstruktionsglas og bilglas" (betragtning 7 og bilag II). Derefter foelger (i betragtning 8-10) en beskrivelse af de tre producenter.

99 FP er et datterselskab af SG, som gennem FP eller andre selskaber i koncernen ejer flere selskaber, herunder Luigi Fontana SpA, som ifoelge beslutningen er den stoerste forarbejdende engrosvirksomhed paa det italienske marked. FP har et float -anlaeg i Pisa og sammen med SIV et float-anlaeg i San Salvo, som drives af Flovetro, et datterselskab af SG. FP er den eneste producent af stoebt glas i Italien (betragtning 8).

100 SIV, som kontrolleres af det statslige holdingselskab EFIM, har to float-anlaeg i San Salvo, hvoraf ét drives af Flovetro. Desuden ejer SIV ét selskab i Italien og ét i Spanien, som fremstiller bilglas, ét i San Salvo, der fremstiller spejlglas, samt to salgsvirksomheder i henholdsvis Frankfurt og Paris. SIV overtog i 1986 kontrollen med Veneziana Vetro og Splintex SpA, medens det har overdraget Glaverbel kontrollen med selskabet Ilved (betragtning 9).

101 VP, et datterselskab af PPG, har to float-anlaeg i henholdsvis Cuneo og Salerno og kontrollerer selskabet Pennitalia Securglass, der fremstiller automobilglas. I 1982 overtog PPG Boussois, der er "et gammelt firma inden for glasproduktionen" med "en solid stilling paa det franske marked for automobil- og konstruktionsglas" (betragtning 10).

102 I betragtning 11 findes to tabeller, som viser henholdsvis de tre selskabers markedsandele (dvs. paa det italienske marked) paa grundlag af tallene i bilag 2 og deres andele af det europaeiske marked. Det europaeiske planglasmarked domineres af et snaevert oligopol omfattende SG, SIV, PPG, Pilkington, Glaverbel (Asahi-koncernen) og Guardian. Disse koncerners virksomhed omfatter baade raavarefremstilling og forarbejdning (betragtning 12).

103 Med hensyn til kapaciteten paa dette marked stoetter beslutningen sig paa de prognoser, Groupement Européen des Producteurs de Verre Plat (herefter benaevnt "GEPVP") udarbejdede i juni 1986 (for De Ti for perioden indtil 1996) og i juni 1987 (for De Tolv for perioden indtil 1989). Faellesskabets produktion var fuldt tilstraekkelig til at daekke efterspoergslen i 1980-1987, hvorunder eksporten til tredjelande altid havde vaeret stoerre end importen fra disse. Endvidere ville efterspoergslen efter glas i Faellesskabet i bedste fald kun stige med 1 til 3% aarligt. GEPVP forudsaa saaledes, at den betydelige overskudskapacitet i begyndelsen af 1980' erne fortsat ville goere sig gaeldende i de kommende aar, om end i mere moderat omfang.

104 Ifoelge FP andrager de gennemsnitlige investeringer i et float-anlaeg paa 150 000 t/aarligt ca. 70,5 til 86 mio. ECU, hvis der er tale om ombygning af et eksisterende anlaeg, og det dobbelte af dette beloeb, hvis der skal bygges et helt nyt anlaeg. Under disse omstaendigheder maa det udelukkes, at andre producenter kan komme ind paa markedet inden for en overskuelig fremtid (betragtning 12).

105 Paa markedet for bilglas kraever forarbejdningsvirksomheden forskellige produktionsanlaeg for hver teknik, idet hvert anlaeg maa indrettes under hensyn til de former og tekniske specifikationer, der efterspoerges. Dette medfoerer en ret hurtig foraeldelse af teknikken, nemlig efter syv-otte aar, paa grund af den tekniske udvikling inden for bilfremstilling. Ifoelge FP kan et anlaeg til fremstilling af 650 000 bilkomponenter pr. aar anslaas til 40 mio. ECU. Dette betyder, at "kun faa virksomheder kan paatage sig de omkostninger og risici, der er forbundet med forarbejdning af bilglas" (betragtning 13).

c) Efterspoergslen

106 Producenterne af planglas til konstruktionsformaal leverer deres produkter til engrosforhandlere og forarbejdningsvirksomheder. Forarbejdningsvirksomhederne og engrosforhandlerne tegner sig for henholdsvis ca. 40% og 60% af efterspoergslen. Engrosforhandlerne forarbejder selv mindst halvdelen af det glas, de har koebt, medens resten saelges til mindre forarbejdningsvirksomheder eller, for stoerstedelens vedkommende, direkte til den endelige forbruger (betragtning 14, foerste afsnit). Forarbejdningsvirksomhederne konkurrerer ofte med de planglasproducenter, der har en forarbejdningsafdeling. Undertiden stiller planglasproducenterne deres teknologi til raadighed for forarbejdningsvirksomhederne og meddeler dem licens til forarbejdning af produkterne (betragtning 14, andet afsnit).

107 Producenterne af bilglas leverer deres produkter til bilfabrikanter. I beslutningen beskrives et produkts to udviklingsstadier: prototypestadiet, hvor kun én eller to producenter er inddraget, og markedsfoeringsstadiet, hvor fabrikanterne henvender sig til et stoerre antal producenter (betragtning 15).

108 I beslutningen fastslaas det (betragtning 16), at markedet for konstruktionsglas "i 1979 til 1983 var praeget af en faldende efterspoergsel i forbindelse med afmatningen i den europaeiske oekonomi. Siden 1984 er efterspoergslen igen vokset, hvilket har givet producenterne mulighed for at gennemfoere vaesentlige prisforhoejelser navnlig fra andet halvaar 1985.

Glasproducenterne skoenner, at efterspoergslen efter glas vil stige med mellem 1% og 3% aarligt i loebet af de naeste ti aar, jf. nr. 12".

109 Markedet for bilglas er "i hoej grad knyttet til udviklingen i bilproduktionen, som i Italien og det oevrige Europa efter den anden oliekrise gik ind i en afmatningsfase, der varede indtil 1984. Man har foerst fra 1985 kunnet konstatere et nyt opsving i produktionen, som blev forstaerket i 1986 og 1987. Det skoennes, at stigningen i efterspoergslen efter bilglas i de kommende ti aar vil vaere lidt mindre end efterspoergslen efter konstruktionsglas" (betragtning 17).

2. Sagsoegernes argumenter

110 Under hele sagen, saavel i Kommissionen som for Retten, har sagsoegerne fremhaevet, at den omstaendighed, at der ikke er foretaget en oekonomisk analyse af markedet, goer hele beslutningen ugyldig. I retsmoedet fremlagde de i faellesskab deres markedsanalyse, hvoraf de vaesentlige dele skal gengives her med tilfoejelse af enkelte individuelle argumenter.

a) Det principielle argument

111 Sagsoegerne goer gaeldende, at beslutningen, selv om den beskriver de to markeder, konstruktionsglas- og bilglasmarkedet, ikke drager de konklusioner, som noedvendigvis foelger heraf ved beslutningens analyse af parternes adfaerd og af de oekonomiske faenomener, som den beskriver. Kommissionen er forpligtet til at tage hensyn til samtlige de omstaendigheder, herunder det paagaeldende markeds saerlige kendetegn, som udgoer den oekonomiske og retlige baggrund for den anfaegtede aftale eller samordnede praksis (Domstolens dom af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, Suiker Unie mod Kommissionen, Sml. s. 1663). Eftersom det kategorisk bestrides, at der forelaa samordnet praksis, maa det kraeves, at markedsanalysen ikke alene kunne godtgoere, at virksomhedernes adfaerd virkede konkurrencebegraensende, men ogsaa, og frem for alt, at virksomhedernes adfaerd kun kunne forklares ved, at der havde fundet en forbudt samordning sted, og ikke ved markedskraefternes frie spil. Analysen af markedet var derfor noedvendig af to grunde: dels for i mangel af skriftlige beviser at bevise, at den paastaaede samordnede praksis havde fundet sted, dels for at paavise denne praksis' konkurrencebegraensende virkninger.

b) Argumenterne om produktet

112 Sagsoegerne, som er enige i, at planglas kan inddeles i tre slags, nemlig trukket glas (eller rudeglas), stoebt glas (paa italiensk "greggi") og krystalglas (som tidligere blev fremstillet ved stoebning, men nu naesten udelukkende ved float-metoden), har gjort opmaerksom paa, at de tegner sig for henholdsvis 0,5%, 4,5% og 95% af det italienske marked (oplysninger fra Assovetro, 227). Selv om beslutningen vedroerer planglas i almindelighed, angaar den naesten udelukkende virksomhedernes adfaerd paa float-glas-omraadet.

113 Stoebt glas adskiller sig fuldstaendigt fra de to andre typer planglas, hvad angaar baade egenskaber (gennemskinneligt, men ikke gennemsigtigt) og anvendelsesmuligheder. Dette produkt, der udelukkende er beregnet til visse bygge- og dekorationsformaal, er i tilbagegang ( 188). Det er derfor paa grund af den store import til lave priser fra OEsteuropa og Tyrkiet ( 188, 235) ikke laengere rentabelt at fremstille denne type glas, der har en meget lille vaerditilvaekst. I Italien har kun FP siden 1983 haft et produktionsanlaeg til stoebt glas ( 229, 235). Kommissionen har ikke sondret mellem stoebt glas og float-glas til byggeindustrien og har angrebet FP' s og SIV' s adfaerd med hensyn til float-glas paa grundlag af dokumenter om stoebt glas.

114 Med hensyn til float-glas som grundprodukt er dette blevet et helt banalt ensartet produkt. Samtlige producenter benytter samme teknologi ved bygningen af float-anlaeg; produktionsteknikkerne for float-glas er mere eller mindre identiske i hele Europa og endog paa verdensplan; stort set har de europaeiske fabrikker samme kvalitetsnormer og -kriterier, samme arbejdsgange og samme kvalifikationsniveau. Heraf foelger, at det er yderst vanskeligt for brugerne at skelne mellem de forskellige producenters grundprodukter. I virkeligheden er planglas som grundprodukt blevet til en slags raamateriale, en "commodity" som guld eller aluminium. Det er grunden til, at glaspriserne er naesten ens i de lande, hvor de stoerste glasproducenter er etableret. De prisforskelle, der maatte vaere, skyldes ekstraomkostninger som f.eks. transportomkostninger. Denne kendsgerning er afgoerende for den rette forstaaelse af markedets struktur og af virksomhedernes praksis og adfaerd paa visse omraader.

115 Float-glas fremstilles i mange forskellige farver og tykkelser. Ud over klart glas findes der paa det europaeiske marked for konstruktionsglas seks farver og paa markedet for bilglas fire farver. Produktionen af farvet glas er vanskeligere og dyrere end produktionen af klart glas paa grund af tilsaetningen af flere mineraler og kemiske stoffer. Der findes i oevrigt ca. 15 forskellige tykkelser, fra 2 mm til over 20 mm.

116 Kommissionen har selv i beslutningen af 1981 anerkendt, at der er tale om et homogent produkt (punkt II.A.3.a.1 paa side 39), hvorimod den i den nu foreliggende beslutning har afvist, at der er homogenitet, eller at dette kan forklare visse faenomener, den har konstateret paa markedet.

117 Planglasindustrien daekker forskellige aktiviteter og brancher, som de vigtigste produktion af grundglas (jf. ovenfor), forarbejdning og fremstilling af specialprodukter.

118 Beslutningen tager ikke hensyn til forarbejdningsvirksomhedens omfang. Naesten 78% af den samlede produktion forarbejdes (isoleringsglas, lamineret glas til byggeindustrien og spejlglas, sikkerhedsglas til byggeindustrien, glas til elektriske husholdningsartikler, spejlbelaegning), og forarbejdningsprocesserne omfatter laminering, haerdning, armering, fremstilling af termoruder og isolationsglas osv. I Italien udoeves hovedparten af denne virksomhed af selvstaendige virksomheder, idet visse forarbejdningsvirksomheder udelukkende beskaeftiger sig med dette, mens andre udoever en blandet grossist-, forhandler- og forarbejdningsvirksomhed. De rene forarbejdningsvirksomheder foelger deres egne parametre og prioriterer anderledes end grossisterne, fordi de er mindre foelsomme over for prisudsving og ikke foretager spekulationskoeb. Deres fortjeneste skyldes den ved forarbejdningen opnaaede vaerditilvaekst og ikke blot koeb og salg af produkter.

119 De former for adfaerd, der anfaegtes i beslutningen (ensartede prislister og rabatter, samtidig udsendelse af prislister, klassificering af grossister, moeder osv.), vedroerer alene float-glas i form af grundprodukter, som distribueres gennem grossisterne. Kun 30% af det samlede forbrug af planglas i Italien beroeres af denne adfaerd, og ikke de 76-80%, der angives i beslutningen, hvilket giver et falsk billede af adfaerdens foelger og grovhed.

120 Specialprodukterne, som der heller ikke er taget hensyn til i beslutningen, er hoejteknologiske produkter, der opfylder saerlige og meget strenge kriterier (f.eks. spejlglas, lamineret glas, glas med lav straaleevne, spejlbelaegning). Disse produkter er meget forskellige fra den ene producent til den anden, og producenterne foerer en sand teknologisk kamp for hele tiden at udvikle nye produkter, hvilket har strategisk betydning for deres markedsposition. Disse yderst konkurrencedygtige produkter udgoer over en tredjedel af de anklagede virksomheders omsaetning. Hertil kommer, at de oeger de oevrige produkters konkurrenceevne, idet de goer det muligt for de enkelte producenter at styrke deres image, traenge ind paa nye markeder og saaledes styrke deres stilling paa markedet for planglas og forarbejdet glas. I oevrigt er specialprodukterne grundlaget for genoplivningen af konstruktionsglassektoren.

121 Markederne for bilglas og konstruktionsglas er organiseret og fungerer paa to vidt forskellige maader, idet markedet for konstruktionsglas hovedsagelig forsynes gennem grossister og forarbejdningsvirksomheder, til hvem producenterne saelger deres uforarbejdede produkter eller produkter, der er masseforarbejdet, mens markedet for bilglas er et marked, hvor glasset forarbejdes efter bilfabrikanternes specifikationer og leveres direkte af producenterne til bilfabrikanterne. At der ikke findes mellemmaend paa bilglasmarkedet kan forklares ved forarbejdningens store omfang, indviklede karakter og hoeje omkostninger, ved noedvendigheden af taet, loebende kontakt med bilfabrikanterne med henblik paa udviklingen og faerdigfremstillingen af modellerne og ved "just in time"-princippet (levering direkte til samlebaandet uden oplagring hos bilfabrikanten).

122 Kommissionen har anerkendt denne sondring mellem de to markeder i forbindelse med artikel 85, men har naegtet at tage hensyn til den i forbindelse med anvendelsen af artikel 86. Uden at give den mindste forklaring har Kommissionen haevdet, at det er planglasmarkedet i almindelighed, der skal tages i betragtning.

123 Vedroerende de saerlige traek ved den industrielle produktion af float-glas har sagsoegerne understreget, at float-ovne er meget tunge og ufleksible produktionsanlaeg. For at vaere rentable skal de have en stor kapacitet (ca. 500 tons daglig) og udnyttes maksimalt (hele doegnet rundt) og rationelt. Bygningen af et float-anlaeg kraever store investeringer (ca. 100 mio. ECU), hvilket betyder, at industrien hverken hurtigt eller smidigt kan tilpasse sig udsvingene i efterspoergslen. Naar foerst et float-anlaeg er opfoert, skal det fungere uafbrudt, hvilket noedvendigvis medfoerer en produktionsstigning og fare for overkapacitet.

124 Float-anlaeggene er ej heller fleksible i drift, idet en float-ovn kun kan producere én farve og én tykkelse ad gangen. Hver gang der skiftes farve, tager det tid (ca. 14 dage) og medfoerer et stort produktionstab (7 000 tons salgbare produkter for en ovn med en kapacitet paa 500 tons daglig). For at kunne svare sig skal hver produktionsserie vaere lang og daekke et stort behov, men der efterspoerges mange forskellige produkter paa markedet. Paa grund af planglassets volumen er det heller ikke rentabelt at oplagre det i store maengder over lange perioder.

125 Endelig skal den noedvendige periodiske reparation og vedligeholdelse finde sted, mens maskinerne ikke arbejder, hvilket betyder et stop for produktionen efter fem-seks aar. I flere maaneder skal float-anlaeggene standses med henblik paa saadan reparation og vedligeholdelse, saavel som med henblik paa teknologiske forbedringer og eventuelle kapacitetsforoegelser.

126 Samtlige disse faktorer goer det yderst vanskeligt at tilpasse udbuddet efter efterspoergslen og er medvirkende til, at det af tekniske saavel som af oekonomiske aarsager er umuligt for den enkelte producent hele tiden at raade over hele produktsortimentet. Disse tekniske og oekonomiske hensyn, som tvinger til at forene kravet om den mest rationelle kapacitetsudnyttelse med noedvendigheden af at vaere til stede paa markedet, forklarer, hvorfor producenterne har en objektiv interesse i alt efter omstaendighederne at koebe af eller saelge til deres konkurrenter.

127 Det er rigtigt, at "kun faa virksomheder kan paatage sig de omkostninger og risici, der er forbundet med forarbejdning af bilglas" (betragtning 13), men sagsoegerne understreger, at dette skyldes de forhold, der er redegjort for i praemis 121 ovenfor.

c) Argumenterne om udbuddet

128 Den samlede produktionskapacitet for (salgbare) produkter i Europa i 1989 maa ifoelge sagsoegerne anslaas til naesten 5 100 000 tons, mens den laa paa 4 444 000 tons i 1986 og 4 176 000 tons i 1982 (kilde: GEPVP, 175). Italiens produktion af float-glas var i 1985 700 000 tons og i 1986 673 000 tons. Denne maengde blev produceret paa fem float-anlaeg, hvoraf ét tilhoerte FP, ét SIV, ét FP og SIV i faellesskab og to VP (kilde: Assovetro Istat, 187). Ved udgangen af 1987 satte SIV et nyt float-anlaeg i drift i Porto Marghera (Veneziana Vetro).

129 Paa det europaeiske marked for planglas, inklusive Det Forenede Kongerige, er Italien det tredjestoerste - eller fjerdestoerste (afhaengig af aaret) - marked, idet landet i 1986 tegnede sig for 14,1% af det samlede forbrug af planglas i Europa, men aldrig tidligere har tegnet sig for over 16,3% ( 189).

130 Ifoelge beslutningen har de tre italienske producenter 79% af det italienske marked for konstruktionsglas. Sagsoegerne haevder, at deres andel af det italienske marked for konstruktionsglas i den paagaeldende periode - selv da andelen var stoerst - aldrig har ligget hoejere end de 63,7%, den naaede op paa i 1986, da SIV overtog kontrollen med Vetrocoke. I gennemsnit har deres markedsandel ligget paa 56,2% mellem 1982 og 1986. Dette forklares ved, at importen fra Frankrig ifoelge Kommissionen ikke kan betragtes som uafhaengig import, saafremt saelgeren er et selskab, der er forbundet med en italiensk producent. Der er ikke anfoert nogen begrundelse for dette synspunkt. Boussois, et soesterselskab til VP, havde en ekstern aktionaer, som ejede 30% af kapitalen, og som bestemte, at selskabet skulle pleje sine egne interesser uafhaengigt af VP, som selv for 20%' s vedkommende ejedes af uafhaengige aktionaerer og saaledes heller ikke var fuldstaendig under PPG' s kontrol. Importen til Italien fra Boussois var en uafhaengig import (Domstolens dom af 22.10.1986, sag 75/84, Metro mod Kommissionen, Sml. s. 3021). Under alle omstaendigheder udgjorde importen i 1986 ca. en tredjedel af det italienske marked for planglas til byggesektoren. Selv om markedsstrukturen har aendret sig lidt efter PPG' s overtagelse af Boussois i 1982, viser importen, ogsaa fra soesterselskaber, ikke desto mindre, at det kan betale sig at importere. Eksporten er ligeledes ganske betydelig (30%).

131 Under disse omstaendigheder er det urigtigt, naar det i beslutningen haevdes, at Italien er det relevante geografiske marked, fordi virksomhederne kun kan eksportere de maengder, der produceres til marginalomkostninger. Denne paastand stoettes ikke af noget dokument i sagsakterne. I beslutningen af 1981 samt beslutning 84/388/EOEF af 23. juli 1984 om aftaler og samordnet praksis inden for planglasindustrien i Benelux-landene (EFT L 212, s. 13, herefter benaevnt "beslutningen af 1984") har Kommissionen fremhaevet betydningen af handelen inden for Faellesskabet. I beslutningen af 1981 (betragtning 6, side 35) har Kommissionen saaledes anfoert, for det foerste, at de italienske producenters markedsandele paa hele planglasmarkedet i Italien laa paa 20% for FP, 14% for SIV, 14% for VP, 3% for Fabbrica Sciarra og 3% for Vetro Coke, mens den resterede del af efterspoergslen paa markedet, nemlig 46%, daekkedes af importen, og, for det andet, at SIV og VP i 1976 og 1977 solgte ca. 55% af deres respektive produktion paa de oevrige EF-markeder.

132 Vel gennemgik planglassektoren, som det anfoeres i beslutningen, i begyndelsen af 80' erne en vanskelig kriseperiode praeget af stor overskudskapacitet, stadig stigende produktionsomkostninger, krise i bygge- og automobilsektoren og stigning i energipriserne, hvilket gav producenterne store tab. Men de selv samme producenter gennemfoerte de noedvendige strukturomlaegninger (lukning af urentable eller foraeldede anlaeg, personalenedskaeringer, tilfoersler af ny kapital, nye investeringer i mere effektive anlaeg, forskning og udvikling af specialprodukter osv.). Planglasindustrien har i modsaetning til den oevrige tunge industri i Faellesskabet (f.eks. jern- og staalindustrien) overvundet krisen uden stoerre indgreb eller saerlige faellesskabs- eller nationale foranstaltninger til fordel for bestemte brancher. I tidsrummet 1982-1986, som den anfaegtede beslutning vedroerer, var der saaledes tale om en dynamisk industri, som ikke paa nogen maade soegte at overvinde krisen ved hjaelp af delinger af markedet og andre forbudte aftaler, men handlede positivt og traf sunde oekonomiske foranstaltninger.

133 Det er forkert, naar Kommissionen fastslaar, at markedet er stagnerende, praeget af overskudskapacitet og ikke aabner adgang for nye producenter. Tvaertimod er der sket - og vil der stadig ske - hyppige og store forandringer paa markedet. Asahi' s overtagelse af Glaverbel, PPG' s overtagelse af Boussois, Pilkington' s overtagelse af Flachglas, Guardian' s etablering i Luxembourg midt i en krisetid og igangsaetningen af ni nye anlaeg siden 1981, hvorved produktionskapaciteten er steget fra 3,8 mio. tons i 1981 til over 5,1 mio. tons i 1989, er tegn paa den skarpe konkurrence, der er mellem producenterne, som uden ophoer bekaemper hinanden med nye investeringer og nye produkter.

134 Faktisk var der, trods den almindelige situation med overskudskapacitet i Europa, paa det italienske marked en forsyningsmangel, som gjorde det saerlig interessant for de udenlandske producenter. Denne situation blev bekraeftet af import- og eksportudviklingen i Italien ( 253A).

135 I oevrigt har SIV og VP anfoert, at inflationen i Italien i den paagaeldende periode var meget hoej, mellem 12% og 20% alt efter aaret, hvilket indebaerer, at prisforhoejelserne synes stoerre, end de i virkeligheden var, og at virksomhedernes samtidige prisforhoejelser ikke noedvendigvis var ulovlige ( 215).

136 Et andet vaesentligt forhold er, at begrebet "producent" faktisk daekker flere brancher: produktion af grundproduktet planglas, forarbejdning af konstruktionsglas, forarbejdning af bilglas og produktion af specialprodukter. Ganske vist vedroerer samtlige disse aktiviteter planglas, men der er tale om forskellige markeder, som har hver sin struktur. Salget af grundproduktet planglas har saaledes ikke noedvendigvis nogen indflydelse paa markedet for forarbejdet bilglas, som foelger andre love.

137 Hver af de tre producenter har lagt sin egen strategi med forskellig vaegt paa de forskellige brancher:

- FP koncentrerer sig som led i arbejdsdelingen i Saint-Gobain-koncernen om det italienske marked og har en betydelig virksomhed inden for forarbejdning af konstruktionsglas.

- SIV ser sin konkurrencemaessige fordel i navnlig at koncentrere sig om forarbejdning af bilglas og spreder sin forarbejdningskapacitet og sit salg over hele Europa; i 1986 eksporterede virksomheden 50% af produktionen, som i hvert fald i den i beslutningen omhandlede periode kun omfattede en mindre produktion af grundglas.

- VP har navnlig produktion af grundglas og kun forarbejdningsvirksomhed af lille omfang. I 1986 eksporterede VP 40% af sine produkter.

138 De tre virksomheder adskiller sig ligeledes med hensyn til struktur, idet SIV ikke indgaar i nogen multinational koncern, men kontrolleres af det statslige italienske holdingselskab EFIM, en ikke-industriel partner fra den offentlige sektor, som ikke har samme maal, interesser eller virkemidler som koncernerne i den private sektor.

139 Endvidere skete der store aendringer i virksomhedernes respektive markedsandele. Mellem 1982 og 1986 oegede FP sin andel af konstruktionsglasmarkedet med 22%, mens SIV' s og VP' s andele faldt med henholdsvis 8 og 12%.

d) Argumenterne om efterspoergslen

140 For saa vidt angaar konstruktionsglassektoren har sagsoegerne understreget, for det foerste, at forarbejdningsvirksomhederne staar i en helt anden konkurrencesituation paa grund af den vaerditilvaekst, forarbejdningen giver, og, for det andet, at Kommissionen ikke har vaeret opmaerksom paa grossisternes dispositioner.

141 Hvad angaar grossisterne er efterspoergslen meget koncentreret, idet de 20 stoerste grossister aftager over 80% af de produkter, der distribueres ad denne vej. Grossisterne har haft meget store vanskeligheder paa grund af foraeldede ledelsesmetoder og -principper, en utilstraekkelig likviditet i forhold til deres virksomhed, hvilket medfoerer unormalt store finansielle omkostninger, og konkurrencen fra producenter, som har deres eget forhandlersystem. For at overvinde disse vanskeligheder proevede grossisterne at indgaa i sammenslutninger. Fra midten af 70' erne oprettede de stoerste virksomheder inden for engrossalg af planglas i Italien sammenslutninger med henblik paa fastlaeggelse af en faelles handelspolitik for alle i forbindelse med baade indkoeb og videresalg. Beslutningen af 1981 fastslog ulovligheden af disse grossistsammenslutninger, som havde til formaal at begraense den indbyrdes konkurrence. Grossisternes hoeje organisationsgrad, der dels har til formaal at opnaa bedre vilkaar dels at begraense den indbyrdes konkurrence, er et vaesentligt kendetegn ved markedet for planglas til byggeindustrien i Italien.

142 En omhyggelig gennemlaesning af Cobelli' s klage viser meget tydeligt, at virksomheden klagede over, at ikke alle grossister fik samme vilkaar, og at de mere fordelagtige vilkaar, nogle grossister havde, foerte til konkurs og lukning for mange virksomheder, herunder klagerens. Dette stemmer overens med konklusionerne i den rapport, Battelle fremlagde paa Tropea-moedet om udviklingen i distributionen af planglas til byggeindustrien i Italien ( 276), og som fastslaar, at der er problemer med forhandlingen af planglas i Italien. Den naevnte klage har intet at goere med anklagerne vedroerende aftaler mellem producenterne om prisforhoejelser. I oevrigt maa det paapeges, at Cobelli haevder, at virksomhedens situation blev uholdbar fra 1982, dvs. lige efter beslutningen af september 1981, hvori Kommissionen fastslog ulovligheden af sammenslutningerne mellem grossisterne og af disses forsoeg paa at faa producenterne til at forpligte sig til at yde differentierede rabatter til sammenslutningernes medlemmer paa grundlag af kundelister. I virkeligheden klager Cobelli over en situation, der var blevet uholdbar, fordi producenterne ikke laengere ville opfylde grossisternes krav om, at der blev fastsat de samme priser og vilkaar for alle.

143 For saa vidt angaar bilglasmarkedet har sagsoegerne gjort gaeldende, at selv om beslutningen korrekt anfoerer de vaesentligste kendetegn ved bilglasmarkedet, drager Kommissionen ikke de konklusioner, der foelger heraf. Bilfabrikanterne er baade dem, der komponerer musikken og dirigerer orkesteret, og leverandoererne af bilglas er i meget vidt omfang afhaengige af dem. Markedet bestemmes helt af efterspoergslen. Den eneste begraensning, der er i bilfabrikanternes magt for saa vidt angaar glasleverandoererne, ligger i, at de tekniske muligheder for at fremstille og forme glasdelene til en bil afhaenger af glasproducentens teknologiske formaaen. Men naar foerst modellen er fastlagt, er det bilfabrikanten, der helt bestemmer leverancernes skaebne.

144 Sagsoegerne har kraftigt understreget, at forarbejdningsanlaeggene ret hurtigt foraeldes teknisk, og at deres kapacitet skal udnyttes maksimalt, for at de kan afskrives, hvilket i oevrigt erkendes i beslutningen. For det foerste soeger producenten derfor at opnaa saa store ordrer som muligt fra bilfabrikanten og er normalt ikke interesseret i at dele den tildelte kvote med andre. For det andet skal producenten kunne forudse bilfabrikanternes fremtidige behov med hensyn til modeller, tekniske specifikationer og forventede maengder for at kunne daekke efterspoergslen, naar den opstaar. Det maa faktisk paaregnes, at der gaar ét aar fra det tidspunkt, hvor opfoerelsen af et nyt forarbejdningsanlaeg begynder, til det tidspunkt, hvor det saettes i gang. Et anlaeg til fremstilling af bilglas er saa specielt, at det, naar det foerst er opfoert, er meget ufleksibelt og skal arbejde paa fuld kraft for at vaere rentabelt.

145 Hvad angaar udviklingen af modeller er det kla