RETTENS DOM (Femte Afdeling)

12. maj 1998

Sag T-184/94

Martin O'Casey

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — annullation af afgørelsen om ikke at imødekomme sagsøgerens ansøgning om at blive udnævnt i stillingen som assistent for vicedirektøren for ITER-centret i Naka (Japan) — tilbud om stillingen — aftalebrud — erstatningspåstand«

Fuldstændig gengivelse på engelsk II-565

Angående:

Påstand dels om annullation af skrivelsen af 16. juli 1993 fra vicedirektøren for International Thermonuclear Experimental Reactor, som er chef for denne organisations center i Naka (Japan), hvorved det blev meddelt sagsøgeren, at hans ansøgning om at blive udnævnt i stillingen som administrativ assistent for vicedirektøren ikke var blevet imødekommet, og af det hermed forbundne afslag, samt om erstatning for den økonomiske og ikke-økonomiske skade, som sagsøgeren derved angiveligt har lidt.

Udfald:

Afvisning.

Resumé af dom

Ved afgørelse 92/43 9/Euratom af 22. april 1992 besluttede Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber i henhold til artikel 101 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atom- og Energifællesskab (Euratom-traktaten) på Fællesskabets vegne at indgå en aftale mellem Det Europæiske Atom- og Energifællesskab, Japans regering, regeringen for Den Russiske Føderation og regeringen for Amerikas Forenede Stater om samarbejde om aktiviteterne i forbindelse med den tekniske projektering af den internationale termonukleare forsøgsreaktor (ITER) (EFT L 244, s. 13).

Med henblik på gennemførelsen af aftalens formål, nemlig i fællesskab at gennemføre aktiviteter med henblik på en detaljeret, komplet og fuldt integreret teknisk konstruktion af denne reaktor og alle de tekniske data, der er nødvendige for fremtidige beslutninger om opførelsen heraf, bestemmer aftalen, at der skal oprettes et råd, som er ansvarligt for den overordnede ledelse af hele projektet. Rådet udnævner direktøren, som leder og samordner bl.a. forskningsaktiviteterne og som under udførelsen af sine opgaver og pligter handler uafhængigt og hverken må indhente eller acceptere instruktioner fra nogen af parterne.

Aftalen bestemmer også, at der skal oprettes en central fælles gruppe (Joint Central Team), som bistår direktøren ved udførelsen af hans pligter. Bortset fra visse af direktørerne, de ansvarlige administratorer og lederne af de fælles arbejdssteder udpeger direktøren medlemmerne af den centrale fælles gruppe blandt de kvalificerede personer, der indstilles af parterne.

Parterne forpligter sig til ved udstationeringsaftaler eller på anden måde, som anført i protokollerne, at stille omtrent lige mange kvalificerede personer til rådighed for den centrale fælles gruppe. Den centrale fælles gruppes arbejdssteder er henholdsvis Garching (Tyskland), Naka (Japan) og San Diego (Amerikas Forenede Stater).

Forhandlerne er blevet enige om parternes sandsynlige kandidater til de forskellige poster. Fællesskabets kandidater skal navnlig besætte stillingen som direktør (H. Rebut), samt en af de fire stillinger som vicedirektør, hvor en også skal være chef for det fælles arbejdssted i Naka (Japan) (H. Huguet). Fællesskabet vil i øvrigt være repræsenteret i Rådet ved Maisonnier, som er direktør for fusionsprogrammet ved Kommissionens Generaldirektorat for Videnskab, Forskning og Udvikling (GD XII).

Sagsøgeren Martin O'Casey var midlertidigt ansat i lønklasse A4 i den fælles virksomhed Joint European Torus (JET) (Det Forenede Kongerige), hvor han natarbejdet siden 1. maj 1980 som fuldmægtig i afdelingen for kontraktindgåelse.

I henhold til sagsøgeren anmodede H. Huguet, vicedirektør i JET og udnævnt til vicedirektør i ITER og chef for det fælles arbejdssted i Naka (Japan), ham i begyndelsen af april måned 1992 om at blive hans administrative assistent i den nye stilling, som han skulle tiltræde i Japan i september eller oktober 1992. Sagsøgeren lovede at overveje tilbuddet.

Om eftermiddagen den 30. april 1992 havde sagsøgeren atter en samtale med H. Huguet vedrørende tilbuddet, og på grundlag af sidstnævntes forsikringer erklærede sagsøgeren sig rede til at tiltræde den ham tilbudte stilling.

Det blev aftalt, at stillingsplaceringen skulle besluttes af Generaldirektorat XII, og at sagsøgeren senere ville blive indkaldt til en samtale.

Sagsøgeren mødte i midten af juni måned 1992 atter H. Huguet med henblik på at forhøre sig om, hvornår Generaldirektorat XII ville træffe afgørelse om stillingsplaceringen og bekendtgøre denne. H. Huguet bekræftede, at han var beføjet til at tilbyde sagsøgeren stillingen, og at hans valg ikke kunne anfægtes. På dette grundlag bekræftede sagsøgeren i henhold til det af H. Huguet udtrykte ønske, at han var rede til at acceptere tilbuddet.

I januar 1993 mødte H. Huguet under et besøg på JET atter sagsøgeren, og gentog, at han var fuldstændig overbevist om, at sagsøgeren var nødvendig for hans arbejde i Japan.

I februar 1993 blev der offentliggjort en meddelelse om en ledig stilling som administrativ assistent for vicedirektøren og lederen af det fælles arbejdssted i Naka (KOM/R5043/93). Sagsøgeren indgav ansøgning og modtog en bekræftelse af ansøgningens modtagelse.

I maj 1993 blev sagsøgeren af en ansat på det fælles arbejdssted i Naka oplyst om, at den pågældende stilling var blevet tilbudt Z., som arbejdede i Generaldirektoratet Telekommunikation, Informationsmarkedet og Udnyttelse af Forskningsresultater (GD XIII). Senere blev han bekendt med, at vedkommende havde afslået tilbuddet. Samtidig blev sagsøgeren bekendt med, at der løb nedladende rygter om ham.

Sagsøgeren tilskrev H. Huguet i Naka den 10. maj, den 9. juni og den 9. juli 1993 og anmodede om yderligere oplysninger. H. Huguet svarede den 16. juli 1993 ved en skrivelse på et officielt ITER-brevpapir og meddelte ham bl.a., at man tilsigtede at udnævne en amerikansk ansøger til stillingen som assistent i Naka.

Sagsøgeren tilskrev den 9. juni, den 30. juni og den 2. august 1993 GD XII og udtrykte herved sin ængstelse vedrørende udnævnelsesproceduren til den pågældende stilling. Han modtog intet svar, inden han indledte den administrative klageprocedure.

Den 10. september 1993 indgav sagsøgeren klage i henhold til artikel 90, stk. 2, i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber (vedtægten), hvori han anfægtede afgørelsen om at udelukke ham fra udvælgelsesprøven KOM/R5043/93, som han var blevet underrettet om ved skrivelse fra H. Huguet af 16. juli 1993, og krævede erstatning.

Kommissionen meddelte ved skrivelse af 13. september 1993 sagsøgeren, at udvælgelsesprøve KOM/R5043/93 fortsat verserede, og at sagsøgeren ville blive underrettet om procedurens resultat.

Den 27. september 1993 tilskrev H. Huguet GD XII og fremsatte herved sine bemærkninger til sagsøgerens klage. Samme dag meddelte H. Huguet Maisonnier, at en amerikansk ansøger var blevet valgt til stillingen som administrativ assistent på ITER-centret i Naka, og at stillingen altså ikke længere var til rådighed for Fællesskabets ansøgere.

Den 18. november 1993 blev sagsøgeren under et tjenstligt møde mundtligt underrettet herom af en ansvarlig for Kommissionen.

Den 22. november 1993 tilbagetrak Kommissionen sin meddelelse om ledig stilling KOM/R5043/93.

Sagsøgeren tilsendte den 8. december 1993 efter et møde den 18. november 1993 Kommissionen en skrivelse, hvori han fremsatte yderligere argumenter til støtte for sin klage. Den 15. december 1993 meddelte Kommissionen sagsøgeren, at på grund af den nærliggende juleferie og for at overholde vedtægtens frist for besvarelse var der allerede inden modtagelsen af hans skrivelse af 8. december 1993 blevet udarbejdet et forslag til besvarelse af sagsøgerens klage.

Kommissionen afslog sagsøgerens klage ved afgørelse af 17. december 1993, som blev forkyndt for sagsøgeren ved skrivelse af 14. januar 1994, og som sagsøgeren underskrev med modtagelsesbevis den 7. februar 1994.

Formaliteten

Erstatningspåstandens antagelse til realitetsbehandling

Retten udtalte først, at Euratom-traktatens artikel 152, som giver Fællesskabets retsinstanser kompetence til at afgøre alle tvister mellem Fællesskabet og dets ansatte med de begrænsninger og på de betingelser, der er fastsat i vedtægten for dets tjenestemænd, skal fortolkes således, at den ikke kun finder anvendelse på personer, som er tjenestemænd eller er øvrige ansatte bortset fra lokalt ansatte, men også på personer, som kræver denne status (præmis 56).

Retten bemærkede, at Euratom-traktatens artikel 152 omfatter et søgsmål, hvorunder en person kræver status som midlertidigt fællesskabsansat ved ITER, en aktivitet, der beror på en international aftale, som Fællesskabet har underskrevet, når søgsmålet vedrører første del af en udnævnelsesprocedure, hvis formål er, at parterne i ITER stiller kvalificerede ansøgere til rådighed for en stilling ved den myndighed, som officielt er beføjet til at træffe afgørelser vedrørende nævnte ansøger, nemlig direktøren for ITER. Fællesskabets retsinstanser kan afgøre demie del af udnævnelsesproceduren, såfremt den er behæftet med en uregelmæssighed, som må tilskrives Fællesskabet, og bl.a. såfremt uregelmæssigheden består i, at en intern ansøgning med urette ikke er blevet imødekommet og derfor også med urette ikke er blevet tilstillet direktøren for ITER. Fællesskabets retsinstanser er derimod ikke kompetente til at tage stilling til den anden del af udnævnelsesproceduren, hvorunder direktøren for ITER uafhængigt kan vælge, hvilken ansøger der skal besætte stillingen blandt de af parterne forelagte personer. Fællesskabet har ingen indflydelse på denne afgørelse, idet ITER er et organ efter international ret, som er forskelligt fra Fællesskabet. En retslig prøvelse af valget indebar ifølge Retten, at der burde foretages en vurdering af de ansøgere, der var forelagt af andre parter end Fællesskabet, hvilket helt klart overskred Fællesskabets retsinstansers kompetence (præmis 57-62).

Henvisning til: Domstolen, 15. januar 1987, forenede sager 271/83, 15/84, 36/84, 113/84, 158/84,203/84og 13/85, Ainsworth m.fl. mod Kommissionenog Rådet, Sml. s. 167, præmis 11 og 12; Retten, 16. december 1994, sag T-177/94, Altmann m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1245, præmis 35; Retten, 12. december 1996, forenede sager T-177/94 og T-377/94, Altmann m.fl. mod Kommissionen, Smi. II, s. 2041, præmis 81.

Retten udtalte dernæst, at det er en uomgængelig betingelse for, at en sag, anlagt af tjenestemænd eller midlertidigt ansatte mod deres institution, kan fremmes til realitetsbehandling, at der forudgående foreligger en bebyrdende retsakt som omhandlet af vedtægtens artikel 90, stk. 2, og artikel 91, stk. 1. Retten bemærkede, at retsakter kun kan anses for bebyrdende, såfremt de har bindende retsvirkninger, der kan berøre en tjenestemands interesser gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling. Sådanne retsakter skal være udstedt af ansættelsesmyndigheden og udgøre en afgørelse (præmis 63).

Henvisning til: Retten, 11. maj 1992, sag T-34/91, Whitehead mod Kommissionen, Sml. II, s. 1723, præmis 21; Retten 13. juli 1993, sag T-20/92, Moat mod Kommissionen, Sml. II, s. 799, præmis 39; Retten, 22. marts 1995, sag T-586/93, Kotzonismod ØSU, Sml. II, s. 665, præmis 28; Retten, 25. oktober 1996, sag T-26/96, Lopes mod Domstolen, Sml. Pers. II, s. 1357, præmis 19; Retten, 3. juni 1997, sag T-196/95, H mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 403, præmis 44 og 45.

Dette var ikke tilfældet ved en skrivelse til en person, som ansøgte om en ledig stilling ved ITER, og hvori vedkommende underrettedes om en afgørelse om ikke at imødekomme hans ansøgning, der ikke var truffet af den myndighed, som officielt er beføjet til at træffe afgørelse om vedkommendes ansøgning, og hvis ophavsmand heller ikke angiver at have truffet afgørelse efter fuldmagt på nævnte myndigheds vegne. Denne skrivelse kan objektivt ikke anses for at udgøre en endelig afgørelse fra nævnte myndighed og derfor ikke anses for direkte at påvirke sagsøgerens retlige og vedtægtsmæssige stilling (præmis 64-69).

Henvisning til: Domstolen, 10. december 1957, sag 8/56, ALMA mod Den Høje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 49, org. ref.:Rec. s. 179, navnligs. 191; Domstolen, 7. februar 1994, sag C-388/93, PIA HiFi mod Kommissionen, Sml. I, s. 387, præmis 10.

Retten fastslog derefter, at søgsmålet, så vidt som der hermed tilsigtedes annullation af H. Huguet's skrivelse til sagsøgeren af 16. juli 1993, måtte afvises. Sagen måtte også afvises, for så vidt som den vedrørte annullation af afslaget på sagsøgerens ansøgning fra direktøren for ITER, som blev meddelt sagsøgeren ved skrivelse af 16. juli 1993 (præmis 71-83).

Erstatningspåstandens antagelse til realitetsbehandling

Antagelsen til realitetsbehandling af erstatningspåstanden på grund af afslag på at udnævne sagsøgeren i den pågældende stilling

Herom bemærkede Retten, at når der er en tæt sammenhæng mellem en annullationspåstand og en erstatningspåstand, indebærer afvisningen af annullationspåstanden, at også erstatningspåstanden må afvises. I denne sag var der en tæt sammenhæng mellem erstatningspåstanden og afslaget på at udnævne sagsøgeren i den omtvistede stilling og hans annullationspåstand. Eftersom Retten havde afvist sidstnævnte, måtte erstatningspåstanden også afvises (præmis 89 og 90).

Henvisning til: Domstolen, 12. december 1967, sag 4/97, Collignon mod Kommissionen, Sml. 1965-1968, s. 415, org. réf.: Rec. s. 469; Domstolen, 14. februar 1989, sag 346/87, Bossi mod Kommissionen, Sml. s. 303, præmis 31; Retten, 24. januar 1991, sag T-27/90, Latham mod Kommissionen, Sml. II, s. 35, præmis 38, 39 og 40, Moat mod Kommissionen, nævnt ovenfor, præmis 46; Retten, 9. februar 1994, sag T-82/91, Latham mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 61, præmis 34, 35 og 36; Lopes mod Domstolen, nævnt ovenfor, præmis 46.

Antagelse til realitetsbehandling af erstatningspåstanden for den bagvaskelse, som sagsøgeren var udsat for

Retten fastslog, at kun når erstatningspåstanden har umiddelbar tilknytning til annullationspåstanden, kan erstatningspåstanden antages til realitetsbehandling i forbindelse med annullationssøgsmålet, uden at det kræves, at der forud er indgivet en ansøgning til ansættelsesmyndigheden om erstatning af det påståede tab og klage over et indirekte eller udtrykkeligt afslag på ansøgningen. Når det påståede tab ikke direkte beror på en retsakt, som påstås annulleret, men på en række fejl og undtagelser, som administrationen skulle have begået, må det kræves, at der inden nedlæggelsen af erstatningspåstanden er gennemført en administrativ procedure indledt ved, at sagsøgeren indgiver ansøgning til ansættelsesmyndigheden om erstatning for tabet. Sagsøgerens erstatningspåstand for den skade, han skulle have lidt, på grund af den såkaldte bagvaskelse, som han var blevet udsat for, var i øvrigt ifølge Retten ganske uden forbindelse med annullationssøgsmålet. Sagsøgeren havde derfor ikke overholdt denne todelte procedure, hvorfor hans påstand om erstatning for bagvaskelsen måtte afvises (præmis 98 og 99).

Henvisning til: Retten, 28. juni 1996, sag T-500/93, Y mod Dorastolen, Sml. Pers. II, s. 977, præmis 66.

Konklusion:

Afvisning.