Derimod har en selvstændig importør, som dels ikke var forbundet med den virksomhed, hvis varer er pålagt antidumpingtold, dels ikke har deltaget i den administrative procedure, som Kommissionen havde organiseret som led i undersøgelsen for at fastsætte dumpingtolden, ikke søgsmålskompetence i forhold til en forordning om indførelse af antidumpingtold.

I den forbindelse kan forordninger, som indfører en antidumpingtold, selv om de ved deres art og rækkevidde har regelskabende karakter, berøre de producenter og eksportører af den pågældende vare, som på grundlag af oplysninger om deres forretningsforhold hævdes at have gjort sig skyldige i dumping, umiddelbart og individuelt.

Et retssubjekts mulighed for for den forelæggende ret at gøre gældende, at bestemmelser i Unionens retsakter er ugyldige, forudsætter, at denne part ikke i medfør af artikel 263 TEUF havde ret til at anlægge et direkte søgsmål til prøvelse af disse bestemmelser. Såfremt et sådant direkte søgsmål utvivlsomt skal antages til realitetsbehandling, kan det præjudicielle spørgsmål, hvis gyldighed vurderes, antages til realitetsbehandling.

Hvad angår forordning nr. 1279/2007 om indførelse af en endelig antidumpingtold på visse typer tovværk og kabler af jern og stål med oprindelse i Rusland og om ophævelse af antidumpingforanstaltningerne vedrørende importen af visse typer tovværk og kabler af jern og stål med oprindelse i Thailand og Tyrkiet har gennemgangen af den forelæggende rets spørgsmål intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af forordningen.

Selv om metoden til at beregne de dumpingmarginer, som anvendes under en fornyet undersøgelse, som hovedregel i princippet skal være den samme som den, der blev anvendt ved den oprindelige undersøgelse, der førte til vedtagelsen af at pålægge en antidumpingtold, fastsættes i artikel 11, stk. 9, fastsættes i antidumpinggrundforordningen nr. 384/96 nemlig en undtagelse, der giver mulighed for at anvende en anderledes metode, såfremt omstændighederne er ændret.

De pågældende institutioner kan under hensyn til dels de ændrede omstændigheder i forhold til den oprindelige undersøgelse, der følger af de pristilsagn, som virksomhedens eksport fra tredjelande, der var pålagt en antidumpingtold, var underlagt, dels den omstændighed, at den metode, der blev anvendt ved den oprindelige undersøgelse, ikke var pålidelig for den fornyede undersøgelse, som led i den fornyede undersøgelse anvende en anden metode end den, der var blevet anvendt ved den oprindelige undersøgelse.

Rådet foretager som led i en fornyet undersøgelse ikke et upassende og urimeligt valg, når det beslutter at anvende eksportpriserne til tredjelande som indikator for de eksportpriser til Fællesskabet, som virksomheden ville udøve uden pristilsagn.

Det er nemlig korrekt, at eksistensen af et pristilsagn ikke er udtrykkeligt omtalt i antidumpinggrundforordningens artikel 2, stk. 9, blandt de omstændigheder, der kan begrunde, at der anvendes en anden metode end den i artikel 2, stk. 8, fastsatte. Disse omstændigheder er imidlertid ikke opremset udtømmende, og konstateringen af, at eksportpriserne ikke er pålidelige som følge af dette tilsagn, berettiger ligeledes til at anvende denne artikel, eftersom priserne skabes på et rimeligt grundlag.

(jf. præmis 40, 41, 49 og 59-61 samt domskonkl.)