ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer – arbejdstagere – adgang til erhvervsuddannelse

(Art. 39 EF)

Sammendrag

Fællesskabsretten er ikke til hinder for, at en national lovgivning, der midlertidigt tilrettelægger en uddannelse med henblik på kortsigtet at opfylde behovet for kvalificerede lærere i en medlemsstat, kræver, at ansøgerne til denne uddannelse er ansat ved en skole i den nævnte medlemsstat, dog med det forbehold, at den anvendelse, der gøres af denne lovgivning, ikke fører til, at enhver ansøgning fra en lærer, der ikke er ansat ved en sådan skole, principielt udelukkes, uden at der sker en forudgående og individuel vurdering af indholdet af ansøgningen, navnlig med hensyn til ansøgerens egnethed og til muligheden for at kontrollere den praktiske del af den uddannelse, som den pågældende er blevet optaget på, eller eventuelt at give fritagelse for denne.

(jf. præmis 49 og domskonkl.)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål – Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget – relevante forhold – forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 8)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/19/EF af 14. maj 2001 om ændring af Rådets direktiv 89/48/EØF og 92/51/EØF om den generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser og om ændring af Rådets direktiv 77/452/EØF, 77/453/EØF, 78/686/EØF, 78/687/EØF, 78/1026/EØF, 78/1027/EØF, 80/154/EØF, 80/155/EØF, 85/384/EØF, 85/432/EØF, 85/433/EØF og 93/16/EØF om følgende erhverv: sygeplejersker med ansvar for den almene sundheds- og sygepleje, tandlæger, dyrlæger, jordemødre, arkitekter, farmaceuter og læger (EFT L 206, s. 1).

Konklusion

1) 2) Forbundsrepublikken Tyskland betaler sagens omkostninger.

Afgørelse

Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/19/EF af 14. maj 2001 om ændring af Rådets direktiv 89/48/EØF og 92/51/EØF om den generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser og om ændring af Rådets direktiv 77/452/EØF, 77/453/EØF, 78/686/EØF, 78/687/EØF, 78/1026/EØF, 78/1027/EØF, 80/154/EØF, 80/155/EØF, 85/384/EØF, 85/432/EØF, 85/433/EØF og 93/16/EØF om følgende erhverv: sygeplejersker med ansvar for den almene sundheds- og sygepleje, tandlæger, dyrlæger, jordemødre, arkitekter, farmaceuter og læger, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget alle de nødvendige love og administrative bestemmelser til fuldstændig gennemførelser heraf.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål – tilsidesættelse af en statsstøttebeslutning fra Kommissionen (art. 88, stk. 2, andet afsnit, EF og art. 226 EF) (jf. præmis 31, 33 og 35)

2. Traktatbrudssøgsmål – tilsidesættelse af en statsstøttebeslutning fra Kommissionen – indsigelser (art. 88, stk. 2, andet afsnit, EF, art. 226 EF, 227 EF, 230 EF og 232 EF) (jf. præmis 40-43)

3. Statsstøtte – tilbagesøgning af ulovlig støtte (art. 88, stk. 2, første afsnit, EF) (jf. præmis 44)

4. Traktatbrudssøgsmål – tilsidesættelse af en statsstøttebeslutning fra Kommissionen – indsigelser (art. 10 EF og art. 88, stk. 2, EF) (jf. præmis 45, 47, 48 og 50)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrudssøgsmål – tilsidesættelse af artikel 3 og 4 i Kommissionens beslutning 2003/193/EF af 5. juni 2002 om skattefritagelser og lån på lempelige vilkår, som Italien har indrømmet til fordel for offentlige forsyningsværker med offentlig aktiemajoritet (statsstøtte C-27/99 (ex NN 69/98)) (EUT L 77, s. 21) – undladelse af inden for den fastsatte frist at træffe de nødvendige foranstaltninger med henblik på at tilbagesøge den støtte, som er blevet erklæret uforenelig med fællesmarkedet.

Afgørelse

Konklusion

1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3 og 4 i Kommissionens beslutning 2003/193/EF af 5. juni 2002 om skattefritagelser og lån på lempelige vilkår, som Italien har indrømmet til fordel for offentlige forsyningsværker med offentlig aktiemajoritet, idet den ikke inden for den fastsatte frist har truffet de nødvendige foranstaltninger med henblik på at tilbagesøge den støtte, som er blevet erklæret ulovlig og uforenelig med fællesmarkedet, fra de begunstigede.

2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål

–

Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget

–

relevante forhold

–

forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 6)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist af Rådets direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet (EUT L 283, s. 51).

Afgørelse

Konklusion

1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet.

2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Landbrug – fælles markedsordning – eksportrestitutioner – differentierede restitutioner

(Kommissionens forordning nr. 3665/87)

2. De Europæiske Fællesskabers egne indtægter – forordning om beskyttelse af Fællesskabets finansielle interesser

(Rådets forordning nr. 2988/95, art. 3, stk. 1, andet afsnit)

Sammendrag

1. Der skal fremlægges bevis for misbrug fra eksportørens side i henhold til de nationale bevisregler for, at det i forbindelse med en tilbagekaldelse og tilbagesøgning af differentieret eksportrestitution, som er endeligt udbetalt på grundlag af forordning nr. 3665/87 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter, kan konstateres, at de pågældende restitutionsbeløb er udbetalt med urette.

Et sådant bevis kræver for det første, at der foreligger sammenfald af objektive omstændigheder, hvoraf det fremgår, at det formål, som fællesskabsbestemmelserne forfølger, ikke er opnået, selv om betingelserne i disse bestemmelser formelt er overholdt, for det andet, at der findes et subjektivt element, nemlig hensigt om at erhverve en ret efter fællesskabsbestemmelserne ved kunstigt at skabe de hertil krævede betingelser. Et sådant subjektivt element kan bl.a. godtgøres ved bevis for en hemmelig aftale mellem eksportøren, der drager fordel af restitutionen, og importøren af varerne i et andet tredjeland end importlandet.

Det påhviler den forelæggende ret at efterprøve, hvorvidt der foreligger faktiske omstændigheder, der udgør et sådant misbrug, hvilket skal ske i henhold til de nationale bevisregler, hvorved anvendelsen af national ret imidlertid ikke må begrænse fællesskabsrettens rækkevidde og virkning.

(jf. præmis 33, 34 og 38 samt domskonkl. 1)

2. I henhold til artikel 3, stk. 1, andet afsnit, i forordning nr. 2988/95 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser er uregelmæssigheder vedvarende eller gentagne, hvis de er foretaget af en fællesskabsoperatør, som drager økonomiske fordele af en række indbyrdes lignende transaktioner, som tilsidesætter den samme fællesskabsbestemmelse. Det er i denne forbindelse uden betydning, om uregelmæssigheden vedrører en relativ lille del af de transaktioner, der har fundet sted i en bestemt periode, og at de transaktioner, hvorved der er konstateret en uregelmæssighed, i alle tilfælde vedrører forskellige varepartier.

(jf. præmis 41, 42 og 44 samt domskonkl. 2)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål

–

Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget

–

relevante forhold

–

forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 14 og 15)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende vedtagelse af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/19/EF af 14. maj 2001 om ændring af Rådets direktiv 89/48/EØF og 92/51/EØF om den generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser og om ændring af Rådets direktiv 77/452/EØF, 77/453/EØF, 78/686/EØF, 78/687/EØF, 78/1026/EØF, 78/1027/EØF, 80/154/EØF, 80/155/EØF, 85/384/EØF, 85/432/EØF, 85/433/EØF og 93/16/EØF om følgende erhverv: sygeplejersker med ansvar for den almene sundheds- og sygepleje, tandlæger, dyrlæger, jordemødre, arkitekter, farmaceuter og læger (EFT L 206, s. 1).

Afgørelse

Konklusion

1) Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/19/EF af 14. maj 2001 om ændring af Rådets direktiv 89/48/EØF og 92/51/EØF om den generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser og om ændring af Rådets direktiv 77/452/EØF, 77/453/EØF, 78/686/EØF, 78/687/EØF, 78/1026/EØF, 78/1027/EØF, 80/154/EØF, 80/155/EØF, 85/384/EØF, 85/432/EØF, 85/433/EØF og 93/16/EØF om følgende erhverv: sygeplejersker med ansvar for den almene sundheds- og sygepleje, tandlæger, dyrlæger, jordemødre, arkitekter, farmaceuter og læger, idet den ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at gennemføre direktivets artikel 1-4 og artikel 9-13.

2) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Institutionernes retsakter – direktiver – medlemsstaternes gennemførelse (art. 249, stk. 3, EF) (jf. præmis 6)

2. Traktatbrudssøgsmål – Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget – relevante forhold – forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 7)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrudssøgsmål – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/55/EF af 26. juni 2003 om fælles regler for det indre marked for naturgas og om ophævelse af direktiv 98/30/EF (EUT L 176, s. 57).

Afgørelse

Konklusion

1) Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/55/EF af 26. juni 2003 om fælles regler for det indre marked for naturgas og om ophævelse af direktiv 98/30/EF, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv.

2) Storhertugdømmet Luxembourg betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fælles toldtarif – positioner – dumpers, der i underordnet omfang kan anvendes på vejnettet

Sammendrag

Den omstændighed, at dumpers, som er konstrueret specielt og hovedsageligt med henblik på anvendelse uden for hård offentlig vej, har karaktergivende egenskaber, som giver dem mulighed for – i et underordnet omfang – at køre på hård offentlig vej, er ikke til hinder for at tarifere dem som dumpers i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i underposition 8704 10 i den kombinerede nomenklatur, som er indeholdt i bilag I til forordning nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif.

For at kunne tariferes i nævnte underposition skal dumpers være specielt konstrueret med henblik på transport og aflæsning af materialer uden for vejnettet, fremgår det hverken af ordlyden af underpositionen eller af de forklarende bemærkninger til den kombinerede nomenklatur og til det harmoniserede system, at nævnte dumpers skal have været konstrueret, således at de udelukkende kan anvendes uden for vejnettet.

(jf. præmis 36, 37 og 41 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Retligt samarbejde i civile sager – retternes kompetence og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område – forordning nr. 44/2001

(Rådets forordning nr. 44/2001, art. 34, nr. 2)

Sammendrag

Artikel 34, nr. 2, i forordning nr. 44/2001 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at en sagsøgt kun kan have »mulighed« for at tage skridt til at anfægte en retsafgørelse i en udeblivelsessag mod ham, hvis han faktisk har haft kendskab til indholdet af denne gennem forkyndelse, som er foretaget i så god tid, at den pågældende har kunnet varetage sine interesser for retten i domsstaten.

Sagsøgtes mulighed for effektivt at tage skridt til at anfægte en retsafgørelse stiller krav om, at han kan få kendskab til præmisserne for den trufne retsafgørelse i udeblivelsessagen med henblik på at kunne anfægte dem effektivt, hvorfor den blotte viden om, at denne afgørelse foreligger, ikke er tilstrækkelig i så henseende.

Dog er forskriftmæssig forkyndelse af retsafgørelsen i en af udeblivelsessag, dvs. overholdelse af alle formalitetsregler, ikke en nødvendig forudsætning for, at sagsøgte anses for at have haft mulighed for at tage skridt til at anfægte en retsafgørelse. I så henseende indebærer opbygningen af forordning nr. 44/2001 ikke et krav om, at forkyndelsen af en retsafgørelse i en udeblivelsessag underkastes strengere betingelser end de fastsatte for så vidt angår forkyndelsen af et indledende processkrift. Sagsøgte tillægges nemlig mulighed for at påse overholdelsen af sine rettigheder ved retten i domsstaten i det omfang, hvori forkyndelsen af det indledende processkrift og af afgørelsen i en udeblivelsessag foretages i så god tid og på en sådan måde, at sagsøgte har kunnet varetage sine interesser. Hvad angår det indledende processkrift i sagen ophæver artikel 34, nr. 2, i forordning nr. 44/2001 således den nødvendige betingelse om forskriftmæssighed, der er fastsat i Bruxelles-konventionens artikel 27, nr. 2. En ren tilsidesættelse af formforskrifter, som ikke berører retten til kontradiktion, er derfor ikke tilstrækkelig til at udelukke anvendelse af undtagelsen på grundlag af de hensyn, der begrunder den manglende anerkendelse eller fuldbyrdelse.

(jf. præmis 34, 35, 41, 43-47 og 49 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – fritagelser i henhold til sjette direktiv

[Rådets direktiv 77/388, art. 13, punkt A, stk. 1, litra e)]

Sammendrag

Artikel 13, punkt A, stk. 1, litra e), i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter, som ændret ved direktiv 95/7, skal fortolkes således, at det ikke finder anvendelse på leveringer af tandproteser foretaget af en mellemhandler, der hverken er tandlæge eller tandtekniker, men som har erhvervet sådanne proteser hos en tandtekniker.

Udtrykkene »tandlæger« og »tandteknikere« i nævnte bestemmelse i sjette direktiv er nemlig på ingen måde uklare, og medmindre ordlyden af denne bestemmelse ændres grundlæggende, og betingelsen vedrørende leverandørens egenskaber bortfalder, kan nævnte udtryk helt åbenbart ikke forstås som omfattende mellemhandlere, der netop hverken er tandlæger eller tandteknikere. Eftersom fællesskabslovgiver ikke havde til hensigt at udvide afgiftsfritagelsen i denne bestemmelse til leveringer af tandproteser, der ikke foretages af tandlæger eller tandteknikere, kan hverken de med nævnte fritagelse forfulgte formål eller princippet om afgiftsneutralitet følgelig påtvinge en udvidende fortolkning af sjette direktivs artikel 13, punkt A, stk. 1, litra e), på dette punkt. I betragtning af den præcise ordlyd af betingelserne for fritagelse i nævnte bestemmelse må enhver fortolkning, som udvider denne bestemmelses ordlyd, tværtimod anses for uforenelig med dennes formål, således som dette er blevet opfattet af fællesskabslovgiver.

(jf. præmis 35-37 og 42 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Internationale aftaler – Fællesskabets aftaler – direkte virkning

(Euro-Middelhavs-associeringsaftalen EF-Tunesien, art. 64, stk. 1)

2. Internationale aftaler – Euro-Middelhavs-associeringsaftalen EF-Tunesien – tunesiske arbejdstagere, som er beskæftiget i en medlemsstat

(Euro-Middelhavs-associeringsaftalen EF-Tunesien, art. 64, stk. 1)

Sammendrag

1. En bestemmelse i en aftale indgået af Fællesskabet med tredjestater har direkte virkning, når der af dens ordlyd samt aftalens formål og karakter kan udledes en klar og præcis forpligtelse, hvis opfyldelse og retsvirkninger ikke er betinget af, at der udstedes yderligere retsakter.

Dette er tilfældet med artikel 64, stk. 1, i Euro-Middelhavs-associeringsaftalen EF-Tunesien.

(jf. præmis 25-28)

2. Artikel 64, stk. 1, i Euro-Middelhavs-associeringsaftalen EF-Tunesien skal fortolkes således, at den kan have virkninger for en tunesisk statsborgers opholdsret på en medlemsstats område, når vedkommende af denne medlemsstat er meddelt en behørig tilladelse til at udøve erhvervsvirksomhed på dens område for en periode, der overstiger opholdstilladelsens gyldighedsperiode. Det fremgår ganske vist af ordlyden af Euro-Middelhavsaftalens artikel 64, stk. 1, og af den fælles erklæring om artikel 64, som er vedtaget af de kontraherende parter i aftalens slutakt, at denne bestemmelse ikke har til formål at regulere tunesiske statsborgeres opholdsret i medlemsstaterne.

Eftersom Euro-Middelhavsaftalen ikke tilsigter nogen som helst gennemførelse af arbejdskraftens frie bevægelighed, forbyder den i princippet ikke en medlemsstat at vedtage foranstaltninger vedrørende opholdsretten for en tunesisk statsborger, som den oprindeligt har givet tilladelse til at indrejse på dens område og til dér at udøve erhvervsvirksomhed. Den omstændighed, at en sådan foranstaltning tvinger den pågældende til at bringe sit arbejdsforhold til ophør i værtsmedlemsstaten før det tidspunkt, han ifølge kontrakten har aftalt med sin arbejdsgiver, kan principielt ikke ændre denne fortolkning.

Hvis værtsmedlemsstaten imidlertid oprindeligt har indrømmet den vandrende arbejdstager præcise rettigheder hvad angår udøvelsen af en beskæftigelse, der er mere vidtgående end dem, værtsmedlemsstaten har tildelt med hensyn til ophold, kan den ikke anfægte denne arbejdstagers situation af grunde, der ikke henhører under hensynet til beskyttelse af statens lovlige interesser, såsom hensynet til den offentlige orden, sikkerhed og sundhed. Det kan nemlig ikke godtages, at medlemsstaterne efter forgodtbefindende kan disponere over princippet om forbud mod forskelsbehandling i Euro-Middelhavsaftalens artikel 64, stk. 1, og begrænse den effektive virkning gennem anvendelse af nationale bestemmelser.

(jf. præmis 35-37, 39, 40 og 43 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål

–

Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget

–

relevante forhold

–

forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 7)

Sagens genstand

Angående:

Traktatbrudssøgsmål – manglende vedtagelse inden for fristen af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/95/EF af 3. december 2001 om produktsikkerhed i almindelighed (EFT L 11, s. 4).

Afgørelse

Konklusion:

1) Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 21, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/95/EF af 3. december 2001 om produktsikkerhed i almindelighed, idet det ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv.

2) Storhertugdømmet Luxembourg betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål – Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget – relevante forhold – forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 7)

2. Medlemsstater – forpligtelser – gennemførelse af direktiver – undladelse – begrundet i interne forhold – ikke tilladt (art. 226 EF) (jf. præmis 9)

Sagens genstand

Angående: Traktatbrud – manglende vedtagelse af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23. oktober 2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger (EFT L 327, s. 1).

Afgørelse

Konklusion: 1) Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23. oktober 2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet.

2) Den Portugisiske Republik betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål

–

Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget

–

relevante forhold

–

forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 9, 14 og 18)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – tilsidesættelse af artikel 16, stk. 5 og 6, og artikel 17, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2037/2000 af 29. juni 2000 om stoffer, der nedbryder ozonlaget (EFT L 244, s. 1) – genvinding, genanvendelse, regenerering og destruktion af kontrollerede stoffer – manglende fastsættelse af krav til de minimumskvalifikationer, som det ansvarlige personale skal være i besiddelse af – manglende meddelelse til Kommissionen om de programmer, der vedrører kvalifikationskravene.

Afgørelse

Konklusion

1) Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 16, stk. 5 og 6, og artikel 17, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2037/2000 af 29. juni 2000 om stoffer, der nedbryder ozonlaget, idet den ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger til fastsættelse af krav til de minimumskvalifikationer, som personalet, der skal sikre genvinding, genanvendelse, regenerering og destruktion af kontrollerede stoffer, der nedbryder ozonlaget, skal være i besiddelse af, idet den ikke senest den 31. december 2001 har tilsendt Kommissionen en rapport med oplysninger om, hvilke ordninger den har indført, og hvilken mængde brugte kontrollerede stoffer der er genvundet, genanvendt, regenereret eller destrueret, og idet den ikke har truffet de nødvendige sikkerhedsforanstaltninger for at fast udstyr med et kølevæskeindhold på mere end 3 kg kontrolleres for udsivning hvert år.

2) Den Hellenske Republik betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Medlemsstater

–

forpligtelser

–

gennemførelse af direktiver

–

traktatbrud

–

begrundet i interne forhold

–

ikke tilladt (art. 226 EF) (jf. præmis 7)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – tilsidesættelse af artikel 4, stk. 1 og 3, i Rådets direktiv 91/271/EØF af 21. maj 1991 om rensning af byspildevand (EFT L 135, s. 40) – undladelse af at sikre en tilstrækkelig rensning af byspildevand fra flere byområder.

Afgørelse

Konklusion

1) Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 1 og 3, i Rådets direktiv 91/271/EØF af 21. maj 1991 om rensning af byspildevand, idet det ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger til at sikre, at byspildevand fra byområderne Bangor, Brighton, Broadstairs, Carrickfergus, Coleraine, Donaghadee, Larne, Lerwick, Londonderry, Margate, Newtonabbey, Omagh og Portrush senest den 31. december 2000 gøres til genstand for en tilstrækkelig rensning.

2) Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland betaler sagens omkostninger.