Aftalebegrebet i artikel 81, stk. 1, EF’s forstand forudsætter, at mindst to parter har en samstemmende vilje. Det er ikke afgørende, i hvilken form denne manifesterer sig, forudsat at den udgør en korrekt afspejling af parternes vilje. Denne samstemmende vilje kan følge af såvel aftaleklausuler, såsom i en distributionsaftale, som af de pågældende virksomheders respektive adfærd.

Hvad angår fremlæggelsen af bevis for en overtrædelse af artikel 81, stk. 1, EF påhviler det Kommissionen at føre bevis for de fastslåede overtrædelser og for, at der er indtruffet de omstændigheder, som overtrædelsen udgør. Kommissionen skal herved tage hensyn til præcise og samstemmende beviser for at godtgøre, at der foreligger en overtrædelse.

Den omstændighed, at en virksomhed, for hvilken det er godtgjort, at den har deltaget i et ulovligt kartel i henhold til artikel 81, stk. 1, EF, på markedet ikke har handlet i overensstemmelse med aftalen indgået med dens konkurrenter, udgør ikke nødvendigvis et forhold, der skal tages hensyn til. En virksomhed, som trods aftalen med sine konkurrenter følger en politik, der afviger fra den aftalte, kan nemlig blot forsøge at udnytte kartellet til sin fordel.

Dette er den logiske konsekvens af princippet om, at straffe og sanktioner kun kan pålægges individuelle personer; ifølge dette princip, der finder anvendelse i enhver administrativ procedure, som kan føre til, at der pålægges sanktioner, kan der kun pålægges en virksomhed sanktioner for omstændigheder, som den foreholdes individuelt.

Den metode, der består i at inddele medlemmerne af et kartel i kategorier med henblik på at foretage en differentieret behandling af dem ved fastsættelsen af bødernes grundbeløb, hvis princip Retten i øvrigt har stadfæstet i sin praksis, selv om der dermed ses bort fra størrelsesforskellene mellem virksomheder i én og samme kategori, medfører, at der fastsættes det samme grundbeløb for virksomhederne i samme kategori. En sådan inddeling skal overholde ligebehandlingsprincippet, og endvidere skal bøden i det mindste stå i rimeligt forhold til de faktorer, som indgår i vurderingen af overtrædelsens grovhed. Ved undersøgelsen af, om en inddeling af medlemmerne af et kartel i kategorier overholder ligebehandlings- og proportionalitetsprincippet, skal Fællesskabets retsinstanser som led i sin efterprøvelse af lovligheden af det skøn, Kommissionen råder over på området, imidlertid kun påse, at inddelingen er sammenhængende og objektivt begrundet. Kommissionens valg af gruppeinddelinger af virksomheder ud fra deres markedsandele for distribution af de pågældende varer, og herefter inddeling af sådanne i samme gruppe, som har en markedsandel under en vis grænse, kan ikke kvalificeres som vilkårlig og går ikke ud over det skøn, Kommissionen besidder på området.

Den omstændighed, at grundbeløbene for hver af disse kategorier ikke er strengt proportionelle med de pågældende virksomheders respektive markedsandele, kan ikke kritiseres, idet dette blot er resultatet af ordningen om en opdeling i kategorier og en beløbsfastsættelse, som ordningen medfører. Selv om visse virksomheder som følge af inddelingen i grupper er blevet pålagt identiske grundbøder, skønt de har forskellig størrelse, er denne forskelsbehandling nemlig objektivt begrundet i den forrang, overtrædelsens art er givet i forhold til virksomhedernes størrelse ved fastlæggelsen af overtrædelsens grovhed. Kommissionens mulighed for at foretage en inddeling i kategorier ville blive frataget en stor del af sin relevans, hvis enhver afvigelse mellem markedsandele, selv hvis den er vigtig i relative tal, og selv hvis den svarer til en meget ringe afvigelse i procentpoint, var til hinder for inddelingen af forskellige virksomheder i én og samme kategori.

(jf. præmis 104, 105, 107, 108 og 110)