DOMSTOLENS DOM (ANDEN AFDELING) AF 5. OKTOBER 1988. - RICHARD HAMILL MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - TJENESTEMAEND - INSTITUTIONENS ANSVAR UDEN FOR KONTRAKTSFORHOLD - VIDEREGIVELSE AF TJENSTLIGE OPLYSNINGER. - SAG 180/87.



Samling af Afgørelser 1988 side 06141



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse



Nøgleord

++++

1 . Tjenestemaend - institutionernes ansvar uden for kontraktsforhold - samarbejde mellem institutionerne og de nationale politimyndigheder - meddelelse af tjenstlige oplysninger, der har bidraget til anholdelse af en tjenestemand - tjenestefejl - oekonomisk skade - erstatningspligt

2 . Tjenestemaend - administrationens bistandspligt - raekkevidde - graenser

( Tjenestemandsvedtaegten, art . 24 )

Sammendrag

1 . Selv om en institution er forpligtet til paa de nationale politimyndigheders begaering at meddele relevante oplysninger i forbindelse med en undersoegelse, der er indledt vedroerende en overtraedelse af national ret, som en af dens tjenestemaend er mistaenkt for at vaere impliceret i, er den dog ikke berettiget til at give oplysninger af tjenstlig karakter, som er undersoegelsens formaal uvedkommende . Meddelelsen af denne type oplysninger udgoer en tjenestefejl, som paadrager institutionen ansvar og forpligter den til at erstatte den ideelle skade, der herved direkte paafoeres vedkommende, idet der saaledes er bidraget til hans anholdelse .

2 . Det fremgaar af selve ordlyden af vedtaegtens artikel 24, at Faellesskabernes institutioner kun har pligt til at bistaa deres tjenestemaend i anledning af handlinger fra tredjemaend, som er rettet mod tjenestemaendene paa baggrund af deres stillinger eller hverv . En tilsvarende bistandspligt kan ikke goeres gaeldende i anledning af tvangsforanstaltninger, som bringes i anvendelse af nationale politimyndigheder mod en tjenestemands person, og som er begrundet i dennes personlige adfaerd, idet han retsforfoelges for en overtraedelse af nationale retsregler uden forbindelse med udoevelsen af hans hverv .

Dommens præmisser

1 Ved staevning, indgivet til Domstolens Justitskontor den 10 . juni 1987, har Richard Hamill i henhold til artiklerne 90 og 91 i vedtaegten for tjenestemaend anlagt sag med paastand om, at Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber tilpligtes at betale erstatning for den skade, som han mener at have lidt paa grund af uretmaessige handlinger eller undladelser begaaet mod ham af Kommissionen eller dens ansatte under udoevelsen af deres hverv .

2 Paa tidspunktet for de faktiske omstaendigheder var sagsoegeren, som er britisk statsborger, tjenestemand i loenklasse A 6 i Kommissionen og placeret i generaldirektoratet for konkurrence, hvor han udoevede funktioner som inspektoer for virksomheder omfattet af EKSF-Traktaten .

3 I 1984 blev der indledt en undersoegelse mod sagsoegeren af det britiske politi, som mistaenkte ham for, i samvirke med andre personer, at have begaaet et internationalt bedrageri ved hjaelp af en forfalsket check .

4 Som led i denne undersoegelse telefonerede det britiske politi til Kommissionens sikkerhedstjeneste den 20 . september 1984 for at anmode om visse oplysninger vedroerende sagsoegeren . Som svar paa denne forespoergsel informerede sikkerhedstjenesten den 1 . oktober 1984 det britiske politi om sagsoegerens status som tjenestemand, om hans adresse i Bruxelles, om data vedroerende hans bil, om afholdte eller fremtidige ferier og om en del af hans tidligere rejseaktivitet .

5 Sikkerhedstjenesten underrettede om morgenen den 9 . oktober 1984 det britiske politi om, at sagsoegeren samme dag tog paa tjenesterejse til Det Forenede Kongerige, og oplyste i den forbindelse om afgangs - og ankomsttidspunkt for det fly, som sagsoegeren rejste med .

6 Samme dag blev sagsoegeren afhoert og anholdt af politiet ved landingen i Luton lufthavn . Dagen efter hans anholdelse modtog han besoeg af en repraesentant for Kommissionen, som var kommet for at afhente dokumenterne vedroerende sagsoegerens inspektionsrejse, og som sidstnaevnte uden held bad om straks at skaffe sig bistand fra en "solicitor", hvilket politiet havde naegtet ham . En "solicitor" blev beskikket til at varetage hans forsvar den 12 . oktober, paa hvilken dag han blev anklaget for "conspiracy to steal" og "conspiracy to use a false instrument ". Efter at vaere stillet for en dommer den 13 . oktober blev han faengslet for 10 dage, hvorefter han blev loesladt, idet hans pas forinden var frataget ham for senere at blive givet ham tilbage mod kaution . Endelig afsagde "Central Criminal Court" i London dom den 14 . februar 1986 om frifindelse af sagsoegeren for de to naevnte punkter i anklagen .

7 Sagsoegeren goer hovedsagelig gaeldende, at Kommissionen har tilrettelagt hans anholdelse i samarbejde med det britiske politi og har forsoemt sin pligt til at yde ham bistand i henhold til vedtaegtens artikel 24 ved at undlade dels at efterkomme hans begaering om oejeblikkelig hjaelp fra en solicitor, dels at underrette hans familie om anholdelsen . Dette har for sagsoegeren direkte resulteret i diverse oekonomiske og ideelle skader, for hvilke han kraever erstatning .

8 Kommissionen haevder, at den ikke har overskredet graenserne for den forpligtelse, der paahviler den til at samarbejde med de nationale myndigheder, som er ansvarlige for efterforskningen, overalt hvor dens immuniteter og privilegier ikke staar paa spil, og hvor tjenestemanden heller ikke, som i den aktuelle situation, kan paaberaabe sig disse . Saaledes har sikkerhedstjenesten afvist at svare paa ethvert spoergsmaal vedroerende tjenstlige forhold . I oevrigt gaar Kommissionens pligt til at yde bistand til sine tjenestemaend ikke videre end til at sikre sig, at sagsoegeren var tilbageholdt af grunde, som var udoevelsen af hans hverv uvedkommende, og at han var beskyttet af samtlige garantier i den britiske retsplejelovgivning . Endelig bestrider Kommissionen eksistensen af enhver aarsagsforbindelse mellem elementerne i den paastaaede skade og dens egen optraeden .

9 Vedroerende sagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb og parternes anbringender og argumenter henvises i oevrigt til retsmoederapporten . Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende, saafremt det paa de enkelte punkter er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation .

Det foerste punkt i erstatningspaastanden

10 Domstolen anerkender, at Kommissionen var forpligtet til at efterkomme det britiske politis begaering om relevante oplysninger i forbindelse med den undersoegelse, der var indledt vedroerende en overtraedelse af nationel ret, som en af dens tjenestemaend var mistaenkt for at vaere impliceret i . Domstolen finder derfor, at Kommissionen indfriede denne forpligtelse ved den 1 . oktober 1984 at meddele de relevante oplysninger, som var begaeret den 20 . september .

11 Derimod kan Domstolen ikke tilslutte sig, at Kommissionen var berettiget til den 9 . oktober at informere om sagsoegerens netop forestaaende tjenesterejse til Det Forenede Kongerige, om det anvendte transportmiddel, og om tid og sted for hans ankomst . Disse oplysninger var nemlig af tjenstlig karakter og dermed undersoegelsens formaal uvedkommende .

12 Det maa saaledes fastslaas, at Kommissionen ulovligt medvirkede i den undersoegelse, der blev gennemfoert af det britiske politi, idet den bidrog til, at sagsoegeren kunne anholdes af politiet .

13 Under denne synsvinkel har den af Kommissionen begaaede tjenestefejl direkte paafoert sagsoegeren en ideel skade, for hvilken Kommissionen er erstatningsansvarlig .

14 Derimod kan det foerste punkt i erstatningspaastanden ikke tages til foelge, for saa vidt som det tilsigter erstatning for alle de skader, som er foraarsaget af sagsoegerens faengsling og retsforfoelgningen mod ham . Selv om de forudsaettes dokumenteret, kan disse skader nemlig ikke, i lyset af de britiske myndigheders indgriben, betragtes som en direkte foelge af Kommissionens handlemaade .

Det andet og det tredje punkt i erstatningspaastanden

15 Det fremgaar af selve ordlyden af vedtaegtens artikel 24 og af Domstolens praksis, at Faellesskabernes institutioner i henhold til naevnte bestemmelse kun har pligt til at bistaa deres tjenestemaend i anledning af handlinger fra tredjemaend, som er rettet mod tjenestemaendene paa baggrund af deres stillinger eller hverv .

16 Det er imidlertid ubestridt, at de tvangsforanstaltninger, som af de britiske myndigheder er taget i anvendelse mod sagsoegerens person, tvaertimod har vaeret begrundet i sagsoegerens personlige adfaerd, idet han var mistaenkt for medvirken til en overtraedelse af nationale retsregler uden forbindelse med udoevelsen af hans hverv .

17 Det foelger heraf, at Kommissionen ikke i denne sag kan anses for at have begaaet en tjenstlig fejl ved at undlade at skaffe sagsoegeren oejeblikkelig juridisk bistand fra en "solicitor" og underrette familien om hans anholdelse .

18 Foelgelig vil sagsoegte vaere at frifinde med hensyn til det andet og det tredje punkt i erstatningspaastanden .

Erstatningen

19 I konsekvens af ovenstaaende tilpligtes Kommissionen at yde sagsoegeren erstatning for den ideelle skade, han har lidt som foelge af, at Kommissionen bidrog til, at sagsoegeren kunne anholdes af det britiske politi .

20 Spoergsmaalet om erstatningens stoerrelse henvises til parternes faelles afgoerelse, idet beloebet dog vil blive fastsat af Domstolen, hvis parterne ikke kan naa til enighed .

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN ( Anden Afdeling )

1 ) Kommissionen yder sagsoegeren erstatning for den ideelle skade, han har lidt som foelge af, at Kommissionen bidrog til, at sagsoegeren kunne anholdes af det britiske politi .

2 ) I oevrigt frifindes sagsoegte .

3 ) Senest seks maaneder efter afsigelsen af denne dom giver parterne Domstolen meddelelse om, hvor stor en erstatning de efter faelles overenskomst er blevet enige om .

4 ) Saafremt parterne ikke naar til en saadan enighed, giver de inden for samme frist Domstolen meddelelse om, hvilket beloeb erstatningen efter deres opfattelse boer fastsaettes til .

5 ) Afgoerelsen om sagens omkostninger udsaettes .