Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Statsstøtte – påtænkte støtteforanstaltninger – forbud mod gennemførelse forud for Kommissionens endelige beslutning – rækkevidde – de nationale retters forpligtelser

(Art. 87, stk. 1, EF, og art. 88, stk. 2 og 3, EF)

2. Statsstøtte – traktatens bestemmelser – anvendelsesområde – afgifter – udelukkelse bortset fra afgifter, der finansierer støtte – afgiftsfritagelser, der hævdes at udgøre støtte – manglende tvungen forbindelse mellem en afgift og fordelen ved fritagelsen herfra – ikke omfattet

(Art. 87, stk. 1, EF, og art. 88, stk. 3, EF)

3. Statsstøtte – begreb – foranstaltninger, der finansieres af en afgift, der hævdes at være retsstridig – manglende tvungen forbindelse mellem nævnte afgift og de berørte foranstaltninger – ikke omfattet – konkret tilfælde

(Art. 87, stk. 1, EF, og art. 88, stk. 3, EF)

Sammendrag

1. Det fremgår af artikel 88, stk. 3, EF, at Kommissionen skal underrettes om enhver påtænkt indførelse eller ændring af støtteforanstaltninger. Er Kommissionen af den opfattelse, at det påtænkte er uforeneligt med fællesmarkedet, iværksætter den uopholdeligt den i artikel 88, stk. 2, EF fastsatte fremgangsmåde. Den pågældende medlemsstat må ikke gennemføre de påtænkte foranstaltninger, før den nævnte fremgangsmåde har ført til endelig beslutning. En støtteforanstaltning i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 87, stk. 1, EF, der iværksættes i strid med de betingelser, der følger af artikel 88, stk. 3, EF, er ulovlig. Det påhviler de nationale domstole at beskytte borgernes rettigheder i tilfælde af, at de nationale myndigheder tilsidesætter forbuddet mod at gennemføre støtten, idet de skal drage alle konsekvenser heraf i henhold til national ret for så vidt angår både gyldigheden af de retsakter, der er udstedt til gennemførelse af de omhandlede støtteforanstaltninger, og tilbagesøgningen af den finansielle støtte, der er tildelt.

(jf. præmis 29 og 30)

2. Afgifter omfattes ikke af anvendelsesområdet for traktatens bestemmelser om statsstøtte, medmindre de udgør den måde, hvorved en støtteforanstaltning finansieres, således at afgifterne er en integrerende del af denne foranstaltning. Såfremt en afgift faktisk udgør en del af en støtteforanstaltning i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 87, stk. 1, EF, påvirker de nationale myndigheders tilsidesættelse af de forpligtelser, der følger af artikel 88, stk. 3, EF, ikke blot støtteforanstaltningens lovlighed, men også lovligheden af den afgift, der finansierer støtteforanstaltningen.

For at det kan antages, at en afgift udgør en integrerende del af en støtteforanstaltning, skal bestå en tvungen forbindelse mellem afgiften og støtten i henhold til den relevante nationale lovgivning, således at afgiftsprovenuet nødvendigvis anvendes til at finansiere støtten. Såfremt der er en sådan forbindelse, har afgiftsprovenuet direkte indvirkning på støttens størrelse og dermed på bedømmelsen af denne støttes forenelighed med fællesmarkedet. Der foreligger imidlertid ingen tvungen forbindelse mellem en afgift og den fritagelse for afgiften, som tilkommer en kategori af virksomheder. Anvendelsen af en afgiftsfritagelse og dens rækkevidde afhænger således ikke af den nævnte afgifts provenu. Således kan virksomheder, der skal betale en afgift, ikke unddrage sig betaling under henvisning til, at den fritagelse, der gælder for andre virksomheder, er statsstøtte. Heraf følger, at selv hvis det antages, at afgiftsfritagelsen af visse virksomheder udgør statsstøtte i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 87, stk. 1, EF, påvirkes lovligheden af afgiften ikke af støttens eventuelle retsstridighed, hvilket indebærer, at de virksomheder, der er pligtige at betale afgiften, ikke kan påberåbe sig den eventuelle ulovlighed for de nationale domstole med henblik på at undgå at betale nævnte afgift eller for at opnå tilbagebetaling heraf.

(jf. præmis 34, 35 og 40-44)

3. Den tvungne forbindelse mellem afgiften og de foranstaltninger, der er finansieret heraf, uden hvilken denne afgift ikke kan betragtes som en del af en statsstøtteordning, er ikke til stede, når der er tale om en fratrædelsesgodtgørelse, der udbetales til visse erhvervsdrivende, når størrelsen af det beløb, der faktisk udbetales, ikke afhænger af afgiftsprovenuet, men i overensstemmelse med et dekret er fastsat inden for de rammer, der er fastsat ved ministeriel bekendtgørelse, ud fra de forhold, der ligger til grund for den enkelte ansøgers situation, navnlig dennes indtægter og udgifter. Det samme gør sig gældende for så vidt angår finansiering af pensionsforsikringsordninger for visse selvstændigt erhvervsdrivende, når afgiftsprovenuet, som følge af den måde, hvorpå afgiftens bidrag til denne finansiering fastsættes, ikke har direkte indvirkning på størrelsen af den fordel, der tildeles de begunstigede ordninger, som i øvrigt ikke udgør nogen økonomisk aktivitet. En sådan forbindelse mangler endvidere, når en del af afgiftsprovenuet anvendes til en interventionsfond og en erhvervskomité, når disse organer og de kompetente ministre kan udøve et skøn for så vidt angår denne anvendelse.

(jf. præmis 46, 48, 49 og 54-56)