Forslag til afgørelse fra generaladvokat Mischo fremsat den 18. november 1988. - THE QUEEN MOD MINISTRY OF AGRICULTURE, FISHERIES AND FOOD, EX PARTE AGEGATE LTD. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: HIGH COURT OF JUSTICE, QUEEN'S BENCH DIVISION - FORENEDE KONGERIGE. - FISKERI - LICENSER - BETINGELSER. - SAG 3/87.



Samling af Afgørelser 1989 side 04459



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . I 1983 indfoerte Det Forenede Kongeriges regering, som var bekymret over det store antal spanske fartoejer, der blev registreret og opnaaede fiskerilicenser i Det Forenede Kongerige, en lovgivning ( British Fishing Boats Act og British Fishing Boats Order ), hvori det bestemmes, at mindst 75% af britiske fiskerfartoejers besaetningsmedlemmer skal vaere britiske statsborgere eller statsborgere i et andet land i Faellesskabet, for at fartoejerne kan fiske inden for Det Forenede Kongeriges fiskerigraenser .

2 . Sagsoegeren i hovedsagen, Agegate Ltd, driver et saadant fiskerfartoej, "Ama Antxine", som sejler under britisk flag, efter at det blev behoerigt registreret i Det Forenede Kongerige i 1981 . Besaetningen paa "Ama Antxine" bestaar imidlertid stadig i det vaesentlige af spanske fiskere, som i oevrigt afloennes som partsfiskere, dvs . paa grundlag af udbyttet ved salget af fangsterne . Agegate Ltd er et selskab, der er stiftet i Det Forenede Kongerige, og som har hjemsted i London . Selskabskapitalen indehaves for 95% vedkommende af spanske interesser og for 5% vedkommende af britiske interesser .

3 . Den 23 . januar 1986 fik Agegate Ltd med virkning fra den 1 . januar 1986 fornyet en raekke licenser for "Ama Antxine ". Betingelserne, der var knyttet til licenserne, blev imidlertid aendret, saaledes at de efter de britiske myndigheders opfattelse i hoejere grad sikrede, at de fartoejer, der fisker paa Det Forenede Kongeriges kvoter, har en "reel oekonomisk tilknytning" til dette land .

4 . Der er tre forskellige betingelser :

1 ) Fartoejet skal drive fiskeri fra Det Forenede Kongerige, oeen Man eller Kanaloeerne,

2 ) mindst 75% af besaetningen skal vaere britiske statsborgere eller statsborgere i EF og have saedvanlig bopael "i land" i Det Forenede Kongerige, paa oeen Man eller Kanaloeerne, dog indtil den 1 . januar 1988 med undtagelse af graeske statsborgere og indtil den 1 . januar 1993 med undtagelse af spanske eller portugisiske statsborgere, som ikke er aegtefaeller til eller boern under 21 aar af graeske, spanske eller portugiske arbejdstagere, der allerede er bosat i Det Forenede Kongerige,

3 ) skipperen og hele besaetningen skal betale bidrag til den sociale sikringsordning i Det Forenede Kongerige eller til tilsvarende ordninger paa oeen Man eller Kanaloeerne .

5 . Mens sag 216/87 drejer sig om den foerste betingelse vedroerende fiskerfartoejernes drift, gaar de praejudicielle spoergsmaal, High Court i London har forelagt i denne sag, kort sagt ud paa, om de to andre betingelser er forenelige med faellesskabsretten - dvs . nationalitets - og bopaelsbetingelsen samt betingelsen om, at besaetningen paa de naevnte fartoejer skal betale bidrag til en social sikringsordning - navnlig paa baggrund af den fortolkning, der skal anlaegges af artiklerne 55 og 56 i akten vedroerende Spaniens og Portugals tiltraedelse ( 1 ) samt af visse andre bestemmelser i faellesskabsretten, herunder bestemmelserne om den faelles fiskeripolitik .

6 . Forinden har den nationale ret imidlertid med sit foerste praejudicielle spoergsmaal spurgt Domstolen :

"hvilke kriterier skal anvendes ved afgoerelsen af, om en partsfisker efter faellesskabsretten er tjenesteyder eller arbejdstager ".

Det foerste spoergsmaal

7 . Baggrunden for dette spoergsmaal er, at tiltraedelsesakten for Spaniens vedkommende indeholder overgangsbestemmelser om arbejdskraftens frie bevaegelighed, men ikke om fri udveksling af tjenesteydelser .

8 . Lad mig foerst henvise til EOEF-Traktatens artikel 60, hvori det hedder :

"Som tjenesteydelser ... betragtes de ydelser, der normalt udfoeres mod betaling, i det omfang de ikke omfattes af bestemmelserne vedroerende den frie bevaegelighed for varer, kapital og personer ".

Reglerne om fri udveksling af tjenesteydelser kommer derfor kun i betragtning, hvis reglerne om arbejdskraftens frie bevaegelighed ikke finder anvendelse .

9 . Det foelger af Domstolens faste praksis, navnlig dommen af 3 . juli 1986, Lawrie-Blum mod Land Baden-Wuerttemberg ( sag 66/85, Sml . s . 2121 ), at

"da arbejdskraftens frie bevaegelighed er et af de grundlaeggende principper i Faellesskabet, kan begrebet arbejdstager i artikel 48 ikke fortolkes forskelligt, alt efter hvilken national lovgivning, der er tale om, men maa tillaegges en faellesskabsretlig betydning ".

10 . Allerede i dommen af 19 . marts 1964, Unger ( 2 ), havde Domstolen givet en begrundelse herfor, idet den anfoerte, at

"hvis fastlaeggelsen af dette begreb skulle hoere ind under den nationale ret, ville hver stat have mulighed for at aendre indholdet af begrebet 'vandrende arbejdstager' og efter forgodtbefindende ophaeve Traktatens beskyttelse af visse persongrupper" ( Sml . s . 474 ).

Det fremgaar ogsaa af Domstolens dom i Lawrie-Blum-sagen, at

"for saa vidt som det faellesskabsretlige begreb arbejdstager fastlaegger anvendelsesomraadet for denne fundamentale frihed ... maa det fortolkes vidt ".

11 . Heraf foelger, at der ikke i denne sammenhaeng er grund til at stoette sig paa den retlige kvalifikation af partsfiskere, der foretages i de nationale retssystemer .

12 . Det samme gaelder den maade, parterne selv opfatterer deres indbyrdes retsforhold paa . Domstolen har nemlig i Lawrie-Blum-dommen praeciseret, at

"begrebet maa defineres paa grundlag af objektive kriterier, som karakteriserer rettigheder og pligter i arbejdsforholdet . Det vaesentligste kendetegn ved arbejdsforholdet er, at en person i en vis periode praesterer ydelser mod vederlag for en anden og efter dennes anvisninger" ( praemis 17 ).

13 . Ganske vist er alle de forhold, Domstolen har naevnt, af betydning for afgoerelsen af, om en person er arbejdstager, men det maa dog tillaegges saerlig vaegt, at arbejdet udfoeres for en anden og efter dennes anvisninger, og at det har en vis varighed . Dette synes at vaere tilfaeldet i denne sag .

14 . Vederlagskriteriet har derimod saerlig betydning for, om der foreligger oekonomisk virksomhed eller ej .

15 . Domstolen har haft lejlighed til at praecisere, at stoerrelsen ( 3 ) af det vederlag, en person modtager, ikke kan vaere til hinder for, at den paagaeldende betegnes som arbejdstager . Den omstaendighed, at en persons vederlag varierer i tidens loeb, kan heller ikke have en saadan virkning . Saa vidt jeg ved, er der saaledes ingen, der vil benaegte, at en person, som f.eks . afloennes i forhold til den maengde malm, han har udvundet, eller i forhold til det antal daek, han har fremstillet i en given periode, er arbejdstager . Saa meget desto mere maa dette gaelde for en fisker, som - i modsaetning til de andre eksempler, jeg har naevnt - udfoerer sit arbejde i meget naer forbindelse med andre personer, der udfoerer et tilsvarende arbejde, men saaledes at det ikke er muligt at udskille den enkeltes andel i det endelige resultat . Fiskeren afloennes nemlig paa grundlag af det arbejde, der udfoeres af besaetningen som helhed, og hans betaling bestaar ikke i, at han kan beholde de fisk, han personligt og alene har trukket op af havet, eller det dertil svarende pengebeloeb .

16 . Den omstaendighed, at partfiskeres vederlag afhaenger af fangsternes stoerrelse ( som kan variere ), kan derfor ikke i sig selv bevirke, at partsfiskerne ikke betragtes som arbejdstagere .

17 . Som foelge heraf mener jeg, at det foerste praejudicielle spoergsmaal maa besvares med, at

"en fisker, som for en anden og efter dennes anvisninger praesterer ydelser mod vederlag, skal betragtes som arbejdstager i EOEF-Traktatens artikel 48, stk . 1' s forstand, selv om vederlaget afhaenger af provenuet af salget af de fangster, han har medvirket til, og uanset hvorledes forholdet betragtes i national ret eller betegnes af parterne selv ".

Det andet spoergsmaal

18 . Det andet praejudicielle spoergsmaal lyder saaledes :

"Kan en medlemsstat, naar den efter Spaniens og Portugals tiltraedelse af De Europaeiske Faellesskaber udsteder licens til ejeren af et fiskerfartoej, der sejler under medlemsstatens flag og er registreret i medlemsstaten, eller til den, som har chartret et saadant fartoej, i henhold til artiklerne 55 og 56 i akten vedroerende Spaniens og Portugals tiltraedelse af De Europaeiske Faellesskaber ( som kun gaelder for arbejdstagere ), kraeve, at :

i ) 75% af besaetningen paa et fiskerfartoej, som er registreret i medlemsstaten og sejler under dens flag, skal vaere statsborgere i EOEF og have bopael i land i medlemsstaten, dog indtil den 1 . januar 1993 med undtagelse af spanske statsborgere, som ikke er aegtefaeller til eller boern under 21 aar af spanske arbejdstagere, der allerede er bosat i den medlemsstat, der udsteder licensen, og at

ii ) skipperen og hele besaetningen skal betale bidrag til medlemsstatens sociale sikringsordning?"

19 . Jeg skal foerst henvise til tiltraedelsesaktens artikel 55, hvori det hedder, at

"bestemmelserne i EOEF-Traktatens artikel 48 gaelder for saa vidt angaar arbejdskraftens frie bevaegelighed mellem Spanien og de oevrige medlemsstater, med forbehold af de overgangsbestemmelser, der er fastsat i artikel 56-59 i denne akt ".

20 . I tiltraedelsesaktens artikel 56, stk . 1, foerste afsnit, hedder det :

"Artikel 1-6 i forordning ( EOEF ) nr . 1612/68 om arbejdskraftens frie bevaegelighed inden for Faellesskabet skal i Spanien over for statsborgere fra de oevrige medlemsstater og i de oevrige medlemsstater over for spanske statsborgere foerst finde anvendelse fra den 1 . januar 1993 ".

21 . Artiklerne 1-6 i den naevnte forordning ( 4 ) vedroerer betingelserne for adgang til beskaeftigelse og er gennemfoerelsesbestemmelser til den principielle regel om ligebehandling, som allerede findes i Traktatens artikel 48 . Efter tiltraedelsesakten er dette princip saaledes stillet i bero indtil den 1 . januar 1993 i forholdet mellem Spanien og de andre medlemsstater .

22 . I tiltraedelsesaktens artikel 56, stk . 1, andet afsnit, tilfoejes det :

"Kongeriget Spanien og de oevrige medlemsstater kan, indtil den 31 . december 1992, henholdsvis over for statsborgerne fra de oevrige medlemsstater og over for spanske statsborgere, opretholde nationale bestemmelser eller bestemmelser i henhold til bilaterale aftaler, der kraever forudgaaende tilladelse for saa vidt angaar indvandring med henblik paa at udfoere loennet arbejde og/eller adgang til loennet beskaeftigelse ".

23 . Det er blevet gjort gaeldende, at der her foreligger en situation af samme art som i Peskeloglou-dommen af 23 . marts 1983 ( 5 ), der drejede sig om artikel 45, stk . 1, andet afsnit, i akten vedroerende Graekenlands tiltraedelse ( 6 ) ( dvs . en bestemmelse af samme indhold som artikel 56, stk . 1, andet afsnit, i akten vedroerende Spaniens tiltraedelse ).

24 . I Peskeloglou-dommen udtalte Domstolen, at bestemmelsen, som udgoer en fravigelse af princippet om den frie bevaegelighed for arbejdstagere i EOEF-Traktatens artikel 48, maa fortolkes snaevert . Selv om medlemsstaterne og de tiltraedende stater kan opretholde allerede gaeldende begraensninger, kan de derfor ikke under nogen omstaendigheder efter tiltraedelsesaktens ikrafttraeden skaerpe betingelserne for adgangen til beskaeftigelse for deres respektive statsborgere ved at indfoere nye restriktive foranstaltninger ( praemisserne 12 og 13 ).

25 . Men hvad drejede Peskeloglou-sagen sig om? Den tyske lovgivning om tredjelandes statsborgeres adgang til beskaeftigelse var faktisk blevet gjort mere restriktiv efter Graekenlands tiltraedelse, idet der var blevet indfoert en regel om, at der foerst kunne gives en udenlandsk arbejdstagers aegtefaelle arbejdstilladelse, efter at den paagaeldende havde haft lovligt ophold i landet i mindst 2 aar .

26 . I den foreliggende sag er situationen efter min opfattelse en helt anden . Spanske statsborgere kunne fra 1983, hvor British Fishing Boats Act og British Fishing Boats Order blev vedtaget, ikke indgaa i de 75% af besaetningen, der skulle bestaa af britiske statsborgere eller statsborgere i Faellesskabet, fordi spanske statsborgere paa dette tidspunkt ikke var statsborgere i Faellesskabet .

27 . Efter dette tidspunkt havde de stadig ikke den adgang til beskaeftigelse, som artiklerne 1-6 i forordning nr . 1612/68 giver arbejdstagere i Faellesskabet, og de befinder sig derfor i denne henseende fortsat i samme situation som statsborgere i tredjelande . Da 75%-reglen er vedtaget foer tiltraedelsen, kan den stadig anvendes paa dem .

28 . Pressemeddelelsen af 6 . december 1985 og klausulen i alle fiskerilicenser, der er udstedt efter denne dato, om, at spanske fiskere ikke kan indgaa i de 75% af besaetningen, udgoer saaledes langt fra en ny foranstaltning, men angiver efter min opfattelse blot, at Det Forenede Kongerige har til hensigt at benytte sig af den mulighed, det efter tiltraedelsesaktens artikel 56, stk . 1, har for over for spanske statsborgere at opretholde de regler, der allerede var gaeldende for dem .

29 . Med hensyn til betingelsen om bopael i land er der ikke tale om en foranstaltning, der tager sigte paa statsborgere i tredjelande eller dermed ligestillede lande, men statsborgere i Faellesskabet, herunder britiske statsborgere . Selv om betingelsen er ny, falder den derfor ikke ind under standstill-klausulen i tiltraedelsesakten . Jeg skal dog senere undersoege, om den er forenelig med faellesskabsretten i almindelighed .

30 . Herefter skal jeg blot sige et par ord om "faelleserklaeringen om arbejdstagere fra de nuvaerende medlemsstater, bosat i Spanien eller Portugal, og om spanske og portugisiske arbejdstagere, bosat i Faellesskabet, samt om deres familiemedlemmer ( 7 )". Jeg tror dog ikke, at erklaeringen kan foere til en aendring af den konklusion, jeg netop er naaet til .

31 . Faelleserklaeringen lyder saaledes :

"1 . De nuvaerende medlemsstater og de nye medlemsstater forpligter sig til over for statsborgere fra de oevrige medlemsstater, der er bosat eller retmaessigt arbejder paa deres omraade, ikke at anvende nye restriktive foranstaltninger, som de maatte vedtage efter datoen for undertegnelsen af denne akt, for saa vidt angaar fremmede statsborgeres ophold og beskaeftigelse .

2 . De nuvaerende medlemsstater og de nye medlemsstater forpligter sig til i deres lovgivning, efter undertegnelsen af denne akt, ikke at indfoere nye restriktioner vedroerende adgang til beskaeftigelse for saa vidt angaar disse arbejdstageres familiemedlemmer ."

32 . Reglen om, at spanske arbejdstagere ikke kan indgaa i de 75% af besaetningen er imidlertid, som vi har set, ikke en ny restriktiv foranstaltning . Den kan derfor ikke vaere omfattet af faelleserklaeringen ( som i oevrigt er knyttet til slutakten og ikke til selve tiltraedelsesakten ).

33 . Desuden maa det konstateres, at de hidtidige og de nye medlemsstaters forpligtelse i medfoer af erklaeringens stk . 1 til ikke at anvende nye restriktive foranstaltninger, som de maatte vedtage efter den 12 . juni 1985 for saa vidt angaar fremmede statsborgeres ophold og beskaeftigelse, kun gaelder for statsborgere i andre medlemsstater, "der er bosat eller retmaessigt arbejder paa deres omraade ". Det fremgaar ogsaa af selve overskriften til faelleserklaeringen, at den kun vedroerer spanske arbejdstagere, der allerede er "bosat" i en af Faellesskabets medlemsstater .

34 . Betingelsen i de nye fiskerilicenser er dog heller ikke i forhold til dem en ny restriktiv foranstaltning, da det blot fastholdes, at de stadig ikke kan indgaa i de 75% af besaetningen, som skal vaere statsborgere i Faellesskabet .

35 . Foer den 12 . juni 1985 var der i oevrigt ikke nogen spansk statsborger, der kunne anses for "retmaessigt" at arbejde som et besaetningsmedlem, der kunne henregnes under de 75 %.

36 . Efter min opfattelse kan det ikke foere til andet resultat, at tiltraedelsesaktens artikel 57, stk . 1, paa de i bestemmelsen fastsatte betingelser giver visse af en arbejdstagers familiemedlemmer ret til at udoeve beskaeftigelse . Det drejer sig om aegtefaellen og "efterkommere i lige linje", som er under 21 aar eller forsoerges af arbejdstageren (( jfr . artikel 10, stk . 1, litra a ), i forordning nr . 1612/68 )), og som "retmaessigt er bosat sammen med ham paa en medlemsstats omraade" enten paa datoen for undertegnelsen ( litra a ) eller efter datoen for undertegnelsen ( litra b ) af tiltraedelsesakten .

37 . Sandsynligvis er det paa grund af denne bestemmelse, at Det Forenede Kongerige nu giver aegtefaeller og boern under 21 aar af spanske arbejdstagere, der allerede var bosat i Det Forenede Kongerige den 12 . juni 1985, ret til at indgaa i de 75% af besaetningen . Hvis min fortolkning er rigtig, var Det Forenede Kongerige dog ikke forpligtet hertil, fordi ingen spansk statsborger havde ret til at indgaa i de 75% foer dette tidspunkt . Han kunne derfor heller ikke lade denne ret gaa videre til sine familiemedlemmer .

38 . Men eftersom Det Forenede Kongerige nu giver denne ret til en spansk arbejdstagers familiemedlemmer, som allerede var bosat i Det Forenede Kongerige foer undertegnelsen af tiltraedelsesakten, maa det ogsaa give den til arbejdstageren selv, naar han opfylder denne betingelse . Desuden skal fiskerikvoterne - som jeg vil forklare senere - kunne udnyttes af den del af befolkningen i hver enkelt medlemsstat, som lever af fiskeriet . Hvis en spansk statsborger allerede boede i Det Forenede Kongerige foer den 12 . juni 1985, er der ingen grund til at naegte ham adgang til efter dette tidspunkt og fra dette lands omraade at have erhvervsmaessig beskaeftigelse som fisker og lade ham indgaa i de 75 %.

39 . Endelig maa det for saa vidt angaar betingelsen vedroerende social sikring konstateres, at den eneste overgangsbestemmelse i tiltraedelsesakten er artikel 60 ( 8 ), som imidlertid kun vedroerer familieydelser og boernetilskud . Spoergsmaalet om, hvorvidt denne betingelse er forenelig med faellesskabsretten, skal derfor heller ikke bedoemmes efter tiltraedelsesakten, men efter den "almindelige" faellesskabsret, saa meget desto mere som betingelsen gaelder for hele besaetningen .

40 . Herefter skal jeg foreslaa, at det andet praejudicielle spoergsmaal besvares saaledes :

"Artiklerne 55, 56 og 57 i akten vedroerende Spaniens og Portugals tiltraedelse skal fortolkes saaledes, at en medlemsstat efter disse bestemmelser over for spanske statsborgere kan opretholde de samme begraensninger med hensyn til adgangen til loennet beskaeftigelse paa dens omraade, som var gaeldende for deres vedkommende foer tiltraedelsesaktens ikrafttraeden ."

Det tredje spoergsmaal

41 . Mens det andet praejudicielle spoergsmaal udtrykkeligt kun henviser til artiklerne 55 og 56 i akten vedroerende Spaniens og Portugals tiltraedelse og, saaledes som det er formuleret, kun tager sigte paa spanske statsborgeres situation, drejer det tredje spoergsmaal sig helt generelt om, hvorvidt de betingelser med hensyn til nationalitet, bopael og tilknytning til den sociale sikringsordning, som 75% af, henholdsvis hele besaetningen paa britiske fiskerfartoejer skal opfylde i henhold til de licenser, sagen drejer sig om, er forenelige med faellesskabsretten, herunder den faelles fiskeripolitik .

42 . Spoergsmaalet lyder saaledes :

"Er en medlemsstats udstedelse af licens til ejeren af et fiskerfartoej, som er registreret i medlemsstaten og sejler under dens flag, eller til den, der har chartret et saadant fartoej, efter Spaniens og Portugals tiltraedelse af De Europaeiske Faellesskaber i alle tilfaelde forenelig med faellesskabsretten, herunder den faelles fiskeripolitik, naar der til licensen er knyttet foelgende betingelser :

i ) mindst 75% af besaetningen skal 1 ) vaere statsborgere i den medlemsstat, der udsteder licensen, eller statsborgere i EOEF ( indtil den 1 . januar 1993 dog med undtagelse af spanske statsborgere, som ikke er aegtefaeller til eller boern under 21 aar af spanske arbejdstagere, der allerede er bosat i den medlemsstat, der udsteder licensen, jfr . overgangsordningerne vedroerende den frie bevaegelighed for arbejdstagere efter Spaniens tiltraedelse af Faellesskaberne i henhold til tiltraedelsestraktaten ), og 2 ) have saedvanlig bopael i den medlemsstat, der udsteder licensen ( hvorved der ved bopael forstaas bopael i land og ikke tjeneste om bord paa et skib hjemmehoerende i medlemsstaten ),

ii ) skipperen og hele besaetningen skal betale bidrag til den sociale sikringsordning i den medlemsstat, der udsteder licensen?"

A - Nationalitets - og bopaelsbetingelsen

43 . Med hensyn til punkt i ) i High Courts tredje spoergsmaal maa man naturligvis tage udgangspunkt i dommen af 19 . januar 1988, Pesca Valentia ( 223/86, Sml . s . 83 ).

44 . Ifoelge dommen fremgaar det af bestemmelserne i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 101/76 af 19 . januar 1976 om etablering af en faelles strukturpolitik for fiskerisektoren ( 9 ), at indtil der er indfoert faellesskabsforanstaltninger vedroerende fiskeriet i medfoer af forordningens artikel 4

"kan (( medlemsstaterne )) anvende deres egen ordning for udoevelsen af fiskeriet i det soeterritorium, der henhoerer under deres hoejhedsomraade eller jurisdiktion ( artikel 2 ) og fastlaegge deres strukturpolitik paa dette omraade ( artikel 1 )".

Domstolen tilfoejede :

"Det bemaerkes endvidere, at forordningens bestemmelser refererer til fiskerfartoejer, 'der foerer en medlemsstats flag' eller er 'registreret' dér, samtidig med, at de overlader det til medlemsstaternes lovgivning at definere disse begreber ." ( Praemis 13 ).

Domstolen konkluderede :

"at medlemsstaterne hverken i medfoer af forordningens artikel 1 eller artikel 2, stk . 1, er afskaaret fra at traeffe en foranstaltning som den omhandlede vedroerende sammensaetningen af besaetningen paa fiskerfartoejer, der foerer medlemsstatens flag, og som udoever fiskeri i det soeterritorium, der henhoerer under dens jurisdiktion ." ( Praemis 14 ).

45 . Det bemaerkes, at den irske foranstaltning, der var tale om i Pesca Valentia-sagen, var identisk med den britiske, bortset fra at den ikke omfattede en bopaelsbetingelse .

46 . Efter saaledes at have fastslaaet, at medlemsstaterne kan traeffe en foranstaltning som den, sagen drejede sig om, udtalte Domstolen ogsaa ( i dommens praemis 21 ), at betingelsen om, at en vis mindstedel af besaetningen skulle vaere statsborgere i Faellesskabet, ikke var i strid med EOEF-Traktatens artikel 7 .

47 . Da en del af High Courts spoergsmaal saaledes kan besvares paa grundlag af Pesca Valentia-dommen, staar der kun tilbage at undersoege bopaelsbetingelsen .

48 . Foer jeg gaar i gang med dette spoergsmaal, vil jeg imidlertid gerne understrege, at det foelger af passagen i Pesca Valentia-dommen om medlemsstaternes kompetence til at fastlaegge deres strukturpolitik, at de kan begraense deres fiskerflaades kapacitet for at forhindre, at en pludselig foroegelse af antallet af fartoejer formindsker de eksisterende fartoejers fangstmuligheder saa meget, at rentabiliteten og levestandarden for de fiskere, der arbejder ombord, bringes i fare .

49 . I forordning nr . 101/76 bestemmes det i oevrigt, at medlemsstaterne ( artikel 8 ) eller Faellesskabet ( artikel 9 ) kan yde stoette med henblik paa at oege produktiviteten inden for fiskeriet, navnlig ved en nystrukturering af flaaden . Raadets forordning ( EOEF ) nr . 2908/83 af 4 . oktober 1983 om en faelles foranstaltning til omstrukturering, modernisering og udvikling af fiskeriet og aquakulturen ( EFT L 290, s . 1 ), som er udstedt i medfoer af artikel 9, stk . 2, i forordning nr . 101/76, har ogsaa til formaal gennem fleraarige programmer at skabe en tilfredsstillende ligevaegt mellem fangstkapaciteten og de fiskeressourcer, der er til raadighed ( se navnlig tredje betragtning og artiklerne 3, 4 og 11 ).

50 . Endelig har Raadets direktiv af 4 . oktober 1983 om visse foranstaltninger med henblik paa tilpasning af kapaciteten i fiskeriet ( EFT L 290, s . 15 ) til formaal at tilskynde medlemsstaterne til at gennem egne love eller administrative bestemmelser at ivaerksaette saerlige strukturelle foranstaltninger med henblik paa tilpasning af deres fiskerflaade ( jfr . navnlig femte, sjette og syvende betragtning ). Efter dette direktiv kan medlemsstaterne yde faste oplaegningspraemier for fartoejer, hvis rentabilitet kommer i fare paa grund af fangstindskraenkninger, eller en godtgoerelse ved indstilling af fiskeri med henblik paa at nedskaere fangstkapaciteten definitivt for de flaaders vedkommende, der af tekniske grunde vanskeligt kan tilpasses de fangstmuligheder, der kan forventes paa mellemlangt sigt .

51 . Alle disse bestemmelser viser, at medlemsstaterne har bevaret kompetencen til inden for de af Faellesskabet fastlagte rammer at traeffe alle de noedvendige foranstaltninger til en rationel omstrukturering af deres fiskerflaade . Dette indebaerer noedvendigvis, at de har kompetence til at naegte registrering af nye fiskerfartoejer, hvis de kompetente myndigheder finder, at en foroegelse af deres flaades samlede tonnage er uforenelig med opretholdelsen af en rimelig levestandard for den befolkning, der ernaerer sig ved fiskeri ( jfr . femte betragtning til forordning nr . 101/76 ).

52 . Disse bestraebelser for at opretholde et bestemt forhold mellem fangstmulighederne og antallet af fiskerfartoejer har ogsaa ligget til grund for affattelsen af artiklerne 156-164 i tiltraedelsesakten af 12 . juni 1985 . Med forbehold af den aarlige kvotefastsaettelse bestemmes det i disse artikler for Spaniens vedkommende, at der skal opstilles en navneliste over fartoejer, som efter tur maa fiske i farvande under de hidtidige medlemsstaters jurisdiktion, og for sidstnaevnte staters vedkommende, at antallet af fartoejer aarligt skal fastsaettes i henhold til de fiskerimuligheder, der er tildelt disse medlemsstater i farvande under Spaniens jurisdiktion .

53 . Endelig indebaerer bemaerkningen i Pesca Valentia-dommen om, at det er overladt til medlemsstaterne selv at definere begreberne fiskerfartoej, "der foerer en medlemsstats flag", eller er "registreret" dér, efter min opfattelse navnlig, at medlemsstaterne kan traeffe passende foranstaltninger til at sikre, at deres flag ikke udvikler sig til det, man nu kalder et "bekvemmelighedsflag ".

54 . Tilbage staar spoergsmaalet om, hvorvidt en medlemsstat, som ikke mener, at den boer gaa saa vidt som til at naegte at registrere ethvert nyt fartoej, dog kan traeffe foranstaltninger med henblik paa at sikre, at de fangster, der tages af disse nye fartoejer, overvejende kommer de fiskere til gode, der bor i medlemsstaten .

55 . Lad os foerst se paa, hvilken faellesskabsretlig regel der gaelder i dette tilfaelde . Da jeg i forbindelse med det foerste spoergsmaal er naaet til den konklusion, at fiskere, der afloennes som partsfiskere, er arbejdstagere, kan der kun vaere tale om artiklerne 48 og foelgende i Raadets forordning nr . 1612/68 af 15 . oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevaegelighed inden for Faellesskabet ( EFT 1968 II, s . 467 ). Denne forordnings artikel 1, stk . 1, bestemmer, at

"enhver statsborger i en medlemsstat ... uanset bopael (( har )) ret til at tage og udoeve loennet beskaeftigelse paa en anden medlemsstats omraade i overensstemmelse med de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser, der gaelder for arbejdstagere, der er statsborgere i denne stat ".

56 . Lad os herefter se paa den anfaegtede britiske bestemmelse i lyset af disse principper .

57 . Det foerste, vi maa konstatere, er, at Det Forenede Kongerige fuldstaendig har ligestillet andre medlemsstaters statsborgere med sine egne statsborgere i forbindelse med 75%-reglen . For at kunne indgaa i de 75% skal britiske statsborgere ogsaa have bopael i Det Forenede Kongerige . Bopaelsbetingelsen gaelder uden forskel for britiske statsborgere og andre medlemsstaters statsborgere .

58 . Efter den 1 . januar 1993 er det de spanske statsborgere, der kan drage fordel af denne ligestilling . I denne del af min argumentation maa jeg derfor se bort fra den situation, spanske statsborgere som en overgangsforanstaltning er bragt i ( dette problem behandles i High Courts andet spoergsmaal ), og noejes med at undersoege de foreliggende argumenter med hensyn til bopaelsbetingelsen, saaledes som den kraeves opfyldt af andre medlemsstaters statsborgere uanset deres nationalitet .

59 . For det tredje laegger Det Forenede Kongerige ikke generelt hindringer i vejen for den frie bevaegelighed for fiskere fra andre medlemsstater, eftersom disse til enhver tid kan bosaette sig i landet og udoeve deres erhverv i landet . Den begraensning, der er tale om, minder mere om et forbud mod at udoeve erhvervet som en slags graense - eller saesonarbejder, uden at disse udtryk dog skal forstaas i deres tekniske betydning .

60 . Man kan i parentes bemaerket rejse spoergsmaalet, om en arbejdstager, som i en medlemsstat gaar om bord i et fartoej, der er registreret i en anden medlemsstat, for at fiske i farvande, der ligger uden for denne anden medlemsstats 12-soemilezone, uden nogensinde at gaa i land, som ikke er tilknyttet denne stats sociale sikringsordning, som modtager betaling i sit hjemlands valuta, og som efter fisketogtet vender direkte tilbage til en havn i sit eget land, virkelig goer brug af retten til frit at bevaege sig inden for en anden medlemsstats omraade (( artikel 48, stk . 3, litra b ) )) eller til at tage ophold i en anden medlemsstat for at have beskaeftigelse dér (( artikel 48, stk . 3, litra c ) )). I de fleste lande anses skibe nemlig ikke for at vaere en del af det lands territorium, hvis "nationalitet" de har .

61 . Jeg skal imidlertid afholde mig fra at uddybe dette spoergsmaal, da loesningen paa problemet ikke kan afhaenge af faktiske forhold, som kan variere fra sag til sag .

62 . I den redegoerelse, den britiske Minister of Agriculture, Fisheries and Food gav det britiske parlament den 6 . december 1985 i forbindelse med de nye betingelser, der ville blive opstillet for fiskerilicenser fra den 1 . januar 1986, udtalte han, at "det er klart, at den faelles fiskeripolitiks formaal og navnlig princippet om et relativt stabilt fiskeri bliver bragt i fare, hvis fartoejer fra andre lande kan opnaa en formel tilknytning til en medlemsstat for at kunne fiske paa dens kvoter ".

63 . Den britiske holdning kan derfor i det store og hele sammenfattes i, at selve begrebet nationale kvoter udgoer den "objektive begrundelse", enhver medlemsstat kan paaberaabe sig, naar den traeffer foranstaltninger, der skal sikre, at det hovedsagelig er personer, som lever af fiskeri inden for dens eget omraade, der drager fordel af kvoterne .

64 . Agegate har paa sin side gjort gaeldende ( punkt 56 i retsmoederapporten ), at "den kvoteordning, Faellesskabet har indfoert, boer ikke goeres til et skjult middel til at saette princippet om lige adgang til medlemsstaternes territorialfarvande ud af kraft ".

65 . Med hensyn til det sidste argument maa det understreges, at selv om kvoteordningen ikke saetter dette princip ud af kraft, begraenser den dog dets raekkevidde ganske betragteligt, uden at Domstolen dog har fundet det noedvendigt at erklaere den ulovlig .

66 . Som alle former for faelles politik bygger ogsaa den faelles fiskeripolitik paa princippet om forbud mod forskelsbehandling . I dette tilfaelde er princippet udtrykt paa foelgende maade i artikel 2 i forordning nr . 101/76 :

"De enkelte staters ordninger for udoevelsen af fiskeriet i det soeterritorium, der henhoerer under deres hoejhedsomraade eller jurisdiktion, maa ikke foere til forskelsbehandling af andre medlemsstater .

Medlemsstaterne sikrer isaer, at alle fiskerfartoejer, der foerer en medlemsstats flag og er registreret inden for Faellesskabets omraade, har lige adgang til fangstpladserne og til fiskeri i de i foerste afsnit naevnte farvande ."

67 . Princippet om "lige adgang" er saaledes - paa det ganske saerlige omraade, havfiskeriet udgoer - udtryk for det generelle princip om forbud mod forskelsbehandling, der er nedfaeldet i EOEF-Traktatens artikel 7, og som i oevrigt er kommet til udtryk i artikel 48 ( arbejdskraftens frie bevaegelighed ), artikel 52 ( etableringsfriheden ) og artikel 59 ( fri udveksling af tjenesteydelser ).

68 . Da der imidlertid paa fiskeriomraadet er sket det, at overfiskning af bestandene af de vigtigste fiskearter truer med at nedsaette levestandarden for dem, der lever af fiskeriet, er der midlertidigt blevet indfoert meget betydningsfulde undtagelser fra princippet om lige adgang, nemlig ved tiltraedelsestraktaten af 1972, forskellige raadsforordninger samt tiltraedelsestraktaten af 1985 .

69 . Medlemsstaterne kan saaledes inden for 6-soemilezonen begraense udoevelsen af fiskeriet til at finde sted fra fartoejer, der traditionelt fisker i disse farvande og ud fra havne i det geografiske kystomraade . Samme regel gaelder for farvande, der ligger mellem 6 - og 12-soemilegraensen, bortset fra at bilag I til forordning ( EOEF ) nr . 170/83 i den henseende inden for visse omraader giver fiskere fra andre medlemsstater rettigheder, der er fastlagt for hver enkelt art ( disse rettigheder kan undertiden ogsaa udoeves i omraadet mellem 3 - eller 4 - og 12-soemilegraensen ). I de farvande, der hoerer under medlemsstaternes jurisdiktion, dvs . mellem 12 - og 200-soemilegraensen, kan medlemsstaterne kun drive fiskeri inden for de fangstkvoter, der fastsaettes hvert aar for hver enkelt art og hver enkelt medlemsstat . Faellesskabets fangstrettigheder i farvande, der henhoerer under tredjelandes jurisdiktion, og i internationale farvande fordeles ligeledes mellem medlemsstaterne i form af kvoter . Endelig er antallet af fartoejer, der maa udoeve fiskeri, blevet begraenset ved akten vedroerende Spaniens og Portugals tiltraedelse, hvorved kvotebestemmelserne har faaet retsvirkning som traktatbestemmelser .

70 . Fordelingen af den samlede tilladte fangstmaengde sker efter reglen i artikel 4, stk . 1, i forordning nr . 170/83 :

"De fangstmaengder, der staar til raadighed for Faellesskabet ... fordeles mellem medlemsstaterne paa en saadan maade, at hver enkelt medlemsstat sikres et relativt stabilt fiskeri med hensyn til hver af de paagaeldende bestande ".

71 . For hver enkelt fiskeart beregnes den procentdel af de fangstmaengder, der staar til raadighed, og som tildeles den enkelte medlemsstat, under hensyntagen til de maengder, de forskellige medlemsstaters fiskerflaader i gennemsnit har fanget i perioden 1973-1978 .

72 . "En saadan metode" udtalte Domstolen i praemis 23 i Romkes-dommen ( 10 ),

"er ikke i strid med forbuddet mod forskelsbehandling i henhold til Traktatens artikel 7, da den enkelte medlemsstats fiskere herved tvinges til at begraense deres fiskeri til de maengder, de fangede, inden faellesskabsordningen til bevaring af fiskeressourcerne traadte i kraft ".

73 . Selv om kvoteordningen udgoer et vaesentligt indgreb i princippet om fri adgang, som er begrundet i knapheden paa fisk, er den derfor ikke i strid med princippet om forbud mod forskelsbehandling, fordi der sker en fordeling af de ofre, der skal bringes af fiskerne i hver enkelt medlemsstat, paa et objektivt grundlag .

74 . Hvis fiskerne i en af de stater, som har faaet tildelt kvoter paa grundlag af deres fangster i perioden 1973-1978, pludselig bliver udsat for konkurrence fra fartoejer, der tidligere var registreret i et andet land, og som har fiskere, der er bosat i andre medlemsstater eller i tredjelande, om bord, er det derfor fiskerne i den foerstnaevnte stat, som kan goere gaeldende, at de bliver udsat for forskelsbehandling, fordi den ligevaegt med hensyn til de ofre, der - som tilsigtet med faellesskabsbestemmelserne - skal bringes, er blevet brudt til skade for dem .

75 . Det kan nemlig ikke heroverfor indvendes, at formaalet med faellesskabsbestemmelserne om kvoteordningen simpelt hen er at sikre "hver enkelt medlemsstat ... et relativt stabilt fiskeri med hensyn til hver af de paagaeldende bestande", og at det er ligegyldigt, om fiskeriet udoeves af 100 eller 150 fartoejer, af personer, der bor i denne stat, eller af personer, som kun passerer igennem de farvande, der henhoerer under dens jurisdiktion .

76 . Det fremgaar nemlig klart af betragtningerne til og bestemmelserne i de fleste af de forordninger, der er vedtaget paa fiskeriomraadet, at formaalet med hele reguleringen er at sikre "den befolkning, der ernaerer sig ved fiskeri, en rimelig levestandard" ( femte betragtning til Raadets forordning nr . 101/76 af 19 . januar 1976 om etablering af en faelles strukturpolitik for fiskerisektoren ).

77 . Der kan naturligvis kun vaere tale om de personer, som faktisk bor i en given medlemsstat . Hvis personer, som kun passerer gennem farvande, der hoerer under dennes jurisdiktion, kunne opfiske en del af de nationale kvoter, ville foerstnaevntes levestandard nemlig blive bragt i fare .

78 . Levestandarden for fiskere, der bor i andre medlemsstater, skal sikres gennem kvoter, der tildeles disse stater .

79 . Faellesskabets kvoteordning kraever, at fiskerierhvervet i den enkelte medlemsstat bestraeber sig for at begraense fangsterne i forhold til de fangster, de tog, foer faellesskabsordningen vedroerende bevarelse af fiskeressourcerne traadte i kraft; reglerne om de nationale kvoter skal sikre, at de samme fiskerierhverv paa lang sigt kan fortsaette fiskeriet paa et stabilt grundlag .

80 . Denne saerlige ordning er velbegrundet, fordi

"havfiskeriet ... har en saerlig social struktur og saerlige betingelser for udnyttelse af havets rigdomme",

jfr . anden betragtning til Raadets forordning nr . 101/76 .

81 . Som foelge af disse saerlige karakteristiske traek ved fiskerisektoren og noedvendigheden af at gennemfoere kvoteordningen efter hensigten maa den bopaelsbetingelse, Det Forenede Kongerige har opstillet, anses for at vaere forenelig med faellesskabsretten .

82 . Bopaelsbetingelsen er saa at sige det logiske modstykke til den fravigelse af nogle af reglerne i faellesskabsretten, som kvoteordningen indebaerer .

83 . Betingelsen om besaetningens sammensaetning kan ogsaa betragtes som en regel, der er opstillet for udnyttelsen af de nationale kvoter, jfr . artikel 5, stk . 2, i Raadets forordning nr . 170/83 af 25 . januar 1983 om en faellesskabsordning for bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne ( EFT L 24, s . 8 ).

84 . Denne bestemmelse er affattet saaledes :

"Medlemsstaterne fastsaetter i henhold til gaeldende faellesskabsbestemmelser de naermere regler for udnyttelsen af de tildelte kvoter ."

85 . I De Boer-dommen ( dom af 3 . oktober 1985, De Boer mod Produktschap voor Vis en Visprodukten, 207/84, Sml . s . 3203, 3218 ) statueres det, at

"for saa vidt der i henhold til en national ordning oenskes kontrol med, hvor mange fartoejer, der ville kunne drive sildefiskeri, og det derfor som kriterium for at faa adgang til kvoten er fastsat, at den paagaeldende fisker skal kunne forarbejde sildefangsten ... om bord paa fartoejet ... er ordningen udtryk for en naermere regel om udnyttelse af kvoten, jfr . artikel 5, stk . 2, i forordning nr . 170/83, som henhoerer under medlemsstaternes kompetence ..." ( praemis 28 ).

86 . Det kan derfor ikke drages i tvivl, at medlemsstaterne efter denne artikel er befoejet til at opstille visse betingelser, som skal vaere opfyldt, for at fartoejerne kan faa ret til at fiske efter kvoterede arter .

87 . I den foreliggende sag foerer en medlemsstat kontrol med antallet af fartoejer, som kan tage paa fiskeri, ved at goere adgangen til kvoten betinget af, at 75% af besaetningen paa fartoejerne skal vaere statsborgere i Faellesskabet og have bopael i land i medlemsstaten . Jeg har fundet, at denne regel er forenelig med faellesskabsretten, og den kunne derfor vedtages paa grundlag af artikel 5, stk . 2 .

88 . Jeg mener ikke, at Kommissionens argumentation under henvisning til dommen af 20 . april 1978 i Ramel-sagen ( 11 ) kan rejse tvivl om denne konklusion .

89 . Kommissionen har navnlig paa grundlag af denne dom gjort gaeldende, at selv om faellesskabslovgiver i forbindelse med, at der blev givet medlemsstaterne kompetence til at fastsaette de naermere regler for udnyttelsen af kvoterne, havde haft til hensigt at bemyndige dem til at fravige en hvilken som helst af Traktatens bestemmelser, navnlig bestemmelserne om de grundlaeggende friheder, ville den bestemt ikke have haft befoejelse hertil .

90 . Som Domstolen flere gange har statueret med hensyn til de frie varebevaegelser ( 12 ), forholder det sig ganske vist saaledes, at medmindre der findes en klar undtagelse, som i oevrigt skal fortolkes snaevert, kan faellesskabsinstitutionerne ikke i medfoer af deres befoejelser, selv om der er tale om vidtgaaende befoejelser, fravige eller tillade medlemsstaterne at fravige Traktatens bestemmelser, navnlig vedroerende faellesmarkedets grundlaeggende principper .

91 . Jeg maa dog konstatere, at selv om Domstolen har bekraeftet dette princip, har den samtidig i Ramel-dommen anerkendt, at saadanne afvigelser er mulige, hvis der findes en traktatbestemmelse, som ikke alene "udtrykkeligt", men ogsaa "forudsaetningsvis" giver hjemmel hertil ( praemis 26, Sml . 1978, s . 945 ). Siden akten vedroerende Spaniens og Portugals tiltraedelse traadte i kraft, har kvoteordningen imidlertid haft gyldighed som traktat .

92 . I dommen af 2 . februar 1988, Det Forenede Kongerige mod Kommissionen ( 61/86, Sml . s . 431 ), har Domstolen ligeledes udtrykkeligt anerkendt, at

"en hindring for de frie varebevaegelser paa det faelles marked ... kan dog vaere begrundet inden for rammerne af en markedsordning, der endnu ikke er udtryk for en fuldstaendig gennemfoerelse af et enhedsmarked, naar (( den )) tilsigter at udligne virkningerne af bestaaende ulige vilkaar, der udspringer af den manglende fuldstaendige gennemfoerelse af den paagaeldende faelles markedsordning, med det formaal at skabe grundlag for, at varer omfattet af denne kan udveksles paa lige vilkaar, og saaledes at der ikke sker nogen kunstig fordrejning af konkurrencen mellem producenter i forskellige omraader" ( praemisserne 10 og 11 ).

93 . Da den frie bevaegelighed for personer er en del af Faellesskabets grundlag lige saa vel som de frie varebevaegelser, maa det samme gaelde for de regler i Traktaten, der sikrer den frie bevaegelighed for personer, saaledes at undtagelser fra reglerne herom i Traktaten, selv om de ikke har udtrykkelig hjemmel, kan anerkendes i det omfang, de ikke gaar ud over, hvad der er noedvendigt for at sikre, at andre bestemmelser i faellesskabsretten, som er fuldt ud velbegrundede og i overensstemmelse med Traktatens formaal, kan faa den virkning, lovgiver har oensket . Disse undtagelser skal dog fortsat fortolkes snaevert .

94 . Hvad fiskerisektoren angaar, har Domstolen allerede skullet tage stilling til en lignende situation i Kramer-sagen . Paa et tidspunkt, hvor der endnu ikke fandtes faellesskabsregler om bevarelse og forvaltning af ressourcerne, var der blevet rejst spoergsmaal om de nationale kvoters forenelighed med faellesskabsbestemmelserne om strukturpolitikken og den faelles markedsordning for fiskerivarer .

95 . I dommen af 14 . juli 1976 ( 13 ) maatte Domstolen anerkende, at saadanne foranstaltninger kan have indvirkning paa, hvordan enkelte led i systemet fungerer, navnlig paa prisordningen, og den paalagde medlemsstaterne at overvaage, at fangstbegraensningen ivaerksaettes saaledes, at indvirkningerne formindskes mest muligt . Domstolen konkluderede ikke desto mindre, at en medlemsstat ikke bringer faellesskabsordningens formaal eller funktion i fare ved at vedtage saadanne foranstaltninger ( praemisserne 50-52 ).

96 . Domstolen baserede udtrykkeligt sit raesonnement paa hele systemet i faellesskabslovgivningen for fiskerisektoren og denne lovgivnings formaal og navnlig paa arten af og "fremstillings"-betingelserne for produktet ( praemisserne 56 og 57 ).

97 . Der er ingen tvivl om, at man ogsaa i den foreliggende sag maa indtage det standpunkt, at nationale foranstaltninger er forenelige med hele systemet og med formaalene med faellesskabsbestemmelserne paa dette omraade, naar de nationale foranstaltninger skal sikre, at den del af befolkningen i vedkommende medlemsstat, som lever af fiskeriet, i hvert fald delvis drager fordel af de nationale kvoter .

98 . Domstolen har i andre domme antaget, at en regel i Traktaten kan fraviges . Det fremgaar saaledes af "claw-back"-dommen af 2 . februar 1988 ( sag 61/86 ), at undtagelser kan vaere begrundet i, at en faelles markedsordning ikke er fuldt gennemfoert .

99 . Endvidere har Domstolen i dommen af 27 . september 1988 om generelle toldpraeferencer, ( Kommissionen mod Raadet, sag 51/87, Sml . s . 5459 ), som Kommissionen flere gange har henvist til under retsmoedet, anerkendt, at

"paa den faelles handelspolitiks nuvaerende udviklingstrin kan en saadan ordning" ( med nationale kvoter, som kan fremkalde forvridninger og omlaegning af samhandelen ) "vaere forenelig med Traktatens artikler 9 og 113, naar opdelingen i nationale kvoter er begrundet i tvingende omstaendigheder af administrativ, teknisk eller oekonomisk karakter, der stiller sig hindrende i vejen for en faellesskabsforvaltning af kontingentet" ( praemis 8 ).

100 . Endelig har Domstolen i Pigs Marketing Board-dommen ( Sml . 1978, s . 2347 ), som Det Forenede Kongerige har henvist til under den mundtlige forhandling, udtalt, at

"det foelger af EOEF-Traktatens artikel 38, stk . 2, at Traktatens bestemmelser om den faelles landbrugspolitik i tilfaelde af modstrid finder anvendelse forud for de oevrige bestemmelser vedroerende faellesmarkedets oprettelse" ( praemis 37 ).

Domstolen tilfoejede :

"De saerlige regler om oprettelse af en faelles markedsordning har derfor i den paagaeldende sektor forrang i forhold til den ordning, som er indfoert ved artikel 37 til fordel for statslige handelsmonopoler" ( praemis 38 ).

101 . I dommen af 4 . december 1986 om forsikringsvirksomhed, Kommissionen mod Tyskland ( 205/84, Sml . s . 3755 ), udtalte Domstolen :

"Hvis kravet om koncession indebaerer en begraensning af retten til fri udveksling af tjenesteydelser, er et krav om fast etablering reelt udtryk for en udelukkelse af denne ret . Et saadant krav fjerner fuldstaendigt indholdet af Traktatens artikel 59, der netop tilsigter en afskaffelse af begraensninger for den fri udveksling af tjenesteydelser, for saa vidt angaar personer, der ikke er etableret i den medlemsstat, hvor tjenesteydelsen skal udfoeres ".

Dette forhindrede dog ikke Domstolen i at tilfoeje :

"Et saadant krav kan kun anses for lovligt, saafremt det godtgoeres, at det udgoer en ufravigelig forudsaetning for at opnaa det tilstraebte formaal" ( praemis 52 ).

I den konkrete sag var det tilstraebte formaal at beskytte forsikringstageren og den sikrede, hvilket den tyske regering haevdede, at den kun effektivt kunne garantere gennem tilsyn med et selskab, der havde et fast forretningssted, hvor alle fornoedne dokumenter opbevaredes .

102 . I Agegate - og Jaderow-sagerne er det tilstraebte formaal at forbeholde de nationale kvoter for dem, kvoterne er blevet indfoert til fordel for, nemlig fiskerne i den enkelte medlemsstat . Som jeg allerede har sagt, kan der kun vaere tale om de fiskere, der bor i medlemsstaten, uanset hvilken nationalitet de har .

103 . Til slut vil jeg ogsaa henvise til Domstolens dom af 15 . januar 1987, Ainsworth m.fl . ( 271/83, 15, 36, 113, 158, 203/84 og 13/85, Sml . s . 167 ), hvori Domstolen accepterede, at der kunne gives videnskabelige medarbejdere, der udfoerte samme arbejde, som andre videnskabelige medarbejdere udfoerte samme sted, en lavere loen, fordi United Kingdom Atomic Energy Authority, som de i modsaetning til de andre videnskabelige medarbejdere henhoerte under, befandt sig i en ganske saerlig situation, som udgjorde en tilstraekkelig objektiv begrundelse for de forskellige vilkaar .

104 . Endelig skal jeg bemaerke, at EF-statsborgere og endog tredjelandes statsborgere, som ikke opfylder bopaelsbetingelsen, i det foreliggende tilfaelde ikke af den grund noedvendigvis er afskaaret fra at indgaa i besaetningen paa britiske fiskerfartoejer . De kan nemlig stadig indgaa blandt de 25% af besaetningsmedlemmerne, for hvem der ikke gaelder en saadan betingelse .

105 . B - Herefter skal jeg undersoege betingelsen om tilknytning til en social sikringsordning, som gaelder for hele besaetningen, og ikke blot for de besaetningsmedlemmer, som skal have bopael i Det Forenede Kongerige, paa oeen Man eller Kanaloeerne . I den forbindelse maa det for det foerste erindres, at det fremgaar af Domstolens faste praksis, at bestemmelserne i afsnit II i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1408/71 af 14 . juni 1971 - om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet - som ved Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1390/81 er blevet udvidet til ogsaa at gaelde for selvstaendige erhvervsdrivende,

"indeholder ... et saet udtoemmende kollisionsnormer, saaledes at lovgiveren i den enkelte medlemsstat herefter ikke er befoejet til at fastlaegge raekkevidden og anvendelsesbetingelserne for national lovgivning, for saa vidt angaar de omfattede personer samt det omraade, inden for hvilket de nationale forskrifter finder anvendelse . Saaledes har Domstolen ved dommene af 23 . september 1982 ( Kuijpers, 276/81, Sml . s . 3027, og Kocks, 275/81, Sml . s . 3013 ) udtalt, at 'medlemsstaterne ikke ... er befoejet til at afgoere, i hvilket omfang deres egen lovgivning eller en anden medlemsstats lovgivning skal anvendes' , idet de er 'forpligtet til at overholde gaeldende faellesskabsretlige bestemmelser' ( jfr . dom af 12 . juni 1986, Ten Holder, 302/84, Sml . 1986, s . 1821 )" ( praemis 21 ) ( 14 ).

106 . Artikel 13, stk . 2, i forordning ( EOEF ) nr . 1408/71 ( 15 ) indeholder foelgende bestemmelse :

"Med forbehold af artikel 14-17 : ...

...

c ) er en person, der har sin erhvervsmaessige beskaeftigelse om bord paa et skib, som foerer en medlemsstats flag, omfattet af denne stats lovgivning;

...".

107 . Heraf foelger, at en betingelse om, at hele besaetningen paa et fiskerfartoej, der foerer britisk flag, skal betale bidrag til Det Forenede Kongeriges sociale sikringsordning, i princippet er forenelig med faellesskabsretten .

108 . Det er i den forbindelse ligegyldigt, om besaetningsmedlemmerne for saa vidt angaar deres beskaeftigelse om bord paa fartoejet skal betragtes som arbejdstagere eller selvstaendige . I artikel 13, stk . 2, litra c ), er der generelt tale om "erhvervsmaessig beskaeftigelse" i modsaetning til litra a ) og b ), hvori der sondres mellem loennet beskaeftigelse og selvstaendig beskaeftigelse .

109 . Ganske vist anvendes i den engelske version udtrykket "employed", hvilket (( i modsaetning til litra b ) (" self-employed ") og i overensstemmelse med litra a ) (" employed ") i samme bestemmelse )) kan opfattes saaledes, at udtrykket kun tager sigte paa personer, der har loennet beskaeftigelse . De oevrige sproglige versioner er imidlertid i overensstemmelse med den franske version og anvender henholdsvis f.eks . "Berufstaetigkeit", "beroepswerkzaamheden", og "attività professionale ". Hvad mere er, fremgaar det klart af den engelske version af artikel 14b, som kun gaelder for soefolk, at artikel 13, stk . 2, litra c ), ogsaa omfatter dem, som har selvstaendig beskaeftigelse om bord paa et skib . Det maa saaledes konstateres, at der her foreligger en oversaettelsesfejl, og at lovgiver faktisk havde til hensigt at fastlaegge lovgivningen for soefolk efter, hvilket flag der foeres af det fartoej, hvorpaa de er beskaeftiget, hvad enten der er tale om loennet eller selvstaendig beskaeftigelse .

110 . Artikel 14b omhandler imidlertid nogle tilfaelde, hvor lovgivningen i en anden medlemsstat finder anvendelse . Foelgelig er det kun for det tilfaelde, at betingelsen om, at skipperen og hele besaetningen skal betale bidrag til den britiske sociale sikringsordning, anses for at vaere saa absolut, at der ikke kan goeres undtagelse herfra i de tilfaelde, der naevnes i artikel 14b, at bestemmelsen vil vaere uforenelig med faellesskabsretten . Der er imidlertid ingen grund til at tro, at de britiske myndigheder ikke ville vaere parat til at anvende denne artikel i de sandsynligvis sjaeldne tilfaelde, hvor omstaendighederne tilsiger det .

111 . Herefter skal jeg foreslaa, at det tredje praejudicielle spoergsmaal besvares saaledes :

"a ) Faellesskabsretten er ikke til hinder for, at en medlemsstat goer udstedelse af en fiskerilicens til et fiskerfartoej, der er registreret i medlemsstaten, og som foerer dens flag, betinget af, at mindst 75% af besaetningen er statsborgere i den medlemsstat, der udsteder licensen, eller statsborgere i Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab, og den er heller ikke til hinder for, at det som en betingelse for at fiske efter arter, som er undergivet kvoter, kraeves, at de paagaeldende medlemmer af besaetningen skal have saedvanlig bopael paa medlemsstatens omraade .

b ) Med forbehold af de saerlige tilfaelde, der er omhandlet i artikel 14b i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1408/71, er faellesskabsretten ikke til hinder for, at medlemsstaten kraever, at skipperen og hele besaetningen paa et saadant fartoej skal betale bidrag til medlemsstatens sociale sikrings - ordning ."

Det fjerde spoergsmaal

112 . Med det fjerde praejudicielle spoergsmaal har den forelaeggende ret oensket oplyst, om

"indehaveren af en saadan licens under en sag for en national ret (( kan )) paaberaabe sig, at en af eller begge de betingelser, der er omtalt i spoergsmaal C, er uforenelige med faellesskabsretten, med det formaal at godtgoere, at opstilling af saadanne betingelser eller en af dem er retsstridig og boer annulleres ".

113 . High Court har saaledes forelagt spoergsmaalet om, hvorvidt de bestemmelser i faellesskabsretten, som jeg har taget stilling til i det foregaaende, og som sikrer arbejdskraftens frie bevaegelighed inden for Faellesskabet inden for de graenser, der foelger af overgangsbestemmelserne i akten vedroerende Spaniens og Portugals tiltraedelse, er umiddelbart anvendelige .

114 . I dommen af 4 . december 1974, Van Duyn ( 41/74, Sml . s . 1337 ), har Domstolen kendt for ret, at Traktatens artikel 48 er umiddelbart anvendelig og "hjemler private rettigheder, som de nationale domstole skal beskytte ".

115 . Det samme gaelder bestemmelserne i forordningerne nr . 1612/68 ( 16 ) og 1408/71, som ifoelge deres karakter kan paaberaabes for en national ret .

116 . Jeg har imidlertid ovenfor fastslaaet, at betingelsen om besaetningens sammensaetning ikke er uforenelig med faellesskabsretten, saaledes at spoergsmaalets genstand ud fra den betragtning er bortfaldet .

117 . Med hensyn til betingelsen om tilknytning til den sociale sikringsordning har vi set, at den er forenelig med faellesskabsretten undtagen i de i artikel 14b i forordning nr . 1408/71 omhandlede tilfaelde .

118 . Foelgelig skal jeg foreslaa, at det fjerde praejudicielle spoergsmaal besvares saaledes :

"Borgerne kan goere bestemmelserne i artikel 14b i forordning ( EOEF ) nr . 1408/71 gaeldende for en national domstol med henblik paa at modsaette sig anvendelse af nationale retsforskrifter, der er i modstrid hermed ."

(*) Originalsprog : fransk .

( 1 ) EFT L 302 af 15.11.1985 .

( 2 ) 75/63 ( Sml . 1954-1964, s . 471 ).

( 3 ) Jfr . dom af 23 . marts 1982, Levin ( 53/81, Sml . s . 1035 ), og dom af 3 . juni 1986, Kempf ( 139/85, Sml . s . 1741 ).

( 4 ) Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1612/68 af 15 . oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevaegelighed inden for Faellesskabet ( EFT 1968 II, s . 467 ).

( 5 ) 77/82 ( Sml . 1983, s . 1085 ).

( 6 ) EFT L 291 af 19.11.1979 .

( 7 ) EFT L 302 af 15.11.1985, s . 480 .

( 8 ) For Portugals vedkommende artikel 220 .

( 9 ) EFT L 20 af 28.1.1976, s . 19 .

( 10 ) Dom af 16 . juni 1987, Romkes mod Anklagemyndigheden i Zwolle retskreds ( 46/86, Sml . s . 2671 ).

( 11 ) De forenede sager 80 og 81/77, Les Commissionnaires Réunis og Les Fils de Henri Ramel mod Receveur des Douanes ( Sml . 1978, s . 927 ).

( 12 ) Jfr . ud over Ramel-dommen dom af 7 . oktober 1985, Anklagemyndigheden mod Migliorini og Fischl ( 199/84, s . 3317 ) og dom af 2 . februar 1988, Det Forenede Kongerige mod Kommissionen ( 61/86, s . 431 ).

( 13 ) De forenede sager 3, 4 og 6/76 ( Sml . 1976, s . 1279 ).

( 14 ) Jfr . bl.a . dom af 10 . juli 1986, M . E . S . Luijten mod Raad van Arbeid, praemis 14 ( 60/85, Sml . s . 2368, 2372-2373 ).

( 15 ) En kodificeret version findes i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 2001/83 af 2 . juni 1983 ( EFT L 230, s . 6 ).

( 16 ) Se i denne forbindelse navnlig dommen af 4 . april 1974, Kommissionen mod Frankrig, praemis 35 ( 167/73, Sml . s . 359 ).