Forslag til afgørelse fra generaladvokat Mischo fremsat den 29. november 1990. - ANN COTTER OG NORAH MCDERMOTT MOD MINISTER FOR SOCIAL WELFARE OG ATTORNEY GENERAL. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: SUPREME COURT - IRLAND. - LIGEBEHANDLING MED HENSYN TIL SOCIAL SIKRING - NATIONALT RETSPRINCIP OM FORBUD MOD UGRUNDET BERIGELSE. - SAG C-377/89.



Samling af Afgørelser 1991 side I-01155



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hr. praesident,

De herrer dommere,

1. Ann Cotter og Norah McDermott er ikke fremmede for Domstolen.

2. I dommen af 24. marts 1987 (sag 286/85, McDermott og Cotter, Sml. s. 1453) besvarede Domstolen nogle praejudicielle spoergsmaal fra High Court, Irland, saaledes:

"1) Artikel 4, stk. 1, i Raadets direktiv 79/7 af 19. december 1978, der indeholder et forbud mod enhver form for forskelsbehandling paa grundlag af koen med hensyn til social sikring, har i tilfaelde, hvor direktivet ikke er blevet gennemfoert, kunnet paaberaabes fra den 23. december 1984, saaledes at der herefter ikke kan ske anvendelse af nogen nationale bestemmelser, som strider mod denne bestemmelse i direktivet.

2) I mangel af foranstaltninger til gennemfoerelse af direktivets artikel 4, stk. 1, har kvinder krav paa at blive behandlet efter samme vilkaar som maend, der opfylder de samme betingelser, og saa laenge direktivet ikke er blevet gennemfoert, er kvinders forhold udelukkende reguleret af dette princip."

3. Artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7 (1) indeholder bl.a. foelgende bestemmelser:

"Princippet om ligebehandling indebaerer, at der ikke finder nogen forskelsbehandling sted paa grundlag af koen, hverken direkte eller indirekte, under henvisning saerlig til aegteskabelig eller familiemaessig stilling, isaer for saa vidt angaar:

- ...

- ...

- beregningen af ydelserne, herunder aegtefaelle- eller forsoergertillaeg ..."

4. Den 23. december 1984 skulle direktivet vaere gennemfoert i samtlige medlemsstater.

5. Som der er mere detaljeret redegjort for i retsmoederapporten, gav High Court ved afgoerelsen i hovedsagen efter den praejudicielle forelaeggelse kun sagsoegerne delvis medhold, idet sagsoegerne navnlig ikke fik medhold i deres paastande vedroerende forsoergertillaeg for voksne og boern og vedroerende de saakaldte "overgangstilskud".

6. Efter at sagsoegerne havde indanket sagen for Irlands Supreme Court, har denne retsinstans vedroerende denne problematik forelagt Domstolen foelgende spoergsmaal:

"1) Skal Domstolens dom i sag 286/85 ... forstaas saaledes, at gifte kvinder har ret til forhoejede sociale sikringsydelser i form af

a) forsoergertillaeg for en aegtefaelle og

b) forsoergertillaeg for et barn,

uanset at det godtgoeres, at disse personer ikke rent faktisk er blevet forsoerget af de paagaeldende, eller selv om forholdet ville medfoere en udbetaling to gange af de naevnte forsoergertillaeg?

2) I en sag, hvorunder kvinder har nedlagt paastand om betaling af kompensationstilskud som foelge af en angivelig forskelsbehandling i form af, at de for maend i samme situation gaeldende regler ikke er blevet anvendt paa dem, skal Raadets direktiv 79/7/EOEF da fortolkes saaledes, at en national retsinstans ikke maa anvende nationale retsregler paa en saadan maade, at retten til kompensationstilskuddene begraenses eller bortfalder i tilfaelde, hvor en tilkendelse af disse ville stride mod princippet om forbud mod ugrundet berigelse?"

7. Foer den 20. november 1986, da en raekke nye bestemmelser, som var blevet vedtaget i Irland med henblik paa at gennemfoere direktiv 79/7, traadte i kraft, havde en gift mand ret til en forhoejelse af sin individuelle arbejdsloeshedsydelses- eller arbejdsloeshedsbistandssats i form af et forsoergertillaeg for en voksen:

- saafremt hans hustru samlevede med ham

- eller saafremt han fuldt ud eller i det vaesentlige soergede for hendes underhold.

8. En gift kvinde havde derimod kun krav paa en forhoejelse af sin individuelle arbejdsloeshedsydelsessats i form af forsoergertillaeg for en voksen, saafremt hendes mand:

- paa grund af et fysisk eller psykisk handicap var ude af stand til at forsoerge sig selv

- og fuldt ud eller i det vaesentlige blev forsoerget af hustruen.

9. De samme kriterier gjaldt i det vaesentlige, for saa vidt angaar forsoergertillaeg for boern.

10. I henhold til andre bestemmelser i irsk lovgivning kunne en gift kvinde over for socialministeren ansoege om, at forsoergertillaegget for en voksen samt enhver anden form for forsoergertillaeg for boern blev udbetalt til hende og ikke til hendes mand, naar denne ikke soergede for hendes eller boernenes underhold.

11. Det synes saaledes at fremgaa, at forhoejelserne af den ene aegtefaelles individuelle arbejdsloeshedsydelsessats i realiteten var udtryk for, at ydelserne var bestemt til hele familien og ikke til den af aegtefaellerne, som oppebar de paagaeldende tillaeg. Herved adskiller naervaerende sag sig fra alle dem, som sagsoegerne har henvist til (2). Ud fra en fornuftmaessig betragtning var det derfor ikke af afgoerende betydning, om det var gennem den ene eller den anden part i aegteskabet, at aegtefaellerne opnaaede de paagaeldende tillaeg.

12. Det er dog ikke desto mindre rigtigt, at kravene til den dokumentation, som en gift mand skulle fremlaegge, var langt mindre omfattende end de tilsvarende krav for en gift kvinde, idet en gift mand blot skulle godtgoere, at hans hustru (og hans boern) boede sammen med ham. Resultatet heraf var, at gifte maend kunne opnaa de paagaeldende tillaeg, ogsaa selv om deres hustruer havde en selvstaendig erhvervsmaessig indkomst, dvs. i tilfaelde, hvor de ikke var oekonomisk afhaengige af manden, men oekonomisk kunne bidrage til boernenes underhold.

13. Det var for at faa gennemtvunget en anvendelse af den samme ordning for deres vedkommende, at Ann Cotter og Norah McDermott indankede sagen for Supreme Court. Jeg bemaerker herved, at de i stoerstedelen af den omtvistede periode (fra den 23.12.1984 til den 19.11.1986) var arbejdsloese, mens deres maend var erhvervsmaessigt beskaeftigede.

Spoergsmaal 1

14. Det kan ikke benaegtes, at den naevnte forskel med hensyn til, hvilken dokumentation der skulle fremlaegges, var baseret paa den ydelsesberettigedes koen, og at ordningen gjorde det muligt for visse aegtepar at opnaa ydelser, som henset til formaalet med disse savnede begrundelse. Saadanne aegtepar opnaaede saaledes paa sin vis en ugrundet berigelse.

15. De irske myndigheder har dog gjort gaeldende, at indfoerelsen af den naevnte ordning

"skyldes den historiske omstaendighed, at et meget stort flertal af gifte kvinder i Irland blev forsoerget af deres maend. Indtil midten af firserne blev 85% af alle gifte kvinder forsoerget af deres aegtefaeller. Paa baggrund heraf og for at spare tid og administrationsomkostninger besluttede man at basere sig paa forudsaetningen om, at der forelaa familiemaessige forsoergerbyrder" (punkt 2.4 i indlaegget).

16. Selv om der kan stilles spoergsmaalstegn ved den naevnte procentangivelse, er rigtigheden af det anfoerte ikke principielt blevet bestridt under retsforhandlingerne for Domstolen.

17. De irske myndigheder goer paa den naevnte baggrund gaeldende, at en anerkendelse af sagsoegernes krav i realiteten indebaerer, at forskellige forhold reguleres paa samme maade, hvilket ifoelge Domstolens praksis er udtryk for forskelsbehandling. Resultatet ville saaledes blive, at mens et mindretal af gifte maend, der var arbejdsloese (dvs. de maend, hvis aegtefaeller havde en selvstaendig erhvervsmaessig indkomst), kunne opnaa forsoergertillaeg, uden at dette var begrundet i de reale hensyn bag ordningen, vil det overvaeldende flertal af arbejdsloese, gifte kvinder nu ogsaa opnaa disse tillaeg uden at vaere forsoergere i forhold til deres maend.

18. Det er efter min opfattelse aabenbart, at vi her staar over for en forskellig behandling af en helt saerlig art. Som de to overordnede irske retsinstanser kan jeg heller ikke uden vanskeligheder forlige mig med, at lighedsprincippet skulle tilsige, at en ugrundet berigelse af begraenset omfang som foelge af en ordning, der er blevet indfoert af alt i alt forstaaelige grunde, skal opvejes af en ugrundet berigelse af et endnu stoerre omfang. Selv sagsoegerne synes at vaere klar over dette problem, men soeger at overvinde det, jf. pkt. 50 i deres indlaeg, hvori det hedder, at

"selv om 'two wrongs do not make a right' , sker der i det mindste en ligebehandling".

19. Er faellesskabsretten baseret paa en saa formalistisk opfattelse af ligebehandlingsprincippet? Det er aabenbart, at foelger man sagsoegernes logik ud i dens yderste konsekvens, maa maend kunne opnaa barselsorlov. I dommen af 12. juli 1984 (sag 184/83, Hofmann, Sml. s. 3047), afviste Domstolen dog denne mulighed selv i et tilfaelde, hvor manden oenskede barselsorlov i stedet for sin hustru og med dennes samtykke (Kommissionen havde gjort den modsatte opfattelse gaeldende). Jeg bemaerker imidlertid, at Domstolen i den naevnte sag kunne basere sig paa artikel 2, stk. 3, i direktiv 76/207/EOEF (3), hvorefter direktivet

"ikke [er] til hinder for bestemmelser vedroerende beskyttelse af kvinder, saerlig i forbindelse med graviditet og moderskab".

20. Hofmann-sagen viser dog, at Domstolen og de nationale retsinstanser kan tage hensyn til de reale hensyn, der ligger til grund for en given ordning. Det samme kan udledes af dommen af 11. juni 1987 (sag 30/85, Teuling, Sml. s. 2497), hvori der ogsaa var spoergsmaal om tillaeg for familiemaessige forsoergerbyrder. I praemis 16 i dommen udtalte Domstolen, at det maatte "undersoeges, hvad formaalet med de omtvistede tillaeg er".

21. Formaalet med de forhoejede ydelser i naervaerende sag er at give parterne i et aegteskab, hvoraf den ene ikke har nogen erhvervsmaessig indkomst, og den anden oppebaerer arbejdsloeshedsydelser, et tillaeg til disse, saaledes at dette medlem af familien kan soerge for sin aegtefaelles og boernenes underhold.

22. Det ligger saaledes i sagens natur, at en saadan ydelse ikke kan tilkendes to gange. Som de irske myndigheder har anfoert, kan en gift mand saaledes ikke i én og samme periode fuldt ud eller i det vaesentlige blive forsoerget af sin hustru, og hustruen samtidig fuldt ud eller i det vaesentlige blive forsoerget af sin mand. Paa samme maade kan boernene heller ikke paa samme tid fuldt ud eller i det vaesentlige blive forsoerget af moderen og fuldt ud eller i det vaesentlige blive forsoerget af faderen.

23. Jeg bemaerker endvidere, at det ikke under retsforhandlingerne er blevet haevdet, at de irske myndigheder har tilkendt gifte maend forsoergertillaeg for voksne eller for boern i tilfaelde, hvor aegtefaellen allerede tidligere var blevet tilkendt de samme tillaeg for den samme periode. Dette ville i oevrigt efter ordningen ikke have vaeret muligt. For at kunne opnaa arbejdsloeshedsydelser og tillaeg skulle en gift kvinde saaledes navnlig godtgoere, at hun fuldt ud eller i det vaesentlige soergede for sin mands underhold. Dette forudsatte, at manden end ikke oppebar arbejdsloeshedsydelser.

24. Lighedsprincippet kan derfor ikke paaberaabes til stoette for, at gifte kvinder har krav paa de paagaeldende tillaeg, ogsaa selv om deres maend allerede oppebar saadanne, da det modsatte aldrig har vaeret tilfaeldet.

25. Dette giver mig saaledes grundlag for en delvis besvarelse af det foerste spoergsmaal, nemlig at gifte kvinder ikke har krav paa de omtvistede tillaeg, saafremt dette indebaerer, at disse udbetales to gange.

26. Det maa endnu undersoeges, hvad svaret boer vaere, for saa vidt angaar den anden situation, der er omhandlet i det foerste spoergsmaal, nemlig den, hvor det er godtgjort, at hustruen hverken fuldt ud eller i det vaesentlige soerger for mandens og boernenes underhold, fordi manden har en erhvervsmaessig indkomst.

27. Ogsaa her kan man anfoere, at det ligger i sagens natur, at et forsoergertillaeg kun udbetales, naar der rent faktisk er nogen, som forsoerges, og at saa laenge myndighederne derfor kan bevise, at manden havde en erhvervsmaessig indkomst, kan den nationale retsinstans ikke vaere forpligtet til at tilkende forsoergertillaeg (eller tilsvarende kompensationstilskud) til en aegtefaelle, der er arbejdsloes.

28. Efter min opfattelse tager man naeppe fejl, hvis man antager, at Raadet ved begrebet "forsoergertillaeg" i artikel 4 i direktiv 79/7 kun har taenkt paa personer, der rent faktisk forsoerges af andre.

29. Tilbage staar dog, at der ikke ved artikel 4 er sket en harmonisering af medlemsstaternes lovgivninger vedroerende forsoergertillaeg, og at bestemmelsen maa forstaas saaledes, at den paa dette punkt indeholder en henvisning til de nationale regler. Forholdet er i denne forbindelse det, at den irske lovgivningsmagt traf bestemmelse om, at en gift mand skulle anses for at forsoerge hustruen og boernene, naar blot det blev godtgjort, at de boede sammen med ham. Den omstaendighed, at dette i visse tilfaelde kunne foere til udbetaling af ydelser, der ikke var noget egentligt grundlag for, saafremt man tog hensyn til formaalet med ydelserne, fik ikke den irske lovgivningsmagt til at vaelge en anden fremgangsmaade. Paa trods af de naevnte betaenkeligheder kan det under disse omstaendigheder efter min opfattelse vanskeligt forsvares, at den irske stat nu skulle kunne modsaette sig sagsoegernes krav under henvisning til, at dette medfoerer en ugrundet berigelse for dem.

30. Hvad angaar argumentet om, at forskellige forhold vil blive reguleret paa samme maade, bemaerker jeg, at ser man paa den enkelte persons situation, er en efterkommelse af sagsoegernes krav ensbetydende med, at ensartede forhold reguleres paa samme maade, da gifte kvinder, hvis maend udoever en erhvervsmaessig beskaeftigelse, vil blive behandlet paa samme maade som gifte maend, hvis hustruer udoever en indkomstgivende beskaeftigelse.

31. Man kan ganske vist vaere fristet til at anlaegge det synspunkt, at den ordning, som boer tages i betragtning ved afgoerelsen af denne sag, ikke er den kritisable ordning, som tidligere gjaldt i Irland for gifte maend, men ordningen i henhold til den nye lovgivning, som traadte i kraft den 20. november 1986, og som ubestridt er forenelig med direktivet. Vi staar saaledes her over for den paradoksale situation, at saafremt direktivet var blevet gennemfoert inden for den fastsatte frist, ville Cotter og McDermott ikke nu have noget grundlag for deres krav, idet de ville skulle godtgoere, at de rent faktisk forsoergede deres aegtefaeller og boern. Men i saa fald ville gifte maend i Irland heller ikke i perioden fra den 23. november 1984 til den 19. oktober 1986 have kunnet oppebaere forsoergertillaeg, saafremt deres hustruer havde en erhvervsmaessig indkomst. De har imidlertid rent faktisk modtaget saadanne tillaeg. Jeg mener derfor, at det trods alt maa laegges til grund, at naar der er tale om en periode, i hvilken gennemfoerelsesbestemmelser til direktivets artikel 4 ikke rent faktisk var blevet sat i kraft i Irland, er den eneste ordning, der gyldigt kan finde anvendelse, den, der i den paagaeldende periode gjaldt gifte maend, hvis forhold maa sidestilles med sagsoegernes (jf. punkt 2 i konklusionen i dommen i McDermott og Cotter-sagen).

32. Jeg skal herefter foreslaa, at Domstolen besvarer det foerste spoergsmaal saaledes:

"Artikel 4, stk. 1, i Raadets direktiv 79/7/EOEF af 19. december 1978 om gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring skal fortolkes saaledes, at gifte kvinder i perioden fra tidspunktet for udloebet af den til gennemfoerelse af direktivet fastsatte frist til tidspunktet for ikrafttraedelsen af den hertil fornoedne nationale lovgivning havde krav paa forhoejede sociale sikringsydelser i form af:

a) forsoergertillaeg for en aegtefaelle og

b) forsoergertillaeg for et barn,

uanset at det godtgoeres, at disse personer ikke rent faktisk blev forsoerget af de paagaeldende, naar gifte maend havde krav paa de samme tillaeg uden at skulle godtgoere, at der forelaa et saadant forsoergerforhold."

Spoergsmaal 2

33. Med sit andet spoergsmaal oensker Irlands Supreme Court afgjort, hvorvidt direktiv 79/7 skal fortolkes saaledes, at en national retsinstans ikke kan anvende nationale retsregler, hvorefter der kan ske en nedsaettelse eller et bortfald af den i det foerste spoergsmaal omhandlede godtgoerelse, for saa vidt en tilkendelse heraf ville stride mod princippet om ugrundet berigelse.

34. Jeg bemaerker herom i foerste raekke, at en medlemsstat aldrig kan paaberaabe sig et nationalretligt princip til stoette for ikke at overholde en forpligtelse i henhold til faellesskabsretten. Princippet om faellesskabsrettens forrang er til hinder herfor. Det maa saaledes allerede vaere en foerste forudsaetning, at den paagaeldende faellesskabsretlige forpligtelse ikke skal foeres ud i livet som foelge af, at der er pligt til at iagttage en anden faellesskabsretlig regel.

35. Man maa derfor spoerge, om begrebet ugrundet berigelse er et led i faellesskabsretten. Man genfinder rent faktisk begrebet i en lang raekke domme fra Domstolen. Princippet er nogle gange blevet paaberaabt til stoette for at kraeve betaling af bestemte beloeb (4).

36. I andre tilfaelde er princippet blevet gjort gaeldende som et anbringende til stoette for en frifindelsespaastand, enten i tjenestemandssager (5), naermere bestemt med henblik paa at begraense krav over for Kommissionen, eller i sager anlagt af virksomheder mod medlemsstater med henblik paa at gennemtvinge en tilbagebetaling af nationale afgifter, der er opkraevet i strid med faellesskabsretten (6), eller af beloeb, der oprindelig er blevet betalt i henhold til faellesskabsretlige bestemmelser, som senere er blevet annulleret eller kendt ugyldige (7).

37. Endelig optraeder begrebet ogsaa som begrundelse for en raekke forordninger. I forbindelse med foranstaltninger, som Kommissionen har truffet bestemmelse om, udtales det saaledes i en raekke tilfaelde i betragtningerne til retsakterne, at foranstaltningerne er blevet truffet med henblik paa at undgaa en "ubegrundet" eller "uberettiget" berigelse for en gruppe af erhvervsdrivende. Jeg henviser herved til Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3682/87 om aendring af forordning (EOEF) nr. 2677/85 om gennemfoerelsesbestemmelser for ordningen vedroerende stoette til forbruget af olivenolie (8), Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1746/84 om aendring af forordning (EOEF) nr. 685/69 om gennemfoerelsesbestemmelser for interventioner paa markedet for smoer og floede (9) og Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2936/86 om aendring af forordning (EOEF) nr. 2677/85 om gennemfoerelsesbestemmelser for ordningen vedroerende stoette til forbruget af olivenolie (10).

38. Det er dog ufornoedent i denne sag at undersoege, hvorledes Domstolen har anvendt princippet om ugrundet berigelse i de angivne domme. Som jeg har anfoert i forbindelse med det foerste spoergsmaal, maa det nemlig under omstaendigheder som dem, der foreligger i hovedsagen, antages, at ligebehandlingsprincippet kraever, at den - i sig selv ubegrundede - fordel, som gifte maend (og gennem dem det paagaeldende aegtepar) har opnaaet, udstraekkes til gifte kvinder, hvis forhold er de samme (og gennem dem til det paagaeldende aegtepar). Den ugrundede berigelse for den ene kategori af personer er saa at sige begrundet i den ugrundede berigelse for den anden kategori af personer.

39. Da problemet vedroerende ugrundet berigelse saaledes allerede er blevet loest i forbindelse med besvarelsen af det foerste spoergsmaal, foreslaar jeg, at Domstolen fastslaar, at genstanden for det andet spoergsmaal under disse omstaendigheder er bortfaldet.

Sammenfatning

40. De foreslaaede besvarelser kan herefter formuleres saaledes:

"1) Artikel 4, stk. 1, i Raadets direktiv 79/7/EOEF af 19. december 1978 om gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring skal fortolkes saaledes, at gifte kvinder i perioden fra tidspunktet for udloebet af den til gennemfoerelse af direktivet fastsatte frist til tidspunktet for ikrafttraedelsen af den hertil fornoedne nationale lovgivning havde krav paa forhoejede sociale sikringsydelser i form af:

a) forsoergertillaeg for en aegtefaelle og

b) forsoergertillaeg for et barn,

uanset at det godtgoeres, at disse personer ikke rent faktisk blev forsoerget af de paagaeldende, naar gifte maend havde krav paa de samme tillaeg uden at skulle godtgoere, at der forelaa et saadant forsoergerforhold.

2) Naar henses til besvarelsen af det foerste spoergsmaal, er genstanden for det andet spoergsmaal bortfaldet."

(*) Originalsprog: fransk.

(1) EFT L 6, s. 24.

(2) Jf. navnlig dom af 4.12.1986 (sag 71/85, FNV, Sml. s. 3855), dom af 24.6.1987 (sag 384/85, Borrie Clarke, Sml. s. 2865) og dom af 8.3.1988 (sag 80/87, Dik, Sml. s. 1601).

(3) Raadets direktiv 76/207 af 9.2.1976 om gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder, for saa vidt angaar adgang til beskaeftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkaar (EFT L 39, s. 40).

(4) Dom af 4.4.1960 (sagerne 4/59-13/59, Mannesmann AG mfl. mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 175), dom af 11.7.1968 (sag 26/67, Danvin mod Kommissionen, Sml. 1965-1968, s. 521), dom af 3.5.1972 (sag 33/71, De Haan mod Kommissionen, Sml. s. 73) og dom af 7.10.1987 (sag 401/85, Schina mod Kommissionen, Sml. s. 3911).

(5) Dom af 19.3.1964 (sag 18/63, Schmitz mod EOEF, Sml. 1954-1964, s. 463) og dom af 8.7.1965 (sag 110/63, Willame mod Euratom-Kommissionen, Sml. 1965-1968, s. 107).

(6) Dom af 27.2.1980 (sag 68/79, Just, Sml. s. 501), dom af 27.3.1980 (sag 61/79, Denkavit Italiana, Sml. s. 1205), dom af 10.7.1980 (sag 811/79, Ariete, Sml. s. 2545), dom af 10.7.1980 (sag 826/79, Mireco, Sml. s. 2559) og dom af 9.11.1983 (sag 199/82, San Giorgio, Sml. s. 3595).

(7) Dom af 12.6.1980 (sag 130/79, Express Dairy Foods, Sml. s. 1887) og dom af 13.5.1981 (sag 66/80, International Chemical Corporation, Sml. s. 1191); for saa vidt angaar et tilfaelde, hvor en medlemsstat under henvisning til, at den ugrundede berigelse er bortfaldet, ikke tilbagesoeger stoette, der er udbetalt i medfoer af faellesskabsretten, henvises til dom af 21.9.1983 (sagerne 205/82-215/82, Deutsche Milchkontor, Sml. s. 2633).

(8) EFT L 346, s. 19.

(9) EFT L 164, s. 32. Se ogsaa dommen af 17.6.1987 (sagerne 424/85 og 425/85, Frico, Sml. s. 2755), der angik denne forordning.

(10) EFT L 274, s. 13.