ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Tilnærmelse af lovgivningerne – foranstaltninger til gennemførelse af det indre marked – indførelse af nye nationale undtagelsesbestemmelser

(Art. 95, stk. 4 og 5, EF)

2. Tilnærmelse af lovgivningerne – foranstaltninger til gennemførelse af det indre marked – indførelse af nye nationale undtagelsesbestemmelser

(Art. 95, stk. 5, EF)

Sammendrag

1. Under hensyn til den særlige karakter af proceduren i henhold til artikel 95, stk. 5, EF, denne procedures lighed med proceduren i henhold til artikel 95, stk. 4, samt det ensartede formål med disse to bestemmelser – som er at give medlemsstaterne mulighed for at gøre undtagelse fra harmoniseringsforanstaltninger – er Kommissionen ikke forpligtet til at overholde kontradiktionsprincippet, før den træffer afgørelse i henhold til artikel 95, stk. 5, EF.

Det fremgår nemlig for det første ikke af ordlyden af artikel 95, stk. 5, EF, at Kommissionen er forpligtet til at høre den pågældende medlemsstat, før den træffer sin beslutning om godkendelse eller afvisning af de pågældende nationale bestemmelser. Traktatlovgiver har under hensyn til denne procedures særlige karakter kun fastsat de betingelser i artikel 95 EF, som skal opfyldes for at opnå en beslutning fra Kommissionen, den frist, inden for hvilken Kommissionen skal træffe sin beslutning om godkendelse eller afvisning, og den eventuelle adgang til fristforlængelse.

Endvidere gælder, at proceduren i henhold til artikel 95, stk. 5, EF, i lighed med, hvad der gælder for proceduren i henhold til samme bestemmelses stk. 4, ikke iværksættes af en fællesskabsinstitution eller en national institution, men af en medlemsstat, idet Kommissionen alene træffer beslutning som reaktion på medlemsstatens initiativ. Medlemsstaten har således fuldt ud lejlighed til at kommentere de nationale bestemmelser, som den ønsker indført, i sin ansøgning, således som det udtrykkeligt fremgår af artikel 95, stk. 5, EF, hvorefter medlemsstaten er forpligtet til at angive grundene til ansøgningen.

(jf. præmis 37, 38 og 43)

2. Lovligheden af nationale foranstaltninger, som er anmeldt i henhold til artikel 95, stk. 5, EF, afhænger direkte af vurderingen af de videnskabelige beviser, som fremføres af den pågældende medlemsstat.

Det er en betingelse efter denne bestemmelse dels, at indførelsen af nationale bestemmelser, som fraviger en harmoniseringsforanstaltning, er baseret på et nyt videnskabeligt belæg vedrørende miljøbeskyttelse eller beskyttelse af arbejdsmiljøet på grund af et problem, der er specifikt for den pågældende medlemsstat, og som viser sig efter vedtagelsen af harmoniseringsforanstaltningen, dels at der gives Kommissionen meddelelse om de påtænkte foranstaltninger og om grundene til deres indførelse.

Disse betingelser er kumulative og skal alle være opfyldt, hvorfor Kommissionen i modsat fald må forkaste de nationale undtagelsesbestemmelser.

(jf. præmis 56-58)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Socialpolitik – tilnærmelse af lovgivningerne – overførsel af virksomheder – varetagelse af arbejdstagernes rettigheder – direktiv 2001/23

(Rådets direktiv 2001/23, art. 1, stk. 1)

Sammendrag

For at være omfattet af direktiv 2001/23 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter skal overtagelsen af arbejdstagere vedrøre en økonomisk enhed, der er organiseret på en stabil måde, og hvis aktiviteter ikke er begrænset til udførelsen af en nærmere bestemt entreprise. Når der er tale om et vikarbureau, der ikke har en organisationsstruktur, der kan afgrænses, skal der foretages en undersøgelse under hensyntagen til dets særlige kendetegn i stedet for en analyse med henblik på at påvise, at der foreligger en økonomisk enhed henset til dets organisation.

Direktivets artikel 1, stk. 1, skal derfor fortolkes således, at direktivet finder anvendelse, når en del af det administrative personale og en del af vikarerne overføres til et andet vikarbureau for dér at udføre tilsvarende opgaver for de samme kunder, og – hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve – de elementer, der er berørt af overførslen, i sig selv er tilstrækkelige til at muliggøre fortsat at udbyde tjenester, der er karakteristiske for den omhandlede økonomiske aktivitet, uden at gøre brug af andre driftsmidler eller andre dele af virksomheden.

(jf. præmis 31, 34 og 38 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende – særlige ikke-bidragspligtige ydelser

(Rådets forordning nr. 1408/71, art. 4, stk. 2a, art. 10a og bilag IIa)

2. Fri bevægelighed for personer – arbejdstagere – ligebehandling – sociale fordele

(Art. 39 EF; Rådets forordning nr. 1612/68, art. 7, og forordning nr. 1408/71, art. 4, stk. 2a, art. 10a og bilag IIa)

Sammendrag

1. En ydelse, der ydes efter den nederlandske lov om hjælp ved uarbejdsdygtighed til handicappede unge (Wet arbeidsongeschiktheidsvoorziening jonggehandicapten), nævnt i bilag IIa til forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, som ændret ved forordning nr. 1223/98, skal betragtes som en særlig ikke-bidragspligtig ydelse i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 4, stk. 2a, i forordning nr. 1408/71, således at det udelukkende er koordineringsreglen i forordningens artikel 10a, der finder anvendelse, og udbetalingen af denne ydelse kan lovligt begrænses til personer bosiddende i den medlemsstat, der udbetaler ydelsen. Den omstændighed, at den pågældende tidligere modtog en ydelse til handicappede unge, som kunne eksporteres, er uden betydning for anvendelsen af de pågældende bestemmelser.

(jf. præmis 38 og domskonkl. 1)

2. Artikel 39 EF og artikel 7 i forordning nr. 1612/68 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, som anvender artikel 4, stk. 2a, og artikel 10a i forordning nr. 1408/71, i den version, der er ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, som ændret ved forordning nr. 1223/98, og fastsætter, at en særlig ikke-bidragspligtig ydelse, som er anført i bilag IIa til sidstnævnte forordning, kun kan ydes til personer, der er bosiddende på det nationale område. Gennemførelsen af denne lovgivning må imidlertid ikke gøre et indgreb i de rettigheder, som en person har i henhold til arbejdskraftens frie bevægelighed, der går videre, end hvad der er nødvendigt henset til gennemførelsen af det lovlige formål, som forfølges med den nationale lov. Det tilkommer den nationale ret, som i videst muligt omfang skal fortolke den nationale lov i overensstemmelse med fællesskabsretten, at tage hensyn bl.a. til den omstændighed, at den pågældende arbejdstager har bevaret alle sine økonomiske og sociale bånd til sin oprindelsesstat.

(jf. præmis 56 og 58 samt domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Miljø – vurdering af visse projekters indvirkning på miljøet – direktiv 85/337

(Rådets direktiv 85/337, som ændret ved direktiv 97/11, art. 2, stk. 1, art. 4, stk. 1, og bilag I)

2. Miljø – affald – forbrænding – direktiv 2000/76

(Europa-Parlamentets og Rådes direktiv 2000/76, art. 12, stk. 1)

Sammendrag

1. En medlemsstat tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til artikel 2, stk. 1, og artikel 4, stk. 1, i direktiv 85/337 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, som ændret ved direktiv 97/11, såfremt den – ved anvendelse af en national lovgivning, der gør det muligt at fritage projekter for anlæg til nyttiggørelse af farligt og ikke-farligt affald med en kapacitet på over 100 tons om dagen, som er omfattet af direktivets bilag I, for den vurdering af miljøindvirkningen, som skal foretages ifølge artikel 2, stk. 1, og artikel 4, stk. 1, hvis projekterne er omfattet af en forenklet procedure i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 11 i direktiv 75/442 om affald – undlader, hvad angår et projekt om oprettelse af et anlæg til forbrænding af affald, der henhører under den kategori af anlæg til bortskaffelse af ikke-farligt affald ved forbrænding eller kemisk behandling med en kapacitet på over 100 tons pr. dag, som er omhandlet i punkt 10 i bilag I til direktiv 85/337, før byggetilladelsen gives, at iværksætte den procedure for vurdering af projektets indvirkning på miljøet, som er fastsat i artikel 5-10 i direktiv 85/337.

(jf. præmis 50-53 og domskonkl. 1)

2. En medlemsstat tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til artikel 12, stk. 1, i direktiv 2000/76 om forbrænding af affald, såfremt den undlader at offentliggøre en erklæring om påbegyndelsen af virksomheden for et projekt vedrørende et anlæg til forbrænding af affald, der kan ligestilles med en ansøgning om en ny godkendelse i direktivets forstand, på et eller flere offentligt tilgængelige steder i et passende tidsrum, således at offentligheden har mulighed for at fremsætte bemærkninger dertil, før den kompetente myndighed træffer afgørelse, og såfremt den undlader at offentliggøre afgørelserne vedrørende denne erklæring med en kopi af godkendelsen.

(jf. præmis 64 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse rejst af indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)]

Sammendrag

Vurderingen af ligheden mellem to varemærker i forbindelse med efterprøvelsen af, om der foreligger risiko for forveksling som omhandlet i artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, kan ikke begrænses til, at der alene tages hensyn til én bestanddel i et sammensat varemærke, og til at sammenligne denne bestanddel med et andet varemærke. Sammenligningen skal tværtimod foretages ved at undersøge de pågældende varemærker, hvorved hvert varemærke betragtes i sin helhed. Dette udelukker ikke, at det helhedsindtryk, som et sammensat varemærke fremkalder i erindringen hos den relevante kundekreds, under visse omstændigheder kan være domineret af en eller flere af varemærkets bestanddele. Det er i den forbindelse kun, når alle andre varemærkebestanddele er uden betydning, at bedømmelsen af ligheden alene kan afhænge af den dominerende bestanddel.

(jf. præmis 41 og 42)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – traktatens bestemmelser – anvendelsesområde

(Art. 43 EF og 56 EF)

2. Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – skattelovgivning – selskabsskat

(Art. 43 EF)

Sammendrag

1. En lovgivning, som kun vedrører forbindelser inden for en koncern, berører hovedsageligt etableringsfriheden og skal derfor undersøges i henhold til artikel 43 EF. Under den antagelse, at denne lovgivning har restriktive virkninger for de frie kapitalbevægelser, er sådanne virkninger uundgåelige konsekvenser af en eventuel hindring for etableringsfriheden og kan derfor ikke begrunde en undersøgelse af den nævnte lovgivning med hensyn til artikel 56 EF.

(jf. præmis 23 og 24)

2. Artikel 43 EF er ikke til hinder for en ordning, der er indført ved lovgivningen i en medlemsstat, hvorefter et datterselskab, der er hjemmehørende i denne medlemsstat, kun kan fradrage et koncernbidrag ydet af dette til sit moderselskab i sin skattepligtige indkomst, for så vidt som moderselskabet har hjemsted i samme medlemsstat.

Den forskellige behandling af hjemmehørende datterselskaber, alt efter hvor deres moderselskabs hjemsted befinder sig, udgør ganske vist en restriktion for etableringsfriheden, da den gør det mindre attraktivt for selskaber med hjemsted i andre medlemsstater at gøre brug af denne frihed, idet de som følge heraf kan give afkald på et erhverve, oprette eller opretholde et datterselskab i den medlemsstat, der har truffet foranstaltningen.

I betragtning af nødvendigheden af at sikre en afbalanceret fordeling af beskatningskompetencen mellem medlemsstaterne og nødvendigheden af at forebygge skatteunddragelse som helhed, forfølger en sådan ordning legitime mål, som er forenelige med traktaten, og som vedrører tvingende almene hensyn.

Hvis man anerkendte, at et grænseoverskridende koncernbidrag kunne fradrages i giverens skattepligtige indkomst, ville det have som følge, at koncerner frit vil kunne vælge den medlemsstat, hvori overskud i datterselskabet skulle beskattes, idet det trækkes fra i datterselskabets beskatningsgrundlag, og idet det medregnes i moderselskabets skattepligtige indkomst, når bidraget anses for skattepligtig indkomst i det modtagende moderselskabs medlemsstat. Dette ville bringe selve systemet med fordeling af beskatningskompetencen mellem medlemsstaterne i fare, fordi alt efter hvilket valg, koncernen foretager, vil datterselskabets medlemsstat være tvunget til at give afkald på som hjemstat for datterselskabet at beskatte dettes indkomst eventuelt til fordel for den medlemsstat, hvor moderselskabet har sit hjemsted.

Desuden indebærer muligheden for at overføre skattepligtige indkomster fra et datterselskab til et moderselskab, hvis hjemsted er i en anden medlemsstat, risiko for, at der ved hjælp af rent kunstige arrangementer foretages overførsler af indkomst inden for en koncern i retning mod selskaber, hvis hjemsted befinder sig i de medlemsstater, der anvender de laveste skattesatser, eller i de medlemsstater, hvor denne indkomst ikke beskattes.

(jf. præmis 39, 43, 56, 58, 60 og 67 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Tilnærmelse af lovgivningerne – humanmedicinske lægemidler – direktiv 2001/83

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83)

2. Tilnærmelse af lovgivningerne – humanmedicinske lægemidler – direktiv 2001/83

[Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83, art. 90, litra c) og j)]

3. Tilnærmelse af lovgivningerne – humanmedicinske lægemidler – direktiv 2001/83

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83, art. 87, stk. 3, art. 88, stk. 6, og art. 96, stk. 1)

Sammendrag

1. Ved direktiv 2001/83 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler, som ændret ved direktiv 2004/27, er der foretaget en total harmonisering på området for reklame for lægemidler, idet de tilfælde, hvor medlemsstaterne har adgang til at vedtage bestemmelser, der fraviger de ved dette direktiv fastsatte regler, udtrykkeligt er opregnet. Direktivet skal derfor fortolkes således, at en medlemsstat ikke i sin nationale lovgivning kan indføre et absolut og ubetinget forbud mod i offentlige reklamer for lægemidler at anvende udtalelser fra tredjeparter, idet anvendelsen heraf i overensstemmelse med direktivet kun kan begrænses på grund af udtalelsernes specifikke indhold eller på grund af ophavsmandens status.

(jf. præmis 39 og domskonkl. 1)

2. Direktiv 2001/83 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler, som ændret ved direktiv 2004/27, pålægger medlemsstaterne i deres nationale lovgivning at indføre et forbud mod i offentlige reklamer for lægemidler at anvende udtalelser fra tredjeparter, når disse på en overdreven, skræmmende eller vildledende måde henviser til udsagn om helbredelse som omhandlet i direktivets artikel 90, litra j), idet begrebet »udsagn om helbredelse« skal fortolkes således, at det ikke omfatter henvisninger til en styrkelse af personens velbefindende, når lægemidlets terapeutiske effekt med hensyn til helbredelse af en bestemt sygdom ikke nævnes. Direktivets artikel 90, litra c), pålægger ligeledes medlemsstaterne i deres nationale lovgivning at fastsætte et forbud mod i offentlige reklamer for lægemidler at anvende udtalelser fra tredjeparter, når disse lader forstå, at anvendelsen af lægemidlet bidrager til en styrkelse af det almindelige velbefindende.

(jf. præmis 52 og domskonkl. 2a)

3. Artikel 87, stk. 3, artikel 88, stk. 6, og artikel 96, stk. 1, i direktiv 2001/83 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler, som ændret ved direktiv 2004/27, forbyder reklame for et lægemiddel i form af en lodtrækning, der annonceres på internettet, for så vidt som den fremmer irrationel brug af dette lægemiddel og medfører direkte uddeling til offentligheden samt udlevering af gratis prøver.

(jf. præmis 59 og domskonkl. 2b)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Økonomisk og social samhørighed – strukturelle interventioner – fællesskabsfinansiering – tildeling af finansiel støtte

(Rådets forordning nr. 4253/88, som ændret ved forordning nr. 2082/93, art. 21, stk. 3, andet afsnit)

Sammendrag

Artikel 21, stk. 3, andet afsnit, i forordning nr. 4253/88 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2052/88 for så vidt angår samordningen af de forskellige strukturfondes interventioner indbyrdes såvel som med interventionerne fra Den Europæiske Investeringsbank og de øvrige eksisterende finansielle instrumenter, som ændret ved forordning nr. 2082/93, skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for en national skattelovgivning, hvorefter beløb udbetalt fra fællesskabsfondene skal medregnes ved ansættelsen af den skattepligtige indkomst. Det følger heraf, at fradrag eller tilbageholdelser, som fører til en nedsættelse af den fællesskabsstøtte, der modtages af støttemodtageren, og som ikke har en direkte og naturlig sammenhæng hermed, ikke er til hinder for den effektive anvendelse af den ved forordning nr. 4253/88 indførte mekanisme.

Desuden kan de forskelle mellem modtagerne af støtte fra strukturfondene, som opstår på grund af forskellig beskatning af fællesskabsstøtten i medlemsstaterne, ikke betragtes som en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet. For at dette er tilfældet, er det nemlig nødvendigt, at situationen for modtagerne af fællesskabsstøtten er sammenlignelig. Dette er imidlertid ikke tilfældet, idet støttemodtagerne modtager sådan støtte i en socio-økonomisk sammenhæng, som er særlig for hver enkelt medlemsstat, og idet der på grund af manglende harmonisering af fastsættelse af skattepligtig indkomst inden for Fællesskabet stadig findes objektive forskelle mellem medlemsstaternes lovgivninger på dette område, hvilket uundgåeligt fører til sådanne forskelle mellem støttemodtagerne.

(jf. præmis 18-21 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – traktatbestemmelser – anvendelsesområde

(Art. 43 EF og 56 EF – 58 EF)

2. Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – skattelovgivning

(Art. 43 EF)

Sammendrag

1. Skattebestemmelser om arveafgift, hvorefter familieejede virksomheder skal have beskæftiget et vist antal arbejdstagere i en region i den omhandlede medlemsstat for at være fritaget for afgiften, påvirker overvejende etableringsfriheden og falder inden for anvendelsesområdet for artikel 43 EF. Såfremt det antages, at den nationale foranstaltning har restriktive virkninger for kapitalens frie bevægelighed, er sådanne virkninger en uundgåelig konsekvens af en eventuel hindring for etableringsfriheden og kan ikke begrunde en undersøgelse af den nævnte foranstaltning i henhold til artikel 56 EF – 58 EF.

(jf. præmis 12, 16 og18)

2. Medmindre der foreligger en gyldig begrundelse, er artikel 43 EF til hinder for en skattebestemmelse i en medlemsstat, der vedrører arveafgift, og hvorefter den afgiftsfritagelse, som kan gives for familieejede virksomheder, ikke tildeles de virksomheder, som i de tre år, der gik forud for arveladers død, havde mindst fem arbejdstagere beskæftiget i en anden medlemsstat, når bestemmelsen giver ret til en sådan fritagelse, såfremt arbejdstagerne er beskæftiget i en region i den første medlemsstat.

En sådan lovgivning er nemlig i princippet i strid med artikel 43 EF, idet den indebærer en forskelsbehandling af de skattepligtige, alt efter hvilket sted det selskab, som de skattepligtige er indehavere af, i en vis periode beskæftiger et vist antal arbejdstagere. Den indfører således en indirekte forskelsbehandling af de skattepligtige, afhængigt af området, hvor et vist antal arbejdstagere i en vis periode er beskæftiget, idet denne betingelse ubestrideligt er nemmere at opfylde for et selskab, som allerede har hjemsted i den omhandlede medlemsstat.

En sådan lovgivning kan ikke begrundes med henvisning til betragtninger omkring små og mellemstore virksomheders overlevelse og bevarelsen af arbejdsplader i disse virksomheder, da virksomheder, der har hjemsted i en anden medlemsstat, befinder sig i samme situation som virksomheder, der har hjemsted i den førstnævnte medlemsstat, henset til målsætningen om ikke at bringe videreførelsen af familieejede virksomheder, og dermed de arbejdspladser, som disse virksomheder skaber, i fare ved at bebyrde dem med arveafgift.

Den omhandlede lovgivning kan heller ikke begrundes med nødvendigheden af at opretholde en effektiv skatte- og afgiftskontrol, eftersom afgiftsmyndighederne selv kan anmode de pågældende afgiftspligtige om at fremlægge de beviser, som efter myndighedernes opfattelse er nødvendige med henblik på at sikre, at de nævnte begunstigelser udelukkende gives, såfremt de pågældende arbejdspladser opfylder samtlige betingelser i den nationale lovgivning.

(jf. præmis 19, 21, 22 og 27-29 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Frie kapitalbevægelser – restriktioner – selskabsret

(Art. 56, stk. 1, EF)

Sammendrag

En medlemsstat, som opretholder en lovgivning, der som en fravigelse af almindelige selskabsretlige regler kombinerer et stemmerettighedsloft for enhver aktionær i et bestemt selskab til 20% af det pågældende selskabs stamkapital med et krav om et flertal på mere end 80% af stamkapitalen for vedtagelse af visse beslutninger truffet af generalforsamlingen, og der, som en fravigelse af almindelige regler, giver en medlemsstat og en territoriel enhed i denne medlemsstat ret til hver at udpege to af det nævnte selskabs bestyrelsesmedlemmer, har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i henhold til artikel 56, stk. 1, EF.

Hvad angår fastsættelsen af flertalsgrænsen til mere end 80% af stamkapitalen, giver dette krav, som afviger fra de almindelige regler, og som er fastsat i henhold til en specifik lovgivning, enhver aktionær, som besidder 20% af stamkapitalen, mulighed for at råde over et blokerende mindretal, og skaber i denne forbindelse et middel, som gør det muligt for offentlige aktører – via en investering, som er mindre end den, der kræves efter almindelige regler – at forbeholde sig et blokerende mindretal, som sætter dem i stand til at modsætte sig vigtige beslutninger. Ved at fastsætte et stemmerettighedsloft på 20% supplerer særlovgivningen nogle juridiske rammer, som gør det muligt for de nævnte offentlige aktører, via en sådan reduceret investering, at udøve en væsentlig indflydelse. Denne situation er, idet den begrænser andre aktionærers mulighed for at deltage i selskabet med henblik på at etablere eller opretholde varige og direkte økonomiske forbindelser med dette selskab, som giver mulighed for faktisk deltagelse i driften af eller kontrollen med selskabet, egnet til at afholde direkte investorer fra andre medlemsstater, idet den begrænser interessen i at erhverve aktier i det nævnte selskab, og udgør således en restriktion for de frie kapitalbevægelser.

Det samme gælder retten til at udpege to medlemmer af bestyrelsen, idet der er tale om en særlig ret, som fraviger de almindelige selskabsretlige regler, og som alene er indført til fordel for offentlige aktører ved en national lovgivningsmæssig foranstaltning. Eftersom denne ret til at udpege bestyrelsesmedlemmer giver offentlige aktører større mulighed for at deltage i bestyrelsens virksomhed end deres status som aktionærer normalt ville have givet dem, skaber denne foranstaltning således et instrument, som giver offentlige aktører mulighed for at udøve en indflydelse, som går videre, end deres investering berettiger.

(jf. præmis 43-46, 50-52, 54, 56, 59, 61, 62, 64, 66, 68 og 82 samt domskonkl.)