ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Andet anbringende om, at den anfægtede afgørelse er ulovlig. I denne henseende har sagsøgeren gjort gældende, at kriteriet om den laveste pris ikke var det eneste, der blev lagt vægt på, og at det desuden blev forlangt, at det tilbud, der blev antaget, var lovligt og overensstemmende. Ifølge sagsøgeren var den valgte tilbudsgiver ikke i besiddelse af certificeringen NEDAP, som imidlertid blev krævet i udbudsmaterialet. Følgelig var tildelingen af kontrakten til dette selskab ulovlig og derfor skal de anfægtede afgørelser annulleres.
—

Den anfægtede afgørelse omgøres, idet det fastslås, at den af sagsøgeren for appelkammeret indgivne klage er velbegrundet, at indsigelsen følgelig skal forkastes og at EU-varemærkeansøgningen skal imødekommes. Subsidiært annulleres den anfægtede afgørelse.
2.

Andet anbringende dels om, at EEAS har anlagt åbenbart urigtige skøn i forbindelse med analysen af de kriterier, der skal tages hensyn til i forbindelse med fastsættelsen af godtgørelsen for levevilkårene, dels om, at der ikke foreligger en relevant begrundelse.
—

Den anfægtede afgørelse omgøres således, at det fastslås, at den af sagsøgeren til appelkammeret indgivne klage er velbegrundet og at indsigelsen følgelig skal forkastes og EU-varemærkeansøgningen tillades registreret, eller, subsidiært, den anfægtede afgørelse annulleres.
—

Subsidiært: — Kommissionen pålægges at betale sagsøgeren et beløb på 3 238 000 EUR som hovedstol, heraf: — 2 848 000 EUR svarende til de restitutioner, der ikke blev udbetalt for salg foretaget i perioden fra den 19. juli til den 31. december 2013 — 390 000 EUR i restitutioner for det indtægtstab, der er forbundet med den manglende gennemførelse af salg af yderligere 3 550 ton til lande i Mellemøsten i den samme periode. — Kommissionen tilpligtes at betale et beløb på 3 238 000 EUR som hovedstol — med tillæg af udligningsrenter, der beregnes fra den annullerede forordning (EU) nr. 689/2013 og indtil afsigelsen af dommen i nærværende sag, med den årlige inflationsrate, som Eurostat (Den Europæiske Unions Statistiske Kontor) har konstateret for den pågældende periode i den medlemsstat, hvor dette selskab har hjemsted — forhøjet med morarenter, der beregnes fra afsigelsen af nærværende dom, og indtil fuld betaling er sket, med den sats, som Den Europæiske Centralbank (ECB) har fastsat for sine vigtigste refinansieringstransaktioner, forhøjet med to procentpoint. — Det fastslås, at det beløb, som Kommissionen tilpligtes at betale i nærværende sag i hovedstol og renter, kan nedsættes med det beløb, som den vil kunne tilpligtes at betale i forbindelse med sag T-437/18. — Kommissionen tilpligtes at betale erstatning for det ikke-økonomiske tab, der er påført ved Kommissionens dobbelte fejl, idet beløbet efter ret og billighed er opgjort til 20 000 EUR.
—

Den part, der har rejst indsigelsen, tilpligtes at betale samtlige omkostninger, der er afholdt i forbindelse med sagens behandling for indsigelsesafdelingen og for appelkammeret.
2.

Det andet anbringende om en tilsidesættelse af princippet om god tro, for så vidt som Kommissionen uden grundlag eller begrundelse ved i den nævnte rammeaftale at indføre et almindeligt vilkår om opsigelse, hvorefter den vilkårligt kunne opsige denne aftale, gjorde sig skyldig i magtmisbrug og så bort fra den interesseafvejning, der ligger til grund for alle kontrakter, uanset om de er offentlige eller private.
—

Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som indsigerens klage herved delvist ikke tages til følge, idet indsigelsesafdelingens afgørelse i sag B 1 959 470 delvist stadfæstes, således at EU-varemærke nr. 10 367 721 LLOYD (figurmærke) tillades registreret for »engros- og detailhandel, også formidlet via internettet og teleshopping, med beklædningsgenstande, fodtøj, hovedbeklædning«.
—

Subsidiært omgøres den anfægtede afgørelse, idet det fastslås, at der ikke foreligger nogen relative hindringer for registrering af EU-varemærkeansøgning 015030786 »FLIS Happy Moreno choco« for så vidt angår alle varerne og tjenesteydelserne i klasse 30 og 35, og at varemærket skal registreres.
Sag anlagt den 5. december 2018 — The Logistical Approach mod EUIPO — Idea Groupe (Idealogistic Compass Greatest care in getting it there)

(Sag T-716/18)

(2019/C 44/105)

Stævningen er affattet på fransk

Parter

Sagsøger: The Logistical Approach BV (Uden, Nederlandene) (ved advokaterne R. Milchior og S. Charbonnel)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Idea Groupe (Montoir de Bretagne, Frankrig)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: The Logistical Approach BV

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om EU-figurmærket Idealogistic Compass Greatest care in getting it there i farverne sort, hvid og blå — registreringsansøgning nr. 14 567 201

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 21. september 2018 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 2062/2017-4)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

— Såfremt Idea Groupe beslutter at intervenere, tilpligtes denne at betale de omkostninger, som interventionen indebærer.

Anbringende
—

Den anfægtede afgørelse affattes som følger, idet punkt 3 slettes: »1. Den påklagede afgørelse annulleres delvist, nemlig for så vidt som ansøgningen blev afslået for tjenesteydelserne »underholdningsvirksomhed; organisering af rejser; kulturelle arrangementer; sportsarrangementer; tilvejebringelse af mad og drikke og midlertidig indkvartering. 2. EU-varemærkeansøgningen tillades offentliggjort også for disse tjenesteydelser«.
1.

Første anbringende om tilsidesættelse af forordning 1049/2001, af artikel 15, stk. 3, TEUF, og af artikel 42 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Sagsøgeren har navnlig gjort gældende, at aktindsigt i institutionernes dokumenter udgør retsprincippet og at muligheden for afslag er undtagelsen. De undtagelser, der er fastsat i artikel 4 i forordning 1049/2001 og som er påberåbt af Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil, kan imidlertid ikke begrunde afslaget på aktindsigt med den begrundelse, at de i førnævnte artikel opstillede betingelser ikke er opfyldt.
—

EUIPO og i påkommende tilfælde intervenienten tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling for Retten og for appelkammeret.
—

Kommissionens afgørelse om at nedsætte den markedsføringskvote for hydrofluorcarboner, som sagsøgeren tildeles for 2019, hvilken afgørelse sagsøgeren modtog meddelelse om ved skrivelse af 16. oktober 2018 Ares(2018)5305174 og ved e-mail af 12. december 2018, annulleres.
—

Udløbsdatoen for godkendelsen af det omhandlede aktivstof udskydes for at gøre det muligt at foretage en fornyet vurdering.
—

Den anfægtede afgørelse omgøres, idet det fastslås, at der ikke foreligger grundlag for at erklære EF-design nr. 002125435-001 ugyldigt.
2.

Med det andet anbringende gøres det gældende, at Kommissionen har foretaget et åbenbart urigtigt skøn på følgende områder: ved ikke at tage hensyn til procedurefejlene i forbindelse med undersøgelsen af empenthrin, ved at lade en hypotetisk risiko føre til afvisning af at godkende empenthrin og ved ikke at tage hensyn til dyrevelfærdsmæssige krav i henhold til biocidforordningen (2).
2.

Andet anbringende om tilsidesættelse af formkrav, for så vidt som den anfægtede afgørelse ikke gør det muligt præcist at få kendskab til begrundelsen for afslaget på antageligheden af de dokumenter, der blev fremsendt som bevis for det udførte arbejde. Følgelig er afgørelsen ikke begrundet, i strid med artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, som fastsætter retten til god forvaltning.
—

Subsidiært, i tilfælde af, at Retten finder, at skrivelsen af 21. september 2018 fra Parlamentets formand indeholder en utvetydig og endelig stillingtagen, der bringer undladelsen af at handle til ophør, annulleres den afgørelse, der er indeholdt i skrivelsen af 21. september 2018 om afvisning af at forelægge et forslag om nedsættelse af et undersøgelsesudvalg for Europa-Parlamentets plenarmøde.
—

Sagsøgeren gør gældende, at de dokumenter, der skal offentliggøres som følge af den anfægtede afgørelse, skal offentliggøres i renset form alene af den grund, at sagsøgte har foretaget en handling (forslag til klassificering af et stof), som ligger klart uden for dens tildelte kompetence.
—

Sagsøgte tilpligtes at erstatte det ikke-økonomiske tab, der er forvoldt ved en helhed af retsakter og adfærd fra Parlamentets side, som skal være genstand for en samlet vurdering, og som sagsøgerne efter ret og billighed har opgjort til et beløb på 192 000 EUR, med forbehold for en fornyet opgørelse.
—

Den første sagsøgte tilpligtes at genoprette sagsøgernes hæderlighed og omdømme ved at afgive en erklæring for Efeteio Athinon (appeldomstolen i Athen), for hvilken ret verserer appellen iværksat af sagsøgerne den 11. september 2017, med almindeligt sagsnummer 572461/2017 og særligt sagsnummer 1898/2017, idet den første sagsøgte som led i denne appel har afgivet falske eller fornærmende erklæringer i forhold til sagsøgerne.
—

Sagsøgeren har henvist til artikel 5 i direktiv 2000/78 (1) og til artikel 1d i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union til støtte for hans anbringende og har gjort gældende, at sagsøgte ikke foretog det krævede individuelle skøn af sagsøgerens behov.
—

Europa-Kommissionen tilpligtes at betale erstatning for sagsøgerens tab efter Rettens skøn og Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
3.

Med det tredje anbringende gøres det gældende, at Rådet gjorde sig skyldig i magtfordrejning, for så vidt som det står i ledtog med de tunesiske myndigheder, der alene har til hensigt at begrunde den uretfærdige og ulovlige udplyndring af sagsøgerens formuegoder, uden at sidstnævnte har haft mulighed for at forsvare sig eller adgang til retsmidler.
1.

Første anbringende om, at Kommissionen, da den påberåbte sig en generel formodning for afslag på aktindsigt, omvendte bevisbyrden, og påførte sagsøgeren en bevisbyrde, som er meget vanskelig at løfte, hvilket er i strid med retspraksis.
1.

Med det første anbringende har sagsøgeren anfægtet indholdet af hendes karriereudviklingsrapporter som grundlag for den pågældende forfremmelse og har gjort gældende, at den pågældende afsluttede forfremmelsesprocedure var ulovlig og at det var umuligt og ulovligt a posteriori at lovliggøre denne efter afslutningen af forfremmelsesåret. — Sagsøgeren har gjort gældende, at det var umuligt at godtgøre, at de værdibaserede bedømmelser kunne have været udført anderledes, hvis der ikke var blevet taget hensyn til den ulovlige midtvejsrapport på forskellige tidspunkter under forfremmelsesproceduren. — Sagsøgeren har gjort gældende, at der er begået en retlig fejl og at den anfægtede forfremmelsesprocedure var ulovlig: tilsidesættelse af Kommissionens afgørelse C(2013) 8968 final af 16. december 2013 om almindelige gennemførelsesbestemmelser til vedtægtens artikel 45, tilsidesættelse af vedtægtens artikel 45, stk. 1, i lyset af artikel 7 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, og manglende egentlig sammenligning af fortjenesterne. — Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at der er anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved anvendelsen af de forfremmelseskriterier, der er fastsat i vedtægtens artikel 45, i lyset af artikel 7 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.
Syvende anbringende om, at sagsøgte anvendte artikel 17, stk. 1, litra b), i forordning nr. 714/2009 forkert ved ikke at tage hensyn til, at der var behov for en langsigtet indtægtssikkerhed for at sikre finansiering af sagsøgerens samkøringslinje.

De risici, som er forbundet med projekter, kan hindre, at der gives løfter om den nødvendige finansiering. Der skulle derfor være taget hensyn til risicienes indvirkning på sagsøgerens evne til at sikre finansiering.
—

Sagsøgeren har gjort gældende, at ECB begik en retlig fejl ved at lægge til grund, at sagsøgerens forhandlinger med en tredjepart rejser tvivl om hans integritet under omstændigheder, hvor ECB accepterer, at sagsøgeren ikke havde noget kendskab til nogen forseelser fra denne tredjeparts side på det pågældende tidspunkt og under omstændigheder, hvor sagsøgeren var et uskyldigt offer for disse forseelser.
2.

Anbringendet vedrørende den subsidiære påstand: retlig fejl og åbenbar urigtig gengivelse af det foreliggende bevis Kommissionen begik en retlig fejl og foretog en åbenbar urigtig gengivelse af det pågældende bevis ved at i den subsidiært anfægtede afgørelse at fastslå, at OPS Újpest-lift Kft.’s klage ikke indeholder nogen nye retlige eller faktiske elementer, som kan begrunde en ændring af Kommissionens vurdering af sag SA.29432 — CP 290/2009. Den subsidiært anfægtede afgørelse behandler ikke de skadelige virkninger, som de nationale foranstaltninger, hvorved støtten blev tildelt, havde for sagsøgeren, og dermed tilsidesætter den de proceduremæssige rettigheder, som tilkommer sagsøgeren i henhold til artikel 108, stk. 2, TEUF.
—

Inden for rammerne af det andet anbringende gøres gældende, at det formodede grundlag for den manglende afgørelse ved den retlige prøvelse også kan vise sig at være udtryk for et urigtigt skøn, og dermed retsstridig. I denne forbindelse er det særlig vigtigt at søge oplyst, hvorfor væsentlige dele af Europol-pensionskassen blev overført til medlemsstaterne.
—

Inden for rammerne af det tredje anbringende gøres det gældende, at Kommissionen har tilsidesat artikel 12, stk. 2, i gennemførelsesforordning (EU) nr. 725/2011, idet den anordnede, at der ikke skulle tages hensyn til miljøinnovationen for det forudgående år 2017, selv om bestemmelsen udtrykkeligt kun tillader, at der kan træffes afgørelse om ikke at tage hensyn til disse for det følgende år.
—

Det fastslås, at Kommissionen er forpligtet til at yde sagsøgeren erstatning for den yderligere skade, som denne er blevet påført som følge af, at Kommissionen med gennemførelsesforordning (EU) 2018/1584 vedtog en fornyet toårig undtagelsesregel som, hvis der ikke »er adgang« til økologisk opdrættede kyllinger, tillader, at der indsættes konventionelle kyllinger i økologiske æglægningsbedrifter, uden at, som det var Kommissionens pligt, denne undtagelse i medfør af artikel 22, stk. 2, i forordning (EF) nr. 834/2007 (3) blev »begrænse[t] til et minimum«, og det fastslås yderligere, at anvendelsen af undtagelsesreglen forudsætter, at intet rugeri i en omkreds af 700 km fra den pågældende æglægningsbedrift udbyder økologisk opdrættede kyllinger, og at dokumentation for, at økologisk opdrættede kyllinger ikke er tilgængelige, skal fremlægges ved, at det forgæves skal være forsøgt at bestille økologisk opdrættede kyllinger hos tre rugerier, der er kendt som leverandører af økologisk opdrættede kyllinger, og ikke ved at rette henvendelse til rugerier, der er kendt for, at de ikke tilbyder økologisk opdrættede kyllinger.
Sag anlagt den 20. december 2018 — Intercontinental Exchange Holdings mod EUIPO — New York Mercantile Exchange (NYMEX BRENT)

(Sag T-760/18)

(2019/C 93/88)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Intercontinental Exchange Holdings, Inc. (Atlanta, Georgia, De Forenede Stater) (ved solicitor R. Hoy og J. Bowhill, QC)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: New York Mercantile Exchange, Inc. (New York, New York, De Forenede Stater)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: New York Mercantile Exchange, Inc.

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om EU-ordmærket NYMEX BRENT — registreringsansøgning nr. 15 333 891

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 19. oktober 2018 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 102/2018-4)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— Den anden part i sagen for appelkammeret tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringende
—

Kommissionens afgørelse af 28. maj 2018 om statsstøtte SA.34045 (2013) (ex 2012/NN), iværksat af Tyskland for forbrugere af basisbelastning efter § 19 i Stromnetzentgeltverordnung (bekendtgørelse om afgifter for brug af elnettet, herefter »bekendtgørelsen«) j.nr. C(2018) 3166, annulleres, navnlig for så vidt angår kvalificeringen af den fuldstændige fritagelse for elnetafgifter i årene 2012 og 2013 for forbrugere af basisbelastning som støtte, det fastslåede om, at denne fritagelse er uforenelig med det indre marked og anordningen af øjeblikkelig tilbagesøgning hos de af fritagelsen begunstigede i henhold til bestemmelsen om minimumsafgift i bekendtgørelsens § 19, stk. 2, andet punktum, i sin affattelse af 3. september 2010.
3.

Tredje anbringende om tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet og princippet om god forvaltningsskik. For det første finder sagsøgeren, at Parlamentet har tilsidesat ligebehandlingsprincippet i forhold til ham ved at behandle ham forskelligt fra parlamentsmedlemmer, der befinder sig i lignende situationer, og at Parlamentet også konsekvent har tilsidesat princippet om god forvaltningsskik, som forudsætter, at den kompetente institution omhyggeligt og upartisk skal undersøge samtlige relevante forhold i den foreliggende sag. For det andet er sagsøgeren af den opfattelse, at en række indicier gør det muligt at fastslå, at der er tale om et åbenlyst tilfælde af fumus persecutionis mod ham.
Sag anlagt den 21. december 2018 — Bronckers mod Kommissionen

(Sag T-746/18)

(2019/C 72/45)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Marco Bronckers (Bruxelles, Belgien) (ved advokat P. Kreijger)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Kommissionens (stiltiende) afgørelse af 17. oktober 2018 om afslag i henhold til forordning (EF) nr. 1049/2001 (1) på sagsøgerens genfremsatte begæring om aktindsigt i dokumenter vedrørende aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og De Forenede Mexicanske Stater om gensidig anerkendelse og beskyttelse af betegnelser inden for spiritussektoren (2) annulleres.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremført et enkelt anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat artikel 8, stk. 3, i forordning nr. 1049/2001 ved ikke at have truffet afgørelse inden for den fastsatte frist.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30.5.2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT 2001, L 145, s. 43).

(2) EFT 1997, L 152, s. 15.
—

Europa-Kommissionens afgørelse, som meddelt sagsøgerne ved skrivelse af 27. november 2018, om at tildele en tredjepart tjenesteydelseskontrakten vedrørende planlægning, forberedelse, fremme og gennemførelse af begivenheden »Europæiske udviklingsdage« for Kommissionens Generaldirektorat for Internationalt Samarbejde og Udvikling (EuropeAid/139729/DH/SER/BE) (2018/S 144- 328417), for årene 2019 til og med 2022, annulleres.
—

For det andet annullation af afgørelsen af 22. marts 2018 fra direktøren for Human Resources Development om afslag på at fornyet gennemgang af sagsøgerens ansøgning om at deltage i træningsprogrammet til certificeringsproceduren 2017 og om rent faktisk at udelukke ham fra certificeringsproceduren 2017.
2.

Andet anbringende om, at Kommissionen under alle omstændigheder var forpligtet til at genoptage den formelle undersøgelsesprocedure i kraft af dommen i sag T-425/11. Sagsøgeren har således gjort gældende, at Kommissionen i princippet var forpligtet til at opfordre de berørte parter til at fremsætte deres bemærkninger, inden den anfægtede afgørelse blev vedtaget.
Første anbringende om, at sagsøgte tilsidesatte sine internationale forpligtelser, hvilket er ensbetydende med et traktatbrud, og undlod at give en tilstrækkelig begrundelse ved at fastslå, at Den Russiske Føderation ikke overholdt sine forpligtelser over for Verdenshandelsorganisationen.

Sagsøgerne har anført, at sagsøgte undlod at tage hensyn til Den Russiske Føderations tiltrædelse af Verdenshandelsorganisationen som relevant for ændringen i beregningen af sagsøgernes dumpingmargen. Sagsøgte var forpligtet til at tage hensyn til de af Den Russiske Føderation afgivne tilsagn vedrørende prisen på gas, da denne foretog interimsundersøgelsen af de toldsatser, der gjaldt for importen af ammoniumnitrat. Eftersom sagsøgte gjorde gældende, at Den Russiske Føderation ikke overholdt sin egen tiltrædelsesprotokol, handlede sagsøgte i strid med artikel VI i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel og artikel II i Verdenshandelsorganisationens antidumpingaftale. Herved tilsidesatte sagsøgte sine internationale forpligtelser, hvilket er ensbetydende med et traktatbrud.
1.

Første anbringende om, at SRB’s afgørelse om, at efterfølgende endelige værdiansættelser af Banco Popular Español S.A. ikke var påkrævede i henhold til artikel 20, stk. 11, i forordning nr. 806/2014 hviler på en retlig fejl under tilsidesættelse af denne forordnings artikel 20, stk. 11, og/eller artikel 20, stk. 12, som kræver en efterfølgende endelig værdiansættelse i tilfælde, hvor en midlertidig værdiansættelse, som ikke opfyldte kravene i artikel 20, stk. 1 og 4-9, i forordning nr. 806/2014, danner grundlag for at træffe afviklingsforanstaltninger.
3.

Tredje anbringende om, at vurderingen af prisvirkningerne (prisunderbud og målprisunderbud) og fastsættelsen af skadestærsklen tilsidesættelser grundforordningens artikel 3, stk. 2, artikel 3, stk. 3, og artikel 9, stk. 4, ved at undlade at tage hensyn til, at omkostningen pr. kilometer er væsentlig højere for nye dæk i forhold til regummierede dæk, og ved at være baseret på beregnede eksportpriser.
1.

Det første anbringende vedrører en tilsidesættelse af forordningens artikel 2 og 8, en åbenbart urigtig vurdering og manglende undersøgelse, idet Kommissionen fandt, at adgangen af en ny mobilnetoperatør (MNO) var tilstrækkelig til i sig selv at opløse fusionens horisontale virkninger, uden at Kommissionen tog hensyn til de omstændigheder, der havde været afgørende for H3G’s succes. — Det gøres i denne forbindelse gældende, at Kommissionen har foretaget en åbenbart urigtig vurdering og manglende undersøgelse, idet den fastslog, at adgangen af en ny MNO var tilstrækkelig til i sig selv at opløse fusionens horisontale virkninger, uden at den tog hensyn til de faktorer, som var afgjort ved H3G’s tidligere adgang. Allerede i sag M.7758 undlod Kommissionen at kontrollere, om den nye MNO (både på detailmarkedet og på engrosmarkedet) havde de operative evner, økonomiske vilkår og i hvert fald tilsvarende incitamenter samlet set som dem, H3G var begunstiget af, der i de første år virkede på et marked under voldsom udvidelse. Desuden burde Kommissionen have taget hensyn til den virkning på konkurrencedynamikken, som blev skabt af ensidigheden ved den fastsættelsessats, som H3G havde adgang til, hvilket begunstigede den væsentligt i forhold til de andre MNO’er.