ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – vurdering af risikoen for forveksling – fastlæggelse af den relevante kundekreds – kundekredsens opmærksomhedsniveau – kosmetiske produkter, skønhedsprodukter og kropshygiejneprodukter [Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2017/1001, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 21, 22 og 27)
5.

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – bedømmelseskriterier [Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2017/1001, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 23, 33, 34, 82 og 83)
1.

EU-varemærker – afkald, fortabelse og ugyldighed – absolutte ugyldighedsgrunde – ansøger i ond tro ved indgivelsen af varemærkeansøgningen – bedømmelseskriterier – hensyntagen til alle de relevante faktorer, der forelå på tidspunktet for indgivelsen af registreringsansøgningen – ansøgerens kendskab til en tredjemands brug af et identisk eller lignende tegn – ansøgerens hensigt – det omtvistede tegns oprindelse og brug – den forretningsmæssige logik, der ligger til grund for registreringen af det omtvistede tegn som EU-varemærke – rækkefølgen af de begivenheder, der har været kendetegnende for indgivelsen af varemærkeansøgningen [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 52, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 22, 23, 27, 28, 31 og 41)
4.

EU-varemærker – afkald, fortabelse og ugyldighed – undersøgelse af ansøgningen – bevis for brug af det ældre varemærke – reel brug – begreb – varemærke kun brugt som bestanddel af et sammensat varemærke eller sammen med et andet varemærke [Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2017/1001, art. 18, stk. 1, litra a), og art. 58, stk. 1, litra a)] (jf. præmis 17)
1.

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares eller en tjenesteydelses egenskaber – vurdering af, om et tegn er beskrivende – kriterier [Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2017/1001, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 15-19, 23, 24, 34 og 48)
2)

Begæringen om, at designet registreret under nr. 127204-0001 erklæres ugyldigt, som er indgivet af Zaun Ltd den 27. marts 2018, afslås.
1.

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares eller en tjenesteydelses egenskaber – vurdering af, om et tegn er beskrivende – kriterier [Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2017/1001, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 19-21 og 25)
2.

EU-varemærker – afkald, fortabelse og ugyldighed – relative ugyldighedsgrunde – eksistensen af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – vurdering af risikoen for forveksling – fastlæggelse af den relevante kundekreds – kundekredsens opmærksomhedsniveau [Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2017/1001, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 16 og 17)
4.

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – figurmærket LES BORDES og et figurmærke, der omfatter en figur, der bl.a. består af et hjortehoved [Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2017/1001, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 43, 52, 60, 72 og 80)
4.

EU-varemærker – afkald, fortabelse og ugyldighed – absolutte ugyldighedsgrunde – registrering i strid med artikel 7 i forordning 2017/1001 – den relevante dato for undersøgelsen af en absolut ugyldighedsgrund – datoen for indgivelse af registreringsansøgningen [Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2017/1001, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 24 og 25)
2.

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – vurdering af risikoen for forveksling – fastlæggelse af den relevante kundekreds – kundekredsens opmærksomhedsniveau [Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2017/1001, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 18 og 19)
84

I skrivelsen af 5. marts 2021, der blev tilstillet sagsøgeren (jf. præmis 41 ovenfor), anførte Rådet indledningsvis, at oplysningerne fra den offentlige anklagemyndighed og oplysningerne i sagsakterne godtgjorde, at sagsøgeren fortsat var genstand for straffesager i Ukraine for uretmæssig tilegnelse af offentlige midler eller aktiver. Dernæst anførte Rådet for det første, at dom af 13. maj 2020 havde bekræftet, at meddelelsen om mistanke var blevet gyldigt forkyndt inden for rammerne af procedure 113, og at sagsøgeren derfor havde status som mistænkt. Hvad for det andet angår forundersøgelsernes angiveligt for lange varighed svarede Rådet, at de bestemmelser i strafferetsplejeloven, der pålægger anklageren at afslutte proceduren, når efterforskningsperioden er udløbet, var trådt i kraft den 3. oktober 2017, dvs. efter opførelsen af sagsøgerens navn i registret over mistænkte, og at de derfor ikke fandt anvendelse inden for rammerne af procedure 113 og procedure 521. Rådet præciserede endvidere, at det trin, hvor forsvaret skulle gøre sig bekendt med sagsakterne, ikke var omfattet af fristen for den indledende undersøgelse, således at eventuelle forsinkelser på dette procestrin ikke kunne tilskrives de ukrainske myndigheder, som havde ansvaret for undersøgelsen. Endelig konkluderede Rådet, at det ikke tilkom det at kontrollere, om der faktisk forelå et grundlag for straffesagerne, men alene at undersøge, om der forelå en tilstrækkelig begrundelse for at pålægge en restriktiv foranstaltning i lyset af de dokumenter, som denne var støttet på.
38

Sagsøgeren kan således ikke med rette gøre gældende, at artikel 40 i forordning 2017/1001, sammenholdt med samme forordnings artikel 39, stk. 3, gør det muligt at lade formodningen om, at de til det identiske ældre nationale varemærke knyttede rettigheder opretholdes efter, at dette varemærke er udløbet, gælde for et andet EU-varemærke end det, for hvilket påberåbelsen af anciennitet er imødekommet, f.eks. til støtte for en påberåbelse af det ældre nationale varemærkes anciennitet for dette andet EU-varemærke.
8.

Statsstøtte – forbud – undtagelser – støtte, der er forenelig med det indre marked – støtte, hvis formål er at råde bod på skader, der er forårsaget af naturkatastrofer eller af andre usædvanlige begivenheder – direkte støtte til fordel for et luftfartsselskab for at yde sidstnævnte en kompensation i forbindelse med covid-19-pandemien – vurdering med hensyn til artikel 107, stk. 2, litra b), TEUF – kriterier [Art. 107, stk. 2, litra b), TEUF] (jf. præmis 95-97 og 100)
Rettens dom (Tiende Afdeling) af 19. oktober 2022 –

Louis Vuitton Malletier mod EUIPO – Wisniewski (Gengivelse af et skakternmønster II)

(Sag T-275/21) ( 1 )

»EU-varemærker – ugyldighedssag – international registrering, hvor Den Europæiske Union er designeret – figurmærke, der gengiver et skakternmønster – absolut ugyldighedsgrund – fornødent særpræg ikke opnået ved brug – artikel 7, stk. 3, og artikel 51, stk. 2, i forordning (EF) nr. 40/94 (nu artikel 7, stk. 3, og artikel 59, stk. 2, i forordning (EU) 2017/1001) – samlet bedømmelse af beviser for fornødent særpræg opnået ved brug – geografisk rækkevidde for beviserne for fornødent særpræg opnået ved brug – beviser vedrørende brugen af et varemærke på internettet – beviser vedrørende sager om krænkelse«

1. EU-varemærker – afkald, fortabelse og ugyldighed – absolutte ugyldighedsgrunde – varemærker uden fornødent særpræg – bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b), art. 7, stk. 3, og art. 51, stk. 1] (jf. præmis 19, 22 og 23)

2. EU-varemærker – afkald, fortabelse og ugyldighed – absolutte ugyldighedsgrunde – varemærker uden fornødent særpræg – undtagelse – fornødent særpræg opnået ved brug – bevisbyrde [Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b), art. 7, stk. 3, og art. 51, stk. 1] (jf. præmis 20 og 21)

3. EU-varemærker – afkald, fortabelse og ugyldighed – absolutte ugyldighedsgrunde – varemærker uden fornødent særpræg – undtagelse – fornødent særpræg opnået ved brug – rækkevidde – varemærke uden særpræg i hele Unionen – særpræg opnået ved brug ligeledes i hele Unionen [Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b), art. 7, stk. 3, og art. 51, stk. 2] (jf. præmis 24 og 25)

4. EU-varemærker – afkald, fortabelse og ugyldighed – absolutte ugyldighedsgrunde – varemærker uden fornødent særpræg – undtagelse – fornødent særpræg opnået ved brug – beviskraften af bevismidler [Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b), art. 7, stk. 3, og art. 51, stk. 2] (jf. præmis 26-28)

5. Retslig procedure – bevis – bevisværdi – bedømmelseskriterier – princippet om den frie bevisbedømmelse og princippet om bevisbedømmelsens frihed (Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 41 og 47; Rettens procesreglement, art. 85) (jf. præmis 29-31)

6. EU-varemærker – afkald, fortabelse og ugyldighed – absolutte ugyldighedsgrunde – varemærker uden fornødent særpræg – figurmærke, der gengiver et skakternmønster [Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b), art. 7, stk. 3, og art. 51, stk. 1] (jf. præmis 50, 61, 71, 77, 85-97, 109, 113, 117-120, 128 og 140)

Konklusion

1) Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes.

2) Louis Vuitton Malletier betaler sagsomkostningerne.

( 1 ) – EUT C 263 af 5.7.2021.
4.

Statsstøtte – afgørelse fra Kommissionen, der fastslår, at en støtte er uforenelig med det indre marked, og anordner tilbagesøgning heraf – Kommissionens mulighed for at overlade det til de nationale myndigheder at beregne det præcise beløb, der skal tilbagebetales – Kommissionens forpligtelse til at opstille en beregningsmetode – forpligtelse for de nationale myndigheder til at tage hensyn til alle relevante oplysninger, som kommer til deres kendskab, herunder udvekslingerne mellem dem og Kommissionen (Art. 108, stk. 2, TEUF) (jf. præmis 62 og 64-68)
7.

Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – ulovlighed – tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af EU-retten – undersøgelse foretaget af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) af et tilfælde af svig vedrørende bundne afgifter, udligningstold og antidumpingtold på import af biodiesel til EU – sagsøgerens manglende mulighed for at fremsætte bemærkninger inden fremsendelsen af OLAF’s meddelelse til de nationale myndigheder om de foreløbige resultater af kontorets undersøgelse – generaldirektøren for OLAF’s afvisning af at behandle sagsøgerens klage – ret til god forvaltning – tilsidesættelse af retten til at blive hørt – foreligger ikke [Art. 340, stk. 2, TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 41, stk. 2, litra a); Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 883/2013, art. 9, stk. 4] (jf. præmis 95, 96, 100-105, 110-113 og 156)
3.

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – vurdering af risikoen for forveksling – fastlæggelse af den relevante kundekreds – kundekredsens opmærksomhedsniveau [Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2017/1001, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 25-28)
2.

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares eller en tjenesteydelses egenskaber – begreb – varemærke, der udgøres af et ord eller en neologisme, som består af en sammensætning af bestanddele [Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2017/1001, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 23, 24 og 30)
2.

Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde – restriktive foranstaltninger over for Syrien – forbud mod indrejse eller transit over for fremtrædende erhvervsfolk, der driver virksomhed i Syrien, samt indefrysning af disses midler – afgørelse truffet under omstændigheder, som er den pågældende bekendt, og som gør det muligt for vedkommende at forstå, hvilke konsekvenser den trufne foranstaltning har for denne – kortfattet begrundelse tilladt [Art. 296 TEUF; Rådets afgørelse 2013/255/FUSP, som ændret ved afgørelse (FUSP) 2015/1836 og (FUSP) 2021/855, art. 27, stk. 2, litra a), og art. 28, stk. 2, litra a), og bilag I; Rådets forordning nr. 36/2012 og 2021/848, bilag II] (jf. præmis 59-64 og 70-73)
5.

Annullationssøgsmål – anbringender – søgsmål anlagt til prøvelse af en afgørelse om afvisning af et forslag inden for rammerne af en EU-institutions procedure for udvælgelse af partnere – anbringende om et åbenbart urigtigt skøn – bevisbyrden påhviler sagsøgeren (Art. 263 TEUF) (jf. præmis 47)
3.

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – ordmærkerne WELLMONDE og WELL AND WELL [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 36, 40, 43, 45, 46, 49, 51 og 56-60)
4.

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – figurmærke, der gengiver et hoved, og figurmærke, der gengiver et hundehoved [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 39, 41, 46, 47, 59, 63 og 67)
3.

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 57, 58, 79, 81 og 82)
6

Den 17. oktober 2016 vedtog Rådet konklusioner, hvoraf det for det første fremgår, at Rådet gjorde opmærksom på Den Europæiske Unions dybe bekymring over situationen i Den Demokratiske Republik Congo, som var blevet yderligere forværret af »de ekstremt voldelige handlinger, der [havde fundet] sted den 19. og 20. september 2016, navnlig i Kinshasa [(Den Demokratiske Republik Congo)]«, og henviste til, »at det primære ansvar for afholdelsen af valg [lå] hos [Den Demokratiske Republik Congos] myndigheder«. Rådet anførte dernæst, at Den Demokratiske Republik Congos regering for at skabe et gunstigt klima for dialogen og valgene burde give et klart tilsagn om at sikre overholdelse af menneskerettighederne og retsstatsprincippet og bringe enhver instrumentalisering af retsvæsenet til ophør. Rådet anførte endvidere, at Unionen opfordrede til løsladelse af alle politiske fanger, til, at der blev sat en stopper for politisk begrundede retsforfølgelser af oppositionen og civilsamfundet, samt til rehabilitation af ofre for politiske domme, inden det præciserede, at forbuddet mod fredelige demonstrationer samt intimidering og chikane af oppositionen, civilsamfundet og medierne ikke gjorde det muligt at forberede en fredelig og demokratisk overgang. Endelig gav Rådet udtryk for, at »[Unionen] vil[le] anvende alle de midler, det ha[vde] til rådighed, herunder brugen af individuelle restriktive foranstaltninger over for dem, der [va]r ansvarlige for alvorlige krænkelser af menneskerettighederne, tilskynde[de] til vold eller forhindre[de] en konsensusorienteret og fredelig løsning på krisen, der respektere[de] det congolesiske folks ønske om at vælge sine repræsentanter«.
226

I anden omgang har sagsøgerne gjort gældende, at den anfægtede afgørelse ikke er egnet til at beskytte mod virusspredning og forhindre, at Parlamentets medlemmer og personale, der opholder sig i Parlamentets bygninger, bliver smittet. Sagsøgerne har nemlig gjort gældende, at der ikke er videnskabelig enighed om, hvorvidt vaccinerede personer kan overføre virusset, og at en lang række undersøgelser viser, at såvel vaccinerede som ikke-vaccinerede personer kan overføre virusset. WHO har selv i en publikation af 5. februar 2021 fremhævet, at »der stadig [var] mange ubekendte med hensyn til, hvor effektiv vaccinationen [var] med hensyn til at mindske smitten«. Sagsøgerne er derfor af den opfattelse, at et vaccinations- eller restitutionscertifikat ikke giver nogen garanti for, at dem, der er i besiddelse af et sådant, ikke kan smitte. Tilsvarende er fremvisningen af en negativ PCR-test ligeledes en uegnet og uforholdsmæssig foranstaltning, henset til det store antal »falske positive«. Det kan derfor ikke med føje hævdes, at forpligtelsen til at betinge adgangen til Parlamentets bygninger af fremvisning af et gyldigt covidcertifikat gjorde det muligt at mindske risikoen for overførsel af virusset og således beskytte de personer, der opholdt sig i disse bygninger.
42

Det følger heraf, at selv hvis det medgives, at en konflikt mellem de omhandlede varemærker efter overgangsperiodens udløb ikke længere kan opstå, forholder det sig ikke desto mindre således, at en sådan konflikt i tilfælde af registrering af det ansøgte varemærke ikke desto mindre kunne have foreligget i perioden mellem datoen for indgivelsen af EU-varemærkeansøgningen og udløbet af overgangsperioden, dvs. i det foreliggende tilfælde perioden fra den 30. juni 2015 (jf. punkt 1 ovenfor) til den 31. december 2020 (jf. præmis 24 ovenfor), dvs. en periode på fem et halvt år. Det er imidlertid vanskeligt at forstå, hvorfor sagsøgeren ligeledes i denne periode skulle nægtes beskyttelse af sine ældre ikke-registrerede varemærker, der anvendes erhvervsmæssigt i Det Forenede Kongerige, bl.a. for så vidt angår den potentielle brug af det ansøgte varemærke, som sagsøgeren anser for at være i konflikt med de ældre varemærker. Det må derfor ligeledes anerkendes, at sagsøgeren har en berettiget interesse i at få medhold i sin indsigelse for så vidt angår denne periode.
9

Ved afgørelse af 4. februar 2021 (herefter »den anfægtede afgørelse«) tog Femte Appelkammer ved EUIPO klagen til følge og annullerede indsigelsesafdelingens afgørelse. Appelkammeret fandt indledningsvis, efter at have anført, at det undersøgte klagen for så vidt angik det ældre ordmærke, at den relevante kundekreds bestod af den tyske offentlighed som sådan, som udviste et opmærksomhedsniveau, der gik fra under gennemsnittet til normalt, og at de omhandlede varer var af samme eller i høj grad lignende art. Dernæst fastslog appelkammeret, at de omtvistede tegn, som havde et normalt særpræg, havde en grad af lighed over gennemsnittet på det visuelle plan og en høj grad af lighed på det fonetiske plan, således at tegnene, selv om de var forskellige på det begrebsmæssige plan, som helhed lignede hinanden meget. Endelig fandt appelkammeret, at forskellene mellem de nævnte tegn ikke var tilstrækkelige til at adskille dem, og at der ikke var grund til at overveje en opvejning af de visuelle og fonetiske ligheder på baggrund af den begrebsmæssige forskel. Appelkammeret konkluderede derfor, at der var risiko for forveksling i bevidstheden hos den relevante kundekreds, og udvidede sin konklusion til at omfatte det ældre figurmærke og den internationale registrering, hvor Den Europæiske Union er designeret, af det nævnte figurmærke.
30

I modsætning til, hvad sagsøgeren har gjort gældende, følger det ikke det af omtvistede afsnit i denne rapport – på trods af dets sproglige klodsethed på engelsk, og uanset den måde sagsøgeren har fortolket det – at sagsøgeren har været genstand for to efterforskninger mod ham i Sverige og Polen, men blot, at hans navn har været genstand for en indberetning inden for rammerne af disse to efterforskninger, hvilket fremgår af den følgende formulering i rapporten: »In addition, Leon Leonard Johan Veen had been reported also in a Swedish investigation concerning drugs trafficking and a Polish investigation concerning fraud.« Europol har derudover i sit svarskrift forklaret, at når Europol i en rapport til de nationale politimyndigheder ønsker at angive, at en person er eller har været mistænkt inden for rammerne af en efterforskning, angiver agenturet det udtrykkeligt og utvetydigt – navnlig ved at bruge udtryk som »mistænkt« eller »genstand for en efterforskning«.
Uden at det er nødvendigt at tage stilling til rigtigheden af begrundelsen i annullationsafdelingens svar af 15. januar 2018, er det dermed tilstrækkeligt at konstatere, at annullationsafdelingen som svar på den anden begæring om forlængelse af fristen for indgivelse af bevis for brug af det anfægtede varemærke ikke kunne begrænse sig til at afslå denne begæring, men at den i overensstemmelse med EUIPO’s retningslinjer for undersøgelse, og således som appelkammeret har gjort, skulle indrømme en yderligere frist, der løber fra datoen for meddelelsen af dets svar. Eftersom de anfægtede beviser blev fremlagt mellem på den ene side indgivelsen af den anden begæring om forlængelse af fristen for indgivelse af beviser for brugen af det anfægtede varemærke og på den anden side annullationsafdelingens svar af 15. januar 2018, kunne disse beviser under alle omstændigheder ikke anses for fremlagt for sent. Hverken annullationsafdelingen eller appelkammeret begik derfor en fejl ved med henblik på undersøgelsen af brugen af det anfægtede varemærke at tage hensyn til de nævnte beviser.

[udelades]
66

I det foreliggende tilfælde har sagsøgeren, uden at blive modsagt af EUIPO og intervenienterne, gjort gældende, at det ældre tjekkoslovakiske varemærke og navnet Jan Nehera var glemt af den relevante kundekreds i 2013, og at han selv brugte mange bestræbelser, tid og penge på at genskabe varemærket Nehera og på at gøre Jan Neheras og dennes virksomheds historie kendt. Det følger heraf, at sagsøgeren langt fra blot snyltede på det ældre tjekkoslovakiske varemærkes og Jan Neheras navns tidligere renommé, men tværtimod udfoldede en egen forretningsmæssig indsats for at genskabe dette varemærkes image og således for egen regning at genoprette det nævnte renommé. Under disse omstændigheder synes den blotte omstændighed, at der med henblik på at fremme det omtvistede varemærke blev henvist til Jan Neheras og det ældre tjekkoslovakiske varemærkes historiske image, ikke at være i strid med hæderlig forretningsskik i industri- og handelsforhold.