ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug - faelles markedsordning - maelk og mejeriprodukter - tillaegsafgift paa maelk - nedsaettelse af afgiftsfritagne referencemaengder uden godtgoerelse - ejendomsret - princippet om beskyttelse af den berettigede forventning - lighedsprincippet - tilsidesaettelse - foreligger ikke

[EF-traktaten, art. 39, stk. 1, litra b), og art. 40, stk. 3, andet afsnit; Raadets forordning nr. 816/92]

Sammendrag

Nedsaettelsen i forordning nr. 816/92 af referencemaengderne, der er fritaget for tillaegsafgift paa maelk i perioden 1992/1993, uden godtgoerelse er hverken i strid med ejendomsretten eller med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning eller lighedsprincippet.

For det foerste var denne foranstaltning begrundet i oensket om at fortsaette saneringen af markedet for maelk i forlaengelse af andre tilsvarende foranstaltninger, der var truffet for de foregaaende aar, og den paagaeldende nedsaettelse oversteg ikke med sit omfang graenserne for et taaleligt indgreb, hvorfor den ikke beroerer selve kernen af ejendomsretten. Raadet var i oevrigt berettiget til inden for rammerne af sine vide skoensbefoejelser paa den faelles landbrugspolitiks omraade at give maalsaetningen om at stabilisere markedet midlertidig forrang, naar de paagaeldende foranstaltninger gennem en rationel udvikling af produktionen ville bidrage til at opretholde en rimelig levestandard for landbrugsbefolkningen, jf. traktatens artikel 39, stk. 1, litra b).

For det andet kan disse producenter, eftersom Raadet og Kommissionen ikke har skabt en situation, som har givet maelkeproducenterne en berettiget forventning om, at de indtil da suspenderede referencemaengder ville komme til at gaelde igen, og varigheden af den midlertidige suspensionsordning saaledes allerede ved ordningens indfoerelse og i forbindelse med dens forlaengelse reelt var bundet til varigheden af tillaegsafgiftsordningen, ikke goere gaeldende, at institutionerne skulle have fremkaldt en berettiget forventning hos dem.

For det tredje kan ordningen om midlertidig suspension, da den er tilrettelagt saaledes, at de suspenderede maengder er proportionale med referencemaengderne, og saaledes er truffet paa grundlag af objektive kriterier valgt med henblik paa, at den faelles markedsordning som helhed skal fungere tilfredsstillende, ikke anses for at indebaere en forskelsbehandling mellem producenter.

Dette resultat beroeres ikke af, at den paagaeldende erhvervsdrivende ud over den oprindeligt ydede referencemaengde ogsaa har erhvervet supplerende referencemaengder hos de nationale myndigheder.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Faelles handelspolitik - beskyttelse mod dumping - fornyet undersoegelse - antidumpingtoldens anvendelsesperiode - Raadets skoensmaessige befoejelse

(Raadets forordning nr. 2423/88, art. 15, stk. 1, 2, 3 og 4, og forordning nr. 535/87 og 3283/94)

Sammendrag

Naar henses til ordlyden af artikel 15, stk. 1, i grundforordning nr. 2423/88 om antidumping, bestemmelsens forhistorie, den maade, hvorpaa den er opbygget, og dens formaal, maa den fortolkes saaledes, at Raadet har en skoensmaessig befoejelse til at fastsaette en kortere anvendelsesperiode end fem aar for den endelige antidumpingtold, der fastsaettes efter en fornyet undersoegelse af tidligere fastsatte foranstaltninger, hvis en saadan begraensning paa grund af saerlige omstaendigheder er den bedste maade at tage hensyn til de involverede parters modstridende interesser og at opretholde den ligevaegt mellem disse interesser, som soeges skabt ved grundforordningen.

Den unormalt lange tid, der er medgaaet til den fornyede undersoegelse, og som paavirker retstillingen for parterne i proceduren paa en maade, som er til ugunst for de virksomheder, der er paalagt antidumpingforanstaltninger, maa i denne forbindelse anses for et forhold, der kan begrunde en begraensning af anvendelsesperioden for de endelige antidumpingforanstaltninger, som vedtages ved afslutningen af denne procedure.

Raadet overskred derfor ikke graenserne for sit skoen, da det under hensyn til varigheden af den fornyede undersoegelse ansaa det for rimeligt at begraense gyldighedsperioden for forordning nr. 2380/95 om indfoerelse af en endelig antidumpingtold paa PPC-fotokopieringsmaskiner med oprindelse i Japan til to aar.

Endvidere har begraensningen af gyldighedsperioden for forordning nr. 2380/95 til to aar ikke medfoert en indskraenkning i de rettigheder, virksomhederne i Faellesskabet har med henblik paa at imoedegaa absorbering eller omgaaelse af antidumpingtolden.

Der kan ikke efter forordning nr. 3283/94 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europaeiske Faellesskab, vedtages endelige antidumpingforanstaltninger, som er gaeldende i mere end fem aar, og det er derfor uundgaaeligt, at i hvert fald naar der er gaaet tre aar, vil de endelige antidumpingforanstaltninger bortfalde efter en frist paa hoejst to aar, hvis der ikke fremsaettes en anmodning om fornyet undersoegelse. Selv om det antages, at det i praksis vil vaere vanskeligt for virksomhederne i Faellesskabet at anvende de procedurer, der er fastsat med henblik paa beskyttelse mod absorbering og/eller omgaaelse af antidumpingtolden, naar antidumpingforanstaltningerne udloeber inden for en frist paa to aar, beror denne situation paa den retlige ordning, der er indfoert ved grundforordningen.
Sag T-94/95

Jean-Pierre Landuyt

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Annullationssøgsmål — erstatning til mælkeproducenter — forordning (EØF) nr. 2187/93 — tilbud om erstatning — nationale myndigheders retsakter — prøvelse — kompetence — erstatningssøgsmål — formaliteten«

Rettens dom (Første Afdeling) af 4. februar 1998 II-215

Sammendrag af dom

Når sagsøgeren under et annullationssøgsmål i medfør af traktatens artikel 173, stk. 4, anfægter de nationale myndigheders afslag på at tilbyde ham erstatning i medfør af forordning nr. 2187/93 om tilbud om erstatning til visse producenter af mælk og mejeriprodukter, som midlertidigt har været forhindret i at udøve deres virksomhed, og gør gældende, at den anfægtede afgørelse skyldes en fejl i forbindelse med disse myndigheders kontrol med hans landbrugsbedrift, er der reelt nedlagt påstand om annullation af resultaterne af de nationale myndigheders kontrolbesøg. Påstanden har således til formål at anfægte gyldigheden af en afgørelse truffet af de nationale organer, der skal gennemføre visse foranstaltninger i forbindelse med den fælles landbrugspolitik. Da en sådan afgørelse henhører under de nationale retsinstansers kontrol, har Retten ikke kompetence til at prøve dens lovlighed.

Fællesskabets retsinstanser kan med hjemmel i bestemmelserne i traktatens artikel 178, sammenholdt med artikel 215, stk. 2, alene tilkende erstatning for tab, der forvoldes af institutionerne eller af disses ansatte under udførelsen af deres arbejdsopgaver. Fællesskabet kan således ikke drages til ansvar for tab, som forårsages af nationale organer, og de nationale domstole er enekompetente til at tilkende erstatning herfor. Betingelserne for at indbringe en sag for Retten i medfør af disse bestemmelser er derfor ikke opfyldt, når den handling, der skulle have forvoldt det tab, sagsøgeren søger erstattet, er en retsakt udstedt af de nationale myndigheder under udøvelse af deres egne beføjelser.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Fælles handelspolitik - beskyttelse mod dumping - skade - fortjenstmargen lagt til grund ved beregningen af indikativprisen - margen, som med rimelighed kan forventes, når der ikke foreligger dumping

(Rådets forordning nr. 2423/88, art. 4, stk. 1, og art. 13, stk. 3)

2 Fælles handelspolitik - beskyttelse mod dumping - skade - institutionernes skønsbeføjelse - judiciel kontrol - omstændigheder, der kan tages i betragtning

(Rådets forordning nr. 2423/88, art. 4)

3 Fælles handelspolitik - beskyttelse mod dumping - skade - margen, som med rimelighed kan forventes, når der ikke foreligger dumping - kontrolvilkår

(Rådets forordning nr. 2323/88, art. 4)

Sammendrag

1 Inden for rammerne af en antidumpingprocedure skal den fortjenstmargen, som Rådet skal lægge til grund ved beregningen af den indikativpris, der kan afhjælpe den af fællesskabsindustrien lidte skade, begrænses til den fortjenstmargen, fællesskabsindustrien med rimelighed kan påregne under normale konkurrencevilkår uden dumpingimport. Det ville ikke være i overensstemmelse med artikel 4, stk. 1, og artikel 13, stk. 3, i antidumpinggrundforordning nr. 2324/88 at tillægge fællesskabsindustrien en fortjenstmargen, den ikke havde kunnet forvente uden dumping. Kriteriet om den nødvendige fortjenstmargen til sikring af den pågældende erhvervsgrens overlevelse er således ikke i overensstemmelse med grundforordningen.

2 Under den judicielle kontrol inden for rammerne af en antidumpingsag tilkommer det Retten at fastslå, om institutionerne har lagt vægt på rigtige faktiske omstændigheder, og om disse eventuelt er blevet vurderet åbenbart fejlagtigt inden for rammerne af den situation, der forelå på tidspunktet for udstedelsen af den anfægtede retsakt. Der skal ikke med henblik på en sådan kontrol tages hensyn til en undersøgelse vedrørende fortjenstmargenen, som ikke er blevet meddelt Kommissionen under den administrative procedure.

3 Inden for rammerne af en antidumpingsag, hvor det drejer sig om at fastslå den fortjenstmargen, der skal lægges til grund ved beregningen af den indikativpris, som kan afhjælpe tabet, når fællesskabsindustriens virksomheder har forskellige produktionsomkostninger og således forskelligt udbytteniveau, har fællesskabsinstitutionerne ingen anden mulighed for at fastsætte indikativprisen end at beregne et vejet gennemsnit af produktionsomkostningerne for samtlige fællesskabsproducenter og hertil føje den gennemsnitlige fortjenstmargen, der anses for rimelig under hensyn til samtlige i betragtning kommende omstændigheder.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssoegsmaal - fysiske eller juridiske personer - retsakter, der beroerer dem umiddelbart og individuelt - bestemmelse om fastsaettelse af godtgoerelse til udligning af omkostninger til oplagring af sukker i et produktionsaar - soegsmaal anlagt af italienske sukkerproducenter - afvisning

(EF-traktaten, art. 173, stk. 4 (efter aendring nu art. 230, stk. 4, EF); Raadets forordning nr. 1534/95, art. 4)

Sammendrag

$$Et annullationssoegsmaal anlagt af italienske sukkerproducenter til anfaegtelse af artikel 4 i forordning nr. 1534/95, der fastsaetter refusionsbeloebet for udligning af omkostninger til oplagring af sukker i produktionsaaret 1995/1996, skal afvises.

Denne bestemmelse har nemlig karakter af en almengyldig foranstaltning, der finder anvendelse paa objektivt beskrevne situationer og skaber retsvirkninger for kategorier af retssubjekter, som er defineret generelt og abstrakt, idet den indfoerer en fast sats for refusion og finder anvendelse paa et ubestemt antal oplagringsforretninger i Faellesskabet, der gennemfoeres af alle Faellesskabets sukkerproducenter.

Selv om det laegges til grund, at sagsoegernes identitet paa tidspunktet for den anfaegtede forordnings vedtagelse faktisk var Raadet bekendt som indehavere af produktionskvoter for sukker, er dette ikke tilstraekkeligt til at anse sagsoegerne for individuelt beroert, idet muligheden for mere eller mindre noejagtigt at fastslaa antallet og identiteten af de retssubjekter, en retsakt finder anvendelse paa, ikke er tilstraekkelig til at rejse tvivl om, at retsakten har karakter af en forordning, naar det staar fast, at den anvendes paa grundlag af en objektivt bestemt retlig eller faktisk situation, som er beskrevet i akten. Den omstaendighed, at en akt kan have forskellige virkninger for forskellige retssubjekter, er ikke til hinder for dens forordningskarakter, naar situationen er objektiv beskrevet.

I oevrigt kan den omstaendighed alene, at sagsoegerne er indehavere af produktionskvoter, ikke give grundlag for at antage, at saerlige interesser er blevet tilsidesat i deres tilfaelde. For der har ikke til tildelingen til sagsoegerne af produktionskvoter foer vedtagelsen af den anfaegtede forordning vaeret knyttet en ret til at faa fastsat et refusionsbeloeb, ved hvilket der var taget hensyn til de finansielle omkostninger i forbindelse med oplagring, som alene de italienske sukkerproducenter faktisk havde afholdt. Disse producenters retsstilling adskiller sig derfor ikke fra retsstillingen for de andre indehavere af produktionskvoter, der alle maatte acceptere den refusion, som Raadet fastsatte med et bestemt, ensartet beloeb for hvert produktionsaar.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssoegsmaal - fysiske eller juridiske personer - retsakter, der beroerer dem umiddelbart og individuelt - bestemmelse om fastsaettelse af den afledte interventionspris for hvidt sukker for alle omraader i Italien i et produktionsaar - soegsmaal anlagt af italienske sukkerproducenter - afvisning

[EF-traktaten, art. 173, stk. 4 (efter aendring nu art. 230, stk. 4, EF); Raadets forordning nr. 1534/95, art. 1, litra f)]

Sammendrag

$$Et annullationssoegsmaal anlagt af italienske sukkerproducenter til anfaegtelse af artikel 1, litra f), i forordning nr. 1534/95, der fastsaetter den afledte interventionspris paa hvidt sukker for alle omraader i Italien for produktionsaaret 1995/1996, skal afvises.

Denne bestemmelse finder anvendelse paa objektivt beskrevne situationer og skaber retsvirkninger for kategorier af retssubjekter, som er defineret generelt og abstrakt, idet den dels paalaegger det italienske interventionsorgan til denne pris at koebe ethvert parti, som de paagaeldende producenter tilbyder dem, og saaledes finder anvendelse paa et ubestemt antal transaktioner, og dels, da fastsaettelsen af denne pris direkte indvirker paa de mindstepriser, som de sidstnaevnte skal betale de italienske sukkerroeavlere, ogsaa finder anvendelse paa et ubestemt antal transaktioner forud for interventionsforretningerne.

Desuden skal denne ordning om »regionalisering« af priserne paa hvidt sukker, hvorefter der hvert aar for hvidt sukker fastsaettes en interventionspris for de omraader i Faellesskabet, som ikke har underskud, og en afledt interventionspris for hvert af de omraader, som har underskud, paa det grundlag, der saa noejagtigt som muligt afspejler de oekonomiske realiteter, objektivt anvendes paa alle sukkerproducenter og sukkerroeavlere og ikke tage specielt sigte paa den enkelte producent.

Selv om det laegges til grund, at sagsoegernes identitet paa tidspunktet for den anfaegtede forordnings vedtagelse faktisk var Raadet bekendt som indehavere af produktionskvoter for sukker, er dette ikke tilstraekkeligt til at anse sagsoegerne for individuelt beroert, idet muligheden for mere eller mindre noejagtigt at fastslaa antallet og identiteten af de retssubjekter, en retsakt finder anvendelse paa, ikke er tilstraekkelig til at rejse tvivl om, at retsakten har karakter af en forordning, naar det staar fast, at den anvendes paa grundlag af en objektivt bestemt retlig eller faktisk situation, der er beskrevet i akten.

I oevrigt kan den omstaendighed alene, at sagsoegerne er indehavere af produktionskvoter, ikke give grundlag for at antage, at saerlige interesser er blevet tilsidesat i deres tilfaelde. Der har nemlig ikke til tildelingen til sagsoegerne af produktionskvoter foer vedtagelsen af den anfaegtede forordning vaeret knyttet en ret til at faa fastsat en bestemt interventionspris. Sagsoegernes retsstilling adskiller sig derfor fra retsstillingen for de andre indehavere af produktionskvoter, der alle har maattet acceptere de interventionspriser, Raadet havde fastsat paa baggrund af den forventede forsyningssituation i de forskellige produktionsomraader.
Beslutningen om suspension af en tjenestemand udgør en akt, der indeholder et klagepunkt, og som kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål i henhold til vedtægtens artikel 90 og 91. Denne retsstilling må være endnu mere utvivlsom, når ansættelsesmyndigheden har bestemt, at en del af den suspenderede tjenestemands vederlag skal tilbageholdes i henhold til vedtægtens artikel 88, stk. 2.

En beslutning om suspension af en tjenestemand, der som sådan udgør en foranstaltning, der indeholder et klagepunkt, skal begrundes i henhold til vedtægtens artikel 25, stk. 2. Denne begrundelse skal opfylde det i vedtægtens artikel 88, stk. 1, angivne kriterium, hvorefter ansættelsesmyndigheden kun kan suspendere en tjenestemand straks under henvisning til, at denne har begået en alvorlig forseelse, det være sig et brud på hans tjenestepligter eller en overtrædelse af almindelige retsregler. Der stilles ikke herved efter vedtægtens artikel 88 krav om, at ansættelsesmyndigheden tager endeligt stilling til, om de i vedtægten nævnte forseelser faktisk foreligger, men blot om, at den angiver grundene til, at den mener, at den tjenestemand, over for hvem der er indledt disciplinær forfølgning, har begået en alvorlig forseelse.

(præmis 46 og 49)

Henvisning til: Gutmann mod Kommissionen.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Konkurrence - aftaler - paavirkning af handelen mellem medlemsstater - forbud mod at videresaelge og eksportere

(EF-traktaten, art. 85, stk. 1 (nu artikel 81, stk. 1, EF))

2 Konkurrence - aftaler - konkurrencebegraensning - kriterier ved vurderingen heraf - konkurrencebegraensende formaal - tilstraekkeligt

(EF-traktaten, art. 85, stk. 1 (nu artikel 81, stk. 1, EF))

3 Konkurrence - faellesskabsregler - overtraedelser - forsaet - begreb

(Raadets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

4 Konkurrence - boeder - stoerrelse - fastsaettelse - kriterier - overtraedelsernes grovhed - forhold, der indgaar i bedoemmelsen

(Raadets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

Sammendrag

1 En bestemmelse i en aftale mellem virksomheder, der har til formaal at forhindre en koeber i at videresaelge eller eksportere de varer, han har koebt, er ifoelge sin natur egnet til at opdele markederne og saaledes paavirke handelen mellem medlemsstater.

2 Den omstaendighed, at en bestemmelse i en aftale mellem virksomheder, der har til formaal at begraense konkurrencen, ikke er blevet haandhaevet af de kontraherende parter, kan ikke medfoere, at bestemmelsen falder uden for forbuddet i traktatens artikel 85, stk. 1 (nu artikel 81, stk. 1, EF).

Kommissionen kan saaledes med foeje fastslaa, at en overtraedelse, der bestod i, at parterne havde indgaaet og deltaget i en eneforhandlingsaftale, hvori en bestemmelse havde et formaal, der er i strid med traktatens artikel 85, stk. 1, foerst ophoerer, naar parterne ophaever den paagaeldende bestemmelse.

3 Det er ikke en betingelse for, at en overtraedelse af traktatens konkurrenceregler kan anses for forsaetlig, at den paagaeldende virksomhed bevidst overtraadte et forbud efter disse regler. Det er tilstraekkeligt, at den var klar over, at den anfaegtede handlemaade havde til formaal at begraense konkurrencen. En udtalelse fra en juridisk raadgiver, som virksomheden har konsulteret, kan ikke diskulpere virksomheden.

4 Den boede, der paalaegges for en overtraedelse af traktatens konkurrenceregler, skal fastsaettes paa grundlag af omstaendighederne i forbindelse med overtraedelsen og dennes grovhed, og der skal ved vurderingen af overtraedelsens grovhed bl.a. tages hensyn til konkurrencebegraensningernes art.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Ansvar uden for kontraktforhold - betingelser - retsstridighed - skade - aarsagssammenhaeng - bevisbyrde

(EF-traktaten, art. 215, stk. 2)

2 Ansvar uden for kontraktforhold - betingelser - faktisk og reel skade - bevisbyrde

Sammendrag

1 I henhold til traktatens artikel 215, stk. 2, og de almindelige retsgrundsaetninger, hvortil der henvises i denne bestemmelser, skal en raekke betingelser vaere opfyldt for, at Faellesskabet kan paadrage sig erstatningsansvar uden for kontrakt, nemlig at den adfaerd, som bebrejdes institutionen, er retsstridig, at der er indtraadt et tab, og at der er aarsagsforbindelse mellem adfaerden og det paaberaabte tab.

Det paahviler sagsoegeren at bevise, at der er aarsagsforbindelse mellem den af institutionen begaaede fejl og det paaberaabte tab.

En sagsoeger, som forsoeger at faa erstatning for det tab, han haevder at have lidt som foelge af den forsinkelse, hvormed Kommissionens beslutning vedroerende statsstoette er blevet meddelt ham, har ikke bevist, at der er en saadan aarsagsforbindelse, eftersom en saadan forsinkelse - selv om den maatte kunne kvalificeres som culpoes - ikke kan have forvoldt sagsoegeren et selvstaendigt, oekonomisk tab, som er et andet end det tab, som ville kunne foelge af selve beslutningen.

2 For at opnaa erstatning for den ikke-oekonomiske skade, det sagsoegende selskab haevder at have lidt, skal selskabet bevise, at det har lidt en faktisk og utvivlsom skade. Principielt kan sagsoegeren derfor ikke blot goere gaeldende, at den paagaeldende institution har handlet culpoest over for sagsoegeren. Det paahviler i det mindste sagsoegeren at bevise, at den adfaerd fra Kommissionens side, sagsoegeren har anfaegtet, var saa alvorlig, at den har paafoert ham en saadan skade.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug - faelles markedsordning - maelk og mejeriprodukter - tillaegsafgift paa maelk - tildeling af referencemaengder fritaget for afgift - producenter, der havde indstillet deres leverancer i medfoer af praemieordningen for ikke-markedsfoering eller omstilling, og som derfor ikke fik tildelt en referencemaengde - tilbud om en fast erstatning i henhold til forordning nr. 2187/93 - ret til morarenter af erstatningen - suspension i tilfaelde af verserende retssager, indtil indgivelsen af det processkrift, hvorved sagerne haeves

(EF-traktaten, art. 215; Rettens procesreglement, art. 99; Raadets forordning nr. 2187/93, art. 12)

Sammendrag

De maelkeproducenter, der midlertidigt blev forhindret i at udoeve deres virksomhed som foelge af, at de ikke fik tildelt en referencemaengde fritaget for tillaegsafgift, fordi de havde paataget sig en ikke-markedsfoeringsforpligtelse, og som accepterede et tilbud om erstatning i medfoer af forordning nr. 2187/93 ved underskrivelse af den paagaeldende kvittering, som indebar et afkald paa enhver klage eller retssag, forpligtede sig hermed til at haeve de verserende sager. Raadet og Kommissionen, som skulle betale erstatningen, var saaledes berettigede til at suspendere betalingen af de i den naevnte forordnings artikel 12 fastsatte morarenter, saa laenge de paagaeldende producenter ikke havde opfyldt deres forpligtelse til at haeve sagerne.

Det afgoerende tidspunkt for opfyldelsen af denne forpligtelse er ikke det tidspunkt, hvor de nationale myndigheder blev underrettet om, at sagerne var haevet, men derimod datoen for indgivelsen af det processkrift, hvorved sagen haeves, jf. artikel 99 i Rettens procesreglement.
Forældelsesfristen i henhold til artikel 43 i EF-statutten for Domstolen (nu artikel 46 i statutten for Domstolen) for sager mod Fællesskabet om erstatning uden for kontraktforhold kan ikke begynde at løbe, før alle de betingelser, som er en forudsætning for erstatningspligten, er opfyldt, og, i tilfælde, hvor erstatningsansvaret skyldes en generel retsakt, navnlig ikke før retsaktens skadevoldende følger har vist sig, idet det herved præciseres, at disse betingelser er, at Fællesskabets institutioner har handlet retsstridigt, at der er lidt et tab, og at der er årsagsforbindelse mellem institutionernes adfærd og det påberåbte tab.

I denne forbindelse lider en mælkeproducent tab på grund af umuligheden af at kunne udnytte en referencemængde, fra den dato, da han efter udløbet af sin forpligtelse til ikke-markedsføring, der er påtaget i medfør af forordning nr. 1078/77, havde kunnet genoptage mælkeleveringerne uden at skulle betale tillægsafgiften, hvis ikke han havde fået afslag på at få tildelt en referencemængde. Betingelserne for at rejse erstatningskrav over for Fællesskabet var derfor opfyldt på denne dato.

(jf. præmis 61 og 62)