ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Er en administrativ praksis og retspraksis, hvorefter det kræves, at sælgeren — som i henhold til transportaftalen står for forsendelsen — skal forvisse sig om ægtheden af erhververens underskrift, og at der er tale om en underskrift fra en person, der må tegne det erhvervende selskab, fra en af selskabets ansatte med en tilsvarende stilling eller fra en anden befuldmægtiget, i strid med princippet om afgiftsneutralitet, proportionalitet og beskyttelse af den berettigede forventning?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 388/4

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado Mercantil no 9 de Barcelona (Spanien) den 12. august 2014 — Youssouf Drame Ba mod Catalunya Caixa S.A.

(Sag C-385/14)

2014/C 388/05

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado Mercantil no 9 de Barcelona

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Youssouf Drame Ba

Sagsøgt: Catalunya Caixa S.A.

Præjudicielle spørgsmål

Eftersom det spanske retssystem i artikel 43 i LEC (1) fastsætter denne udsættende eller præjudicielle virkning over for et individuelt, af forbrugeren anlagt parallelt søgsmål, indtil der foreligger en endelig dom i den kollektive sag, idet forbrugeren er bundet af det, som besluttes i denne sag, uden at have haft mulighed for behørigt at forsvare sine rettigheder eller for at fremlægge beviser ved brug af samtlige tilgængelige midler:

1) Kan det da antages [at det spanske retssystem fastsætter] et effektivt middel eller en effektiv mekanisme i overensstemmelse med artikel 7, stk. 1, i direktiv 93/13 (2)?

2) I hvilket omfang udgør denne udsættende virkning en hindring for forbrugeren, og dermed en overtrædelse af nævnte direktivs artikel 7, stk. 1, når forbrugeren vil påberåbe sig, at sådanne urimelige vilkår i dennes kontrakt er ugyldige?

3) Udgør den omstændighed, at forbrugeren ikke kan frigøre sig fra det kollektive søgsmål, en overtrædelse af artikel 7, stk. 3, i direktiv 93/13?

4) Eller er den udsættende virkning, som følger af artikel 43 i LEC, tværtimod i overensstemmelse med artikel 7 i direktiv 93/13, eftersom forbrugerens rettigheder fuldt ud beskyttes i kraft af dette kollektive søgsmål, idet det spanske retssystem fastsætter andre processuelle mekanismer, der kan beskytte dennes rettigheder ligeså effektivt, og i kraft af retssikkerhedsprincippet?

(1) Den spanske retsplejelov.

(2) Rådets direktiv 93/13/EØF af 5.4.1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (EFT L 95, s. 29).
3)

Skal artikel 8, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1393/2007 fortolkes således, at såfremt adressaten, over for hvem der skal foretages forkyndelse, nægter at modtage et dokument, som er affattet på et bestemt sprog, og den ret, som behandler sagen, fastslår, at den pågældende person i tilstrækkeligt omfang forstår dette sprog, er nægtelsen af at modtage dokumentet ikke berettiget, og den ret, som behandler sagen, kan drage de konsekvenser, der følger af oprindelsesstatens lovgivning for denne type af uberettiget nægtelse af at modtage et dokument, og kan, hvor de processuelle regler i oprindelsesstaten foreskriver det, anse dokumentet for at være forkyndt for adressaten?
1)

Skal varer, der har deres oprindelse uden for EØS, og som under omstændigheder som i denne sag, efter at de (med eller uden samtykke fra varemærkets indehaver) er blevet ført ind på EØS’ område, i en EU-medlemsstat er blevet henført under ordningen med ekstern EU-forsendelse eller ordningen med toldoplag [for begge ordningers vedkommende som omhandlet i EF-toldkodeksen: forordning (EØF) nr. 2913/92 (1) (den gamle) og forordning (EF) nr. 450/2008 (2)] og dernæst henført under en ordning med suspension af punktafgifter, betragtes som importeret som omhandlet i artikel 5, stk. 3, litra c), i direktiv 89/104/EØF (3) (nu direktiv 2008/95/EF (4)), således at der er tale om »erhvervsmæssig brug« af mærket, som varemærkerettighedens indehaver kan forbyde i henhold til dette direktivs artikel 5, stk. 1?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 388/3

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de lo Mercantil no 9 de Barcelona (Spanien) den 11. august 2014 — Jorge Sales Sinués mod Caixabank S.A.

(Sag C-381/14)

2014/C 388/03

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de lo Mercantil no 9 de Barcelona

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Jorge Sales Sinués

Sagsøgt: Caixabank S.A.

Præjudicielle spørgsmål

Eftersom det spanske retssystem i artikel 43 i LEC (1) fastsætter denne udsættende eller præjudicielle virkning over for et individuelt, af forbrugeren anlagt parallelt søgsmål, indtil der foreligger en endelig dom i den kollektive sag, idet forbrugeren er bundet af det, som besluttes i denne sag, uden at have haft mulighed for behørigt at forsvare sine rettigheder eller for at fremlægge beviser ved brug af samtlige tilgængelige midler:

1) Kan det da antages [at det spanske retssystem fastsætter] et effektivt middel eller en effektiv mekanisme i overensstemmelse med artikel 7, stk. 1, i direktiv 93/13 (2)?

2) I hvilket omfang udgør denne udsættende virkning en hindring for forbrugeren, og dermed en overtrædelse af nævnte direktivs artikel 7, stk. 1, når forbrugeren vil påberåbe sig, at sådanne urimelige vilkår i dennes kontrakt er ugyldige?

3) Udgør den omstændighed, at forbrugeren ikke kan frigøre sig fra det kollektive søgsmål, en overtrædelse af artikel 7, stk. 3, i direktiv 93/13?

4) Eller er den udsættende virkning, som følger af artikel 43 i LEC, tværtimod i overensstemmelse med artikel 7 i direktiv 93/13, eftersom forbrugerens rettigheder fuldt ud beskyttes i kraft af dette kollektive søgsmål, idet det spanske retssystem fastsætter andre processuelle mekanismer, der kan beskytte dennes rettigheder ligeså effektivt, og i kraft af retssikkerhedsprincippet?

(1) Den spanske retsplejelov.

(2) Rådets direktiv 93/13/EØF af 5.4.1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (EFT L 95, s. 29).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 388/5

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Klagenævnet for Udbud (Danmark) den 20. august 2014 — MT Højgaard A/S og Züblin A/S mod Banedanmark

(Sag C-396/14)

2014/C 388/06

Processprog: dansk

Den forelæggende ret

Klagenævnet for Udbud

Parter

Sagsøgere: MT Højgaard A/S og Züblin A/S

Sagsøgte: Banedanmark

Præjudicielt spørgsmål

Skal ligebehandlingsprincippet i artikel 10, jf. artikel 51, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/l7/EF (1) fortolkes således, at det i en situation som den foreliggende er til hinder for, at en ordregiver tildeler ordren til en tilbudsgiver, der ikke havde ansøgt om prækvalifikation og derfor ikke var prækvalificeret?

(1) Europa-Parlamentets og Rådet direktiv 2004/17/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester, EFT L 134, p. 1.
—

Det fastslås, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4 i direktiv 91/271/EØF (1) om rensning af byspildevand, idet den ikke har sikret et passende niveau for rensningen af byspildevand i de 52 udvalgte byområder, hvor overtrædelserne er blevet fastslået.
2)

Er bestemmelserne i artikel 130, stk. 5, i den nationale toldkodeks sammenholdt med bestemmelserne i kodeksens artikel 128, stk. 1, hvorefter fortoldningsattesten vedrørende fællesskabskøretøjer, som indføres til det nationale område, udstedes efter opkrævningen af registreringsafgiften, der forfalder til betaling, når disse køretøjer indføres til det nationale område, under alle omstændigheder forenelige med bestemmelserne i EF-traktatens artikel 3, litra c), som foreskriver fjernelse af hindringerne for den frie bevægelighed for varer mellem medlemsstaterne?
1)

Skal Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (direktivet om urimelig handelspraksis) (1) fortolkes således, at den af yderen af en forbrugerkredit udviste adfærd i form af, at kreditgiveren præsenterer kontraktvilkårene for forbrugeren på en sådan måde, at det giver forbrugeren den forkerte opfattelse af, at forbrugeren frit kan vælge en accessorisk tjenesteydelse om sikkerhed for afdrag på kredit, men i realiteten udøver en utilbørlig påvirkning af forbrugeren med henblik på accept af tjenesteydelsen, udgør en urimelig handelspraksis?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 372/4

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour administrative d’appel de Versailles (Frankrig) den 13. august 2014 — Groupe Steria SCA mod Ministère des finances et des comptes publics ni

(Sag C-386/14)

2014/C 372/07

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour administrative d’appel de Versailles

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Groupe Steria SCA

Sagsøgt: Ministère des finances et des comptes publics

Præjudicielt spørgsmål

Skal EF-traktatens artikel 43, nu artikel 49 TEUF, om etableringsfrihed fortolkes således, at den er til hinder for, at et moderselskab i medfør af lovgivningen om den franske ordning for skattemæssig integration har krav på, at den medregnede forholdsmæssige andel af omkostninger og udgifter, fastsat til 5 % af det samlede nettoudbytte, som dette moderselskab alene har modtaget fra de hjemmehørende selskaber, der deltager i en integreret koncern, når moderselskabet ifølge den nævnte lovgivning ikke har denne mulighed for så vidt angår det udbytte, som det modtager fra dets datterselskaber, der er hjemmehørende i en anden medlemsstat, og som det objektivt set ville kunne vælges at lade være omfattet af integrationsordningen, såfremt datterselskaberne havde været hjemmehørende i Frankrig?
1)

Er artikel 5 i direktiv 2005/36/EF (1) til hinder for en begrænsning af den frie udveksling af tjenesteydelser i et tilfælde, hvor et skatterådgivningsfirma, som er oprettet i overensstemmelse med en medlemsstats lovgivning, i etableringsstaten, i hvilken der ikke findes regler om skatterådgivningsvirksomhed, udarbejder en momsangivelse for ydelsesmodtageren i en anden medlemsstat og fremsender den til skattemyndighederne, og der i den anden medlemsstat findes nationale bestemmelser om, at et skatterådgivningsfirma skal have en godkendelse for at være beføjet til at yde forretningsmæssig bistand i skattesager og skal ledes af skatterådgivere på ansvarlig vis?
1)

Skal artikel 49 TEUF (artikel 43 EF) fortolkes således, at den er til hinder for en bestemmelse som § 52, stk. 3, i den tyske lov om indkomstskat (herefter »EStG«), hvis årsagen til medregningen af et beløb svarende til tab, der er opstået for et udenlandsk fast driftssted, som tidligere er taget i betragtning med henblik på skattenedsættelse, er, at dette faste driftssted er solgt til et andet kapitalselskab, som hører til samme koncern som sælgeren, og ikke at opnå en fortjeneste?
4)

Er Kommissionens afgørelse 2013/448/EU af 5. september 2013 ugyldig for så vidt angår den del, der fastlægger den tværsektorielle korrektionsfaktor, henset til, dels at afgørelsen er i strid med artikel 10a, stk. 5, i direktiv 2003/87/EF og det i artikel 5, stk. 4, TEU fastlagte proportionalitetsprincip, dels at afgørelsen er behæftet med oplysningsmangler og urigtigt skøn, fordi der ved beregningen af den maksimale gratistildelte kvotemængde (oplysning, der er relevant med henblik på fastlæggelsen af den ensartede tværsektorielle korrektionsfaktor) ikke er blevet taget hensyn til konsekvenserne af de fortolkningsmæssige ændringer vedrørende begrebet »forbrændingsanlæg«, der er indtrådt mellem den første (2005-2007) og den anden fase (2008-2012) for gennemførelse af direktiv 2003/87/EF?
2.

Vil det være foreneligt med EU-retten, at danske domstole i en sag mellem en arbejdstager og en privat arbejdsgiver om betaling af en fratrædelsesgodtgørelse, som arbejdsgiveren efter national ret som beskrevet i spørgsmål l er fritaget for at skulle betale, men hvor dette resultat ikke er foreneligt med det almindelige EU-retlige princip om forbud mod forskelsbehandling på grund af alder, foretager en afvejning af dette princip og den direkte virkning heraf over for retssikkerhedsprincippet og det hermed sammenhængende princip om beskyttelse af den berettigede forventning og efter en sådan afvejning kommer til den konklusion, at princippet om forbud mod forskelsbehandling på grund af alder må vige for retssikkerhedsprincippet, således at arbejdsgiveren i overensstemmelse med national ret fritages for betaling af fratrædelsesgodtgørelsen? Det ønskes tillige oplyst, om det har betydning for, om en sådan afvejning kan komme på tale, at arbejdstageren efter omstændighederne har mulighed for at kræve erstatning af staten som følge af den danske lovgivnings uoverensstemmelse med EU-retten.
1)

Skal Montrealkonventionens artikel 19, 22 og 29 fortolkes således, at et luftfartsselskab er ansvarligt over for tredjemand, bl.a. passagerers arbejdsgivere, en juridisk person, med hvem der er indgået en transaktion om international transport af passagerer, vedrørende skade forårsaget af flyets forsinkelse, som medførte yderligere udgifter for sagsøgeren (arbejdsgiveren) (f.eks. betaling af rejseudgifter)?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 421/18

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal du travail de Bruxelles (Belgien) den 18. august 2014 — Aliny Wojciechowski mod Office national des pensions (ONP)

(Sag C-408/14)

2014/C 421/27

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal du travail de Bruxelles

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Aliny Wojciechowski

Sagsøgt: Office national des pensions (ONP)

Præjudicielt spørgsmål

Er princippet om loyalt samarbejde og artikel 4, stk. 3, TEU, på den ene side, og artikel 34, stk. 1, i chartret om grundlæggende rettigheder, på den anden side, til hinder for, at en medlemsstat kan nedsætte eller afslå at tilkende alderspension til en arbejdstager som følge af ydelser, der er erlagt i henhold til denne medlemsstats lovgivning, når det samlede antal beskæftigelsesår i denne medlemsstat og ved Unionens institutioner overstiger den beskæftigelsesperiode på 45 år, der er nævnt i artikel 10a i kongelig anordning nr. 50 af 24. oktober 1967 om alders- og efterladtepension til arbejdstagere?
1)

Skal artikel 78, stk. 3, i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 (1) af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks fortolkes således, at princippet om beskyttelse af den berettigede forventning begrænser muligheden for at gennemføre en fornyet efterfølgende kontrol og at revidere resultaterne af en oprindelig efterfølgende kontrol?
1)

Såfremt midlertidigt ansatte, hvis ansættelseskontrakter er blevet opsagt med den begrundelse, at de er midlertidige, skal anses for ikke at være omfattet af anvendelsesområdet for og beskyttelsen i medfør af direktiv 98/59 (1) om kollektive afskedigelser i henhold til dettes artikel 1, stk. 2, litra a), (præjudicielt spørgsmål i sag C-392/13, der verserer for Domstolen), er det da i overensstemmelse med direktivets formål, at de midlertidigt ansatte derimod medregnes med henblik på at bestemme, hvor mange ansatte der »normalt« arbejder i virksomheden, og med henblik på at beregne den numeriske tærskel for kollektive afskedigelser (10 % eller 30 ansatte), der er fastsat i direktivets artikel 1, stk. 1, litra a), nr. i)?
1)

Skal artikel 143, stk. 1, litra h), i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 (1) af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 (2) om indførelse af en EF-toldkodeks fortolkes således, at bestemmelsen ikke alene omhandler tilfælde, hvor transaktionens parter udelukkende er fysiske personer, men derimod også de tilfælde, hvor der foreligger et familie- eller slægtskabsforhold mellem et medlem af ledelsen hos en af parterne (juridisk person) og den anden part i transaktionen (fysisk person) eller et medlem af dennes ledelse (såfremt der er tale om en juridisk person)?
2)

Såfremt spørgsmål 1 skal besvares således, at udvælgelse af en eller flere økonomiske aktører er et kriterium for en offentlig kontrakt, stilles følgende spørgsmål: Skal kriteriet udvælgelse af økonomiske aktører i henhold til artikel 1, stk. 2, litra a), i direktiv 2004/18/EF og set i lyset af artikel 2 i direktiv 2004/18/EF fortolkes således, at ordregivende myndigheder kun må undlade at udvælge en eller flere aktører ved en autoriseringsprocedure, såfremt følgende betingelser er opfyldt: — gennemførelsen af autoriseringsproceduren offentliggøres i hele Europa — der fastlægges klare regler om kontraktindgåelse og -tiltrædelse — kontraktvilkårene fastlægges på forhånd på en sådan måde, at ingen økonomisk aktør kan øve indflydelse på indholdet af kontrakten — økonomiske aktører indrømmes ret til at tiltræde kontrakten når som helst, og — kontraktindgåelser bekendtgøres i hele Europa?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 409/28

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de lo Social no 1 de Córdoba (Spanien) den 27. august 2014 — María Auxiliadora Arjona Camacho mod Securitas Seguridad España, S.A.

(Sag C-407/14)

2014/C 409/40

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de lo Social no 1 de Córdoba

Parter i hovedsagen

Sagsøger: María Auxiliadora Arjona Camacho

Sagsøgt: Securitas Seguridad España, S.A.

Præjudicielt spørgsmål

Kan artikel 18 i direktiv 2006/54/EF (1), når den foreskriver, at en erstatning til et offer for en forskelsbehandling på grundlag af køn skal være præventiv (ud over at den skal være reel og effektiv og stå i et rimeligt forhold til det lidte tab), fortolkes således, at den giver den nationale retsinstans beføjelser til at idømme en ren tillægserstatning i form af en rimelig erstatning med karakter af straf, dvs. et yderligere beløb, der går ud over den fuldstændige godtgørelse for de reelle tab og skader, som offeret har lidt, og tjener som eksempel for andre (ud over skadevolder selv), forudsat at dette beløb holder sig inden for rammerne af, hvad der ikke er uforholdsmæssigt, herunder når denne erstatning med karakter af straf er fremmed for den nationale retsinstans’ egen retspraksis?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF af 5.7.2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv (omarbejdning)

EUT L 204, s. 23
2.

Fejlagtig begrundelse for så vidt angår modkravets væsentlige grundlag — Manglende begrundelse for så vidt angår påstanden om, at Kommissionens modpåstanden er begrundet. — Selvmodsigende begrundelse for, at det eneste bevis, der blev taget hensyn til, var den revisionsrapport, som blev bestridt, og som udgjorde det forhold, der skulle godtgøres.
4)

Hvilket beløb udgør det »det samlede kreditbeløb« i artikel 10, stk. 2, litra d), i direktivet om forbrugerkreditaftaler, og hvilke beløb er inkluderet som »størrelsen af udnyttet kreditmulighed« i beregningen af de årlige omkostninger i procent (ÅOP) i medfør af formlen i bilag I til direktivet om forbrugeraftaler, såfremt kreditaftalen formelt lover betalingen af et bestemt beløb, men det samtidig er aftalt, at kreditgiverens krav i form af et gebyr for ydelsen af kreditten og i forhold til det første afdrag til tilbagebetaling af kreditten (eller efterfølgende afdrag), så snart kreditten er udbetalt, i et vist omfang vil blive modregnet i det beløb, således at de modregnede beløb i realiteten aldrig udbetales til forbrugeren eller til hans konto og fortsat forbliver i kreditors rådighed? Berører indregningen af disse beløb, der i realiteten ikke udbetales, størrelsen af de beregnede ÅOP?
1)

Finder artikel 60, stk. 1, andet punktum, i forordning nr. 987/2009 (1) anvendelse i et tilfælde, hvor en person, som bor i en medlemsstat (indlandet), har krav på børnetilskud for børn, som bor i en anden medlemsstat (udlandet) hos den anden ægtefælle, som lever adskilt fra ham, med den konsekvens, at den fiktion, ifølge hvilken der ved anvendelsen af artikel 67 og 68 i forordning nr. 883/2004 (2) skal tages hensyn til hele familiens situation, som om alle de involverede personer var omfattet af lovgivningen i den pågældende medlemsstat og bosat der, navnlig med hensyn til en persons ret til at gøre krav på sådanne ydelser, fører til, at kravet på børnetilskud udelukkende tilkommer den af forældrene, som bor i den anden medlemsstat (udlandet), fordi det i den nationale lovgivning i den første medlemsstat (indlandet) er fastsat, at det i tilfælde af, at flere er berettiget til børnetilskud, er den af forældrene, der har barnet boende hos sig, der har krav på ydelsen?
2.

Andet anbringende er baseret på en tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, TEUF, idet der i den appellerede dom ikke er foretaget en udtømmende kontrol af, at der foreligger støtte, og idet nævnte dom fordrejer spansk ret. Den appellerede dom tilsidesætter artikel 107, stk. 1, idet der deri ikke er foretaget en udtømmende kontrol af, at de krav, der er opstillet i Régie Networks-dommen (1), for at den skat, som er pålagt DTS, kan anses for at være en integrerende del af støtten til RTVE, er opfyldt, og idet nævnte dom fordrejer spansk ret.
—

Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Kommissionens beslutning 2000/394/EF af 25. november 1999 om fritagelse for og nedsættelse af sociale bidrag i Venedig og Chioggia (1) og i henhold artikel 260 TEUF, idet den ikke har vedtaget alle de foranstaltninger, der er nødvendige for at efterkomme Domstolens dom af 6. oktober 2011, sag C-302/09, vedrørende tilbagesøgning hos modtagerne af støtte, som er erklæret ulovlig og uforenelig med fællesmarkedet i henhold til denne Kommissionsbeslutning.
1)

Skal artikel 3 og artikel 94, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1408/71 (1) fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for, at en forhenværende sømand, som var medlem af besætningen på et skib med hjemhavn i en medlemsstat, som ikke havde bopæl på land, og som ikke var statsborger i en medlemsstat, (delvis) nægtes en alderspension, efter at den stat, som denne forhenværende sømand nu er statsborger i, er tiltrådt (en retsforgænger for) EU eller efter at forordning nr. 1408/71 er trådt i kraft i denne stat, alene fordi denne forhenværende sømand i den (påståede) forsikringsperiode ikke var statsborger i (førstnævnte) medlemsstat?
1)

Er den omstændighed, at den, som til Sverige erhvervsmæssigt indfører et kemisk produkt– for hvilket der i henhold til Reach-[forordningen] (1) foreligger registreringspligt — i medfør af svenske bestemmelser skal anmelde produktet til Kemikalieinspektionen med henblik på registrering i det svenske produktregister, i strid med Reach-[forordningen]?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 448/8

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Tyskland) den 26. september 2014 — Davitas GmbH mod Stadt Aschaffenburg

(Sag C-448/14)

(2014/C 448/10)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Davitas GmbH

Sagsøgt: Stadt Aschaffenburg

Procesdeltager: Landesanwaltschaft Bayern

Præjudicielle spørgsmål

Er det af sagsøgeren markedsførte produkt »De Tox Forte« et levnedsmiddel eller en levnedsmiddelingrediens med ny molekylestruktur i henhold til artikel 1, stk. 2, litra c), i forordning (EF) nr. 258/97 (1)?

Er det navnlig tilstrækkeligt for at svare bekræftende på dette spørgsmål, at dette produkt med indholdsstoffet klinoptilolit i dets særlige primære molekylestruktur ikke blev anvendt som levnedsmiddel før den 15. maj 1997, eller kræves det desuden, at dette produkt skal være fremstillet gennem fremstillingsprocessen med en metode, som fører til en ny eller bevidst modificeret molekylestruktur, og at der altså skal være tale om et stof, som ikke tidligere har eksisteret i naturen i denne form?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 258/97 af 27.1.1997 om nye levnedsmidler og nye levnedsmiddelingredienser (EFT L 43, s. 1).