DOMSTOLENS DOM (FOERSTE AFDELING) AF 3. DECEMBER 1992. - PREFETTO DI RAVENNA MOD ATTILIO CONTARINI. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: CORTE SUPREMA DI CASSAZIONE - ITALIEN. - FORPLIGTELSER FOR PRODUCENTER OG FORHANDLERE INDEN FOR VINSEKTOREN. - SAG C-283/91.



Samling af Afgørelser 1992 side I-06359



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

Landbrug ° faelles markedsordning ° vin ° ledsagedokumenter, der skal udstedes ved transport inden for Faellesskabet ° fastlaeggelse af, for hvilke varer visse i artikel 9 i forordning nr. 1153/75 fastsatte angivelser ikke er obligatoriske

(Kommissionens forordning nr. 1153/75, art. 9, stk. 3)

Sammendrag

Artikel 9, sidste punktum, i forordning nr. 1153/75 i dennes oprindelige affattelse, hvorefter visse angivelser, der skal anfoeres i ledsagedokumenterne for produkter inden for vinsektoren, ikke er obligatoriske, vedroerer udelukkende bestemmelserne i artiklens stk. 3 og finder derfor kun anvendelse med hensyn til udstedelsen af ledsagedokumenterne for de deri omhandlede varer.

Dommens præmisser

1 Ved kendelse af 21. maj 1991, indgaaet til Domstolen den 6. november 1991, har Corte suprema di cassazione i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 9 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1153/75 af 30. april 1975 om udstedelse af ledsagedokumenter og om fastlaeggelse af de forpligtelser, der inden for vinsektoren paahviler producent og forhandler, undtagen detailhandler (EFT L 113, s. 1, herefter benaevnt "forordningen").

2 Spoergsmaalet er stillet under en sag mellem Attilio Contarini og Prefetto di Ravenna. Sagen vedroerer to ledsagedokumenter for to partier ung, ikke faerdiggaeret vin.

3 Det fremgaar af forelaeggelseskendelsen, at Contarini den 13. oktober 1983 havde udfaerdiget to ledsagedokumenter for henholdsvis 100 og 20 hektoliter ung, ikke faerdiggaeret vin. Den 24. april 1986 paalagde Prefetto di Ravenna Contarini en boede, idet han i strid med forordningens artikel 9 ikke havde udfyldt kolonne 14 i de to ledsagedokumenter.

4 Den naevnte artikel 9 har foelgende ordlyd:

"1. For

° druemost

° druemost i gaering, eller

° ung, ikke faerdiggaeret vin

anfoeres tallene 0, 1, 2, 3 eller 4 i ledsagedokumentets kolonne 14 for at angive, at

0: varen hverken er tilsat syre, har faaet anden tilsaetning eller er afsyret

1: varen hverken kan tilsaettes syre, gives anden tilsaetning eller kan afsyres

2: varen kan gives tilsaetning

3: varen kan tilsaettes syre

4: varen kan afsyres.

Saafremt varen kan tilsaettes syre, gives anden tilsaetning eller kan afsyres, eller saafremt der er tale om vine, der er egnede til fremstilling af bordvin, skal der i kolonne 15 gives oplysning om den vinavlszone, hvor de anvendte friske druer er hoestet.

2. For bordvin skrives tallet 5 i kolonne 14 i ledsagedokumentet for at angive, at bordvinen er soedet.

3. For varer, der ikke er naevnt i stk. 1, foerste afsnit, anfoeres tallene 6, 7, 8 eller 9 i kolonne 14 i ledsagedokumentet for at angive, at

6: varen hverken er tilsat syre, givet anden tilsaetning eller er afsyret

7: varen har faaet tilsaetning

8: varen er tilsat syre

9: varen er afsyret.

Disse angivelser er ikke obligatoriske."

5 Contarini gjorde indsigelse mod den boede, han var blevet paalagt. Pretore di Lugo gav ham medhold, idet Pretore bemaerkede, at efter ordlyden af forordningens artikel 9, stk. 3, var det ikke obligatorisk at udfylde kolonne 14 i ledsagedokumenterne.

6 Prefetto di Ravenna anlagde herefter kassationsankesag til proevelse af Pretore di Lugo' s dom. Prefetto gjorde gaeldende, at Pretore di Lugo med urette havde antaget, at den manglende forpligtelse til at udfylde kolonne 14 i ledsagedokumenterne, jf. forordningens artikel 9, stk. 3, vedroerte alle de i naevnte artikel omhandlede varer.

7 Corte suprema di cassazione udsatte herefter sagen paa Domstolens besvarelse af foelgende praejudicielle spoergsmaal:

"Omfatter formuleringen i artikel 9, in fine, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1153/75 (' disse angivelser er ikke obligatoriske' ) alle bestemmelserne i artikel 9 (som antaget i den anfaegtede dom) eller kun bestemmelserne i artikel 9, stk. 3 (som paastaaet af kassationsappellanten)?"

8 Hvad naermere angaar de faktiske omstaendigheder i hovedsagen, retsforhandlingernes forloeb samt de skriftlige indlaeg, der er indgivet for Domstolen, henvises til den refererende dommers rapport.

9 Indledningsvis bemaerkes, at efter de faktiske omstaendigheder, der er baggrunden for hovedsagen, har Kommissionen udstedt forordning (EOEF) nr. 418/86 af 18. februar 1986 om tilpasning af visse forordninger inden for vinsektoren som foelge af Spaniens og Portugals tiltraedelse (EFT L 48, s. 8). Herved indsattes der et stk. 4 i artikel 9 i forordning nr. 1153/75. Selv om denne omstaendighed ikke har betydning for fortolkningen af den affattelse af forordning nr. 1153/75, der var gaeldende paa tidspunktet for de faktiske omstaendigheder, er der dog grund til at fremhaeve, at udtrykket "formuleringen i artikel 9, in fine, i forordningen" i det praejudicielle spoergsmaal vedroerer den oprindelige affattelse i De Europaeiske Faellesskabers Tidende af 30. april 1975, dvs. den affattelse, der var gaeldende inden den aendring, der blev gennemfoert ved forordning nr. 418/86. Af samme grund vedroerer alle henvisninger til forordningen i de foelgende praemisser denne oprindelige affattelse.

10 Det fremgaar af sagen, at Contarini og Pretore di Lugo er af den opfattelse, at sidste punktum af forordningens artikel 9, dvs. "disse angivelser er ikke obligatoriske", vedroerer alle de varer, artiklen omhandler, og at producenten saaledes under alle omstaendigheder ikke er forpligtet til at udfylde kolonne 14 i ledsagedokumentet. Heroverfor har den italienske regering, Kommissionen samt Prefetto di Ravenna anfoert, at det paagaeldende punktum kun vedroerer de varer, der er omtalt i artikel 9, stk. 3.

11 Det maa fastslaas, at som Kommissionen med rette har fremhaevet, viser selve opbygningen af artikel 9, at bestemmelsens stk. 1 vedroerer druemost, druemost i gaering og ung, ikke faerdiggaeret vin, mens bestemmelsens stk. 2 og 3 vedroerer henholdsvis bordvin og varer, der ikke er naevnt i stk. 1, foerste afsnit. Saetningen "disse angivelser er ikke obligatoriske" i artikel 9, in fine, vedroerer alene de varer, der er naevnt i stk. 3. Saafremt det paagaeldende punktum skulle have omfattet alle de varer, der er naevnt i forordningens artikel 9, ville faellesskabslovgiver have praeciseret det i en saerlig bestemmelse.

12 Endvidere bemaerkes, at som Kommissionen og den italienske regering har anfoert, svarer denne forskellige behandling til forordningens formaal. Med de i artikel 9 anfoerte angivelser tilsigtes det saaledes, at det undgaas, at varerne underkastes den samme behandling to gange. Dette er der navnlig risiko for med hensyn til de varer, der ikke er faerdigbehandlet, og som er opregnet i artikel 9, stk. 1. Det var derfor logisk at bestemme, at angivelserne vedroerende de forskellige former for behandling er obligatoriske for de varer, der ikke er faerdigbehandlet, men fakultative for de varer, der er det.

13 Endelig hedder det i femte betragtning til forordningen, at "det maa ... vaere formaalet med ledsagedokumenterne saa omfattende som muligt at underrette modtageren om arten af den vare, han modtager", og at "med henblik herpaa skal varer til forsendelse betegnes saa noejagtigt som muligt i dokumentet".

14 En fortolkning af forordningens artikel 9, hvorefter producenter under alle omstaendigheder var fritaget for forpligtelsen til at udfylde kolonne 14 i ledsagedokumentet, ville foelgelig begraense dokumentets nyttevaerdi og dermed dets betydning, saaledes som denne er naermere praeciseret i femte betragtning til forordningen.

15 Det spoergsmaal, Corte suprema di cassazione har forelagt, maa herefter besvares med, at artikel 9, sidste punktum, i forordning nr. 1153/75 i dennes oprindelige affattelse i De Europaeiske Faellesskabers Tidende af 30. april 1975 udelukkende vedroerer bestemmelserne i artiklens stk. 3.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

16 De udgifter, der er afholdt af den italienske regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN (Foerste Afdeling)

vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Corte suprema di cassazione ved kendelse af 21. maj 1991, for ret:

Artikel 9, sidste punktum, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1153/75 af 30. april 1975 om udstedelse af ledsagedokumenter og om fastlaeggelse af de forpligtelser, der inden for vinsektoren paahviler producent og forhandler, undtagen detailhandler, i dennes oprindelige affattelse i De Europaeiske Faellesskabers Tidende af 30. april 1975, vedroerer udelukkende bestemmelserne i artiklens stk. 3.