Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Statsstøtte - påtænkte støtteforanstaltninger - Kommissionens undersøgelse - indledende fase - omfanget af de oplysninger, der skal gives i anmeldelsen af den påtænkte støtte

(EF-traktaten, art. 93, stk. 3 (efter ændring nu art. 88, stk. 3, EF))

2. Statsstøtte - påtænkte støtteforanstaltninger - Kommissionens undersøgelse - indledende fase - varighed - kunstigt forlænget af Kommissionen på grund af spørgsmål, der ikke er nødvendige med henblik på undersøgelsen af støtten

(EF-traktaten, art. 93, stk. 3 (efter ændring nu art. 88, stk. 3, EF))

3. Statsstøtte - påtænkte støtteforanstaltninger - Kommissionens undersøgelse - indledende fase - varighed - den maksimale frist på to måneder bindende

(EF-traktaten, art. 93, stk. 3, og art. 175 (efter ændring nu art. 88, stk. 3, EF og art. 232 EF) samt art. 173 (efter ændring nu art. 230 EF))

4. Statsstøtte - eksisterende støtte og ny støtte - en anmeldt støttes overgang til eksisterende støtte - betingelser - Kommissionens ret til indsigelse - foreligger ikke

(EF-traktaten, art. 93, stk. 3 (efter ændring nu art. 88, stk. 3, EF))

Sammendrag

1. I relation til den indledende fase af undersøgelsen af statsstøtte, der er indført ved traktatens artikel 93, stk. 3 (efter ændring nu artikel 88, stk. 3, EF), må en anmeldelse anses for fuldstændig, således at tomånedersfristen for at indlede den kontradiktoriske undersøgelse i traktatens artikel 93, stk. 2, begynder at løbe, hvis anmeldelsen fra begyndelsen eller efter medlemsstatens svar på de af Kommissionens stillede spørgsmål indeholder de oplysninger, som er nødvendige, for at Kommissionen kan danne sig en første opfattelse vedrørende støttens forenelighed med traktaten.

( jf. præmis 53 og 56 )

2. Som led i den indledende undersøgelse af en påtænkt støtte, som sker i henhold til proceduren i traktatens artikel 93, stk. 3 (efter ændring nu artikel 88, stk. 3, EF), kan Kommissionen ikke fremsende skrivelser indeholdende spørgsmål, hvorpå svarene ikke er nødvendige, for at den kan danne sig en første opfattelse vedrørende det samlede støtteprojekts forenelighed med traktaten, og således kunstigt forlænge den indledende fase af undersøgelsen med henblik på at skaffe sig yderligere betænkningstid til at vurdere andre dele af det pågældende projekt.

( jf. præmis 62 og 65 )

3. Ved at tage udgangspunkt i traktatens artikel 173 (efter ændring nu artikel 230 EF) og artikel 175 (nu artikel 232 EF) med henblik på fastsættelsen af varigheden af den frist, som Kommissionen har som betænkningstid under den indledende fase af den undersøgelse af statsstøtte, som er fastsat i traktatens artikel 93, stk. 3 (nu artikel 88, stk. 3, EF), og ved således at fastsætte varigheden af denne frist til højst to måneder, har Domstolen villet undgå en retsusikkerhed, som klart ville være i strid med formålet med denne fase. Dette formål, som består i at give medlemsstaten den nødvendige retssikkerhed ved hurtigt at afgøre, om en støtte, som kan være af hastende karakter, er forenelig med traktaten, ville blive bragt i fare, såfremt fristen blev anset for at være vejledende. Desuden ville denne retsusikkerhed kunne blive forstærket i tilfælde af en kunstig forlængelse af den indledende fase af undersøgelsen.

Det forhold, at Kommissionen i visse tilfælde frivilligt kan begrænse sit råderum med henblik på at handle inden for en frist på mindre end to måneder, indebærer ikke, at den uden medlemsstatens samtykke kan fastsætte en frist på mere end to måneder og derved berøve medlemsstaten fordelen af de frister, som er fastsat i henhold til fællesskabsretten.

Da fristen for forundersøgelse er blevet anset for at være to måneder for at tage hensyn til medlemsstatens interesse i, at der hurtigt opnås klarhed i de tilfælde, hvor der kan bestå et uopsætteligt behov for indgreb, følger det heraf, at den indledende undersøgelse af en påtænkt støtteforanstaltning således i princippet må anses for at være hastende, medmindre den berørte medlemsstat udtrykkeligt samtykker i en forlængelse af fristen.

Endelig kan det forhold, at den pågældende medlemsstat har undladt at besvare Kommissionens spørgsmål hurtigt, ikke berøve den retten til at påberåbe sig tomånedersfristen. Traktatens artikel 93 pålægger ikke medlemsstaten andre forpligtelser end dels at anmelde støtten rettidigt, dels at afholde sig fra at iværksætte den påtænkte støtte, førend proceduren i henhold til artikel 93, stk. 2, har ført til en endelig beslutning. Medlemsstaten har ikke herudover pligt til at besvare Kommissionens anmodninger om yderligere oplysninger hurtigt. Det er alene i medlemsstatens interesse at gøre det.

( jf. præmis 73 og 75-78 )

4. Henset til de i henhold til retspraksis fastsatte procedureregler, hvorefter der i den indledende fase af den undersøgelse af statsstøtte, der er indført ved traktatens artikel 93, stk. 3 (nu artikel 88, stk. 3, EF), skal gives Kommissionen tilstrækkelig tid til at overveje og undersøge, er en anmeldt støttes overgang til at være en eksisterende støtte undergivet to nødvendige og tilstrækkelige betingelser. Den første er, at medlemsstaten giver Kommissionen forhåndsmeddelelse om iværksættelsen af den påtænkte støtteforanstaltning. Den anden er, at Kommissionen ikke indleder den kontradiktoriske procedure i henhold til traktatens artikel 93, stk. 2, senest to måneder efter, at anmeldelsen af støtten er blevet fuldstændig. Det er denne anden betingelse - og ikke en ret til at gøre indsigelse - der i præmis 5 i dom af 11. december 1973, sag 120/73, Lorenz, sigtes til med ordene »efter at Kommissionen [...] har bevaret tavshed«.

Såfremt Kommissionen blev indrømmet en ret til at gøre indsigelse, ville det indebære, at der til proceduren for støtteordninger knyttes en tredje betingelse, som ville være i strid med de pågældende regler, og som ville medføre, at der i en ordning, der har retssikkerhed som formål, indføres en retsusikkerhed med hensyn til udformningen af, fristen for og retsvirkningerne af en sådan ret til at gøre indsigelse, ligesom det ville være usikkert, fra hvilket tidspunkt støtten bliver omfattet af ordningen for eksisterende støtte. Det følger heraf, at Kommissionen ikke har en ret til at gøre indsigelse.

( jf. præmis 84 og 85 )