Parter

Dommens præmisser

Afgørelse



Parter

I sag T-684/13,

Copernicus-Trademarks Ltd , Borehamwood (Det Forenede Kongerige), ved advokaterne L. Pechan og S. Körber,

sagsøger,

mod

Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) , ved A. Schifko, som befuldmægtiget,

sagsøgt,

den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret og intervenient ved Retten:

Bolloré SA , Ergué-Gabéric (Frankrig), først ved advokat B. Fontaine, derefter ved advokat O. Legrand,

angående en påstand om annullation af afgørelse truffet den 8. oktober 2013 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 2029/2012-1) vedrørende en indsigelsessag mellem Bolloré SA og Copernicus-Trademarks Ltd,

har

RETTEN (Anden Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, M.E. Martins Ribeiro, og dommerne S. Gervasoni (refererende dommer) og L. Madise,

justitssekretær: fuldmægtig C. Heeren,

under henvisning til stævningen, der blev indleveret til Rettens Justitskontor den 23. december 2013,

under henvisning til svarskriftet fra Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), der blev indleveret til Rettens Justitskontor den 26. maj 2014,

under henvisning til intervenientens svarskrift, som blev indleveret til Rettens Justitskontor den 23. maj 2014,

under henvisning til replikken, der blev indleveret til Rettens Justitskontor den 1. september 2014,

under henvisning til intervenientens duplik, som blev indleveret til Rettens Justitskontor den 24. november 2014,

efter retsmødet den 24. marts 2015, hvori sagsøgeren ikke deltog,

afsagt følgende

Dom

Dommens præmisser

Sagens baggrund

1. Den 9. februar 2011 indgav sagsøgeren, Copernicus Eood, en ansøgning om registrering af et EF-varemærke til Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (herefter »Harmoniseringskontoret«) i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26. februar 2009 om EF-varemærker (EUT L 78, s. 1).

2. Det varemærke, der blev søgt registreret, var ordtegnet BLUECO.

3. De varer, som registreringsansøgningen vedrører, henhører bl.a. under klasse 12 i Nicearrangementet af 15. juni 1957 vedrørende international klassificering af varer og tjenesteydelser til brug ved registrering af varemærker, som revideret og ændret, og svarer til følgende beskrivelse: »motorkøretøjer og dele og tilbehør hertil«.

4. EF-varemærkeansøgningen blev offentliggjort i EF-varemærketidende nr. 139/2011 af 26. juli 2011.

5. Den 26. oktober 2011 rejste intervenienten, Bolloré SA, indsigelse i medfør af artikel 41 i forordning nr. 207/2009 mod registreringen af det ansøgte varemærke for de i præmis 3 ovenfor anførte varer.

6. Indsigelsen blev støttet på EF-ordmærket BLUECAR, registreret den 23. august 2006 under nr. 4597621 for varer i bl.a. klasse 12, som svarer til følgende beskrivelse: »køretøjer, elmotorer og transmissionsdele til ovennævnte køretøjer med elektrisk fremdriftssystem«.

7. Den registreringshindring, der blev påberåbt til støtte for indsigelsen, var den, der er omfattet af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.

8. Den 20. august 2012 blev varemærkeansøgningen overdraget til sagsøgeren, Copernicus-Trademarks Ltd.

9. Ved afgørelse af 31. august 2012 tog indsigelsesafdelingen indsigelsen til følge.

10. Den 30. oktober 2012 indgav sagsøgeren i henhold til artikel 58-64 i forordning nr. 207/2009 en klage til Harmoniseringskontoret over indsigelsesafdelingens afgørelse.

11. Den 10. april 2013 anmodede sagsøgeren om, at fortegnelsen over varer, der er indeholdt i varemærkeansøgningen, blev begrænset til »køretøjer med undtagelse af dele og tilbehør hertil« henhørende under klasse 12. Harmoniseringskontoret accepterede denne begrænsning og opfordrede intervenienten til at afgøre, om indsigelsen skulle trækkes tilbage, henset til den nye varebetegnelse. Intervenienten efterkom ikke denne opfordring.

12. Ved afgørelse af 8. oktober 2013 (herefter »den anfægtede afgørelse«) afslog Første Appelkammer ved Harmoniseringskontoret klagen. Harmoniseringskontoret fandt navnlig, at det berørte område var af hele Den Europæiske Union, at den relevante kundekreds bestod af endelige forbrugere, hvis opmærksomhedsniveau kan anses for at være højt for så vidt angår dyre varer (den anfægtede afgørelses punkt 20), og at de varer, der var omfattet af det ansøgte varemærke var af samme art som dem, der var omfattet af det ældre varemærke (den anfægtede afgørelses punkt 21). Appelkammeret angav dernæst, at det ældre varemærke indeholdt ordene »blue« og »car, og at eftersom det sidstnævnte direkte beskrev de omhandlede varer, udgjorde det dermed det svageste ord i dette varemærke (den anfægtede afgørelses punkt 24). Appelkammeret fastslog dernæst, at de beviser, som intervenienten havde fremlagt, ikke gjorde det muligt at afgøre, om det ældre varemærke havde opnået en høj grad af særpræg som følge af brug, og det fastslog på baggrund heraf, at det havde et gennemsnitligt iboende fornødent særpræg (den anfægtede afgørelses punkt 25). Appelkammeret var ligeledes af den opfattelse, at der var visuel lighed mellem de omtvistede tegn, hvis fem første bogstager var identiske og stod i samme rækkefølge (den anfægtede afgørelses punkt 26). Ifølge appelkammeret ligner de omtvistede tegn i deres helhed hinanden meget ifølge den engelsktalende kundekreds, som udgør en betragtelig del af den relevante kundekreds, eftersom bestanddelen »blue«, der er ens for begge tegn, udtalens ens, og som følge af, at bestanddelene »co« og »car« udtales på indbyrdes lignende måde (den anfægtede afgørelses punkt 27). Appelkammeret bemærkede i øvrigt, at de omtvistede tegn for den engelsktalende kundekreds begrebsmæssigt set ligner hinanden som følge af forekomsten af ordet »blue« i de to tegn (den anfægtede afgørelses punkt 28). Eftersom de omtvistede tegn lignede hinanden (den anfægtede afgørelses punkt 29), og de omhandlede varer var af samme art, og henset til at det følger af fast retspraksis, at det er tilstrækkeligt, at der foreligger en risiko for forveksling alene med hensyn til en del af den relevante kundekreds, konkluderede appelkammeret, at det ikke kunne udelukkes, at der forelå en risiko for forveksling mellem de omtvistede tegn (den anfægtede afgørelses punkt 30-33).

Parternes påstande

13. Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:

– Den anfægtede afgørelse annulleres, og indsigelsen forkastes i sin helhed.

– Harmoniseringskontoret og intervenienten tilpligtes at betale omkostningerne i nærværende sag og i forbindelse med sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret.

14. Harmoniseringskontoret har nedlagt følgende påstande:

– Frifindelse.

– Sagsøgeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

15. Intervenienten har nedlagt følgende påstande:

– Det pålægges sagsøgeren at begrunde sin søgsmålsinteresse.

– De af sagsøgeren fremlagte bilag K 5-K 27 afvises.

– Den anfægtede afgørelse stadfæstes, og det fastslås, at det ældre varemærke er omfattet af en bredere beskyttelse henset til, at det er kendt på markedet.

– Frifindelse.

– Sagsøgeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Retlige bemærkninger

Søgsmålsinteressen

16. I sit svarskrift har intervenienten bestridt, at sagsøgeren har nogen søgsmålsinteresse, idet sagsøgeren har overdraget ansøgningen om det omtvistede varemærke til selskabet Ivo-Kermartin, og nedlagt påstand om, sagsøgeren pålægges at fremlægge bevis for sin søgsmålsinteresse.

17. I sin replik har sagsøgeren fremlagt en bemyndigelse fra selskabet Ivo-Kermartin, der er den nye ansøger af varemærket, hvoraf det fremgår, at selskabet bemyndiger sagsøgeren til at fortsætte søgsmålet i eget navn og i egen interesse. Sagsøgeren er følgelig af den opfattelse, at denne »har adgang til at indbringe en klage« i henhold til artikel 65, stk. 4, i forordning nr. 207/2009.

18. Under retsmødet oplyste intervenienten, at denne ikke længere bestred, at sagsøgeren havde søgsmålsinteresse, og Harmoniseringskontoret angav, at det i det foreliggende tilfælde ville overlade afgørelsen til Rettens skøn.

19. Under de i denne sag foreliggende omstændigheder skal der indledningsvis træffes afgørelse om sagens realitet, uden at det er nødvendigt at tage stilling til spørgsmålet om sagsøgerens søgsmålsinteresse (jf. i denne retning dom af 26.2.2002, Rådet mod Boehringer, C-23/00 P, Sml., EU:C:2002:118, præmis 50-52, og af 23.10.2007, Pologne mod Rådet, C-273/04, Sml., EU:C:2007:622, præmis 33).

Formaliteten for så vidt angår de argumenter og beviser, der er blevet fremlagt for første gang for Retten

20. Det skal indledningsvis som anført af Harmoniseringskontoret og intervenienten bemærkes, at sagsøgeren til støtte for sin argumentation, der for første gang er fremfør for Retten, har fremlagt en række dokumenter, som ikke var blevet fremlagt under sagen for appelkammeret, og hvorefter ordet »blue« bl.a. inden for bilindustrien henviser til hensynet til miljøet.

21. I modsætning til hvad sagsøgeren har anført, fremgår det nemlig af sagsakterne, at sagsøgeren ikke fremsatte nogen argumenter over for Harmoniseringskontoret med henblik på at godtgøre, at ordet »blue« henviste til hensynet til miljøet. Sagsøgeren havde heller ikke fremlagt bilag K 5 - K 25 for Harmoniseringskontoret.

22. Det skal bemærkes, at ved en efterprøvelse af lovligheden af afgørelser truffet af Harmoniseringskontorets appelkamre skal Retten ikke foretage en ny undersøgelse af de faktiske omstændigheder i lyset af beviser, der fremlægges for første gang for den (dom af 18.12.2008, Les Éditions Albert René mod KHIM, C 16/06 P, Sml., EU:C:2008:739, præmis 136-144, og af 10.11.2011, LG Electronics mod KHIM, C-88/11 P, EU:C:2011:727, præmis 25). Ligeledes kan kendsgerninger, som ikke blev påberåbt af parterne ved Harmoniseringskontorets instanser, ikke påberåbes i forbindelse med et søgsmål, der indbringes for Retten (domme Les Éditions Albert René mod KHIM, EU:C:2008:739, præmis 137, og LG Electronics mod KHIM, EU:C:2011:727, præmis 25). De kendsgerninger, som ikke er blevet påberåbt af sagsøgeren ved Harmoniseringskontorets instanser, og de beviser, som sagsøgeren for første gang har fremlagt for Retten, skal dermed afvises fra realitetsbehandling.

23. Bilag K 26, som omfatter dom afsagt af Bundespatentgericht (Forbundspatentdomstolen, Tyskland) den 24. november 2010, som ikke var blevet fremlagt for appelkammeret og som er identisk med bilag K 29, kan ikke påberåbes som bevis for de faktiske omstændigheder i den foreliggende sag. Selv om afgørelser, der er truffet af en national domstol i princippet kan fremlægges for første gang for Retten, kan de imidlertid ikke påberåbes som beviser for faktiske omstændigheder i en sag, der verserer for Retten (jf. i denne retning dom af 21.11.2008, Lego Juris mod KHIM – Mega Brands (rød Lego-klods), T-270/06, Sml., EU:T:2008:483, præmis 22 og 23).

Formaliteten med hensyn til intervenientens påstande om omgørelse

24. Intervenienten har som Harmoniseringskontoret nedlagt påstand om frifindelse og anmodet Retten om at stadfæste den anfægtede afgørelse og fastslå, at det ældre varemærke er omfattet af en bredere beskyttelse henset til, at det er kendt på markedet. Intervenienten har nemlig anfægtet appelkammerets vurdering i den anfægtede afgørelses punkt 25, hvorefter de af intervenienten fremlagte beviser ikke i tilstrækkelig grad godtgør, at det ældre varemærke var blevet anvendt så intensivt, at det var velkendt for de relevante forbrugere i hele Unionen, og at det dermed kun havde en gennemsnitlig grad af særpræg. Intervenienten har nedlagt påstand om, at dette punkt i den anfægtede afgørelse ophæves, eller i det mindste bekræftes for så vidt som den anerkender, at det ældre varemærke har en gennemsnitlig grad af særpræg.

25. En sådan påstand skal fortolkes som en påstand om omgørelse af den anfægtede afgørelse, således som intervenienten desuden har medgivet under retsmødet, idet intervenienten præciserede, at disse påstande var subsidiære. I henhold til artikel 134, stk. 3, i Rettens procesreglement af 2. maj 1991 kan intervenient nemlig i princippet i sit svarskrift nedlægge påstand omgørelse af appelkammerets afgørelse på et punkt, der ikke er nævnt i stævningen.

26. Harmoniseringskontoret har under retsmødet anført, at påstanden om omgørelse af den anfægtede afgørelse skal afvises.

27. Det skal bemærkes, at artikel 65, stk. 4, i forordning nr. 207/2009 bestemmer, at der kan anlægges søgsmål ved Retten til prøvelse af en afgørelse vedtaget af Harmoniseringskontorets appelkamre af enhver part i sagen ved appelkammeret, »for så vidt den pågældende ikke har fået medhold«. Ifølge fast retspraksis er det desuden en grundlæggende betingelse for al rettergang, at sagsøgeren har søgsmålsinteresse (kendelse af 31.7.1989, S. mod Kommissionen, 206/89 R, Sml., EU:C:1989:333, præmis 8), hvilken søgsmålsinteresse for så vidt angår sagens genstand skal foreligge på tidspunktet for sagens anlæggelse, idet sagen i modsat fald afvises (dom af 7.6.2007, Wunenburger mod Kommissionen, C-362/05 P, Sml., EU:C:2007:322, præmis 42). Søgsmålsinteressen forudsætter, at søgsmålet med sit resultat kan bibringe parten en fordel (dom af 17.4.2008, Flaherty m.fl. mod Kommissionen, C-373/06 P, C-379/06 P og C-382/06 P, Sml., EU:C:2008:230, præmis 25).

28. Ifølge fast retspraksis skal en afgørelse fra et appelkammer anses for at give medhold i en påstand fra en af parterne for appelkammeret, såfremt partens påstand tages til følge på grundlag af en registreringshindring for eller ugyldighed af et varemærke eller mere generelt alene på grundlag af en del af den af parten fremførte argumentation, selv om appelkammeret undlader at behandle eller forkaster de øvrige anbringender eller argumenter, som samme part har påberåbt sig (dom af 14.12.2011, Völkl mod KHIM – Marker Völkl (VÖLKL), T-504/09, Sml., EU:T:2011:739, præmis 26; jf. ligeledes i denne retning kendelse af 14.7.2009, Hoo Hing mod KHIM – Tresplain Investments (Golden Elephant Brand), T-300/08, EU:T:2009:275, præmis 29-37; jf. analogt dom af 17.9.1992, NBV et NVB mod Kommissionen, T-138/89, Sml., EU:T:1992:95, præmis 30-35).

29. Eftersom intervenientens indsigelse mod registreringen af det ansøgte varemærke i henhold til artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009 blev taget til følge i sin heldhed, skal der med den anfægtede afgørelse anses for at være sket en imødekommelse af intervenientens krav.

30. Det fremgår ganske vist af ottende betragtning til forordning nr. 207/2009, at bedømmelsen af, om der er risiko for forveksling, bl.a. afhænger af, hvor kendt varemærket er på det pågældende marked. Eftersom der er en større risiko for forveksling, jo stærkere varemærkets særpræg er, tilkommer der de varemærker, som har et stærkt særpræg, enten iboende, eller fordi de er kendt af kundekredsen, en videre beskyttelse end de varemærker, hvis særpræg er mindre (jf. analogt dom af 11.11.1997, SABEL, C-251/95, Sml., EU:C:1997:528, præmis 24; af 29.9.1998, Canon, C-39/97, Sml., EU:C:1998:442, præmis 18, og af 22.6.1999, Lloyd Schuhfabrik Meyer, C-342/97, Sml., EU:C:1999:323, præmis 20).

31. Eftersom appelkammeret fastslog, at der var risiko for forveksling mellem de omtvistede tegn, og tog indsigelsen til følge, selv om det ikke anerkendte, at det ældre varemærke skulle have opnået en høj grad af særpræg som følge af brug, ville en eventuel omgørelse af den anfægtede afgørelse alene på baggrund af appelkammerets vurdering af det ældre varemærkes grad af særpræg og omdømme, imidlertid ikke berøre de rettigheder, som intervenienten afleder af dette varemærke, og afgørelsen har således ikke nogen virkninger. Intervenienten har desuden til støtte for sin påstand om omgørelse præciseret, at den anfægtede afgørelse i det mindste skal stadfæstes for så vidt det hermed fastslås, at varemærket har en gennemsnitlig grad af særpræg.

32. Intervenientens påstande om omgørelse bør derfor afvises fra realitetsbehandling.

Om realiteten

33. Sagsøgeren har gjort et enkelt anbringende gældende vedrørende tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.

34. Sagsøgeren har hævdet, at der ikke foreligger en risiko for forveksling mellem de omtvistede tegn. Sagsøgeren har først og fremmest gjort gældende, at det ældre varemærke alene har en svag grad af særpræg, idet ordet »blue« er beskrivende og ofte benyttet til registrerede varemærker i bilindustriren. Sagsøgeren er endvidere af den opfattelse, at appelkammeret med urette fastslog, at de omtvistede tegn ligner hinanden på det visuelle plan, idet det ansøgte varemærke skal anses for at indeholde ordene »blue« og »eco«. Fonetisk set er der væsentlig forskel på de to tegn. Endelig ligner tegnene ikke hinanden begrebsmæssigt set, henset til at deres sidste del er forskellige.

35. Harmoniseringskontoret og intervenienten har bestridt sagsøgerens argumenter.

36. Det følger af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009, at hvis indehaveren af et ældre varemærke rejser indsigelse, er det varemærke, der søges registreret, udelukket fra registrering, såfremt der i offentlighedens bevidsthed inden for det område, hvor det ældre mærke er beskyttet, er risiko for forveksling, fordi det yngre mærke er identisk med eller ligner det ældre varemærke, og varerne eller tjenesteydelserne er af samme eller lignende art. Risikoen for forveksling indbefatter risikoen for, at der antages at være en forbindelse med det ældre varemærke.

37. Risikoen for forveksling er ifølge fast retspraksis risikoen for, at det i kundekredsen kan antages, at de pågældende varer eller tjenesteydelser hidrører fra den samme virksomhed eller fra økonomisk forbundne virksomheder. Ifølge samme retspraksis skal der foretages en helhedsvurdering af risikoen for forveksling, henset til, hvordan gennemsnitsforbrugeren af de pågældende varer eller tjenesteydelser opfatter varemærkerne, og under hensyntagen til alle de relevante faktorer, i det foreliggende tilfælde især tegnenes indbyrdes afhængighed, ligheden mellem varemærkerne og ligheden mellem de varer eller tjenesteydelser, der er omfattet af varemærkerne (jf. dom af 9.7.2003, Laboratorios RTB mod KHIM – Giorgio Beverly Hills (GIORGIO BEVERLY HILLS), T-162/01, Sml., EU:T:2003:199, præmis 30-33 og den deri nævnte retspraksis).

38. Appelkammerets vurdering af risikoen for forveksling mellem de omtvistede tegn skal bedømmes i lyset af disse principper.

Den relevante kundekreds

39. Ifølge retspraksis skal der i forbindelse med helhedsvurderingen af risikoen for forveksling tages hensyn til gennemsnitsforbrugeren af de pågældende varer, som er almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet. Der må også tages hensyn til, at gennemsnitsforbrugerens opmærksomhedsniveau kan variere, alt efter hvilken kategori af varer eller tjenesteydelser der er tale om (jf. dom af 9.7.2007, Mundipharma mod KHIM – Altana Pharma (RESPICUR), T-256/04, Sml., EU:T:2007:46, præmis 42 og den deri nævnte retspraksis).

40. I den foreliggende sag konstaterede appelkammeret i den anfægtede afgørelses punkt 20 med rette, og uden at dette er blevet anfægtet af sagsøgeren, at henset til, at de varer, der er omfattet af de omtvistede tegn, er dyre, har den tilsigtede kundekreds, som består af slutbrugere, et højt opmærksomhedsniveau. Eftersom det ældre varemærke er et EF-varemærke, skal risikoen for forveksling vurderes i forhold til kundekredsen i hele Unionen.

Sammenligningen af varerne

41. Appelkammeret konstaterede i den anfægtede afgørelses punkt 21 ligeledes med rette, og uden at dette i øvrigt er blevet anfægtet af sagsøgeren, at de omtvistede varer i klasse 12 var af samme art til trods for, at den oprindelige liste over de varer, som var omhandlet af det ansøgte varemærke, blev begrænset under sagen for Harmoniseringskontoret.

Sammenligningen af tegnene

42. Det skal indledningsvis bemærkes, at helhedsvurderingen af risikoen for forveksling for så vidt angår den visuelle, fonetiske og begrebsmæssige lighed af de omtvistede tegn skal være støttet på det helhedsindtryk, disse giver, idet der navnlig skal tages hensyn til deres særprægede og dominerende bestanddele. Den opfattelse, som gennemsnitsforbrugeren har af de pågældende varer og tjenesteydelser, spiller en afgørende rolle i helhedsvurderingen af den nævnte risiko. I denne henseende opfatter gennemsnitsforbrugeren normalt et varemærke som en helhed og foretager ikke en undersøgelse af dets forskellige detaljer (jf. dom af 12.6.2007, KHIM mod Shaker, C-334/05 P, Sml., EU:C:2007:333, præmis 35 og den deri nævnte retspraksis).

43. I den anfægtede afgørelses punkt 26-29 anførte appelkammeret, at de omhandlede tegn lignede hinanden på det visuelle plan, og at de for de engelsktalende forbrugere overordnet set i høj grad lignede hinanden fonetisk set, og at der for så vidt angår den indledende bestanddel »blue« for den engelsktalende kundekreds er tale om en begrebsmæssig lighed.

– Den visuelle lighed

44. I den anfægtede afgørelses punkt 26 bemærkede appelkammeret, at de omhandlede tegn har de fem første bogstaver til fælles, at de står i samme rækkefølge og at disse bogstaver udgør størstedelen af hvert tegn. Henset til at forbrugeren almindeligvis er mere opmærksom på indledningen af et ordmærke, fastslog appelkammeret, at der var en visuel lighed mellem de omhandlede tegn.

45. Ifølge sagsøgeren ligner tegnene ikke hinanden visuelt set. Sagsøgeren har gjort gældende, at bogstavet »e« i det ansøgte varemærke har en dobbeltbetydning, og at det ansøgte varemærke opfattes som om det omfatter ordene »blue« og »eco«, som er to almindelige engelske ord. Det er desuden almindeligt i praksis, at forkorte ordet »blue« til »blu«, og der er mange varemærker, som indeholder bestanddelen »blu«. De to omhandlede tegn adskiller sig således fra hinanden for så vidt angår den anden del. Hvad angår korte tegn kan selv små forskelle være nok til at give et andet helhedsindtryk. Det ansøgte varemærke består desuden af tre stavelser, mens det ældre varemærke blot har to.

46. Det skal bemærkes, at det, der har betydning for vurderingen af visuel lighed mellem to ordmærker, snarere er, om de begge indeholder flere bogstaver i samme rækkefølge (dom af 25.3.2009, Kaul mod KHIM – Bayer (ARCOL), T-402/07, Sml., EU:T:2009:85, præmis 83).

47. I den foreliggende sag er det ubestridt, at det ældre varemærke og det ansøgte varemærke, som består af henholdsvis syv og seks bogstaver, har de fem første bogstaver til fælles, dvs. »b«, »l«, »u«, »e« og »c«, og at det ansøgte varemærke derudover omfatter bogstavet »o« og det ældre varemærke bogstagerne »a« og »r«. Den omstændighed, at de to omtvistede tegn har denne del til fælles indebærer, at de ligner hinanden visuelt set, hvilket er så meget desto mere tilfældet henset til, at kundekredsen generelt set er mere opmærksom på den indledende del af ordmærker (jf. dom af 6.6.2013, Celtipharm mod KHIM – Alliance Healthcare France (PHARMASTREET), T-411/12, EU:T:2013:304, præmis 25 og den deri nævnte retspraksis).

48. Denne konklusion kan ikke ændres af sagsøgerens argument, hvorefter det ansøgte varemærke visuelt set opfattes som bestående af de to ord »blue« og »eco« og af tre stavelser. Det skal nemlig konstateres, at det ansøgte varemærke alene indeholder et ord, som med den udtale, som er almindelig for personer med engelsk som modersmål, kun består af to stavelser (jf. i denne retning dom af 21.1.2015, Copernicus-Trademarks mod KHIM – Blue Coat Systems (BLUECO), T-685/13, EU:T:2015:38, præmis 35), og at sagsøgeren ikke har fremlagt noget relevant bevis for dette argument. Desuden er bogstaverne »a« og »r« i slutningen af det ældre varemærke og bogstavet »o« i slutningen af det ansøgte varemærke – i modsætning til det sagsøgeren har gjort gældende – til hinder for, at det kan konkluderes, at tegnene er identiske, idet disse bestanddele ikke er dominerende for det helhedsindtryk, som disse tegn giver.

49. Appelkammeret fastslog således med rette, at de to tegn visuelt set lignede hinanden.

– Den fonetiske lighed

50. Appelkammeret fandt i den anfægtede afgørelses punkt 27, at de omhandlede tegn overordnet set ligner hinanden på det visuelle plan, således som de opfattes af de engelsktalende forbrugere, for hvem bestanddelen »blue«, der er fælles for begge tegn, udtales ens, og bestanddelene »co« og »car« næsten udtales ens. Appelkammeret anså desuden, at den omstændighed at det ansøgte varemærke eventuelt udtales som »blou eco« på visse sprog, ikke er til hinder for, at den ovenfornævnte fonetiske lighed foreligger for så vidt angår en betydelig del af de relevante forbrugere.

51. Sagsøgeren har gjort gældende, at de to tegn fonetisk set er meget forskellige, idet det ansøgte varemærke består af tre stavelser, mens det ældre varemærke alene består af to. Sagsøgeren har subsidiært gjort gældende, at der er stor forskel på rækkefølgen og sammensætningen af stavelserne i de to tegn, idet der er markeret en pause mellem vokalerne »u« og »e« i det ansøgte varemærke. Sagsøgeren har endelig gjort gældende, at de sidste vokaler i de omtvistede tegn ikke udtales ens.

52. Det skal indledningsvis bemærkes, at det er tilstrækkeligt til at udelukke registrering af et varemærke, at en risiko for forveksling kun er til stede i en del af den relevante kundekreds (jf. dom af 18.9.2012, Scandic Distilleries mod KHIM – Bürgerbräu, Röhm & Söhne (BÜRGER), T-460/11, EU:T:2012:432, præmis 52 og den deri nævnte retspraksis).

53. Hvad angår den engelsktalende kundekreds skal det i modsætning til, hvad sagsøgeren har anført, bemærkes, at denne kundekreds ikke foretager en lang udtale den centrale vokal i det ansøgte varemærke, idet ordet »blue« er en del af det almindelige ordforråd. Denne del af den relevante kundekreds vil derfor ikke opfatte det ansøgte varemærke som om, det omfatter tre stavelser, men derimod to, og den vil heller ikke foretage en pause mellem vokalerne »u« og »e« i det ansøgte varemærke (jf. i denne retning dom BLUECO, nævnt i præmis 48 ovenfor, EU:T:2015:38, præmis 40).

54. Tilstedeværelsen af den fælles bestanddel »blue« i den indledende del af de omtvistede tegn giver anledning til at antage, at disse tegn fonetisk set ligner hinanden meget. Selv om appelkammeret med fejlagtigt fastslog, at de engelsktalende forbrugere udtaler bestanddelene »car« og »co« næsten ens, er der for den engelsktalende kundekreds tale om næsten identiske endelser, idet den lægger trykket på udtalen af bogstavet »c«, og lader udtalen af »r«, der er den sidste bestanddel i »car«, være stum. Endelig kan sagsøgeren ikke med føje hævde, at bogstavet »o« i den sidste stavelse i det ansøgte varemærke dominerer det fonetiske helhedsindtryk af dette varemærke.

55. Appelkammeret har således med rette fastslået, at de to tegn for en væsentlig del af den relevante kundekreds ligner hinanden fonetisk set.

– Den begrebsmæssige lighed

56. Det er sagsøgerens opfattelse, at de omtvistede tegn ikke ligner hinanden begrebsmæssigt set, eftersom det ældre varemærke af den relevante kundekreds opfattes som en beskrivende angivelse, og eftersom der er betydelig forskel på de sidste dele af de to tegn.

57. Som appelkammeret anførte i den anfægtede afgørelses punkt 28, opfatter den engelsktalende kundekreds ordet »blue« i de to tegn som en angivelse af farven blå, hvilket sagsøgeren også har anerkendt. Samme kundekreds opfatter derimod ordet »car« i det ældre varemærke som ordet »bil«, og den adskiller det fra endelsen »co« i det ansøgte varemærke, som enten ikke har nogen betydning eller opfattes som en forkortelse af ordet »company«. I modsætning til, hvad sagsøgeren har anført, opfatter den relevante kundekreds imidlertid ikke det ansøgte varemærke som om det skal opdeles i to ord, nemlig »blue« og »eco«.

58. Det var således med rette, at appelkammeret fastslog, at for en del af den relevante kundekreds ligner de omtvistede tegn begrebsmæssigt set hinanden for så vidt angår deres indledende del, og at det ikke kan udelukkes, at der er en vis begrebsmæssig lighed til trods for forskellen på den sidste del af tegnene.

Helhedsvurderingen af risikoen for forveksling

59. Helhedsvurderingen af risikoen for forveksling, indebærer en vis indbyrdes afhængighed mellem de faktorer, der kommer i betragtning, og især ligheden mellem varemærkerne og ligheden mellem de varer eller tjenesteydelser, der er omfattet af varemærkerne. En svag grad af lighed mellem de af varemærkerne omfattede varer eller tjenesteydelser kan således opvejes af en høj grad af lighed mellem varemærkerne og omvendt (dom Canon, nævnt i præmis 30 ovenfor, EU:C:1998:442, præmis 17, og af 14.12.2006, Mast-Jägermeister mod KHIM – Licorera Zacapaneca (VENADO med ramme m.fl.), T-81/03, T-82/03 og T-103/03, Sml., EU:T:2006:397, præmis 74).

60. Helhedsvurderingen af risikoen for forveksling skal for så vidt angår den visuelle, fonetiske eller begrebsmæssige lighed af de omtvistede tegn være støttet på det helhedsindtryk, disse giver, idet der bl.a. skal tages hensyn til deres særprægede og dominerende bestanddele (dom af 14.10.2003, Phillips-Van Heusen mod KHIM – Pash Textilvertrieb und Einzelhandel (BASS), T-292/01, Sml., EU:T:2003:264, præmis 47, og af 7.9.2006, L & D mod KHIM – Sämann (Aire Limpio), T-168/04, Sml., EU:T:2006:245, præmis 98).

61. I det foreliggende tilfælde angav appelkammeret indledningsvis i den anfægtede afgørelses punkt 24, at det ældre varemærke bestod af to ord »blue« og »car«, idet sidstnævnte direkte beskriver de omhandlede varer, hvorfor det udgør det svageste ord i dette varemærke. Appelkammeret fastslog dernæst i den anfægtede afgørelses punkt 25, at de beviser, som intervenienten havde fremlagt, ikke gjorde det muligt at afgøre, at det ældre varemærke havde opnået en høj grad af særpræg som følge af brug. Appelkammeret fastslog på baggrund heraf, at det ældre varemærke havde et gennemsnitligt iboende fornødent særpræg.

62. Hvad dernæst angår helhedsvurderingen af risikoen for forveksling angav appelkammeret i den anfægtede afgørelses punkt 30-33, at de omhandlede varer var af samme art, og der var lighed mellem de omtvistede tegn på det visuelle, fonetiske og begrebsmæssige plan for den engelsktalende kundekreds, som udgør en betydelig del af den relevante kundekreds. Appelkammeret har præciseret, at den engelsktalende kundekreds anser ordet »car« i det ældre varemærke for beskrivende for de omhandlede varer, og det tillagde det derfor mindre betydning ved helhedsvurderingen af tegnene. Ordet »blue« tiltrækker således i højere grad de engelsktalende forbrugeres opmærksomhed, hvilket indebærer, at der foreligger en risiko for forveksling.

63. Sagsøgeren har for det første gjort gældende, at appelkammeret fejlagtigt fastslog, at det ældre varemærke havde en gennemsnitlig grad af særpræg henset til, at bestanddelen »blue« var beskrivende, og der er mange registrerede varemærker inden for bilindustrien, der omfatter denne bestanddel.

64. Indledningsvis skal sagsøgerens argumenter om, at intervenienten har forsøgt at drage fordel af de ældre varemærkes særlige renomme, der ikke er blevet påberåbt i sagen for Harmoniseringskontoret, forkastes. Det fremgår nemlig af sagsakterne, at intervenienten for Retten alene har angivet, at appelkammeret burde have anerkendt, at det ældre varemærke har en høj grad af særpræg som følge af dets brug, hvilket argument intervenienten allerede havde gjort gæ ldende for Harmoniseringskontoret, og hvilket argument blev forkastet af appelkammeret i den anfægtede afgørelse. Under alle omstændigheder er intervenientens påstande om omgørelse af appelkammerets vurdering af, hvorvidt det ældre varemærke havde opnået fornødent særpræg som følge af dets brug blevet afvist fra realitetsbehandling (jf. præmis 24-32 ovenfor).

65. Det skal dernæst bemærkes, at den omstændighed, at det ældre varemærke tillægges en svag grad af særpræg, ikke i sig selv udelukker, at det fastslås, at der er risiko for forveksling (jf. i denne retning kendelse af 27.4.2006, L’Oréal mod KHIM, C-235/05 P, EU:C:2006:271, præmis 42-45). Selv om der skal tages hensyn til det ældre varemærkes særpræg for at bedømme risikoen for forveksling, er det nemlig kun ét blandt flere elementer, der skal tages i betragtning ved denne bedømmelse. Selv hvor der foreligger et ældre varemærke med en svag grad af særpræg, kan der således være risiko for forveksling, bl.a. som følge af ligheden mellem tegnene og mellem de omfattede varer eller tjenesteydelser (jf. dom af 16.3.2005, L’Oréal mod KHIM – Revlon (FLEXI AIR), T-112/03, Sml., EU:T:2005:102, præmis 61 og den deri nævnte retspraksis, og af 13.12.2007, Xentral mod KHIM – Pages jaunes (PAGESJAUNES.COM), T-134/06, Sml., EU:T:2007:387, præmis 70 og den deri nævnte retspraksis).

66. Selv om det er korrekt, at den engelsktalende kundekreds anser ordet »car« i det ældre varemærke som beskrivende for de pågældende varer, har sagsøgeren under alle omstændigheder som angivet af appelkammeret ikke i sagen for Harmoniseringskontoret fremført noget bevis, der gør det muligt at fastslået, at ordet »blue« opfattes som havende en betydning i forhold de omhandlede varer. Den omstændighed alene, at andre varemærker, som er registreret i bilindustrien, omfatter ordet »blue« – såfremt dette kan anses for godtgjort – er ikke tilstrækkelig til, at den relevante kundekreds opfatter dette ord som rent beskrivende for de omhandlede vareres egenskaber. Det var således med rette, at appelkammeret fastslog, at det ældre varemærke har en gennemsnitlig grad af særpræg.

67. Ifølge sagsøgeren foreligger der for det andet ikke nogen risiko for forveksling mellem de omtvistede tegn, henset bl.a. til den relevante kundekreds’ høje opmærksomhedsgrad.

68. Det skal indledningsvis bemærkes, at det er tilstrækkeligt til at udelukke registrering af et varemærke, at en risiko for forveksling kun er til stede i en del af den relevante kundekreds (jf. præmis 52 ovenfor).

69. Det følger af det ovenstående for det første, at de omhandlede varer er af samme art, og for det andet at de omtvistede tegn visuelt fremstår for hele den relevante kundekreds således, at de ligner hinanden, fonetisk fremstår for den engelsktalende kundekreds således, at de ligner hinanden meget og begrebsmæssig fremstår for den engelsktalende kundekreds således, at de ligner hinanden for så vidt angår deres indledende del. Det må således fastslås, at der i den foreliggende sag til trods for den relevante kundekreds’ høje opmærksomhedsniveau foreligger en risiko for forveksling for så vidt angår den engelsktalende kundekreds.

70. Henset til samtlige disse forhold må det fastslås, at appelkammeret ikke tilsidesatte artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009, da det fastslog, at der forelå en risiko for forveksling mellem de omtvistede tegn.

71. Af alle disse grunde må det fastslås, at Harmoniseringskontoret bør frifindes, uden at det er nødvendigt at tage stilling til sagsøgerens påstand for Retten vedrørende afvisning af indsigelsen i sin helhed (jf. i denne retning dom af 22.5.2008, NewSoft Technology mod KHIM – Soft (Presto! Bizcard Reader), T-205/06, EU:T:2008:163, præmis 70, og af 22.1.2009, Commercy mod KHIM – easyGroup IP Licensing (easyHotel), T-316/07, Sml., EU:T:2009:14, præmiss 35 og 67).

Sagens omkostninger

72. I henhold til artikel 134, stk. 1, i Rettens procesreglement pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Da sagsøgeren i det væsentlige har tabt sagen, bør det pålægges denne at betale sagens omkostninger i overensstemmelse med Harmoniseringskontorets og intervenientens påstande herom.

Afgørelse

På grundlag af disse præmisser

udtaler og bestemmer

RETTEN (Anden Afdeling):

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.

2) Bolloré SA’s påstand om omgørelse forkastes.

3) Copernicus-Trademarks Ltd betaler sagens omkostninger.