Forslag til afgørelse fra generaladvokat La Pergola fremsat den 6. maj 1997. - Stephen Austin Saldanha og MTS Securities Corporation mod Hiross Holding AG. - Anmodning om præjudiciel afgørelse: Oberster Gerichtshof - Østrig. - Ligebehandling - Forskelsbehandling på grundlag af nationalitet - Dobbelt statsborgerskab - Traktatens anvendelsesområde - Sikkerhedsstillelse for sagsomkostninger (cautio judicatum solvi). - Sag C-122/96.



Samling af Afgørelser 1997 side I-05325



Generaladvokatens forslag til afgørelse

I - Indledning

1 I naervaerende sag skal Domstolen paa ny tage stilling til foreneligheden med faellesskabsretten - navnlig med princippet om forbud mod forskelsbehandling, der fastslaas i EF-traktatens artikel 6 - af visse nationale processuelle bestemmelser, nemlig bestemmelserne i oestrigsk ret, hvorefter der skal stilles sikkerhed for sagsomkostninger af udenlandske statsborgere, som anlaegger sag mod statsborgere fra det land, hvor sagens rejses.

II - Faktiske omstaendigheder

2 Stephen Saldanha, der er bosat i Florida (De Forenede Stater) og har amerikansk og britisk statsborgerskab, og selskabet MTS Securities Corporation, som har hjemsted i Amerikas Forenede Stater, er aktionaerer i selskabet Hiross Holding AG (herefter »Hiross«), der har hjemsted i OEstrig.

Den 27. september 1994 anlagde Saldanha og MTS sag mod Hiross ved Handelsgericht Wien for at forhindre nogle interne omstruktureringsforanstaltninger i den koncern, som Hiross kontrollerer, og hvorved der skulle vaere overfoert aktier fra nogle selskaber til andre selskaber inden for koncernen. Den ret, som sagen blev anlagt ved, paalagde paa sagsoegtes anmodning sagsoegerne at stille sikkerhed for sagsomkostninger i medfoer af § 57 i Zivilprozessordnung (den oestrigske lov om retsplejen i civile sager, herefter »ZPO«), idet retten ikke anvendte nogen af undtagelsesbestemmelserne i § 57, stk. 2, i sagen. Appelretten, som Saldanha indbragte foersteinstansens afgoerelse for, i det omfang den vedroerte betalingen af den paagaeldende sikkerhed, fandt under henvisning til traktatens artikel 6, at den omtvistede oestrigske processuelle bestemmelse indebar en forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet. Appelretten bemaerker endvidere, at det ved anvendelsen af den naevnte traktatbestemmelse ikke goer nogen forskel, at sagsoegeren har dobbelt britisk og amerikansk statsborgerskab. Det har heller ikke betydning, at han er bosat uden for Faellesskabet. Det foelger nemlig af den fuldstaendige ligestilling, som traktaten har indfoert mellem oestrigske statsborgere og faellesskabsborgere, at en saadan sikkerhedsstillelse i alle tilfaelde er forbudt, da oestrigske statsborgere i medfoer af national ret er fritaget for at stille sikkerhed, selv om de bor i udlandet.

3 Den forelaeggende ret, som den ovennaevnte afgoerelse i appelinstansen er indbragt for, anfoerer for sit vedkommende, at det foelger af § 57, stk. 1, i ZPO, at udlaendinge, der anlaegger sag ved en oestrigsk domstol, skal stille sikkerhed for sagsomkostninger til fordel for de sagsoegte og paa disses begaering, dog ikke hvis andet fremgaar af bestemmelser i internationale aftaler. Den forelaeggende ret anfoerer endvidere, at denne bestemmelse skal beskytte dem, der sagsoeges ved de nationale domstole, mod soegsmaal fra udenlandske sagsoegere, der har karakter af misbrug eller unoedig traette. I medfoer af § 57, stk. 2, i ZPO gaelder denne forpligtelse til at stille sikkerhed imidlertid ikke, naar sagsoegeren har sit saedvanlige opholdssted i OEstrig, eller naar en retsafgoerelse, hvorved sagsoegeren paalaegges at betale sagsoegtes sagsomkostninger, kan fuldbyrdes i den stat, hvor sagsoegeren har sit saedvanlige opholdssted.

Den forelaeggende ret anfoerer herefter, at oestrigske statsborgere, der har saedvanligt opholdssted eller bopael i udlandet, ikke er forpligtet til at stille sikkerhed efter § 57 i ZPO. Ifoelge den forelaeggende ret goeres der saaledes i den omhandlede processuelle bestemmelse ikke nogen sondring under hensyn til, om sagsoegeren i sit hjemland raader over formuegoder, der kan goeres til genstand for en fuldbyrdelsesprocedure. Ifoelge den forelaeggende ret hviler den omtvistede bestemmelse i realiteten paa et oenske om at beskytte egne statsborgere, selv om de har bopael i udlandet, saavel som paa et oenske om at tilvejebringe en ordning, der er baseret paa gensidighed, og som svarer til den, der er foreskrevet paa dette punkt i de fleste europaeiske retsordener.

4 For saa vidt angaar den tidsmaessige anvendelse af bestemmelserne i faellesskabsretten fremfoerer den forelaeggende ret nogle synspunkter til stoette for, at traktatens bestemmelser finder anvendelse i naervaerende sag, selv om denne efter sin oprindelse gaar tilbage til tiden foer Republikken OEstrigs tiltraedelse af Faellesskabet. Den forelaeggende ret bemaerker saaledes, at appelinstanserne - hvortil man i naervaerende sag maa henregne Oberster Gerichtshof - i mangel af overgangsbestemmelser skal tage hensyn til de nye praeceptive retsregler, der er blevet anvendelige efter afsigelsen af dommen i foerste instans, selv om de faktiske omstaendigheder i sagen gaar tilbage til et tidspunkt, der ligger foer ikrafttraedelsen af disse nye regler. Ifoelge den forelaeggende ret er traktatens bestemmelser, og navnlig dens artikel 6, praeceptive. De skal foelgelig laegges til grund for den afgoerelse, der skal traeffes i sagen. Af de anfoerte grunde afviser den forelaeggende ret endvidere, at det kan have nogen som helst betydning for den afgoerelse, den skal traeffe, at artikel 4 i aftalen om Det Europaeiske OEkonomiske Samarbejdsomraade, som Republikken OEstrig var medlem af fra den 1. januar 1994, indeholder et tilsvarende forbud mod forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet.

5 Eftersom de retsspoergsmaal, som naervaerende sag giver anledning til, vedroerer faellesskabsretten, har Oberster Gerichtshof, Wien, fundet det noedvendigt at forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:

»Er der i en situation, hvor en britisk statsborger, der ligeledes er statsborger i Amerikas Forenede Stater, og som har sin bopael dér (Florida), anlaegger sag ved en oestrigsk civilret mod et aktieselskab med hjemsted i OEstrig med paastand om, at dette undlader at afhaende eller i oevrigt overdrage aktier i naermere betegnede datterselskaber til selskabets italienske datterselskab eller til dettes datterselskaber med hjemsted i Italien uden godkendelse paa en generalforsamling med kvalificeret tre fjerdedeles flertal, henholdsvis - subsidiaert - med almindeligt flertal, og som ikke har bopael eller formue i OEstrig, tale om forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet i strid med EF-traktatens artikel 6, stk. 1, naar den kompetente oestrigske ret i foerste instans efter begaering fra det sagsoegte aktieselskab i henhold til § 57, stk. 1, i den oestrigske Zivilprozessordnung paalaegger ham at stille sikkerhed for sagsomkostningerne med et bestemt beloeb?«

III - Undersoegelse af tvisten

A - Formaliteten

6 Det spoergsmaal, der i naervaerende sag er forelagt for Domstolen, giver indledningsvis anledning til et vanskeligt spoergsmaal vedroerende den tidsmaessige anvendelse af bestemmelserne i EF-traktaten. Domstolen skal nemlig tage stilling til fortolkningen af en traktatbestemmelse under hensyntagen til faktiske omstaendigheder, som vedroerer en periode, hvor Republikken OEstrig, hvis processuelle bestemmelser er omtvistet i sagen, endnu ikke var medlem af Faellesskabet. Der maa foelgelig tages stilling til, hvorledes de ovennaevnte faellesskabsbestemmelser anvendes i national ret og, mere generelt, hvilket kriterium der er bestemmende for den tidsmaessige anvendelse af den primaere faellesskabsret.

7 Domstolen har for nylig i Data Delecta og Forsberg-sagen (1) behandlet en sag, der i flere henseender ligner den her foreliggende. De faktiske omstaendigheder i sagen, som verserede for den nationale ret, gik tilbage til et tidspunkt, der laa foer Kongeriget Sveriges tiltraedelse af De Europaeiske Faellesskaber. I den paagaeldende sag behandlede Domstolen imidlertid indholdet af det spoergsmaal, den var blevet forelagt, uden forinden at undersoege, hvorvidt og hvordan de i sagen omhandlede faktiske omstaendigheder var omfattet af faellesskabsrettens tidsmaessige anvendelsesomraade. I den naevnte sag forsynede den ikke den forelaeggende ret med fortolkningskriterier vedroerende den noejagtige fastlaeggelse af det tidsmaessige gyldighedsomraade for faellesskabsretten, og den fastslog derfor ikke, om afgoerelsen i den paagaeldende sag skulle traeffes i henhold til faellesskabsretten eller paa grundlag af bestemmelser henhoerende under en anden retsorden. Faktisk skete der i sagen det, at EF-Domstolen, som behandlede sagens realitet, fastlagde de retsgrundsaetninger, som den nationale ret - i den paagaeldende sag den svenske hoejesteret - skulle anvende. Denne ret traf imidlertid senere en afgoerelse, hvorefter sagen ikke var omfattet af EF-traktatens anvendelsesomraade (2). Retten saa dermed bort fra EF-Domstolens afgoerelse, som herefter var irrelevant med henblik paa tvisten for den nationale ret; naar man ser naermere paa denne sag, maa man herefter komme til den konklusion, at dette praejudicielle spoergsmaal hverken kunne eller burde vaere stillet.

8 Ogsaa de faktiske omstaendigheder i den sag, der nu foreligger til afgoerelse for Domstolen, vedroerer tiden foer EF-traktatens ikrafttraeden i OEstrig. I Data Delecta og Forsberg-sagen havde den forelaeggende ret ikke anfoert de retlige grunde, som kunne goere det berettiget, at faellesskabsbestemmelserne fandt anvendelse i sagen med tilbagevirkende gyldighed. I naervaerende sag er det imidlertid den forelaeggende ret selv, der, om end med nogen toeven, anfoerer, at faellesskabsretten finder anvendelse paa faktiske omstaendigheder, der gaar tilbage til en tid, hvor Republikken OEstrig endnu ikke var medlem af Faellesskabet. Den forelaeggende ret finder begrundelsen for en saadan anvendelse af faellesskabsretten med tilbagevirkende gyldighed i dennes praeceptive karakter, og den er efter oestrigsk procesret umiddelbart anvendelig som ny ret i alle sager, hvori retterne endnu ikke havde truffet endelig afgoerelse paa det tidspunkt, da EF-traktaten traadte i kraft i OEstrig.

9 Jeg staar imidlertid i flere henseender tvivlende over for denne form for raesonnement vedroerende den tidsmaessige anvendelse af faellesskabsretten. Jeg tvivler saaledes paa, at faellesskabsretten uden videre kan finde anvendelse paa situationer, der er opstaaet, mens der gjaldt andre bestemmelser, og som - medmindre der er tale om saerlige omstaendigheder, saasom situationer, hvor det er muligt at anvende mildere strafbestemmelser med tilbagevirkende gyldighed - ikke udviser tilstraekkelige tilknytningspunkter til de faellesskabsbestemmelser, som kunne paaberaabes paa det tidspunkt, hvor disse omstaendigheder opstod. Da der ikke findes udtrykkelige bestemmelser af andet indhold, er det saaledes princippet om »tempus regit actum«, der er bestemmende for faellesskabsrettens gyldighed i tid. De forhold, der gaar tilbage til et tidspunkt, hvor de paagaeldende regler endnu ikke havde karakter af retsregler i relation til de faktiske omstaendigheder, som har givet anledning til retstvisten, er foelgelig ikke omfattet af traktatens tidsmaessige anvendelsesomraade. Heraf foelger, at princippet om »tempus regit actum«, som jeg netop har naevnt, skal finde ensartet anvendelse i Faellesskabet. Ellers kunne bestemmelserne om traktatbestemmelsernes gyldighed i tid variere - hvilket klart ville foere til en uberettiget forskel i behandlingen af ensartede situationer - under hensyn til, hvilken national retsorden der i det enkelte tilfaelde skal sikre, at bestemmelserne i Faellesskabets retsorden finder anvendelse.

10 Det netop anfoerte har en yderligere konsekvens, som boer naevnes. Det kan taenkes, at en medlemsstat paa grundlag af sit eget selvstaendige valg bestemmer, at visse faellesskabsregler finder anvendelse med tilbagevirkende gyldighed paa forhold, der gaar tilbage til en periode, der ligger foer statens tiltraedelse af Faellesskabet, netop for at tildele den beroerte personkreds rettigheder og befoejelser, som de ellers ikke ville have i medfoer af traktaten. Jeg mener ikke, at faellesskabsretten forbyder den nationale lovgiver at vedtage en lovgivning af et saadant indhold. Problemet er, at der under alle omstaendigheder er tale om nationale bestemmelser, som med sikkerhed ikke aendrer karakter, blot fordi de er vedtaget under henvisning til faellesskabsbestemmelser. Det er ikke i medfoer af Faellesskabets retsorden, at faellesskabsbestemmelserne skal finde anvendelse internt i vedkommende stat, men det er den nationale retsorden, som har inkorporeret dem og givet dem en tidsmaessig gyldighed, som de ikke har i henhold til den retsorden, de udspringer af. Efter min mening er Domstolen herefter ikke kompetent til at traeffe en praejudiciel afgoerelse vedroerende de bestemmelser, der paa denne maade er indfoert i den nationale retsorden, netop fordi der ikke er tale om regler, der henhoerer under den kompetence, som traktatens artikel 177 tillaegger den (3).

11 De argumenter, som jeg har fremfoert ovenfor, ses paa ingen maade at blive aendret som foelge af, at man i naervaerende sag eventuelt kan anvende bestemmelserne i aftalen om Det Europaeiske OEkonomiske Samarbejdsomraade (EOES) (4), der traadte i kraft den 1. januar 1994, og som Republikken OEstrig var part i paa dette tidspunkt. Selv om Domstolen ville omformulere det her undersoegte praejudicielle spoergsmaal, saaledes at det kommer til at vedroere den tilsvarende bestemmelse i EOES-aftalen (artikel 4), ville den efter min mening ikke vaere kompetent til at tage stilling til det praejudicielle spoergsmaal, der er forelagt den. I denne sag stammer spoergsmaalet nemlig fra en national ret, der hverken paa det tidspunkt, hvor sagens faktiske omstaendigheder udspillede sig, eller paa det - senere - tidspunkt, hvor hovedsagen blev anlagt, havde befoejelse til at forelaegge EF-Domstolen spoergsmaal paa grundlag af bestemmelserne i den naevnte aftale. Ganske vist kan en EFTA-stat efter artikel 107 i EOES-aftalen og den dertil knyttede protokol 34 (5) give en domstol eller en ret tilladelse til at anmode De Europaeiske Faellesskabers Domstol »om at traeffe afgoerelse om fortolkningen af en EOES-regel«. Brugen af denne befoejelse er imidlertid udtrykkeligt betinget af, at staten forinden har efterkommet den forpligtelse, der foreskrives i artikel 2 i den naevnte protokol 34, til at meddele depositaren og De Europaeiske Faellesskabers Domstol, i hvilket omfang og efter hvilke retningslinjer protokollen finder anvendelse paa medlemsstatens domstole og retter. Republikken OEstrig har imidlertid ikke benyttet denne befoejelse og har heller ikke opfyldt den forpligtelse, som benyttelsen af denne befoejelse var betinget af. Det kan dernaest heller ikke antages, at Domstolen har erhvervet den paagaeldende kompetence, fordi Republikken OEstrig senere har tiltraadt Faellesskabet. Den naevnte protokol indeholder ingen bestemmelse af dette indhold. Der er heller ingen grund til at antage, at den omhandlede befoejelse er blevet stiltiende hjemlet ved protokollen, men saa at sige er forblevet »hvilende«, indtil det paagaeldende land tiltraeder det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab.

12 Det kan heller ikke antages, at EF-Domstolen i dag har afloest EFTA-Domstolen, saaledes at den fortolker de bestemmelser i EOES-aftalen, med hensyn til hvilke den var forpligtet til at yde judiciel assistance paa det tidspunkt, da sagens faktiske omstaendigheder udspillede sig, eller paa det tidspunkt, da sagen blev anlagt. I saa henseende skal det i oevrigt bemaerkes, at EOES-aftalen i artikel 108 indeholder bestemmelse om oprettelse af en EFTA-Domstol, som de nationale domstole i de lande, der er parter i EOES-aftalen, men som ikke er medlemmer af Faellesskabet, kan forelaegge spoergsmaal ved anvendelse af en judiciel procedure, der i visse henseender ligner den, der er indfoert ved traktatens artikel 177 (6). Da Republikken OEstrig, Republikken Finland og Kongeriget Sverige tiltraadte Faellesskabet, blev der indgaaet en ad hoc-aftale (7), der indeholder bestemmelser om, at domstolene i disse tre medlemsstater, selv om det var for en kort periode, kunne indbringe sager af den ovennaevnte art for EFTA-Domstolen, ogsaa efter disse staters tiltraedelse af Faellesskabet. I de tilfaelde, hvor EFTA-Domstolens kompetence udtrykkeligt er hjemlet, er det klart, at den nationale ret, der skal anvende EOES-aftalens bestemmelser, ikke kan vaelge at forelaegge et praejudicielt spoergsmaal for EF-Domstolen i stedet for for EFTA-Domstolen. En saadan valgmulighed findes ikke, og den kunne heller ikke vaere givet uden at komme i strid med princippet om enekompetence, som EF-Domstolen i oevrigt ogsaa har bekraeftet specielt i relation til EOES-aftalen (8).

B - Realiteten

13 For det tilfaelde, at Domstolen anser sig for kompetent, skal jeg i det foelgende goere nogle bemaerkninger vedroerende besvarelsen af det praejudicielle spoergsmaal.

Under hensyn til Domstolens praksis vedroerende foreneligheden af et krav om sikkerhedsstillelse for sagsomkostninger med princippet om forbud mod forskelsbehandling er der efter min mening i naervaerende sag kun et enkelt reelt spoergsmaal. Det maa undersoeges, om den af sagsoegeren anlagte sag vedroerer en grundlaeggende ret, der beskyttes i Faellesskabets retsorden, eller om Domstolen har at goere med en sag, der udelukkende er anlagt i henhold til de selskabsretlige bestemmelser, der var gaeldende paa det paagaeldende tidspunkt i oestrigsk ret.

14 Kommissionen finder, at naervaerende sag vedroerer bestemmelserne i EF-traktatens artikel 54, stk. 3, litra g), og artikel 220, fjerde led. Efter sagsoegerens opfattelse vedroerer soegsmaalet de rettigheder, der hjemles i traktatens artikel 52 og artikel 54, stk. 3, litra g). Jeg mener dog ikke, at det paagaeldende soegsmaal kan finde nogen stoette i faellesskabsrettens bestemmelser, netop naar henses til tidspunktet for sagsanlaegget, som ligger foer Republikken OEstrigs tiltraedelse af Faellesskabet. Den eneste mulighed, som forekommer mig at vaere rimeligt begrundet, er herefter at henfoere sagsoegerens soegsmaal under bestemmelserne i EOES-aftalen, og naermere bestemt under bestemmelserne i artikel 31-35, der vedroerer fjernelse af hindringer for etableringsfriheden og ogsaa omfatter selskaber, saavel som under artikel 77, der vedroerer selskabsretten og henviser til bilag XXII, hvorved det paalaegges de EFTA-stater, der er parter i aftalen, inden for rammerne af EOES at gennemfoere en raekke faellesskabsdirektiver, som har til formaal at goere garantierne til beskyttelse af selskabsdeltagernes og tredjemands interesser i forhold til selskabet lige byrdefulde samt at regulere saerlige spoergsmaal vedroerende selskaber, saasom spaltning, fusion, osv.

15 I lyset af Domstolens praksis paa omraadet (9) er der heller intet grundlag for de argumenter, som sagsoegte har fremfoert vedroerende sagsoegerens statsborgerskab og anbringendet om, at han ikke forskelsbehandles ved den behandling, der bliver ham til del i henhold til de oestrigske bestemmelser. Domstolens praksis er klar paa dette punkt. Det afgoerende forhold i forbindelse med udoevelsen af de rettigheder, der tillaegges ved traktaten, er, at den paagaeldende har statsborgerskab i en faellesskabsmedlemsstat. Dette kriterium maa ogsaa gaelde for saa vidt angaar det personelle anvendelsesomraade for EOES-aftalen. Hvis en person tillige er statsborger i et tredjeland (eller et land, der ikke er et EOES-land), goer dette hverken fra eller til for de rettigheder, som tillaegges den paagaeldende i Faellesskabets retsorden og efter reglerne i henhold til EOES-aftalen.

16 Det andet omtvistede punkt i sagen vedroerer karakteren og retsvirkningerne af den oestrigske processuelle bestemmelse, der er anledningen til den sag, som er forelagt for Domstolen. Vedroerende dette punkt skal jeg for saa vidt angaar de almindelige synspunkter vedroerende lovligheden efter faellesskabsretten af et krav om sikkerhedsstillelse for sagsomkostninger og for saa vidt angaar kriterierne for, at et saadant krav kan stilles, henvise til Domstolens for ganske nyligt afsagte domme (10) herom og til de forslag til afgoerelse (11), jeg har fremsat i disse sager.

Ogsaa den omtvistede bestemmelse hviler klart paa et kriterium, der indebaerer en forskelsbehandling mellem indlaendinge og udlaendinge. En oestrigsk statsborger er nemlig fritaget for at stille sikkerhed, selv om han har bopael i udlandet, eller han ikke i indlandet raader over formuegoder, der er tilstraekkelige til at daekke sagsoegtes krav paa godtgoerelse af de sagsomkostninger, han har afholdt. Bestemmelsens formaal er derfor ikke at beskytte sagsoegte mod soegsmaal, der udgoer et misbrug eller unoedig traette, bortset fra i det tilfaelde, hvor saadanne soegsmaal anlaegges af en udlaending. Bestemmelsen kan saaledes ikke goere krav paa nogen saerlig bedoemmelse under hensyn til de formaal - bestaaende i lighedsbetragtninger eller ydelse af garantier - som sagsoegte tillaegger den, efter min mening fejlagtigt.

17 Derimod maa der tages hensyn til den oestrigske regerings argumentation, hvorefter den omtvistede bestemmelse i national lovgivning er forenelig med faellesskabsretten, fordi den tager hoejde for den situation, at internationale aftaler indeholder modstaaende bestemmelser, med det resultat, at faellesskabsborgere fritages for at stille sikkerhed. Det er naeppe noedvendigt at anfoere, at dette ogsaa maatte gaelde for EOES. Den EF-konforme fortolkning af den omtvistede bestemmelse, som den oestrigske regering saaledes henviser til, aendrer ikke, men bekraefter det resultat, jeg er kommet til. Den eneste forskel er, at den overfoerer forpligtelsen til at efterkomme paabuddet i faellesskabsretten eller paabuddet inden for EOES fra det lovgivende organ, som det maatte paahvile at afskaffe eller aendre bestemmelsen som stridende mod princippet om forbud mod forskelsbehandling, til domstolene, som det ogsaa maatte paahvile ikke at anvende den omtvistede bestemmelse, saaledes at det sikres, at de regler overholdes, som indeholder det naevnte princip. For saa vidt angaar den sag, som er forelagt Domstolen praejudicielt, er det under alle omstaendigheder afgoerende, at de bestemmelser, som den skal sikre overholdt, anvendes fuldt ud og oejeblikkeligt i den nationale retsorden. I oevrigt er medlemsstaten fortsat kompetent med hensyn til valget af de forfatningsmaessige procedurer, som anses for hensigtsmaessige, eller som maa foretraekkes for at naa dette resultat, forudsat at borgerne reelt og sikkert opnaar de rettigheder, som de tillaegges efter faellesskabsretten eller i medfoer af EOES (12). Under alle omstaendigheder skal de nationale domstole laegge til grund, at det omtvistede krav om sikkerhedsstillelse ikke maa anvendes og ikke maa goeres gaeldende over for en statsborger fra Faellesskabet eller en statsborger fra EOES (13).

IV - Forslag til afgoerelse

18 Paa grundlag af det anfoerte foreslaar jeg, at det af Oberster Gerichtshof, Wien, stillede spoergsmaal besvares som foelger:

»Domstolen har ikke kompetence til at besvare det af Oberster Gerichtshof, Wien, forelagte praejudicielle spoergsmaal, da de faktiske omstaendigheder, der danner grundlag for den for denne ret verserende tvist, ligger forud for Republikken OEstrigs tiltraedelse af De Europaeiske Faellesskaber, hvorfor de falder uden for EF-traktatens tidsmaessige anvendelsesomraade.«

Saafremt Domstolen anser sig for kompetent til at besvare det praejudicielle spoergsmaal, foreslaar jeg subsidiaert, at det besvares paa foelgende maade:

»Artikel 4 i aftalen om Det Europaeiske OEkonomiske Samarbejdsomraade er til hinder for, at det kraeves, at statsborgere i Faellesskabets medlemsstater eller i en stat, som er part i EOES-aftalen, skal stille sikkerhed for sagsomkostninger som foreskrevet i § 57 i den oestrigske lov om retsplejen i civile sager, saafremt der under tilsvarende omstaendigheder ikke kraeves en saadan sikkerhed af oestrigske statsborgere.«

(1) - Dom af 26.9.1996, sag C-43/95, Sml. I, s. 4661.

(2) - Hoegsta Domstolens dom af 13.11.1996.

(3) - Jf. vedroerende dette punkt dom af 28.3.1995, sag C-346/93, Kleinwort Benson, Sml. I, s. 615, og forslag til afgoerelse fra generaladvokat Tesauro fremsat den 31.1.1995. Endvidere henvises til forslag til afgoerelse fremsat den 17.9.1996 af generaladvokat Jacobs ad domme af 17.7.1997, sag C-28/95, Leur-Bloem, Sml. I, s. 4161, og sag C-130/95, Giloy, Sml. I, s. 4291.

(4) - Trykt i EFT 1994 L 1, s. 3.

(5) - Protokol 34 om den mulighed, som EFTA-staternes domstole har, for at anmode De Europaeiske Faellesskabers Domstol om at traeffe afgoerelse om fortolkningen af EOES-regler, der svarer til EF-regler (EFT 1994 L 1, s. 204).

(6) - EFTA-staterne har gennemfoert artikel 108 ved indgaaelsen af Agreement on the Establishment of a Surveillance Authority and a Court of Justice. Artikel 34 i denne aftale lyder: »1. The EFTA Court shall have jurisdiction to give advisory opinions on the interpretation of the EEA Agreement. 2. Where such a question is raised before any court or tribunal, that court or tribunal may, if it considers it necessary to enable it to give judgment, request the EFTA Court to give such an opinion ...«

(7) - Agreement on transitional Arrangements for a period after the Accession of certain EFTA States to the European Union. Se navnlig artikel 5, stk. 1, der lyder: »After accession, new procedings may only be instituted before the EFTA Court in cases in which the events giving rise to an action under the EEA Agreement on the Surveillance and Court Agreement occurred before accession and an application is lodged with the EFTA Court within three months after accession ...«

(8) - Udtalelse 1/92 af 10.4.1992, Sml. I, s. 2821. Den klare adskillelse mellem de respektive kompetenceomraader for De Europaeiske Faellesskabers Domstol og EFTA-Domstolen, som er blevet indfoert efter vedtagelsen af aftalens oprindelige tekst, har saaledes gjort det muligt at anse den domstolsordning, der er skabt ved EOES-traktatens artikel 108, for forenelig med EF-traktaten (praemis 19). Kravet om overholdelse af traktatens artikel 164 og 219 har Domstolen i oevrigt saerligt understreget i sin udtalelse 2/94 af 28.3.1996, Sml. I, s. 1759, praemis 20.

(9) - Dom af 7.7.1992, sag C-369/90, Micheletti, Sml. I, s. 4239.

(10) - Data Delecta og Forsberg-dommen (naevnt ovenfor i note 1) og dom af 20.3.1997, sag C-323/95, Hayes, Sml. I, s. 1711.

(11) - Forslag til afgoerelse fremsat henholdsvis den 23.5.1996 og den 28.1.1997.

(12) - Dom af 20.3.1986, sag 72/85, Kommissionen mod Nederlandene, Sml. s. 1219, af 15.10.1986, sag 168/85, Kommissionen mod Italien, Sml. s. 2945, og af 24.3.1988, sag 104/86, Kommissionen mod Italien, Sml. s. 1799.

(13) - Dom af 9.3.1978, sag 106/77, Simmenthal, Sml. s. 629.