III —

For det andet ydes eller opkræves der i henhold til artikel 1, stk. 3 i basisforordningen kun monetære udligningsbeløb, såfremt en given valutamæssig situation indebærer en fare for forstyrrelser i samhandelen med landbrugsprodukter. Det var Kommissionens opfattelse, at der også bestod en sådan fare for forstyrrelse, hvilket allerede tidligere var blevet anerkendt for fersk oksekøds vedkommende, for oksekød, der havde undergået en simpel krydring, eksempelvis ved tilføjelse af en bagatelagtig mængde salt og peber. Nu er dette produkt omfattet af den fælles markedsordning for oksekød. I kraft af dette forhold afhænger dets pris af prisen på de produkter, der er omfattet af interventionsordningen. Endvidere har Kommissionen henvist til, at der i december 1976 var fare for forstyrrelser, hvilket konkret gav sig udtryk i en anormal forhøjelse af importen af krydderkød til Forbundsrepublikken Tyskland, i den sidste måned af 1976 især fra Det forenede Kongerige og Irland. Kommissionen støtter sig her særligt på tyske importstatistikker for hele 1976 for de produkter, der omhandles i vedkommende toldposition. Faktisk fremgår det af den af Kommissionen fremlagte oversigt, at importen af disse produkter, taget under et, udviste en stærk og progressiv stigning, særligt fra september måned. Dette gælder for importen fra Frankrig, der fra et gennemsnitsniveau på 200 til 300 tons i årets første måneder fra september steg til mere end 600 tons for at nå 864 tons i december måned. Stigningen er mindre karakteristisk for Italiens vedkommende, hvor eksporten af de omhandlede produkter til Forbundsrepublikken Tyskland fra marts til november fast lå på et niveau fra 300 til 400 tons, for dog at stige til næsten 500 tons i december. Det var faktisk importen fra Det forenede Kongerige og Irland, der proportionelt udviste den største stigning, idet importen steg fra nogle få tons i perioden januar til september indtil et omfang af 1167 tons i december for Det forenede Kongeriges vedkommende og 2705 tons i samme måned for Irlands vedkommende. Men denne statistiske oversigt er dog ikke i sig selv en tilstrækkelig påvisning af, at der skete en helt anormal forhøjelse af importen af oksekød, der havde undergået en simpel krydring. For det første fordi den vedrører samtlige produkter under pos. 16.02 B III b) 1, og fordi der ikke inden for denne position er nogen underafdeling, der giver mulighed for at afgøre, hvilken del, der må henregnes til nævnte krydderkød, og hvilken del til andre tilberedninger eller konserves af oksekød. Dernæst fordi de tal, som Kommissionen især har støttet sig til, vedrører december måned 1976, og derfor ikke under nogen omstændigheder kunne være kendt på det øjeblik, da Kommissionen udstedte forordning nr. 3092/76 den 17. december. Dette er i øvrigt grunden til, at den refererende dommer i nærværende sag har anmodet Kommissionen om at fremlægge mere præcise oplysninger, særlig for oksekød, der alene har undergået en simpel krydring, og at fremlægge importstatistikker fra Forbundsrepublikken Tyskland for dette produkt for tiden efter den 20. december 1976, fra hvilken dato de monetære udligningsbeløb blev opkrævet, såvel som tallene for de to første måneder af 1977. Kommissionen har den 16. november d.å., i hvert fald delvis, besvaret disse spørgsmål, men af de fremlagte supplerende oplysninger, der støttes på indberetninger fra de tyske toldmyndigheder, er det ikke muligt at nå til større klarhed over problemets fakta. Selv om det faktisk ikke har været muligt at gennemføre den ønskede kategorisering af importen fra perioden fra den 1. til den 19. december 1976 på den ene side og fra den 20. december til månedes slutning på den anden side, idet de erhvervsdrivende normalt foretager månedlige toldangivelser, så fremgår det dog af den fremlagte oversigt, der udelukkende vedrører importen til Forbundsrepublikken Tyskland af krydderkød fra visse andre medlemsstater i månederne oktober 1976 til januar 1977 inkl., at i de tre sidste måneder steg importen, særligt fra Irland og Det forenede Kongerige, ganske udsædvanligt og i ganske betydeligt omfang og inden for ganske kort tid. For Irlands vedkommende steg omfanget af importen af dette produkt fra 335 tons i oktober til 1077 tons i november og 1899 i december. For Det forenede Kongerige er stigningen mindre betydelig: 321 tons i november og 496 tons i december. Hvad derimod angår januar 1977, dvs. måneden efter, at forordning nr. 3092/76 var trådt i kraft, kan der konstateres en voldsom nedgang i denne import: 337 tons fra Irland, ingen fra Det forenede Kongerige. Jeg er ikke i tvivl om, at dette forhold skyldtes, at de monetære udligningsbeløb var blevet indført. Sagsøgerne i hovedsagen har bestridt disse statistiske oplysninger. De anfører, at tallene ikke er korrekte. Sagsøgerne har herved hovedsageligt gjort gældende, at rapporterne vedrørende toldkontrollen, som de tyske toldmyndigheder udarbejder, sendes såvel til Forbundsrepublikken Tysklands statistik som til statistikken hos Forbundsrepublikkens organer for de fælles markedsordninger. Der burde således ikke være forskel mellem de oplysninger, som nævnte to organer har modtaget. For det andet har firma Spitta anført, at der er en helt åbenbar modsigelse mellem de generelle tal for importen fra Irland, der nemlig omfatter samtlige produkter under pos. 16.02 B III B) 1 for november måned 1976, dvs. 916 tons, og de tal, Kommissionen nu har fremlagt, dvs. 1077 tons for krydderkød alene, der dog kun udgør en enkelt del af denne position. Endeligt har sagsøgerne betvivlet, at Kommissionen har kunnet opstille statistiske oplysninger, der kun vedrører simpelt krydret kød, idet de tal, der hidrører fra Forbundsrepublikkens statistik og fra statistikken for de fælles markedsordninger kun vedrører samtlige produkter under den nævnte position. Dog har sagsøgerne i hovedsagen anerkendt, hvilket jeg i øvrigt finder er i modstrid med andre af deres anbringender, at »den af Kommissionen stedse understregede tendens«, dvs. den betydelige forhøjelse af importen af krydderkød til Forbundsrepublikken Tyskland »allerede var åbenbar i november 1976«, og at det derfor på daværende tidspunkt burde have været muligt at træffe foranstaltninger ledsaget af en passende overgangsperiode af hensyn til allerede indgåede kontrakter med kort løbetid. På trods af firma Spittas anbringender er jeg derfor tilbøjelig til at slutte mig til Kommissionens argumentation og anerkende, at en forstyrrelse, der ikke kunne overses, i visse grene af den interne fællesskabshandel med det pågældende produkt begyndte at vise sig, særligt tydelig fra november 1976. Jeg tror altså ikke, at Kommissionen støttede sig på forkerte tal, eller at den skulle være gået ud over grænserne for det omfangsrige frie skøn, som den har på dette område.