Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. EF-varemærker – klagesag – sag for Fællesskabets retsinstanser – stævning – intervenientens svarskrift – formkrav – kort fremstilling af søgsmålsgrundene – anbringender, der ikke er anført i stævningen og det skriftlige indlæg – generel henvisning til andre dokumenter – afvisning

[Domstolens statut, art. 21; Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra c), art. 46 og art. 135, stk. 1, andet afsnit]

2. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse rejst af indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – nødvendigt at godtgøre en lighed mellem de omfattede varer eller tjenesteydelser, selv i tilfælde af identitet mellem tegnene

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)]

3. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse rejst af indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – ordmærkerne SISSI ROSSI og MISS ROSSI

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)]

Sammendrag

1. I henhold til artikel 21 i Domstolens statut og artikel 44, stk. 1, litra c), i Rettens procesreglement skal stævningen indeholde en kort fremstilling af søgsmålsgrundene. Denne fremstilling skal være så klar og præcis, at sagsøgte får mulighed for at tilrettelægge sit forsvar og Retten for at gennemføre den retslige efterprøvelse, i givet fald uden at måtte indhente yderligere oplysninger. Selv om selve stævningen kan støttes på henvisninger til bestemte afsnit i dokumenter, der vedlægges som bilag til stævningen, kan en generel henvisning til andre dokumenter, selv om de er bilagt stævningen, ikke afhjælpe, at der mangler væsentlige oplysninger i stævningen. Det påhviler ikke Retten at træde i stedet for parterne ved søgning efter de relevante oplysninger i bilagene. Denne retspraksis gælder i henhold til procesreglementets artikel 46, der i overensstemmelse med reglementets artikel 135, stk. 1, andet afsnit, finder anvendelse på sager vedrørende intellektuel ejendomsret, også for svarskriftet, som i en indsigelsessag for appelkammeret ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) er indgivet af den anden part, der intervenerer i sagen for Retten.

Det følger heraf, at en stævning og et svarskrift, for så vidt de henviser til dokumenter, der er indleveret til Harmoniseringskontoret af henholdsvis sagsøgeren og intervenienten, skal afvises, i det omfang den generelle henvisning, de indeholder, ikke kan knyttes til de anbringender og argumenter, der er gjort gældende og udviklet i henholdsvis stævningen og svarskriftet.

(jf. præmis 30 og 31)

2. Det følger af ordlyden af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, at en risiko for forveksling i denne bestemmelses forstand forudsætter, at de omfattede varer eller tjenesteydelser er identiske eller ligner hinanden. Følgelig er det også i det tilfælde, hvor det ansøgte tegn ligner et varemærke med et særlig stærkt særpræg, fortsat nødvendigt at godtgøre ligheden mellem de varer eller tjenesteydelser, der er omfattet af de omtvistede varemærker.

(jf. præmis 53)

3. For de franske og italienske kvindelige gennemsnitsforbrugere er der ikke risiko for forveksling mellem ordmærket SISSI ROSSI, der er søgt registreret som EF-varemærke for »dametasker« i klasse 18 i Nice-arrangementet, og ordmærkerne MISS ROSSI, der tidligere er registreret i Italien og – som internationalt varemærke – registreret med virkning i Frankrig for »damesko« i klasse 25 i Nice-arrangementet.

Selv om det således er rigtigt, at forskellene mellem de omhandlede varer, der bl.a. skyldes, at de ikke er i et konkurrenceforhold, ikke i sig selv udelukker muligheden for en risiko for forveksling, er ligheden mellem tegnene – der højst kan betegnes som en gennemsnitlig grad af lighed, hvis ikke en svag lighed – ikke tilstrækkelig til at opveje forskellene mellem de omhandlede varer, således at forbrugeren ikke vil forveksle de omhandlede varemærker.

(jf. præmis 57, 68, 76, 79 og 80)