ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 170/27

Sag anlagt den 18. maj 2007 — Far Eastern Textile mod Rådet

(Sag T-167/07)

(2007/C 170/54)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Far Eastern Textile Ltd (Taipei, Taiwan) (ved lawyer P. De Baere)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Annullation af Rådets forordning (EF) nr. 192/2007 af 22. februar 2007 om indførelse af en endelig antidumpingtold på import af visse typer polyethylenterephthalat (PET) med oprindelse bl.a., i Taiwan for så vidt som den er rettet mod sagsøgeren.

— Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren, som er Taiwansk producent og eksportør af polyethyleneterephthalate (»PET«), har nedlagt påstand om annullation af Rådets forordning (EF) nr. 192/2007 af 22. februar 2007 om indførelse af en endelig antidumpingtold på import af visse typer polyethylenterephthalat med oprindelse i Indien, Indonesien, Malaysia, Republikken Korea, Thailand og Taiwan efter en udløbsundersøgelse og en delvis interimsundersøgelse i henhold til artikel 11, stk. 2, og artikel 11, stk. 3, i forordning (EF) nr. 384/96 (1).

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren for det første gjort gældende, at Rådet tilsidesatte artikel 2, stk. 11, i grundforordningen (2) ved at anvende den asymmetriske metode ved beregningen af sagsøgerens dumpingmargin.

For det andet har sagsøgeren anført, at Rådet tilsidesatte artikel 235 EF ved at undlade at anføre adækvate grunde til, at de symmetriske sammenligningsmetoder ikke afspejlede det fulde omfang af dumpingen.

For det tredje har sagsøgeren gjort gældende, at Rådet tilsidesatte artikel 2, stk. 10, 11 og 12, i grundforordningen ved at anvende en nulsatsningteknik ved beregningen af sagsøgerens dumpingmargin, hvorved alle negative dumpingmargener reduceres til nul ved beregningen af en vejet, gennemsnitlig dumpingmargen i medfør af artikel 2, stk. 12.

Endelig gør sagsøgeren gældende, at Rådet tilsidesatte artikel 253 EF ved at undlade at anføre adækvate grunde til, at sagsøgerens dumpingmargin skulle beregnes ved brug af en nulsatsningsteknik.

(1) EUT 2007 L 59, s. 1.

(2) Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22.12.1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EFT 1996 L 56, s. 1).
—

Anmodning om at tilkendegive interesse med henblik på oprettelse af en database over kandidater, der kan kontraktansættes til udførelse af forskellige hverv inden for Fællesskabets institutioner og agenturer EPSO/CAST/EU/27/07, der alene er offentliggjort på engelsk, fransk og tysk på EPSO's internetside, http://europa.eu/epso/cast27/call af 27. marts 2007, annulleres.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 170/36

Sag anlagt den 4. juni 2007 — Comité de défense de la viticulture charentaise mod Kommissionen

(Sag T-192/07)

(2007/C 170/69)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Comité de défence de la viticulture charentaise (Sainte-Sévère, Frankrig) (ved avocat C.-E. Gudin)

Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

Sagsøgerens påstande

— Annullation af Kommissionens beslutning nr. SG-Greffe (2007) D/202076 af 3. april 2007 rettet til sagsøgerens repræsentant, og derfor annullation af den anfægtede retsakt i den foreliggende sag.

— Kommissionens beslutning, hvorved sagsøgerens klage forkastes, erklæres ugyldig i sin helhed.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ved beslutning af 3. april 2007 besluttede Kommissionen ikke at behandle sagsøgerens klage vedrørende Institut National des Appellations d'origine (INAO) i Frankrig og dennes påståede overtrædelse af artikel 81 EF, og de store eau-de-vie de Cognac-handelshuses overtrædelse af artikel 81 EF og 82 EF (sag COMP/38863/B2-MODEF). Sagsøgeren har i denne sag nedlagt påstand om annullation af ovennævnte beslutning.

Til støtte for søgsmålet gør sagsøgeren tre anbringender gældende:

Det første anbringende vedrører den påståede inkompetence hos det medlem af Kommissionen, som underskrev den anfægtede retsakt, da medlemmet underskrev retsakten »på Kommissionens vegne«.

Sagsøgeren har for det andet gjort gældende, at beslutningen ikke er tilstrækkeligt begrundet, for så vidt som Kommissionen ikke i skrivelsen om afvisning af klagen svarede på alle de af sagsøgeren fremsatte forhold.

Sagsøgeren har for det tredje gjort gældende, at Kommissionen ikke har undersøgt klagen i tilstrækkelig grad.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 155/31

Sag anlagt den 7. maj 2007 — ThyssenKrupp Aufzüge og ThyssenKrupp Fahrtreppen mod Kommissionen

(Sag T-147/07)

(2007/C 155/58)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøgere: ThyssenKrupp Aufzüge GmbH (Neuhausen auf den Fildern, Tyskland) og ThyssenKrupp Fahrtreppen GmbH (Hamburg, Tyskland) (ved Rechtsanwälte U. Itzen og K. Blau-Hansen)

Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

Sagsøgernes påstande

— Den anfægtede beslutning annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgerne.

— Subsidiært nedsættes den bøde, der i den anfægtede beslutning er pålagt sagsøgerne in solidum, til et passende beløb.

— Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgerne har anfægtet Kommissionens beslutning K(2007) 512 endelig udg. af 21. februar 2007 (sag COMP/E-1/38.823 — PO/Elevators and Escalators). Sagsøgerne og andre virksomheder er ved den anfægtede beslutning blevet pålagt bøder for at have deltaget i et kartel på markedet for installation og vedligeholdelse af elevatorer og rulletrapper i Tyskland. Det er Kommissionens opfattelse, at de pågældende virksomheder har tilsidesat artikel 81 EF.

Sagsøgerne har til støtte for deres søgsmål påstande følgende anbringender:

— Kommissionen havde ikke kompetence til at vedtage beslutningen, da den lokale tilsidesættelse, der er fastslået, ikke havde mellemstatslig betydning.

— Der foreligger ikke forudsætninger for, at sagsøgerne er ansvarlige in solidum med deres moderselskaber, eftersom de er juridisk og økonomisk uafhængige.

— Bødens grundbeløb er uforholdsmæssigt i sammenligning med det reelle omfang af det pågældende marked.

— Afskrækkelseskoefficienten er retsstridig, eftersom der ved bødeberegningen udelukkende skal tages hensyn til sagsøgernes omsætning, som ikke berettiger anvendelsen af denne koefficient.

— Der foreligger ikke en begrundelse, hvad angår tillægget for gentagelsestilfælde, i bødeberegningen, som følge af, at der er foretaget urigtig retsanvendelse ved tilregnelsen af de oprindelige bøder, og idet der er anlagt et fejlskøn.

— Der er sket en tilsidesættelse af artikel 23, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1/2003 (1), for så vidt som Kommissionen, hvad angår den maksimale grænse på 10 % af virksomhedens omsætning, har forholdt sig til koncernens omsætning og ikke til sagsøgernes.

— Der er foretaget en retligt urigtig anvendelse af Kommissionens meddelelse om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager (2), eftersom der ikke er taget tilstrækkeligt hensyn til merværdien af sagsøgernes samarbejde.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16.12.2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 (EFT L 1, s. 1).

(2) Kommissionens meddelelse om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager (EFT 2002 C 45, s. 3).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 155/24

Sag anlagt den 16. april 2007 — P.P.TV mod KHIM — Rentrak (PPT)

(Sag T-118/07)

(2007/C 155/49)

Stævningen er affattet på portugisisk

Parter

Sagsøger: P.P.TV — Publicidade de Portugal e Televisão (Lissabon, Portugal) (ved advogados I. de Carvalho Simões og J. Conceição Pimenta)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

Den anden part i sagen for appelkammeret: RENTRAK Corp.

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 7. februar 2007 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1040/2005-1) (vedrørende afgørelse nr. 2254/2005 truffet den 28.6.2005 af Indsigelsesafdelingen ved Harmoniseringskontoret) annulleres.

— Det pålægges Harmoniseringskontoret at udelukke EF-varemærke nr. 1758382 fra registrering for alle de anførte tjenesteydelser.

— Harmoniseringskontoret betaler sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ansøger om EF-varemærket: RENTRAK Corp.

Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket PPT (Distribution af videokassetter på basis af indtægtsdeling eller fri anvendelse; udlejning af videoer og dvd'er; udlejning af videobåndoptagere og dvd-afspillere; distribution af videobånd; udlejning af videoer, dvd'er, videobåndoptagere og dvd-afspillere online via det globale computernetværk, klasse 41)

Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Sagsøgeren

Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Det portugisiske varemærke nr. 330.375 kendetegnet ved elementet »PPTV« (tjenesteydelserne »uddannelse; undervisningsvirksomhed; underholdningsvirksomhed; sportsarrangementer og kulturelle arrangementer« i klasse 41)

Indsigelsesafdelingens afgørelse: Antagelse af indsigelsen og afvisning af det ansøgte EF-varemærke

Appelkammerets afgørelse: Annullation af Indsigelsesafdelingens afgørelse og afvisning af indsigelsen

Søgsmålsgrunde:

Tjenesteydelseslighed: Appelkammerets vurdering, hvorefter tjenesteydelserne for det pågældende varemærke ikke er rettet til de samme forbrugere, eftersom der udelukkende er tale om distribution, og at de derfor ikke har nogen forbindelse med sagsøgerens tjenesteydelser, er uforholdsmæssig restriktiv.

Visuel lighed og risiko for forveksling: De første tre bogstaver i hvert af de to kendetegn er præcis de samme. Ingen af varemærkerne har nogen umiddelbar betydning for den portugisiske forbruger, men vil blive anset for fantasifulde tegn og originale logoer.

Risikoen for forveksling indbefatter risikoen for, at der antages at være en forbindelse.

Selv om det antages, at de portugisiske forbrugere kan skelne mellem varemærkerne, kan det ikke udelukkes, at de tillægger dem samme oprindelse eller tror, at der består kommercielle, økonomiske eller organisatoriske forbindelser mellem varemærkernes indehavere, eller at det kan udgøre illoyal konkurrence, selv om ansøgeren af det pågældende varemærke ikke har denne hensigt.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 155/35

Sag anlagt den 8. maj 2007 — ThyssenKrupp Liften mod Kommissionen

(Sag T-154/07)

(2007/C 155/64)

Processprog: nederlandsk

Parter

Sagsøger: ThyssenKrupp Liften BV (Krimpen aan den Ijssel, Nederlandene) (ved advocaten O.W. Brouwer og A.C.E. Stoffer)

Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

Sagsøgerens påstande

— Den anfægtede beslutning annulleres, for så vidt som den vedrører sagsøgeren.

— Subsidiært nedsættes den bøde, der er pålagt sagsøgeren.

— Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har anfægtet Kommissionens beslutning K(2007) 512 endelig udg. af 21. februar 2007 (sag COMP/E-1/38.823 — PO/Elevators and Escalators).

Sagsøgeren har til støtte for sit søgsmål påberåbt sig de samme søgsmålsgrunde, som er gjort gældende i sag T-144/07, ThyssenKrupp Liften Ascenseurs mod Kommissionen.

Sagsøgeren har ligeledes gjort gældende, at Kommissionen ved at forhøje bødens grundbeløb med 100 % som afskrækkelsesfaktor har tilsidesat artikel 23, stk. 1, i forordning nr. 1/2003 (1) og retningslinjerne for bødeberegning i henhold hertil (2), samt proportionalitetsprincippet og lighedsprincippet. Sagsøgeren har ligeledes gjort gældende, at Kommissionen i strid med artikel 23, stk. 1, i forordning nr. 1/2003 og retningslinjerne for bødeberegning har forhøjet bøden med 50 %, idet overtrædelserne er gentagelsestilfælde.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16.12.2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 (EFT 2003 L 1, s. 1).

(2) Retningslinjer for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten (EFT 1998 C 9, s. 3).
—

EPSO tilpligtes at fremlægge 1) en nøjagtig kopi af de spørgsmål, han blev stillet, og de svar, han gav, i de to adgangsprøver a) og b) til den almindelige udvælgelsesprøve EPSO/AD/77/06 (EUT C 277 A, s. 1), med henblik på oprettelse af en ansættelsesreserve for EU-institutioner af græsksprogede, sprogkyndige administratorer (AD 5) inden for oversættelsen, og 2) en nøjagtig kopi af listen over korrekte svar i ovennævnte adgangsprøver, som han deltog i.
—

Afgørelsen truffet den 23. maj 2007 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) i forenede sager R 1337/2005-1, R 1338/2005-1, R 1339/2005-1 og R 1340/2005-1 ændres, og EF-varemærkerne TRAXDATA, nr. 000007393, 000877779, 001252725 og TEAM TRAXDATA nr. 000877910 erklæres følgelig ugyldige for alle varer og tjenesteydelser i klasse 9, 16 og 42 i medfør af artikel 52, stk. 1, litra c) i forordning (EF) nr. 40/94.
—

Den anfægtede afgørelse annulleres, således at der ikke består nogen forpligtelse for sagsøgeren til at tilbagebetale de beløb, der blev udbetalt kommunen i forbindelse med projektet LIFE97/ENV/GR/000380, eller subsidiært ændres den anfægtede afgørelse således, at kommunen pålægges at betale 93 795,32 EUR, hvilket beløb udgør de regnskabsmæssigt ukorrekt afholdte omkostninger, hvilket Kommissionen selv har erkendt.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 269/49

Sag anlagt den 16. august 2007 — Tegebauer mod Parlamentet

(Sag T-308/07)

(2007/C 269/89)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Ingo-Jens Tegebauer (Trier, Tyskland) (ved Rechtsanwalt R. Nieporte)

Sagsøgt: Europa-Parlamentet

Sagsøgerens påstande

— Udvalget for Andragenders afgørelse af 20. juni 2007 vedrørende andragende nr. 0095/2007 annulleres.

— Parlamentet tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har anfægtet Udvalget for Andragenders afgørelse af 20. juni 2007, hvorved sagsøgerens andragende uden videre behandling blev afvist i henhold til artikel 191, stk. 6, i Europa-Parlaments forretningsorden. Sagsøgerens andragende vedrører kravet om delvis tilbagebetaling af aspirantlønnen, der blev udbetalt under hans praktikperiode for en karriere på mellemniveau i den offentlige forvaltning i byen Braunschweig.

Til støtte for sit søgsmål har sagsøgeren gjort gældende, at den anfægtede afgørelse ikke er tilstrækkeligt begrundet. Desuden har han gjort gældende, at betingelserne for et andragende i henhold til artikel 194 EF — navnlig at det henhører under et område, som Fællesskabet beskæftiger sig med — er opfyldt.
—

Kommissionen har begået forskellige åbenbare vurderingsfejl vedrørende: — Definitionen af tre forskellige engrosmarkeder og ikke ét engrosmarked for ADSL-adgang, som omfatter både abonnentledninger og nationale og regionale adgangspunkter eller i det mindste de to sidstnævnte. — Sagsøgernes angivelige dominerende stilling på de relevante markeder for engros- og detailprodukter. — Anvendelsen af artikel 82 EF i forbindelse med sagsøgernes angivelige misbrug. For det første anvender Kommissionen den nævnte artikel på en afvisning af at indgå de facto aftaler, når de pågældende engrosprodukter ikke udgør »væsentlige faciliteter«, hvilket er i strid med Oscar Bronner-dommen. For det andet — selv hvis det anerkendes, at artikel 82 kan anvendes på sagsøgernes adfærd, hvad den ikke kan — ser beslutningen bort fra kravene i Industrie des Poudres Sphériques-dommen, ifølge hvilken det — for at kunne erklære en prissaks for ulovlig — er nødvendigt på forhånd at bevise enten, at prisen på forproduktet er urimelig høj eller at prisen på det endelige produkt er en underbudspris. — Det angivelige misbrug og dets indvirkning på markedet: For det første, fordi Kommissionen foretager en urigtig udvælgelse af de engrosinput, som skal sammenlignes og for det andet, fordi den bl.a. begår væsentlige beregningsfejl, og fordi der sker udeladelser, både ved anvendelsen af kriteriet vedrørende »periode til periode« og »tilbagediskonterede pengestrømme«. Disse fejl, såvel hver for sig som tilsammen, afkræfter metoden og de beregninger, der er anført i beslutningen. Der foretages heller ikke i beslutningen en tilstrækkelig bevisførelse for de angivelige negative konkurrencevirkninger af adfærden. — Kommissionen handlede ud over sine beføjelser og har under alle omstændigheder tilsidesat subsidiaritets-, proportionalitets- og retssikkerhedsprincippet samt princippet om loyalt samarbejde og god forvaltningsskik, ved at gribe ind, hvor den nationale tilsynsmyndighed for telekommunikation allerede har handlet, hvilken myndighed blev oprettet af fællesskabslovgiveren og har handlet i overensstemmelse med beføjelserne og kompetencerne, som denne lovgiver har tildelt den, og i henhold til regler, som bygger på Fællesskabets konkurrenceregler.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 269/66

Sag anlagt den 26. september 2007 — Letland mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

(Sag T-369/07)

(2007/C 269/121)

Processprog: lettisk

Parter

Sagsøger: Republikken Letland (ved E. Balode-Buraka og K. Bārdiņa, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

Sagsøgerens påstande

— Annullation af Kommissionens afgørelse K(2007) 3409 af 13. juli 2007 om ændring af den nationale plan for tildeling af kvoter for drivhusgasemissioner, som Letland har forelagt i overensstemmelse med artikel 3, stk. 3, i Kommissionens afgørelse K/2006/5612 (endelig udg.) af 29. november 2006 om den nationale plan for tildeling af kvoter for drivhusgasemissioner, som Letland havde forelagt i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF af 13. oktober 2003 (1)

— Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.

— Sagen undergives fremskyndet behandling.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Letland er af den opfattelse, at Kommissionen ved at anlægge en særdeles udvidet fortolkning af de beføjelser, den er tillagt ved artikel 9, stk. 3, i direktiv 2003/87/EF, i betydeligt omfang har indsnævret Republikken Letlands suveræne rettigheder på det energipolitiske område, navnlig for så vidt angår valget af energikilder og forsyningen med elektricitet, hvorved Kommissionen har overskredet sin kompetence som fastsat i EF-traktatens artikel 175, stk. 2, litra c).

Letland er endvidere af den opfattelse, at Kommissionen har tilsidesat princippet om forbud mod forskelsbehandling, idet medlemsstater med beskedne samlede emissioner forfordeles derved, at Kommissionen anvender sin egen metode til at fastlægge de samlede emissionskvoter.

Letland er endvidere af den opfattelse, at Kommissionen har tilsidesat det første kriterium i bilag III til direktiv 2003/87, idet Kommissionen, da den vedtog afgørelsen, ikke tog hensyn til Republikken Letlands internationale forpligtelser i medfør af Kyoto-protokollen.

Endelig gør Letland gældende, at afgørelsen blev vedtaget under tilsidesættelse af væsentlige processuelle regler, idet fristen for at afvise planen i artikel 9, stk. 3, i direktiv 2003/87/EF ikke blev overholdt.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF af 13.10.2003 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af Rådets direktiv 96/61/EF (EUT L 275 af 25.10.2003, s. 32).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 269/65

Sag anlagt den 14. september 2007 — El Fatmi mod Rådet

(Sag T-362/07)

(2007/C 269/119)

Processprog: nederlandsk

Parter

Sagsøger: Nouriddin El Fatmi (Amsterdam, Nederlandene) (ved advocaat J. Pauw)

Sagsøgt: Rådet for den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at forordning (EF) 2580/2001 er uanvendelig, og/eller afgørelse 2007/445 annulleres, for så vidt som den finder anvendelse på sagsøgeren.

— Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for sit søgsmål har sagsøgeren for det først gjort gældende, at Rådets forordning (EF) nr. 2580/2001 af 27. december 2001 om specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder med henblik på at bekæmpe terrorisme (1) ikke finder anvendelse på sagsøgeren, eftersom der ikke er nogen forbindelse overhovedet mellem den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik og sagsøgeren.

Sagsøgeren har dernæst gjort gældende, at forordning nr. 2580/2001 ikke finder anvendelse på sagsøgeren, idet denne hverken har begået eller søgt at begå, deltaget i eller søgt at fremme nogen form for terrorhandling.

Sagsøgeren har endelig gjort gældende, at den anfægtede afgørelse tilsidesætter proportionalitetsprincippet og er utilstrækkeligt begrundet.

(1) EFT L 344, s. 70.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 247/37

Sag anlagt den 24. august 2007 — Jones m.fl. mod Kommissionen

(Sag T-320/07)

(2007/C 247/61)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøgere: Glenn Jones og Daphne Jones (Neath, Wales), FForch-y-Garron Coal Company Ltd (Neath, Wales), Desmond Ivor Evans og David Raymond Evans (Maesteg, Wales) (ved solicitor D.I.W. Jeffreys)

Sagsøgt: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

Sagsøgernes påstande

— Annullation af Kommissionens beslutning af 18. juni 2007 i sagen COMP/37/037 om sagsøgernes klage over Central Electricity Generating Boards ulovligt diskriminerende priser.

— Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Denne sag er anlagt i henhold til artikel 230 EF med påstand om annullation af Kommissionens beslutning af 18. juni 2007 (sag COMP/37/037 — SWSMA), hvorved Kommissionen ikke gav medhold i en klage, ifølge hvilken Central Electricity Generating Boards prisfastsættelsespraksis i perioden fra 1984 til 1990 i relation til producenter af kul medførte ulovligt diskriminerende priser over for private producenter af kul, herunder sagsøgerne, hvilket var en tilsidesættelse af artikel 4 i den dagældende traktat om oprettelse af Det Europæiske Kul- og Stålfællesskab.

Sagsøgerne gør gældende, at Kommissionen med vedtagelsen af denne beslutning har begået en række grundlæggende fejl i retsanvendelsen og/eller fejlskøn, og at beslutningen derfor skal annulleres.

Sagsøgerne hævder, at Kommissionen retligt forkert bedømte spørgsmålet om ulovligt diskriminerende priser ud fra et landsdækkende perspektiv i stedet for at tage udgangspunkt i det lokale marked, hvori sagsøgerne opererede. Sagsøgerne finder endvidere, at Kommissionen urigtigt anførte, at minerne med privat licens på grund af minernes kapacitet og British Coal Corporations licenspolitik alene var i stand til at levere en begrænset mænge kul og det i et kort tidsrum. Endelig gør sagsøgerne gældende, at Kommissionen fejlagtigt konkluderede, at idet EKSF-traktaten er udløbet, og da Kommissionen ikke længere har enekompetence med hensyn til tilsidesættelser af denne traktat, var der ikke længere behov for en kommissionsbeslutning, før der kunne søges juridisk beskyttelse ved de nationale domstole.