Forslag til afgørelse fra generaladvokat Ruiz-Jarabo Colomer fremsat den 20. februar 2001. - SONAE - Tecnologia de Informação SA mod Direcção-Geral dos Registos e Notariado. - Anmodning om præjudiciel afgørelse: Tribunal Tributário de Primeira Instância do Porto - Portugal. - Kapitaltilførsel - Direktiv 69/335/EØF - Afgifter, der har karakter af vederlag - Gebyrer for registrering i handelsregistret. - Sag C-206/99.



Samling af Afgørelser 2001 side I-04679



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1. Tribunal Tributário de Primeira Instâncía do Porto har anmodet Domstolen om en præjudiciel fortolkning af Rådets direktiv 69/335/EØF af 17. juli 1969 om kapitaltilførselsafgifter (herefter »direktivet«).

2. Den forelæggende ret har med henblik på direktivets artikel 12, stk. 1, litra e), anmodet om visse præciseringer af begrebet »faktiske omkostninger ved den udførte tjenesteydelse« og ønsker desuden oplyst, om den skal nedsætte det beløb, der skal betales, i overensstemmelse med det maksimum, der er fastsat i den nationale lovgivning efter udførelsen af den handling, der skal betales gebyr af.

I - De faktiske omstændigheder i hovedsagen

3. SONAE - Tecnologia de Informação SA (herefter »SONAE«) har for notaren oprettet et dokument om ændring af selskabets vedtægter, spaltning-fusion og forhøjelse af selskabets kapital. For registreringen heraf blev sagsøgeren afkrævet et beløb på 7 662 000 PTE, som blev opgjort efter handelsregistrets tarif for gebyrer.

4. SONAE anfægtede denne opgørelse, idet selskabet gjorde gældende, at den er i strid med direktivet, fordi den i virkeligheden udgør en skat på selskabernes kapital og ikke gebyrer, der opkræves af en offentlig enhed som modydelse for en udført tjenesteydelse.

II - De gældende nationale bestemmelser

5. De gældende portugisiske bestemmelser findes i »handelsregisterloven«, som er vedtaget ved lovdekret nr. 403/86 af 3. december 1986 .

6. I lovens artikel 1 anføres det, at handelsregistret har til formål at offentliggøre de retlige forhold vedrørende handlende, erhvervsdrivende selskaber, erhvervsdrivende interessentskaber og enkeltmandsvirksomheder med begrænset ansvar med henblik på at sikre retssikkerheden i samhandelen.

7. Ifølge artikel 3, litra q), skal fortsættelse, fusion, spaltning, omdannelse og opløsning af selskaber, samt forhøjelse, nedsættelse eller retablering af selskabskapitalen samt andre ændringer af et selskabs vedtægter registreres i handelsregistret.

8. Registreringen har retsvirkninger. Stiftelsesoverenskomsten og senere ændringer heraf kan kun gøres gældende af parterne og deres arvinger, når de er registreret (artikel 13, stk. 2), fra hvilket tidspunkt de har retsvirkninger i forhold til tredjemand (artikel 14).

9. Kapitalforhøjelser skal registreres, og der skal indgives begæring om registrering inden tre måneder efter det tidspunkt, hvor det dokument, hvoraf kapitalforhøjelsen fremgår, er blevet oprettet (artikel 15, stk. 1). I henhold til artikel 70 skal dispositioner, som skal registreres, offentliggøres i Diário da República.

10. Endvidere fremgår det af artikel 6 i lovdekret nr. 403/86, at de gebyrer, der opkræves for registreringen af de i loven omhandlede dispositioner, udgør en indtægt for Cofre dos Conservadores, Notarios e Funcionarios de Justiça (en fond for registerførere, notarer og retsembedsmænd), som også dækker udgifterne til etablering og drift af handelsregistrets organisation.

11. Gebyrerne fastsættes ved en bekendtgørelse fra Justitsministeriet (Tabela de Emolumentos do Registo Comercial). På tidspunktet for SONAE's registrering var bekendtgørelse nr. 883/89 af 13. oktober 1989 gældende. Den blev senere ændret ved bekendtgørelse nr. 996/98 af 25. november 1998 .

12. I henhold til artikel 1, stk. 3, i tabellen over gebyrer forhøjes de beløb, der er fastsat i artiklens stk. 1 og 2 - hvis den nærmere bestemte værdi af den disposition, som registreres, overstiger 100 000 PTE - for hver 1 000 PTE eller brøkdel heraf med a) 10 PTE op til 200 000 PTE, b) 5 PTE mellem 200 000 og 1 000 000 PTE, c) 4 PTE mellem 1 000 000 og 10 000 000 PTE og d) 3 PTE over 10 000 000 PTE.

13. Det bør erindres, at gyldigheden af visse dispositioner foretaget af selskaber, f.eks. bl.a. kapitalforhøjelser eller fusion og spaltning, afhænger af, at der oprettes et dokument for notaren, som skal registreres både i handelsregistret og i det nationale register over juridiske personer. Følgelig beskattes kapitalforhøjelser efter portugisisk ret flere gange: til handelsregistergebyrerne skal der nemlig lægges notargebyrer og gebyrer til det nationale register over juridiske personer .

14. De bestemmelser, der var gældende på det tidspunkt, hvor den gebyrpligtige disposition blev foretaget, indeholdt ingen bestemmelse om et maksimumsbeløb for gebyrerne. Senere er den portugisiske lovgivning på området blevet ændret, og selv om det beløb, der skal betales, fortsat beregnes på grundlag af værdien af den foretagne disposition, er der indført et loft over gebyrerne i den tabel, som er vedtaget ved bekendtgørelse nr. 996/98. Specielt fastsættes der i artikel 23, litra c), i tabellen over handelsregistergebyrerne et maksimum på 15 mio. PTE for enhver type registrering.

15. Efter portugisisk ret er de ansatte i handelsregistret tjenestemænd og omfattet af en særlig offentligretlig ordning.

III - Fællesskabsbestemmelserne

16. Direktivet har til formål at fremme de frie kapitalbevægelser, der anses for væsentlige for tilvejebringelsen af en økonomisk union med lignende egenskaber som et internt marked (første betragtning).

17. Ifølge ottende betragtning strider opretholdelse af andre afgifter med samme kendetegn som afgiften på kapitaltilførsler eller stempelafgiften på værdipapirer mod de mål, der forfølges med de i direktivet indeholdte forholdsregler, og som følge heraf er det påkrævet at ophæve dem.

18. I medfør af direktivets artikel 1 opkræver medlemsstaterne en i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 2-9 harmoniseret afgift på kapitaltilførsel til kapitalselskaber, der betegnes som »kapitaltilførselsafgift« .

19. I artikel 4, artikel 8, som ændret ved Rådets direktiv 85/303/EØF , og artikel 9 opregnes de dispositioner, der er undergivet kapitaltilførselsafgift, samt visse dispositioner, som medlemsstaterne kan fritage for afgiften.

Således er ifølge artikel 4, stk. 1, bl.a. stiftelse af et kapitalselskab [litra a)] og udvidelse af kapitalen i et kapitalselskab ved indskud af enhver art [litra c)] undergivet kapitaltilførselsafgift.

20. Ifølge artikel 7, som ændret ved artikel 1, stk. 2, i direktiv 85/303, indrømmer medlemsstaterne fritagelse for kapitaltilførselsafgift for andre end de i artikel 9 omhandlede dispositioner, som den 1. juli 1984 var fritaget for afgift eller pålagt en afgift på 0,50% eller derunder. Det bestemmes endvidere i artiklen, at medlemsstaterne for alle andre dispositioner end de i stk. 1 nævnte enten kan indrømme fritagelse for kapitaltilførselsafgift eller anvende denne afgift med en enhedssats på højst 1%.

21. Ifølge direktivets artikel 10 opkræver medlemsstaterne - bortset fra kapitaltilførselsafgiften - af selskaber, personsammenslutninger eller juridiske personer med erhvervsformål ingen andre skatter eller afgifter af nogen art på: a) de i artikel 4 nævnte dispositioner; b) indskud, lån eller ydelser i forbindelse med de i artikel 4 nævnte dispositioner; c) indregistrering eller andre formaliteter, der går forud for udøvelse af en virksomhed, og som et selskab, en personsammenslutning eller en juridisk person med erhvervsformål kan underkastes på grund af deres juridiske karakter.

22. Artikel 12, stk. 1, indeholder en udtømmende liste over andre skatter og afgifter end kapitaltilførselsafgiften, som medlemsstaterne kan opkræve uanset bestemmelserne i artikel 10 og 11. Specielt anføres det i artikel 12, stk. 1, litra e), at medlemsstaterne kan opkræve afgifter, der har karakter af vederlag.

IV - De præjudicielle spørgsmål

23. Ved kendelse indgået den 31. maj 1999 har Tribunal Tributário de Primeira Instância do Porto forelagt følgende præjudicielle spørgsmål:

»1) Kan de gebyrer, der betales for sådanne tjenesteydelser , beregnes og opkræves på grundlag af værdien af dispositionen?

a) Kan værdien være ubegrænset?

b) Kan værdien beregnes på den i spørgsmål 1) nævnte måde, såfremt der gælder et maksimum?

2) Skal en ret i en medlemsstat i medfør af direktiv [69/335] nedsætte det beløb, der skal betales, i overensstemmelse med det maksimum, der er fastsat i national lovgivning, efter at handlingen er udført?

3) Skal de gebyrer, der betales for sådanne tjenesteydelser, beregnes under hensyn til de omkostninger, der er forbundet med erlæggelse af tjenesteydelsen?

4) Er disse omkostninger de omkostninger, der er afholdt i forbindelse med udførelsen af handlingen og ved opretholdelsen af de tjenestegrene, der er nødvendige for at udføre den?

5) Kan kriteriet om den økonomiske fordel, som brugeren opnår ved handlingen, anvendes ved beregningen af det beløb, der skal betales for udførelsen af handlingen?«

V - Gennemgang af de præjudicielle spørgsmål

24. De spørgsmål, der i den foreliggende sag er forelagt af Tribunal Tributário de Primeira Instância do Porto, ligger meget tæt op af dem, Domstolen har afgjort i sagerne Modelo I , Modelo og IGI . Med det første, tredje, fjerde og femte spørgsmål ønsker den forelæggende ret præciseret, hvordan handelsregistergebyrerne skal beregnes, for at de har karakter af vederlag som nævnt i direktivets artikel 12, stk. 1, litra e).

Det eneste nye element, den forelæggende ret har indført, findes i det andet spørgsmål, hvormed det ønskes oplyst, om retten i medlemsstaten skal nedsætte det beløb, der skal betales, i overensstemmelse med det maksimum, der er fastsat i den nationale lovgivning, som ligger efter udførelsen af handlingen.

1. Spørgsmålet, om handelsregistergebyrerne har karakter af vederlag

25. Som jeg allerede har understreget, har Domstolen haft anledning til en dybgående undersøgelse af spørgsmålet om, hvordan gebyrerne skal beregnes, for at de har karakter af vederlag og kan bestå sammen med kapitaltilførselsafgiften. Således blev Domstolen i Modelo I-sagen spurgt, om gebyrer for oprettelse af et notarialdokument, hvorved en udvidelse af selskabskapitalen og en ændring af et kapitalselskabs navn og hjemsted attesteres, er forenelige med direktivet. Kort efter anmodede den nationale ret i Modelo-sagen under lignende faktiske omstændigheder om visse præciseringer af begrebet »afgifter, der har karakter af vederlag«. Endelig er der i IGI-sagen forelagt nye spørgsmål vedrørende det samme begreb, denne gang i forbindelse med en sag om gebyrer for registrering i det nationale register over juridiske personer.

26. For så vidt som bestemmelserne om afgifter, der har karakter af vederlag, udgør en undtagelse fra forbuddene i direktivets artikel 10, har Domstolen i de tre domme først undersøgt, om de omtvistede gebyrer var omfattet af et af disse forbud.

27. Det vil derfor være hensigtsmæssigt at gå frem på samme måde med hensyn til de portugisiske handelsregistergebyrer. Domstolen har fastslået, at der ifølge direktivets artikel 10, litra c), gælder et forbud mod opkrævning af skatter eller afgifter ved indregistrering eller andre formaliteter, der går forud for udøvelse af en virksomhed, som et selskab kan underkastes på grund af selskabsformen. Dette forbud har sin berettigelse i det forhold, at de pågældende afgifter, selv om de ikke opkræves af kapitaltilførsler som sådanne, dog opkræves på grund af formaliteter, der skyldes selskabsformen, dvs. selskabet som et middel til at tilføre kapital, således at deres opretholdelse kan bringe de formål i fare, der forfølges med direktivet .

28. Dette forbud omfatter ikke kun gebyrer, som skal svares for registrering af nye selskaber, men ligeledes gebyrer, der skal betales for registrering af kapitalforhøjelser i sådanne selskaber, idet de i så fald også opkræves for en væsentlig formalitet, der skyldes selskabsformen. Selv om registrering af kapitalforhøjelser strengt taget ikke er formaliteter, der går forud for udøvelse af kapitalselskabers virksomhed, er registreringen dog en forudsætning for udøvelsen og den fortsatte udøvelse af virksomheden .

29. Ændringen af et selskabs vedtægter, spaltning-fusion og forhøjelse af kapitalen skal efter portugisisk ret registreres i handelsregistret. Denne registrering er en væsentlig formalitet, der skyldes selskabsformen, og er en forudsætning for udøvelsen og den fortsatte udøvelse af selskabets virksomhed . Følgelig er de gebyrer, der skal betales for denne registrering, i princippet forbudt i henhold til direktivets artikel 10, litra c), når de udgør skatter eller afgifter i direktivets forstand.

30. I de fortilfælde, jeg har nævnt, har Domstolen undersøgt den undtagelse, der er fastsat i direktivets artikel 12, stk. 1, litra e), dvs. netop det spørgsmål, der er denne præjudicielle sags genstand. I denne bestemmelse anføres det, at medlemsstaterne kan opkræve afgifter, der har karakter af vederlag.

31. Domstolen har fastslået, at afgifter, der har karakter af vederlag, kun omfatter beløb, hvis størrelse beregnes på grundlag af omkostningerne ved den udførte tjenesteydelse. Et beløb, hvis størrelse er ganske uden sammenhæng med omkostningerne ved den konkrete tjenesteydelse, eller som ikke beregnes på grundlag af omkostningerne ved den disposition, den er modydelse for, men på grundlag af samtlige drifts- og investeringsomkostninger for den forvaltningsgren, der forestår dispositionen, må anses for en afgift, som alene falder ind under forbudsbestemmelsen i direktivets artikel 10 .

32. Ifølge disse afgørelser kan det være vanskeligt at opgøre omkostningerne ved visse dispositioner, som f.eks. registrering af et selskab. Omkostningerne kan i et sådant tilfælde kun fastsættes til et fast beløb, hvilket må ske på rimeligt grundlag, idet der særlig tages hensyn til antallet af ansatte og deres kvalifikationer, den tid, de ansatte anvender, samt til de forskellige direkte udgifter, der er nødvendige til gennemførelse af dispositionen .

33. I henhold til de nævnte afgørelser er medlemsstaterne ved beregningen af afgifter, der har karakter af vederlag, berettiget til ikke alene at tage hensyn til de drifts- og lønomkostninger, som direkte har sammenhæng med udførelsen af de registreringer, gebyret er modydelse for, men også til den del af generalomkostningerne for den pågældende myndighed, som kan henføres til registreringerne .

34. Det fremgår også af disse afgørelser, at en medlemsstat kan opkræve afgift, men kun af mere betydelige dispositioner, og heri kan indregne omkostningerne ved mindre omfattende opgaver, der udføres vederlagsfrit .

35. Størrelsen af en afgift, der har karakter af vederlag, skal ikke nødvendigvis afhænge af de udgifter, forvaltningsgrenen rent faktisk har afholdt i forbindelse med hver enkelt registrering, og en medlemsstat har ret til på forhånd og ud fra de anslåede gennemsnitlige omkostninger ved registreringen at fastsætte standardiserede afgiftsbeløb for udførelse af registreringsformaliteterne i forbindelse med kapitalselskaber. Endvidere er der intet til hinder for, at afgiftsbeløbene fastsættes for et ubestemt tidsrum, når medlemsstaten med bestemte intervaller, f.eks. hvert år, sikrer sig, at de fortsat ikke overstiger omkostningerne ved registreringen .

36. En afgift, hvis størrelse uden begrænsninger stiger direkte proportionalt med den tegnede, nominelle kapital, kan ikke som sådan være en afgift, der har karakter af vederlag, i direktivets forstand. Selv om der i visse tilfælde kan bestå en sammenhæng mellem, hvor kompliceret en registrering er, og den tegnede kapitals størrelse, vil en sådan afgifts størrelse ikke i almindelighed stå i sammenhæng med de omkostninger, myndigheden konkret har måttet afholde for at udføre registreringsformaliteterne .

37. Som det kan konstateres, findes svaret på de præjudicielle spørgsmål i Domstolens praksis. I hovedsagen stiger registreringsgebyrerne direkte proportionalt med kapitalforhøjelsen. Domstolen har imidlertid fastslået, at en afgift, der er beregnet på denne måde, ikke kan anses for at være en afgift, der har karakter af vederlag, i direktivets forstand. Selv om omkostningerne ved visse dispositioner, som f.eks. registrering af et selskab, kan fastsættes til et fast beløb, må det ske på rimeligt grundlag. Begrebet »rimelige omkostninger« er imidlertid ikke foreneligt med beregningen af gebyrerne på grundlag af dispositionens værdi, og slet ikke, hvis der ikke er fastsat nogen begrænsninger heraf.

Selv når der gælder et maksimum for gebyrernes størrelse, forekommer det vanskeligt at konkludere, at dette opfylder kravet om, at gebyrernes størrelse skal afspejle omkostningerne ved den udførte tjenesteydelse. Under alle omstændigheder tilkommer det den nationale ret på baggrund af de faktiske og retlige oplysninger, den råder over, at afgøre, om de pågældende gebyrer svarer til gennemsnitsomkostningerne ved registreringen og forvaltningsgrenens drift.

38. Med det tredje og fjerde spørgsmål ønsker Tribunal Tributário de Primeira Instância do Porto oplyst, om gebyrerne skal beregnes under hensyntagen til omkostningerne ved udførelsen af tjenesteydelsen, og om disse omkostninger er dem, der er afholdt i forbindelse med udførelsen af handlingen og ved opretholdelsen af de tjenestegrene, der er nødvendige for at udføre den.

39. Jeg har allerede understreget, at afgifterne - for at have karakter af vederlag - kun må omfatte beløb, hvis størrelse beregnes på grundlag af omkostningerne ved den udførte tjenesteydelse. Et beløb, hvis størrelse er ganske uden sammenhæng med omkostningerne ved den konkrete tjenesteydelse, eller som ikke beregnes på grundlag af omkostningerne ved den disposition, den er modydelse for, men på grundlag af samtlige drifts- og investeringsomkostninger for den forvaltningsgren, der forestår dispositionen, opfylder ikke denne betingelse.

40. Når afgifterne kun kan fastsættes til et fast beløb, skal det ske på rimeligt grundlag, idet der særlig tages hensyn til antallet af ansatte og deres kvalifikationer, den tid, de ansatte anvender, samt til de forskellige direkte udgifter, der er nødvendige til gennemførelse af dispositionen.

41. Ved beregningen af afgifter, der har karakter af vederlag, er en medlemsstat berettiget til ikke alene at tage hensyn til de drifts- og lønomkostninger, som direkte har sammenhæng med udførelsen af de registreringer, gebyret er modydelse for, men også til den del af generalomkostningerne for den pågældende myndighed, som kan henføres til registreringerne, i overensstemmelse med de generelt anerkendte principper for driftsbogholderi .

42. Endelig har den nationale ret med det femte spørgsmål spurgt, om man ved beregningen af det beløb, der skal betales for udførelsen af handlingen, skal anvende kriteriet om den økonomiske fordel, brugeren opnår ved handlingen.

43. Besvarelsen af dette spørgsmål følger også indirekte af undersøgelsen i det foregående. Domstolen har flere gange fastslået, at gebyrerne skal beregnes på grundlag af omkostningerne ved den udførte tjenesteydelse, og det er derfor udelukket at anvende andre kriterier i den foreliggende sag..

2. Spørgsmålet om nedsættelse af de betalte gebyrer med tilbagevirkende kraft

44. Med det andet præjudicielle spørgsmål ønsker den forelæggende ret oplyst, om den nationale lovgivning, der ligger efter udførelsen af den gebyrpligtige handling, og hvori der fastsættes et maksimum for de gebyrer, der skal betales, skal anvendes med tilbagevirkende kraft.

45. Baggrunden for dette spørgsmål er ifølge forelæggelseskendelsen, at den portugisiske lovgivning er blevet ændret, og at der nu er fastsat et maksimum for handelsregistergebyrerne. Dette maksimum er fastsat til 15 mio. PTE .

46. Som det også fremgår af forelæggelseskendelsen fra den nationale ret, udgør det beløb, SONAE har betalt, 7 662 000 PTE, og det ligger dermed klart under det maksimum, der er fastsat i de portugisiske bestemmelser. Heraf følger, at de ændrede bestemmelser ikke kan anvendes i det foreliggende tilfælde.

47. Under disse omstændigheder er der grund til at erindre om Domstolens praksis vedrørende antagelsen af præjudicielle spørgsmål til realitetsbehandling. Domstolen har fastslået, at det ikke er dens opgave at udøve responderende virksomhed vedrørende generelle eller hypotetiske spørgsmål , og den afviser spørgsmål fra realitetsbehandling, som åbenbart savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand . Domstolen har endvidere fastslået, at præjudicielle spørgsmål, som ikke er udtryk for, at der objektivt er brug for en besvarelse, på grundlag af hvilken hovedsagen kan afgøres, ikke kan antages til realitetsbehandling .

48. I den foreliggende sag finder ændringsbestemmelserne, hvorved der indføres et maksimum for gebyrerne for registrering i handelsregistret, ikke anvendelse, da det beløb, der er betalt i SONAE's tilfælde, er lavere. Følgelig synes det præjudicielle spørgsmål, der er forelagt af den nationale ret, og dermed den afgørelse, Domstolen kunne træffe, ikke at være nødvendige for afgørelsen af hovedsagen.

49. Efter det således anførte skal jeg foreslå Domstolen at fastslå, at det andet præjudicielle spørgsmål ikke kan antages til realitetsbehandling.

50. Subsidiært vil jeg for det tilfælde, at Domstolen ikke følger dette forslag, kort behandle det spørgsmål, der er forelagt af den portugisiske ret.

51. Jeg skal for det første bemærke, at det pågældende maksimum ikke er en fællesskabsretlig regel, idet fællesskabsretten - som Domstolen flere gange har fastslået - blot kræver, at gebyrernes størrelse beregnes på grundlag af omkostningerne ved den udførte tjenesteydelse. Hvis gebyrerne ikke beregnes således, skal den nationale ret - efter at have fastslået, at forbuddet i direktivets artikel 10 finder anvendelse på de opkrævede gebyrer - træffe bestemmelse om tilbagebetaling af de beløb, som er opkrævet i strid med denne bestemmelse .

52. For det andet må jeg konstatere, at reglen om indførelse af et maksimum for gebyrernes størrelse ikke foreskriver, at den skal anvendes med tilbagevirkende kraft. Den portugisiske regering og Kommissionen har givet udtryk for samme opfattelse i deres indlæg. Under alle omstændigheder er det den nationale ret, som på baggrund af den portugisiske retsorden skal afgøre, om denne bestemmelse har tilbagevirkende kraft.

VI - Forslag til afgørelse

53. Efter det således anførte skal jeg foreslå Domstolen at besvare de præjudicielle spørgsmål, der er forelagt af Tribunal Tributário de Primeira Instância do Porto, således:

»1) Gebyrer som de i hovedsagen omhandlede, der opkræves for registrering i handelsregistret af dokumenter vedrørende ændring af vedtægterne, spaltning-fusion og kapitalforhøjelse, og som uden begrænsninger stiger direkte proportionalt med den tegnede kapital, er ikke afgifter, der har karakter af vederlag i den forstand, hvori udtrykket anvendes i artikel 12, stk. 1, litra e), i Rådets direktiv 69/335/EØF af 17. juli 1969 om kapitaltilførselsafgifter, som affattet ved Rådets direktiv 85/303/EØF af 10. juni 1985.

Artikel 12, stk. 1, litra e), i direktiv 69/335, som affattet ved direktiv 85/303, skal fortolkes således, at gebyrer, der opkræves i forbindelse med registrering af kapitalselskaber og ved kapitalforhøjelser, for at have karakter af vederlag udelukkende skal beregnes på grundlag af omkostningerne ved de pågældende formaliteter, således at disse beløb også kan dække omkostninger til mindre omfattende opgaver, der udføres vederlagsfrit. Ved beregningen af disse beløb er en medlemsstat berettiget til at tage hensyn til alle de omkostninger, som har sammenhæng med registreringen, herunder til den del af generalomkostningerne, som kan henføres hertil. Desuden kan en medlemsstat fastsætte faste afgiftsbeløb for et ubestemt tidsrum, når medlemsstaten med bestemte intervaller sikrer sig, at de fortsat ikke overstiger gennemsnitsomkostningerne ved de pågældende dispositioner. Den økonomiske fordel, brugeren opnår ved handlingen, kan ikke anvendes som kriterium ved beregningen af gebyrernes størrelse.

2) Det andet præjudicielle spørgsmål kan ikke antages til realitetsbehandling.«