Der er således tale om mindst 3 ulovlige forhold, bragt for dagen gennem bevisførelsen for afdelingen: vælgerne er ikke rettidigt blevet underrettet om alle retningslinjerne for afstemningen, og de har navnlig indtil i sidste øjeblik været uvidende om, at hvis de ikke anvendte filtpen, ville deres stemme ikke blive registreret af maskinen; til trods herfor har resultaterne af den maskinelle stemmeoptælling ikke været efterprøvet, og man har begrænset sig til at foretage en manuel optælling af de af maskinen afviste stemmesedler og således ikke registreret et stort antal stemmer, som var afgivet med kuglepen på stemmesedler, som maskinen ikke havde afvist; da det af valgbestyrelsen konstaterede antal valgdeltagere ikke stemmer med antallet af bevarede stemmesedler, kan man heraf udlede, at enten har stemmeoptællingen været unøjagtig, eller også er stemmesedlerne bortkommet.

Selvfølgelig har disse faktiske omstændigheder haft alvorlige følger for oprettelsen af listen over de valgte kandidater: den liste, som blev rettet som følge af resultaterne af kontroloptællingen, omfatter to kandidater, som fik tilstrækkeligt med stemmer til at blive valgt i stedet for to andre, som var blevet erklæret for valgte; men hvis man havde kunnet råde over alle de af stemmeoptællerne i 1975 optalte stemmesedler (880 i stedet for 851), var resultaterne måske igen blevet anderledes.

På grundlag af hvilke principper og hvilke retsregler skal disse ulovlige forhold bedømmes? Domstolen har i sin mellemdom af 29. september 1976 nævnt de forholdsvis få bestemmelser, som vedtægtens bilag II, artikel 1 ofrer på valget af personaleudvalgets medlemmer (nemlig for så vidt angår afstemningernes hemmelighed, repræsentationen af de forskellige kategorier af tjenestemænd og det til valgets gyldighed krævede flertal); og Domstolen har bemærket, at »disse bestemmelser, der ganske vist er ufuldstændige, viser betragtet under et, at det har været hensigten at sikre, at personaleudvalget er repræsentativt; en sådan repræsentativitet kan kun sikres ved valg, der på ethvert trin af valghandlingerne er omgivet af alle garantier for forskriftsmæssighed«. I øvrigt har den samme dom fastslået et væsentligt princip, for så vidt angår nærværende sags løsning: institutionens (her Parlamentet) ansvar, når valget til personaleudvalget giver anledning til indsigelser, hvilket fremgår af artikel 9, stk. 2 i vedtægten samt af »den organisationsmyndighed, som hver institution udfører inden for sin egen kompetence, og af institutionens pligt til at sørge for, at dens tjenestemænd frit og under overholdelse af demokratiets regler kan udpege deres repræsentanter«. Henvisningen til »de for alle medlemsstaterne [gældende] fælles regler om frie og demokratiske valg« gentages i en anden af præmisserne i samme dom (præmis 25).

Efter min opfattelse bør dette synspunkt stadfæstes og finde anvendelse ved vurderingen af sagens realitet. Det første spørgsmål, som bør stilles, er således dette: har Parlamentet overholdt sin pligt til over for tjenestemændene at garantere frie, demokratiske og forskriftsmæssige valg? Min opfattelse er, at en besvarelse heraf nødvendigvis må være benægtende. De under bevisførelsen fastslåede ulovlige forhold kunne og skulle have været afsløret af formanden for Parlamentet, til hvem de 10 tjenestemænds klage af 5. maj 1975 blev indbragt; der skulle i det mindste have været truffet beslutning om en fornyet undersøgelse af valgresultaterne, og man ville således have opdaget både stemmeoptællernes grove fejl og de heraf resulterede følger i form af en forkert stemmeoptælling og en forkert bekendtgørelse af, hvem der var valgt.

Det andet spørgsmål er: hvilke almindelige valgprincipper er krænket? Jeg tror, at de principper, som er blevet krænket, for det første er princippet om, at alle vælgerne nøjagtigt og rettidigt skal vide, hvorledes de skal udtrykke deres stemme, for at den gyldigt kan bidrage til valgresultaterne; for det andet det grundlægende princip, hvorefter stemmeoptællingen skal være pålidelig og fuldstændig; for det tredje princippet om, at det ved valgene anvendte materiale, og navnlig stemmesedlerne, skal opbevares omhyggeligt efter stemmeafgivningen og optællingen, så længe vælgerne lovligt kan indgive klage med henblik på administrativ og retlig kontrol af resultaterne.

Endelig er det tredje spørgsmål følgende: hvilke konsekvenser kan der udledes af de begåede retskrænkelser?

Efter min opfattelse bør der, når de ulovlige forhold i forbindelse med stemmeafgivningen eller optællingen forvansker valgresultatet, ske en annullation af dette: det er faktisk væsentligt, at resultatet er en tro genspejling af vælgernes vilje. Heri er talrige medlemsstaters lovgivning og retspraksis enig: jeg skal nøjes med at henvise til dommen af 26. november 1954 afsagt af Cour de cassation civile i Frankrig (bulletin 1954, s. 254), afgørelsen af 1. april 1971 fra det belgiske Conseil d'État i sagen El. Liege (RAA. 1971, s. 399) og de af J.R. Vervloet nævnte domme i Le controle judiciaire des élections sociales, J.T.T. 1973, på s. 103, den italienske lov nr. 1034 af 6. december 1971, navnlig sammenholdt med artikel 85 i D.PR. af 16. 5. 1960 nr. 570 samt endelig for Det forenede Kongeriges vedkommende artikel 16, stk. 3 i Representation of the people Act fra 1949. Alt dette bidrager til at påvise det generelle i et kriterium, som i ethvert tilfælde er logisk begrundet: når vælgernes vilje ikke korrekt har kunnet fastslås, kan valget ikke anses som gyldigt.

I den foreliggende sag gør 29 stemmesedlers forsvinden det ikke på nogen måde muligt at berigtige de officielle resultater af stemmeoptællingen. Heraf følger, at man, da det ikke er muligt at erstatte den af valgbestyrelsen i 1975 opstillede liste med en helt korrekt liste, må lade sig nøje med en annullation af valget.