ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 213/36

Sag anlagt den 10. maj 2017 — The Bank of New York Mellon mod EUIPO — Nixen Partners (NEXEN)

(Sag T-278/17)

(2017/C 213/49)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: The Bank of New York Mellon Corp. (New York, New York, Forenede Stater) (ved advokaterne A. Klett og K. Schlüter)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Nixen Partners (Paris, Frankrig)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: The Bank of New York Mellon Corp.

Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket »NEXEN« — registreringsansøgning nr. 13 374 152

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 23. februar 2017 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 1570/2016-2)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse truffet den 23. februar 2017 i sag R 1570/2016-2 annulleres og indsigelsen forkastes.

— EUIPO tilpligtes at betale sagens omkostninger og omkostningerne forbundet med sagens behandling for appelkammeret og for indsigelsesafdelingen, herunder alle sagsøgerens nødvendige omkostninger i forbindelse hermed.

Anbringende
—

Swemac Medical Appliances AB tilpligtes at betale sagsøgerens omkostninger i forbindelse med sagens behandling for EUIPO og for appelkamrene, 1 000 EUR.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 213/37

Sag anlagt den 9. maj 2017 — GE.CO.P. Generale Costruzioni e Progettazioni SpA mod Kommissionen

(Sag T-280/17)

(2017/C 213/51)

Processprog: italiensk

Parter

Sagsøger: GE.CO.P. Generale Costruzioni e Progettazioni SpA (Rom, Italien) (ved advokat G. Naticchioni)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Europa-Kommissionens — Kontoret for Infrastruktur og Logistik i Luxembourg — vedtagelse af afgørelsen af 7. marts 2017 var ulovlig, hvilken afgørelse i forhold til sagsøgeren, GE.CO.P. S.p.A., medførte en toårig udelukkelse fra EU-udbud og offentliggørelse af afgørelsen, hvorefter denne afgørelse annulleres sammen med alle de deraf følgende eller forudsætningsvise retsakter, inkl. akter, som er GE.CO.P. ubekendte.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Den anfægtede afgørelse er støttet på den afgørelse, som Kommissionen vedtog af egen drift den 5. august 2015 ved udbud nr. 09bis/2012/OIL — Del 1, vedrørende restaureringsarbejder på to bygninger, benævnt »Foyer européen« i Luxembourg, som blev tildelt GE.CO.P.

Til støtte for sit søgsmål har sagsøgeren gjort gældende, at der er sket en tilsidesættelse af artikel 8 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) 2015/1929 af 28. oktober 2015 om ændring af forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 om de finansielle regler vedrørende Unionens almindelige budget (EUT 2015, L 286, s. 1), samt en tilsidesættelse af artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

Det gøres i denne forbindelse gældende, at der ikke blev foretaget en egentlig kontradiktorisk procedure forud for den anfægtede afgørelse. Sagsøgeren har gjort gældende, at selskabet ikke blev underrettet om iværksættelsen af udelukkelsesproceduren og dermed ikke fik mulighed for at forsvare sig under proceduren og fremføre argumenter til sit forsvar for myndigheden.

Hvis sagsøgeren havde fået mulighed for at forsvare sig, ville selskabet have fremført argumenter til sit forsvar, som sandsynligvis kunne have ført til en anden opfattelse hos myndigheden og et andet, for GE.CO.P. mere gunstigt, udfald af hele proceduren.
—

Europa-Kommissionens afgørelse C(2017) 766 af 14. januar de 2017 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt inden for rammerne af Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL), annulleres, for så vidt som den udelukker udgifter afholdt af Portugal i medfør af »posei — Den særlige forsyningsordning« (1 288 044,79 EUR), og »direkte betalinger for høståret 2010« (830 326,12 EUR).
1.

Første anbringende om tilsidesættelse af artikel 266 TEUF, for så vidt som den anfægtede afgørelse, hvorefter det er umuligt for sagsøgte at opfylde en aftale indgået i forbindelse med et forlig i sag F-33/15, Labiri mod EØSU, udgør manglende opfyldelse af en afgørelse truffet af Den Europæiske Unions Domstol. En sådan ulovlig undladelse af at opfylde den således indgåede aftale udgør i øvrigt en tilsidesættelse af omsorgspligten over for sagsøgeren, af den pligt til loyalt samarbejde, der er fastsat i artikel 4, stk. 3, TEU, af principperne om, at kontrakter, der er indgået frit mellem parterne, skal opfyldes i god tro, samt af princippet om god forvaltning og af den bistandspligt, der følger af tjenestemandsvedtægtens artikel 24.
—

Den anfægtede afgørelse omgøres således, at varemærket fremmes til registrering, idet det hverken er beskrivende eller mangler fornødent særpræg, og på grundlag af det bevis for fornødent særpræg opnået gennem brug, der er blevet fremlagt for undersøgeren og Femte Appelkammer.
—

EUIPO og i påkommende tilfælde intervenienten tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling for Retten samt for annullationsafdelingen og for appelkammeret ved EUIPO.
1.

Med det første anbringende rejses en række processuelle klagepunkter, herunder vedrørende begrundelsespligten med hensyn til fastlæggelsen af bødens størrelse og særligt behovet for en justering i henhold til punkt 37 i bøderetningslinjerne (1) og procentsatsen af den forhøjelse, der blev foretaget. Sagsøgerne har endvidere gjort gældende, at Kommissionen tilsidesatte deres ret til forsvar, deres ret til at blive hørt samt princippet om god forvaltningsskik ved ikke at tilkendegive sin hensigt om at foretage en forhøjelse i henhold til bøderetningslinjernes punkt 37 i klagepunktsmeddelelsen eller i en supplerende klagepunktsmeddelelse. De har også gjort gældende, at der foreligger en tilsidesættelse af begrundelsespligten, retssikkerhedsprincippet, ligebehandlingsprincippet og proportionalitetsprincippet, idet Kommissionen forhøjede sagsøgernes bøde med 10 % i henhold til bøderetningslinjernes punkt 37 og foretog denne ensartede forhøjelse i forhold til alle de virksomheder, der havde deltaget i den påståede overtrædelse, uden at tage hensyn til, at sagsøgernes individuelle deltagelse adskilte sig markant fra de øvrige involverede virksomheders deltagelse.
1.

Første anbringende om tilsidesættelse af artikel 11, stk. 1, litra a), og litra d), nr. 3, i Rådets Forordning (EF) nr. 2200/96 af 28. oktober 1996 om den fælles markedsordning for frugt og grøntsager (EFT 1996, L 297, s. 1) og af artikel 14, stk. 2, i Kommissionens forordning (EF) nr. 1432/2003 af 11. august 2003 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 2200/96 for så vidt angår anerkendelse af producentorganisationer og foreløbig anerkendelse af producentsammenslutninger (EUT 2003, L 203, s. 18) sammenholdt med artikel 3, stk. 1, litra a), i Rådets forordning (EF) nr. 1182/2007 af 26. september 2007 om særlige regler for frugt og grøntsager og om ændring af direktiv 2001/112/EF og 2001/113/EF og forordning (EØF) nr. 827/68, (EF) nr. 2200/96, (EF) nr. 2201/96, (EF) nr. 2826/2000, (EF) nr. 1782/2003 og (EF) nr. 318/2006 og ophævelse af forordning (EØF) nr. 2202/96 (EUT 2007, L 273, s. 1) og artikel 2, litra a), i Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 af 29. september 2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere og om ændring af forordning (EØF) nr. 2019/93, (EF) nr. 1452/2001, (EF) nr. 1453/2001, (EF) nr. 1454/2001, (EF) nr. 1868/94, (EF) nr. 1251/1999, (EF) nr. 1254/1999, (EF) nr. 1673/2000, (EØF) nr. 2358/71 og (EF) nr. 2529/2001 (EUT 2003, L 270, s. 1). — Kongeriget Spanien har gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat artikel 11, stk. 1, litra a), i Rådets forordning nr. 2200/96 vedrørende det operationelle program Tilla Huelva, eftersom dette konstant var integreret af producenter, hvorfor reglerne om demokratisk kontrol fastsat i artikel 11, stk. 1, litra d), nr. 3, i forordning nr. 2200/96 og artikel 14 i Kommissionens forordning nr. 1432/2003, sammenholdt med artikel 2, litra a), i forordning nr. 1782/2003, var opfyldt, da det fandtes, at de tre medlemmer af det operationelle program Tilla Huelva ikke opfyldte betingelsen »producent«, og at det i artikel 11 fastsatte om kravene til demokratisk kontrol dermed ikke var overholdt.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 202/20

Sag anlagt den 2. marts 2017 — Anastassopoulos m.fl. mod Rådet og Kommissionen

(Sag T-147/17)

(2017/C 202/34)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøgere: Nikolaos Anastassopoulos (Nea Erythraia, Grækenland), Aristeidis Anastassopoulos (Nea Erythraia), Alexia Anastassopoulos (Nea Erythraia), Maria-Myrto Anastassopoulos (Nea Erythraia) og Sophie Velliou (Kifissia, Grækenland) (ved advokaterne K. Floros og M. Meng-Papantoni)

Sagsøgte: Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen

Sagsøgernes påstande

— Nærværende sag antages til realitetsbehandling, og der gives sagsøgerne medhold.

— Sagsøgernes påstand om erstatning tages til følge, derved at den førstnævnte sagsøger tildeles 123 442 EUR, de næste tre sagsøgere 61 721 EUR hver og den femte sagsøger 120 900 EUR eller subsidiært henholdsvis 38 227,20 EUR, 19 107,60 EUR og 37 440 EUR med tillæg af morarenter i hvert af tilfældene.

— Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne uanset sagens udfald.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne gjort gældende, at der er sket en tilsidesættelse såvel af det grundlæggende princip om forbud mod forskelsbehandling, for så vidt som princippet kræver en forskellig behandling af forskellige situationer, som af artikel 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«), der konkretiserer det nævnte princip.

Sagsøgerne har ved at påberåbe sig betydelige finansielle tab som følge af, at deres statsobligationer blev undergivet lov 4050/12, der også betegnes »PSI« (Private Sector Investment), klaget over at have modtaget den samme behandling (herunder den samme haircut-sats) som juridiske personer, bl.a. banker og specialiserede fonde, til trods for deres grundlæggende forskelle.

De tilskriver dette dels Eurogruppens formand og/eller Eurogruppen som sådan, der ikke alene forbød fysiske personer fritagelse for haircut, men ligeledes enhver efterfølgende kompensationsforanstaltning, dels Kommissionen, der gav sin godkendelse og sit samtykke til en sådan overtrædelse af det nævnte princip og af chartrets artikel 21 til trods for den forpligtelse, som Kommissionen er pålagt i henhold til artikel 17 TEU, således som denne bestemmelse er fortolket i dom af 20. september 2016, Ledra Advertising m.fl. mod Kommissionen og Den Europæiske Centralbank (C-8/15 P — C-10/15 P, EU:C:2016:701).
—

Sagsøgeren gives medhold og den anfægtede afgørelse omgøres således, at der meddeles afslag på indsigelsen mod EU-varemærkeansøgning nr. 13 854 146 UROAKUT, subsidiært, den anfægtede afgørelse annulleres og sagen hjemvises til appelkammeret ved Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO).
5.

Med det femte anbringende gøres gældende, at den anfægtede afgørelse er støttet på faktuelle fejl, for så vidt som det deri fastslås, at der foreligger en pligt for netoperatørerne til at overvælte omkostninger vedrørende vedvarende energi på elektricitetskunderne. Der forelå ikke en sådan forpligtelse i tjekkisk lovgivning.
2.

Andet anbringende om, at der ikke er tilstrækkeligt grundlag for indefrysningen: — I modsætning til de beviser, som sagsøgeren har fremlagt, har Rådet fundet, at sagsøgerens midler er uretmæssige, men har undladt at give en begrundelse herfor. — Idet Rådet har fundet, at sagsøgerens midler er uretmæssige, har Rådet foretaget et faktuelt urigtigt skøn, i det omfang det har foretaget et skøn. — Indefrysningen er formålsløs, idet den har til formål at bistå Tunesien med inddrivelsen af uretmæssigt tilegnede midler. Imidlertid er ingen af sagsøgerens midler tilegnet uretmæssigt.
—

Det fastslås, at det den 5. oktober 2015 ved Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) under sagsnummer 01464038 ansøgte varemærke tillades registreret og ansøgningen fremmes idet varemærket offentliggøres.
2.

Andet anbringende om, at den anfægtede afgørelse er behæftet med en begrundelsesmangel. Dette anbringende er opdelt i to led: — Første led om, at der ikke foreligger en begrundelse vedrørende kriteriet om selektivitet. — Andet led om, at der ikke foreligger en begrundelse vedrørende kriteriet om en uberettiget økonomisk fordel.
—

For så vidt som den anden part i sagen for appelkammeret intervenerer i sagen, tilpligtes denne at betale sagens omkostninger.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 221/30

Sag anlagt den 17. april 2017 — Balti Gaas mod Kommissionen og INEA

(Sag T-236/17)

(2017/C 221/43)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Balti Gaas OÜ (Tallinn, Estland) (ved advokaterne E. Tamm og L. Naaber-Kivisoo)

Sagsøgte: Europa-Kommissionen og Forvaltningsorganet for Innovation og Netværk (INEA)

Sagsøgerens påstande

— Europa-Kommissionens og Forvaltningsorganet for Innovation og Netværks (INEA) afgørelse af 17. februar 2017 Ref Ares (2017)890302 (1) annulleres.

— Europa-Kommissionen og Forvaltningsorganet for Innovation og Netværk (INEA) tilpligtes at bære deres egne omkostninger og betale sagsøgerens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren gjort gældende, at de sagsøgte ikke har sikret, at procedurerne for tildeling af støtte ville have overholdt legalitetsprincippet, princippet om gennemsigtighed og princippet om god forvaltning, og har anført fire anbringender.

1. Første anbringende om, at de sagsøgte ikke havde den fornødne kompetence.

2. Andet anbringende om, at der foreligger en tilsidesættelse af en væsentlig formforskrift, idet der ikke er meddelt en begrundelse.

3. Tredje anbringende om, at der ikke er meddelt en begrundelse.

4. Fjerde anbringende om, at begrundelsen er materielt unøjagtig.

(1) Afgørelse truffet i henhold til Kommissionens gennemførelsesafgørelse C(2016)1587 final af 17.3.2016 om ændring af Kommissionens gennemførelsesafgørelse C(2014)2080 om opstilling af et flerårigt arbejdsprogram for finansiel støtte inden for den transeuropæiske energiinfrastruktur under Connecting Europe-faciliteten for perioden 2014-2020.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 221/33

Sag anlagt den 3. maj 2017 — RE mod Kommissionen

(Sag T-257/17)

(2017/C 221/46)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: RE (ved advokat S. Pappas)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Sikkerhedsdirektoratets stiltiende afgørelse om afvisning af sagsøgerens genfremsatte anmodning om aktindsigt af 20. januar 2017 annulleres.

— Sagsøgte tilpligtes at betale sagsøgeren en rimelig og passende erstatning for ikke-økonomisk skade som følge af den ulovlige afvisning af at behandle dennes anmodning om aktindsigt i strid med bestemmelsen i forordning nr. 1049/2001 (1).

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sine egne omkostning og at bære de af sagsøgeren afholdte omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Med det foreliggende søgsmål har sagsøgeren nedlagt påstand om, at ovennævnte anfægtede stiltiende afgørelse annulleres af to grunde: for det første undladelsen i den anfægtede afgørelse af at angive grunde til hemmeligholdelsen af de 15 dokumenter, som sagsøgeren har anmodet om, og som ikke blev nævnt i afgørelsen af 22. december 2016, hvorved sagsøgerens oprindelige anmodning om aktindsigt blev afvist, for det andet den manglende eller under alle omstændigheder fejlagtige begrundelse for hemmeligholdelsen af de øvrige dokumenter, hvis begrundelsen for afgørelsen af 22. december 2016 om afvisning af sagsøgerens oprindelige anmodning om aktindsigt skal anses for at være indeholdt i den anfægtede stiltiende afgørelse.

Endelig har sagsøgeren nedlagt påstand om tilkendelse af en passende godtgørelse for den immaterielle skade, som sagsøgeren har lidt som følge af administrationens vedvarende forsinkelser og ulovlige afvisning af at give sagsøgeren aktindsigt i de omhandlede dokumenter i strid med bestemmelserne i forordning nr. 1049/2001.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30.5.2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT 2001, L 145, s. 43)
5.

Femte anbringende om, at der ved vedtagelsen af den anfægtede afgørelse blev begået en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet, idet denne afgørelse fastsatte kontrolundersøgelsens begyndelse til en dato, som var ekstremt skadelig for sagsøgernes aktiviteter, selv om en anden dato, som var klart mindre skadelig for disse, kunne fastsættes, uden at det var til gene for Kommissionen. Sagsøgerne har i denne forbindelse gjort gældende, at den anfægtede afgørelse, selv om den udtrykkeligt vedrører lokalerne for den enhed i Casino-koncernen, der varetager forhandlingerne med leverandørerne, har fastsat kontrolundersøgelsens begyndelse til den 20. februar 2017 eller kort tid herefter, dvs. den sidste uge i forhandlingerne af de årlige aftaler med leverandørerne, som i henhold til den franske handelslovs artikel L. 441-7 skal være afsluttet inden den 1. marts i det indeværende år, hvilket Kommissionen havde fuldt kendskab til.
2.

Andet anbringende vedrører den vikarkontrakt i henhold til belgisk ret, som Kommissionen har påberåbt med henblik på at godtgøre, at sagsøgeren var bosat i Belgien under en ansættelse hos en privat arbejdsgiver. Dette anbringende er opdelt i tre led: — Første led vedrører magtfordrejning og magtmisbrug, som Kommissionen begik ved dens forsøg på at udelukke, at der bestod nogen form for underordnelsesforhold mellem denne og sagsøgeren i dennes ansættelsesperiode som vikar med henblik på at frigøre sig fra, at der forelå en ansættelse i en international organisation, som principielt skal udsætte vurderingen af de betingelser, der kræves i artikel 4 i bilag VII til vedtægten. — Andet led vedrører Kommissionens retlige fejl, tilsidesættelse af de belgiske lovbestemmelser vedrørende vikarkontrakter samt fordrejning af loven. — Tredje led vedrører anlæggelse af et åbenbart urigtigt skøn, tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet og af princippet om god forvaltning.
—

Europa-Kommissionens afgørelse om, at der vedrørende EFRU’s programmeringsperiode 2007-2013 forelå uregelmæssigheder i operationen »Styrkelse af den kreative videnbase for Cornwall«, og at der var behov for en fast finansiel korrektion på 25 %, annulleres.
—

EUIPO og UNI-Pharma, såfremt sidstnævnte vælger at udøve sin ret til at intervenere i sagen, tilpligtes at betale sagens omkostninger.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 221/34

Sag anlagt den 3. maj 2017 — Bank of New York Mellon mod EUIPO — Nixen Partners (NEXEN PULSE)

(Sag T-260/17)

(2017/C 221/47)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: The Bank of New York Mellon Corp. (New York, New York, De forenede Stater) (ved advokaterne A. Klett og K. Schlüter)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Nixen Partners (Paris, Frankrig)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Indehaver af det omtvistede varemærke: The Bank of New York Mellon Corp.

Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket »NEXEN PULSE« — registreringsansøgning nr. 13 374 194

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 23. februar 2017 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 1571/2016-2)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres og indsigelsen forkastes.

— EUIPO tilpligtes at betale sagens omkostninger og omkostningerne forbundet med sagens behandling for appelkammeret og for indsigelsesafdelingen, herunder alle sagsøgerens nødvendige omkostninger i forbindelse hermed.

Anbringende
—

Sagsøgerne har gjort gældende, at ECHA ikke har fulgt de retlige betingelser for at optage en virksomhed såsom Sasol på artikel 95-listen i henhold til artikel 95, stk. 1, forordning (EU) nr. 528/2012, idet det ikke var muligt for Sasol at fremlægge et fuldstændigt dossier til ECHA. Ifølge sagsøgerne kan Sasols dossier hverken have inkluderet en kopi af Comet Assay-testen eller en dataadgangstilladelse, som giver ret til at henvise til denne test.
—

Annullation af afgørelsen af 22. juni 2016 truffet af kontoret for Individuelle Rettigheder om afslag på at anerkende sagsøgerens barnebarn som værende et barn, over for hvem sagsøgeren har forsørgerpligt.
1.

Det første anbringende vedrører tilsidesættelser af de EU-retlige regler og principper, idet Publikationskontoret ved at give tilbudsgivere, der på tidspunktet for indgivelsen af bud ikke havde indgået en kontrakt med publikationskontoret, mulighed for at modtage et større beløb til finansiering af udgifterne til overtagelsen har foretaget en åbenbar tilsidesættelse af lighedsprincippet. Det er sagsøgerens opfattelse, at en sådan fremgangsmåde, ud over at den udgør alvorlig forskelsbehandling, foretager en alvorlig tilsidesættelse af formålet med og selve grundlaget for de offentlige udbudsprocedurer.
—

Sagsøgeren støtter bl.a. sin påstand på den omstændighed, at Rådet for Den Europæiske Union ikke udviste tilstrækkeligt omhu, da det vedtog afgørelse (FUSP) 2017/381 af 3. marts 2017, eftersom det ikke behandlede sagsøgerens argumenter og de beviser, som denne havde fremlagt til støtte for sin sag, før det vedtog den anfægtede afgørelse, og i det væsentlige lagde et kort sammendrag fra Ukraines offentlige chefanklagers kontor til grund uden at kræve nogen yderligere oplysninger om, hvordan efterforskningen i Ukraine skred frem.
—

Sagsøgte tilpligtes at betale CSJU et beløb stort 625 793,42 EUR vedrørende tilskudsaftalen for partnere nr. 620108 »LOSITA-LOw Subsonic Investigation of a large complete Turboprop Aircraft« og et beløb stort 3 240,41 EUR som morarenter beregnet med en sats på 3,5 % for perioden mellem den 7. februar 2017 og den 1. april 2017.
1.

Første anbringende om, at Rådet savnede et korrekt retsgrundlag for de anfægtede retsakter. — Betingelserne for, at Rådet kunne basere sig på artikel 29 TEU, var ikke opfyldt med hensyn til den anfægtede afgørelse. — Betingelserne for at anvende artikel 215 TEUF som retsgrundlag var ikke opfyldt, da der ikke forelå en gyldig afgørelse på grundlag af kapitel 2 i afsnit V i EU-traktaten. — Der forelå ikke en tilstrækkelig forbindelse med henblik på at anvende artikel 215 TEUF som retsgrundlag over for sagsøgeren.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 231/49

Sag anlagt den 19. maj 2017 — Stips mod Kommissionen

(Sag T-311/17)

(2017/C 231/63)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Adolf Stips (Besozzo, Italien) (ved advokaterne S. Orlandi og T. Martin)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Principalt: Ansættelsesmyndighedens afgørelse af 19. august 2016 om ikke at omklassificeree sagsøgeren til lønklasse AD13 i omklassificeringsåret 2013 annulleres.

— Subsidiært: Kommissionen tilpligtes fuldt ud at erstatte sagsøgerens økonomiske og ikke-økonomiske tab.

— Under alle omstændigheder tilpligtes Europa-Kommissionen at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har til støtte for sin påstand påberåbt sig et enkelt anbringende om tilsidesættelse af artikel 266 TEUF, for så vidt som Kommissionen bortså fra begrundelsen i dom af 19. juli 2016, Stips mod Kommissionen (F-131/15, EU:F:2016:154), og opfyldte denne dom i ond tro, således at den af Personaleretten afsagte doms materielle retskraft blev tilsidesat.
1.

Første anbringende om, at Rådet savnede et korrekt retsgrundlag for de anfægtede retsakter. — Betingelserne for, at Rådet kunne basere sig på artikel 29 TEU, var ikke opfyldt med hensyn til den anfægtede afgørelse. — Betingelserne for at anvende artikel 215 TEUF var ikke opfyldt, fordi der ikke forelå en gyldig afgørelse på grundlag af kapitel 2 i afsnit V i TEU. — Der forelå ikke en tilstrækkelig forbindelse med henblik på at anvende artikel 215 TEUF som retsgrundlag over for sagsøgeren.