Sag T-746/15

Biofa AG

mod

Europa-Kommissionen

»Annullationssøgsmål – plantebeskyttelsesmidler – gennemførselsforordning (EU) 2015/2069 – godkendelse af basisstoffet natriumhydrogencarbonat – ikke umiddelbart berørt – afvisning«

Sammendrag – Rettens kendelse (Anden Afdeling) af 9. november 2016

Annullationssøgsmål–fysiske eller juridiske personer–retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt–umiddelbart berørt–kriterier–Kommissionens forordning om godkendelse af basisstoffet natriumhydrogencarbonat–sag anlagt af et selskab, der er indehaver af en indehaver af en tilladelse til at markedsføre et svampemiddel indeholdende kaliumhydrogencarbonat som basisstof–ikke umiddelbart berørt–afvisning

(Art. 263 TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1107/2009, 18. betragtning og art. 28, stk. 2, litra a), og 59, stk. 1; Kommissionens forordning nr. 540/2011 og nr. 2015/2069)

Spørgsmålet om, hvorvidt en borger i henhold til artikel 263 TEUF er umiddelbart berørt, er baseret på to kumulative betingelser. Dels er det et krav, at den anfægtede EU-retsakt umiddelbart skal have en indvirkning på den pågældendes retsstilling, dels skal den ikke overlade et skøn til adressaterne, der skal gennemføre den, idet gennemførelsen skal ske helt automatisk, udelukkende i medfør af EU-reglerne og uden anvendelse af andre mellemkommende regler.

I forbindelse med et annullationssøgsmål anlagt af et selskab, der er indehaver af en tilladelse til at markedsføre et svampemiddel indeholdende kaliumhydrogencarbonat som basisstof, til prøvelse af gennemførelsesforordning nr. 2015/2069 om godkendelse af basisstoffet natriumhydrogencarbonat i henhold til forordning nr. 1107/2009 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler, og om ændring af bilaget til gennemførelsesforordning nr. 540/2011, berører gennemførelsesforordning nr. 2015/2069 ikke umiddelbart nævnte selskabs retsstilling, idet gennemførelsesforordningen begrænser sig til at tillade anvendelsen af et produkt, der adskiller sig fra det som selskabet markedsfører, til plantebeskyttelse.

I denne henseende har artikel 59, stk. 1, i forordning nr. 1107/2009, som fastsætter, at den databeskyttelse som en ansøger om godkendelse af markedsføring eller brug af et plantebeskyttelsesmiddel, der indeholder et aktivstof, og som har fremlagt en rapport, er omfattet af, ikke gør det muligt for den medlemsstat, der har modtaget denne rapport, at bruge den til gavn for andre ansøgere om godkendelse, med undtagelse af de i forordningen nævnte tilfælde, til formål, som det fremgår af 39. betragtning til nævnte forordning, at beskytte de store investeringer som ansøgeren om godkendelse, der har forelagt den pågældende rapport, har foretaget, mod en anden konkurrerende ansøgers brug heraf.

Bestemmelsen kan derfor ikke fortolkes således, at den beskytter ansøgeren om godkendelse for så vidt angår henvisninger som Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet har foretaget til den pågældende rapport i forbindelse med Kommissionens godkendelse af et basisstof. Således som det fremgår af 18. betragtning til forordning nr. 1107/2009 »[kan] [v]isse stoffer, der ikke primært bruges som plantebeskyttelsesmidler, […] være nyttige i plantebeskyttelsesøjemed mens det måske i økonomisk henseende er mindre interessant at ansøge om godkendelse«. Således sker godkendelsen af et stof som basisstof ikke til fordel for nogle bestemte ansøgere, men til fordel for alle brugere, og den falder således ikke ind under anvendelsesområdet for artikel 59, stk. 1, i forordning nr. 1107/2009. Endvidere skal det bemærkes, at det af forordningens artikel 28, stk. 2, litra a) fremgår, at godkendelse af et stof som basisstof alene tillader »anvendelsen« af dette stof med henblik på plantebeskyttelsesmidler og ikke markedsføringen af dette stof som plantebeskyttelsesmiddel, hvilket bekræfter den manglende økonomiske interesse af en sådan godkendelse for en bestemt ansøger.

Selv om det ikke kan udelukkes, at den anfægtede forordning kan have konsekvenser for markedsføringen af det omhandlede selskabs produkt, berører sådanne økonomiske konsekvenser, der er en konsekvens af denne forordning, desuden ikke selskabets retsstilling, men alene dennes faktiske situation. I denne forbindelse er den omstændighed, at en retsakt vil kunne påvirke en sagsøgers materielle situation, ikke i sig selv tilstrækkelig til, at sagsøgeren kan anses for at være umiddelbart berørt.

(jf. præmis 16, 29, 32-34, 37-39)