ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 296/21

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia (Polen) den 25. maj 2016 — straffesag mod J.Z

(Sag C-294/16)

(2016/C 296/27)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Rejonowy dla Łodzi-Śródmieścia

Tiltalt i straffesagen

J.Z

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 26, stk. 1, i Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA (1) af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne, sammenholdt med artikel 6, stk. 1 og 3, i traktaten om Den Europæiske Union og artikel 49, stk. 3, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder fortolkes således, at begrebet »varetægtsfængslet« skal anses for også at omfatte foranstaltninger iværksat af fuldbyrdelsesstaten, der består i elektronisk overvågning af den af arrestordren omfattede persons opholdssted i kombination med husarrest?

(1) EFT L 190, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 296/23

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Općinski sud u Velikoj Gorici (Kroatien) den 15. juni 2016 — VG Čistoća d.o.o. mod Đuro Vladika, Ljubica Vladika

(Sag C-335/16)

(2016/C 296/31)

Processprog: kroatisk

Den forelæggende ret

Općinski sud u Velikoj Gorici

Parter i hovedsagen

Sagsøger: VG Čistoća d.o.o.

Sagsøgt: Đuro Vladika, Ljubica Vladika

Præjudicielt spørgsmål

Hvordan skal taksten for indsamling og transport af husholdningsaffald beregnes i henhold til EU-retten? Hvordan betaler [EU-]borgerne fakturaerne for indsamling og transport af kommunalt affald, dvs. betaler de for indsamlingen og transporten af husholdningsaffald i forhold til rumfanget af tomme affaldsspande og containere eller i forhold til rumfanget af det indsamlede affald, og skal der medtages andre poster ved beregningen af denne takst?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 296/22

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Frankrig) den 13. juni 2016 — Syndicat national de l’industrie des technologies médicales (SNITEM) og Philips France mod Premier ministre og Ministre des Affaires sociales et de la Santé

(Sag C-329/16)

(2016/C 296/30)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Syndicat national de l’industrie des technologies médicales (SNITEM) og Philips France

Sagsøgt: Premier ministre og Ministre des Affaires sociales et de la Santé

Præjudicielt spørgsmål

Skal Rådets direktiv 93/42/EØF (1) af 14. juni 1993 om medicinsk udstyr fortolkes således, at en software, der har til formål at tilbyde receptudstedere i byerne, ved sundhedsinstitutioner eller ved medicinsk-sociale institutioner støtte til at udskrive recepter på lægemidler for at forbedre sikkerheden ved receptudskrivningen, lette arbejdet for receptudskriveren, fremme receptens forenelighed med de nationale lovkrav og mindske udgifterne til en kvalitetsmæssigt ensartet behandling, udgør medicinsk udstyr som omhandlet i dette direktiv, når denne software besidder mindst en funktion, der gør det muligt at anvende en patients data med henblik på at hjælpe patientens læge med at udfærdige vedkommendes recept, bl.a. ved at afsløre kontraindikationer, interaktion med andre lægemidler og overdoseringer, men softwaren ikke selv har en virkning i eller på det menneskelige legeme?

(1) EFT 1993, L 169, s. 1
DA Den Europæiske Unions Tidende C 296/22

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal de grande instance de Lille (Frankrig) den 6. juni 2016 — straffesag mod Uber France SAS

(Sag C-320/16)

(2016/C 296/29)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal de grande instance de Lille

Tiltalt i straffesagen

Uber France SAS

Præjudicielle spørgsmål

Indfører artikel L3124-13 i code des transports (lov om transport), der er indført ved lov nr. 2014-1104 af 1. oktober 2014 om taxikørsel og chaufførtransport, en ny teknisk og indirekte forskrift, der vedrører en eller flere tjenester i informationssamfundet som omhandlet i direktiv 98/34/EF (1) af 22. juni 1998, hvorefter det er krav, at der skal gives forudgående meddelelse om en sådan forskrift til Europa-Kommissionen i henhold til dette direktivs artikel 8, eller er den nævnte forskrift omfattet af direktiv 2006/123/EF (2) af 12. december 2006 om tjenesteydelser, hvorefter dette direktiv i henhold dets artikel 2, litra d), ikke omfatter transportvirksomhed?

Såfremt spørgsmålets første del besvares bekræftende, medfører den omstændighed, at meddelelsespligten i direktivets artikel 8 ikke er blevet overholdt, at artikel L. 3124-13 i code des transports ikke kan gøres gældende over for borgerne?

(1) Europa-parlamentets og Rådets direktiv 98/34/EF af 22.6.1998 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter (EFT L 204, s. 37).

(2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12.12.2006 om tjenesteydelser i det indre marked (EUT L 376, s. 36).
1)

Skal artikel 183 i direktiv 2006/112 (1) fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, der foreskriver, at fristen for tilbagebetaling af overskydende moms forlænges til datoen for fremsendelsen af den i forbindelse med en kontrol udfærdigede rapport, når den afgiftspligtige person inden for rammerne af en sag om afgiftskontrol, der er indledt inden 30 dage efter modtagelsen af tilbagebetalingskravet, er blevet pålagt en bøde for manglende opfyldelse af sine forpligtelser?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 287/16

Sag anlagt den 1. juni 2016 — Europa-Kommissionen mod Den Tjekkiske Republik

(Sag C-314/16)

(2016/C 287/20)

Processprog: tjekkisk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved Z. Malůšková og J. Hottiaux)

Sagsøgt: Den Tjekkiske Republik

Sagsøgerens påstande

1. Det fastslås, at a) Den Tjekkiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 1, og artikel 4, stk. 4, litra d) og f), i direktiv 2006/126/EF, idet den ikke har sikret, at definitionerne af kategori C1 og C kun vedrører andre biler end biler af kategori D1 eller D. b) Den Tjekkiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 1, og artikel 4, stk. 4, litra h), i direktiv 2006/126/EF (1), idet den har begrænset definitionen af kategori D1 til biler, der er konstrueret og fremstillet til befordring af flere end 8 personer.

2. Den Tjekkiske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Artikel 4, stk. 1, i direktiv 2006/126/EF fastsætter, at kørekort giver ret til at føre de kategorier af motorkøretøjer, der er defineret i samme artikel. Kategori C1 og C defineres herefter i direktivets artikel 4, stk. 4, litra d) og f). For så vidt angår begge kategorier er der fastsat en udtrykkelig betingelse om, at kategorien skal omfatte biler »bortset fra biler af kategori D1 eller D«. Den tjekkiske lovgivning, hvori bilkategorier defineres, indeholder imidlertid ikke en betingelse om, at kategori C1 og C skal begrænses til »biler, bortset fra biler af kategori D1 eller D«.

I henhold til artikel 4, stk. 4, litra h), i direktiv 2006/126/EF defineres kategori D1 således, at den omfatter biler, »der er konstrueret og fremstillet til befordring af højst 16 personer foruden føreren«, uden at der er fastsat et minimumsantal af personer. Den tjekkiske lovgivning indeholder imidlertid det yderligere krav, hvorefter biler til befordring af mere end 8 personer klassificeres under kategori D1.

(1) EUT L 403, s. 18.
2)

Såfremt det nævnte direktiv finder anvendelse, kan det da af artikel 5 og 6 i lovdekret nr. 242-B/2006 udledes, at der foreligger en tilknytningsaftale, der kan indpasses i bestemmelsen i det nævnte direktivs artikel 3, stk. 1, litra b), henset til, at det er muligt at tilknytte sig den nævnte aftale eller træde ud af den afhængigt af, om der udleveres lægemidler eller ej?
2.

Henset til det ovenstående, har Rigsadvokaten ret til at nægte at efterleve legitime retsafgørelser, og/eller er det i overensstemmelse med chartret om grundlæggende rettigheder, såfremt denne underlader at efterleve og/eller undlader at give en forklaring eller en begrundelse for den manglende efterlevelse?
3)

Kan praksis fra Tribunal Supremo, Sala de lo Social (øverste domstol i Spanien, afdelingen for arbejdsret), som fremgår af domme af 28-02-97 (RJ 1997\4220), 28-10-97 (RJ 1997\7680), 31-12-97 (RJ 1997\9644), 13-04-98 (RJ 1998\4577), 17-01-00 (RJ 2000\918), 9\06\00 (RJ 2000\5109), 8-05-02 og 20-12-12 (gengivet i denne afgørelse under andet punkt i afsnittet om relevant national retspraksis) udgøre en tilsidesættelse af artikel 20 og 21, sammenholdt med artikel 51 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder henset til, at en arbejdstager, som har en fordring, der udspringer af en ansættelsesforhold, tvinges til at anlægge to retssager, først ved en social- og arbejdsretlig domstol med henblik på anerkendelse af, at virksomheden skylder gæld, der udspringer af et ansættelsesforhold, og derefter ved en civil- eller handelsretlig domstol med henblik på at opnå solidarisk garanti hos selskabets administrerende direktør eller andre fysiske personer, når ingen af de øvrige typer af kreditorer er underlagt et sådant krav — uafhængigt af fordringens art — hverken i henhold til direktiv 2009/101/EF, direktiv 2012/30/EU eller i henhold til nationale retsforskrifter (LSC), som gennemfører disse fællesskabsbestemmelser?
1)

Er et sæt betingelser i en aftale mellem en kalveopdrætter og en integrationsvirksomhed, således som det er beskrevet i denne doms punkt 3.4 og 3.5, og hvoraf følger, at en engangsbetaling, der er tildelt kalveopdrætteren i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 (1) af 19. januar 2009 om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte til landbrugere og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere, tilflyder integrationsvirksomheden i form af et fradrag i prisen på de opfedede kalve, gyldigt i betragtning af formålene med denne forordning, nemlig at give landbrugerne en rimelig levestandard ved hjælp af direkte indkomststøtte og at fremme den offentlige sundhed, dyresundhed, miljø og dyrevelfærd?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 279/18

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de lo Social no 1 de Cuenca (Spanien) den 13. maj 2016 — Carlos Enrique Ruiz Conejero mod Ferroser Servicios Auxiliares S.A. og Ministerio Fiscal

(Sag C-270/16)

(2016/C 279/24)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de lo Social no 1 de Cuenca

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Carlos Enrique Ruiz Conejero

Sagsøgt: Ferroser Servicios Auxiliares S.A. og Ministerio Fiscal

Præjudicielt spørgsmål

Er direktiv 2000/78 (1) til hinder for at anvende en national lovbestemmelse, hvorefter en arbejdsgiver har ret til at opsige en medarbejder af objektive grunde på grund af tilbagevendende fraværsperioder, der, selv om de er berettigede, når op på 20 % af hverdagene i to på hinanden følgende måneder, såfremt det samlede antal fraværsperioder i de 12 forudgående måneder når op på 5 % af hverdagene, eller 25 % i løbet af fire vilkårlige måneder inden for en periode på 12 måneder, over for en medarbejder, der må anses for handicappet i direktivets forstand, når fraværet er forårsaget af dette handicap?

(1) Rådets direktiv 2000/78/EF af 27.11.2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (EFT L 303, s. 16).
5.

Der foreligger en retlig fejl ved fortolkningen af artikel 31, stk. 2, i forordning nr. 1290/2005 og med hensyn til proportionalitetsprincippet, for så vidt som det er blevet anset for muligt at akkumulere en fast finansiel korrektion og en punktvis finansiel korrektion for den samme budgetpost for 2008, af følgende grunde: ifølge dokument AGRI-2005-64043-ES kan korrektionerne ikke anvendes på beløb, der allerede har været genstand for en korrektion af de samme grunde; i henhold til Rettens praksis tillades en akkumulation kun, når risikoen for fonden ikke alene kan dækkes ved hjælp af konkrete korrektioner; og der fremkommer et uforholdsmæssigt og ubegrundet resultat, eftersom, hvis man kun havde anvendt en fast korrektion, det beløb, der skulle betales, ville have været mindre, end det resultat, der følger af en sammenlægning af begge finansielle korrektioner.
1.

Skal artikel l, stk. l, i direktiv 2003/49/EF (1), jf. samme direktivs artikel 1, stk. 4, fortolkes således, at et i en medlemsstat hjemmehørende selskab, der er omfattet af direktivets artikel 3, og som under omstændigheder som de i sagen foreliggende modtager renter fra et datterselskab i en anden medlemsstat, er »retmæssig ejer« af disse renter i direktivets forstand? 1.1. Skal begrebet »den retmæssige ejer« i artikel l, stk. l, i direktiv 2003/49/EF, jf. samme direktivs artikel l, stk. 4, fortolkes i overensstemmelse med det tilsvarende begreb i artikel 11 i modeloverenskomsten af 1977? 1.2. Hvis spørgsmål 1.1. besvares bekræftende, skal begrebet da fortolkes alene under inddragelse af kommentarerne til artikel 11 i modeloverenskomsten af 1977 (punkt 8), eller kan senere kommentarer inddrages ved fortolkningen, herunder de tilføjelser, der er foretaget i 2003 om »gennemstrømningsenheder« (punkt 8.1, nu punkt 10.1), og de tilføjelser, der er foretaget i 2014 om »kontraktuelle og juridiske forpligtelser« (punkt 10.2)? 1.3. Hvis 2003-kommentarerne kan inddrages ved fortolkning en, hvilken betydning har det i så fald ved bedømmelsen af, om et selskab kan anses for ikke at være »retmæssig ejer« i direktiv 2003/49/EF's forstand, om de pågældende renter tilskrives hovedstolen (»oprulles«), om rentemodtageren har haft en kontraktuel/juridisk forpligtelse til at viderebetale renterne til en anden person, og om den væsentligste del af de personer, som renterne godskrives/viderebetales til, og som af den stat, hvor rentebetaleren er hjemmehørende, anses som de »retmæssige ejere« af renterne, er hjemmehørende i andre medlemsstater eller stater, med hvilke Danmark har indgået en dobbeltbeskatningsoverenskomst, med den konsekvens, at der ikke internretligt ville være grundlag for at opkræve kildeskat, såfremt de nævnte personer havde været långivere og dermed havde modtaget renterne direkte? 1.4. Hvilken betydning har det for vurderingen af, om rentemodtageren må anses for en »retmæssig ejer« i direktivets forstand, at den forelæggende ret efter en bedømmelse af sagens faktiske omstændigheder måtte finde, at modtageren — uden at være bundet af en kontraktuel eller juridisk forpligtelse til at videreformidle de modtagne renter til en anden person — »substantielt« ikke havde rettighederne til at »bruge og nyde« renterne som anført i kommentarerne fra 2014 til modeloverenskomsten af 1977?
3)

Skal artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder fortolkes således, at den er til hinder for en bestemmelse som artikel 36 i Ley 1/1996, hvorefter retshjælpsberettigede personer, som får medhold i sagen, uden at modparten tilpligtes at betale sagens omkostninger, pålægges at betale advokaten et salær i overensstemmelse med en tabel vedtaget af en faglig organisation, der overstiger det årlige beløb for en social sikringsydelse med mere end 50 %?
1)

Skal artikel 2, stk. 1, nr. 2) og nr. 23), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU (1) om et regelsæt for genopretning og afvikling af kreditinstitutter og investeringsselskaber, sammenholdt med artikel 4, stk. 1, nr. 1), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 (2) om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber, hvorefter et »kreditinstitut« er en virksomhed, hvis aktivitet består i fra offentligheden at tage imod indskud eller andre midler, der skal tilbagebetales, samt i at yde lån for egen regning (= CRR-kreditinstitut), fortolkes således, at anvendelsesområdet for artikel 1, stk. 1, i direktiv 2014/59/EU også omfatter en afviklingsvirksomhed (et afviklingsselskab), som ikke længere råder over en bankretlig koncession til at drive bankforretninger, eller som på grundlag af en ved lov fastsat nu kun må udføre sådanne (bank-)forretninger, som udelukkende tjener til at afvikle porteføljen?
c)

den italienske lovgivning (artikel 3, stk. 7, i lovdekret nr. 261/99 og artikel 1, stk. 276, i lov nr. 190 af 23.12.2014 — den såkaldte »finanslov for 2015«) derimod bestemmer, at den nationale forvaltningsmyndighed har pligt til at give den ovennævnte dispensation, inden for bestemte tidsrammer, hver gang udbyderen af befordringspligtydelser anmoder herom med henvisning til »usædvanlige forhold med hensyn til infrastruktur og beliggenhed i områder med en befolkningstæthed under 200 indbyggere/km2«, selv når ovennævnte forhold ikke er af ekstraordinær karakter og vedrører en stor del af landets befolkning (op til en fjerdedel af befolkningen og således — henset til, at der er tale om områder med lavere befolkningstæthed — op til en markant større del af det nationale område)?«
DA Den Europæiske Unions Tidende C 314/11

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Curtea de Apel Cluj (Rumænien) den 25. maj 2016 — Teodor Ispas og Anduța Ispas mod Direcția Generală a Finanțelor Publice Cluj

(Sag C-298/16)

(2016/C 314/16)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Cluj

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Teodor Ispas og Anduța Ispas

Sagsøgt: Direcția Generală a Finanțelor Publice Cluj

Præjudicielt spørgsmål

Er en administrativ praksis, der består i at træffe en afgørelse, som pålægger en borger forpligtelser, uden at denne gives adgang til alle de oplysninger og dokumenter, som den offentlige myndighed har taget hensyn til ved afgørelsen, og som indgår i den ikke-offentligt tilgængelige administrative sag, som den offentlige myndighed har oprettet, forenelig med princippet om overholdelse af retten til forsvar?
2.

Den Hellenske Republik har imidlertid ikke tilbagesøgt den pågældende støtte inden for fire måneder, således som den var forpligtet til. Endvidere har Den Hellenske Republik fortsat ikke vedtaget de nødvendige bestemmelser med henblik på at gennemføre afgørelsen. Ved retsakt af 30. december 2015 udsatte de græske myndigheder tvangsauktionen med seks måneder for at realisere aktiverne i Enómeni Klostoÿfantourgía for at forsøge en mulig genoptagelse af selskabets virksomhed, uden at den uforenelige støtte var tilbagesøgt. Under alle omstændigheder har Den Hellenske Republik ikke på passende vis oplyst Europa-Kommissionen om de pågældende retsakter med henblik på at gennemføre afgørelsen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 305/20

Appel iværksat den 7. juli 2016 af European Dynamics Luxembourg SA, European Dynamics Belgium SA og Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 27. april 2016 i sag T-556/11, European Dynamics Luxembourg SA, European Dynamics Belgium SA og Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

(Sag C-379/16 P)

(2016/C 305/29)

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: European Dynamics Luxembourg SA, European Dynamics Belgium SA og Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (ved Δικηγόροι C.-N. Dede og D. Papadopoulou)

Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

Appellanterne har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom, afsagt af Retten, ophæves, for så vidt som det nye anbringende vedrørende antagelsen af et bud, der indeholder en rabat, forkastes.

— Tildelingsafgørelsen, vedtaget af EUIPO, annulleres for så vidt som det af IECI afgivne bud, der indeholder en rabat i strid med kravene i udbudsbetingelserne, heri antages.

— EUIPO tilpligtes at betale appellanternes retsomkostninger og andre omkostninger og udgifter, der er opstået i forbindelse med sagen i første instans og den foreliggende appel.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanterne har baseret deres appel på den omstændighed, at Retten fortolkede sagsøgtes argumenter urigtigt og gengav de af EUIPO fremlagte beviser urigtigt, efter Rettens kendelse om bevisoptagelse, hvilket ligeledes blev bekræftet af EUIPO i retsmødet. Disse beviser godtgjorde, at den valgte tilbudsgivers bud indeholdt en rabat (der blev tilbudt uretmæssigt), og at en sådan rabat blev taget i betragtning under bedømmelsen. Ved at tilbyde en rabat inkluderede den valgte tilbudsgiver en variant vedrørende den foreslåede pris i sit bud, hvilket er i strid med udbudsbetingelserne (som er suppleret ved svar fra den ordregivende myndighed på spørgsmål fra tilbudsgiverne). Retten begik specifikt en retlig fejl ved at lægge til grund, at EUIPO angiveligt ikke tog den af den valgte tilbudsgiver ydede rabat i betragtning i forbindelse med den finansielle bedømmelse, og at EUIPO derfor ikke tilsidesatte udbudsbetingelserne, idet en sådan rabat angiveligt ikke blev taget i betragtning.
2)

Skal direktivets artikel 7, stk. 3, fortolkes således, at en medlemsstat ikke kan betinge betalingen af gældens hovedstol med, at der gives afkald på inddrivelsesomkostninger? Såfremt de to spørgsmål besvares bekræftende
4)

Er det foreneligt med artikel 7, stk. 1, i direktiv 2008/95/EF, artikel 15, stk. 1, i direktiv (EU) 2015/2436 og artikel 36 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, at indehaver A af varemærket X i en medlemsstat modsætter sig indførslen af varer forsynet med det pågældende varemærke, såfremt varerne hidrører fra en anden medlemsstat, hvor et varemærke, der er identisk med X (Y) er registreret af en anden indehaver B, som markedsfører varen, og: — indehaver A og indehaver B opretholder indbyrdes stærke økonomiske og handelsmæssige forbindelser, men er ikke strengt afhængige af hinanden med henblik på en fælles anvendelse af varemærket X — indehaver A og indehaver B opretholder en koordineret varemærkestrategi om bevidst hos den relevante kundekreds at fremme et billede eller image af et samlet og globalt varemærke; eller — indehavere A og indehaver B har indbyrdes stærke økonomiske og handelsmæssige forbindelser, men er ikke strengt afhængige af hinanden med henblik på en fælles anvendelse af varemærket X, og de opretholder endvidere en koordineret varemærkestrategi om bevidst hos den relevante kundekreds at fremme et billede eller image af et samlet og globalt varemærke?