ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

Erstatningssoegsmaal ° erstatningsansvar uden for kontraktforhold ° soegsmaal rettet mod Den Europaeiske Investeringsbank i forbindelse med tildeling og gennemfoerelse af kontrakter finansieret af Den Europaeiske Udviklingsfond ° Domstolens kompetence

(EOEF-traktaten, art. 178 og art. 215, stk. 2)

Sammendrag

Den Europaeiske Investeringsbank, der er oprettet ved traktaten, er et faellesskabsorgan, som skal bidrage til at gennemfoere Faellesskabets maal.

Heraf foelger, at Faellesskabet i overensstemmelse med de generelle principper i traktatens artikel 215, stk. 2, er ansvarligt for de handlinger og undladelser, Banken eventuelt har gjort sig skyldig i ved gennemfoerelsen af en finansieringskontrakt, den har indgaaet paa Faellesskabets vegne i forbindelse med finansieringen af offentlige bygge- og anlaegskontrakter over Den Europaeiske Udviklingsfond.

Det ville nemlig vaere i modstrid med, hvad traktatens forfattere har haft til hensigt, hvis Faellesskabet, naar det handler via et faellesskabsorgan, som er oprettet ved traktaten og bemyndiget til at handle i Faellesskabets navn og paa dets vegne, kunne undgaa konsekvenserne af bestemmelserne i traktatens artikel 178, sammenholdt med artikel 215, stk. 2, som tilsigter at tillaegge Domstolen kompetencen i de tilfaelde, hvor Faellesskabet som helhed kan ifalde ansvar uden for kontraktforhold.

Domstolen har derfor i medfoer af traktatens artikel 178 kompetence til at traeffe afgoerelse i en erstatningssag anlagt mod Den Europaeiske Investeringsbank, naar denne handler paa Faellesskabets vegne i forbindelse med tildeling og gennemfoerelse af kontrakter finansieret af Den Europaeiske Udviklingsfond.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

1. Traktatbrud ° sagens genstand ° afgraensning i den begrundede udtalelse ° den for medlemsstaten fastsatte frist ° traktatbruddet ophoert senere ° interesse i at opretholde soegsmaalet ° medlemsstatens eventuelle ansvar

(EOEF-traktaten, art. 169)

2. Fiskeri ° faelles strukturpolitik ° farvande, der henhoerer under medlemsstaternes hoejhedsomraade eller jurisdiktion ° lige adgang for Faellesskabets fiskere ° forbud nedlagt af medlemsstaten over for visse fartoejer under en anden medlemsstats flag mod at fiske inden for landets fiskerigraenser ° ulovlighed

(Raadets forordning nr. 101/76, art. 2, stk. 1)

3. Frie varebevaegelser ° kvantitative restriktioner ° forbud nedlagt af en medlemsstat over for visse fartoejer under en anden medlemsstats flag mod at omlade fisk inden for landets fiskerigraenser og mod at lande fisk i det paagaeldende land ° ulovlighed

(EOEF-traktaten, art. 30)

Sammendrag

1. Genstanden for en i medfoer af traktatens artikel 169 anlagt sag fastlaegges i Kommissionens begrundede udtalelse, og selv i tilfaelde af, at traktatbruddet er blevet bragt ud af verden efter udloebet af den i henhold til artikel 169, stk. 2, fastsatte frist, har det betydning, at sagen fortsaettes med henblik paa at fastlaegge grundlaget for det ansvar, en medlemsstat som foelge af sit traktatbrud vil kunne have paadraget sig i forhold til andre medlemsstater, Faellesskabet eller private.

2. En medlemsstat handler i strid med sine forpligtelser i henhold til artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 101/76, som fastslaar princippet om lige adgang til fangstpladserne og til fiskeri i de farvande, der henhoerer under medlemsstaternes hoejhedsomraade eller jurisdiktion, for alle fiskerfartoejer, som foerer en medlemsstats flag og er registreret inden for Faellesskabets omraade, saafremt den forbyder visse fartoejer, der foerer en anden medlemsstats flag, at fiske inden for landets fiskerigraenser. Det forhold, at det ikke er i strid med faellesskabsretten, at den paagaeldende anden medlemsstat har afskaaret de samme fartoejer fra at faa adgang til dette lands egne kvoter, kan ikke goere traktatbruddet berettiget.

3. Det udgoer en hindring for de frie varebevaegelser, som er forbudt i henhold til traktatens artikel 30, at en medlemsstat forbyder visse fartoejer under en anden medlemsstats flag at omlade fisk inden for landets fiskerigraenser og at lande fisk i det paagaeldende land.
DOMSTOLENS DOM AF 19. JUNI 1990. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD DEN ITALIENSKE REPUBLIK. - FRIE VAREBEVAEGELSER - FORANSTALTNING MED TILSVARENDE VIRKNING - AFSAETNING AF ANIMALSKE OG VEGETABILSKE LEVNEDSMIDDELEKSTRAKTER. - SAG C-177/89.



Samling af Afgørelser 1990 side I-02429

Pub.RJ side Pub somm



Sammendrag

Afgørelse



Nøgleord

++++

1 . Medlemsstater - forpligtelser - traktatbrud - begrundelse - utilladelig

( EOEF-Traktaten, art . 169 )

2 . Frie varebevaegelser - kvantitative restriktioner - foranstaltninger med tilsvarende virkning - restriktive betingelser, herunder et krav om forudgaaende tilladelse, for afsaetning af levnedsmiddelekstrakter indfoert fra andre medlemsstater

( EOEF-Traktaten, art . 30 )

Sammendrag

1 . Ifoelge Domstolens faste praksis kan en medlemsstat ikke paaberaabe sig bestemmelser, praksis eller forhold i sin interne retsorden som begrundelse for ikke at overholde sine forpligtelser i henhold til faellesskabsretten .

2 . En national ordning, hvorefter der for afsaetning af animalske og vegetabilske levnedsmiddelekstrakter og lignende produkter, der lovligt fremstilles og saelges i andre medlemsstater, er fastsat begraensninger med hensyn til sammensaetning, betegnelse og emballage, og hvorefter afsaetning endvidere goeres betinget af en forudgaaende tilladelse, udgoer en foranstaltning med tilsvarende virkning som kvantitative importrestriktioner, jfr . Traktatens artikel 30 .

Afgørelse

1 ) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser efter EOEF-Traktatens artikel 30, idet den for afsaetningen i Italien af levnedsmiddelekstrakter og lignende produkter, som lovligt fremstilles og saelges i andre medlemsstater, har fastsat begraensninger med hensyn til sammensaetning, betegnelse og emballage, og endvidere gjort afsaetningen betinget af en forudgaaende tilladelse .

2 ) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger .
DOMSTOLENS DOM AF 14. JUNI 1990. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD DEN ITALIENSKE REPUBLIK. - TRAKTATBRUD - PLIGT TIL AT MEDDELE KOMMISSIONEN OPSLYSNINGER - UNDLADELSE. - SAG C-48/89.



Samling af Afgørelser 1990 side I-02425

Pub.RJ side Pub somm



Sammendrag

Afgørelse



Nøgleord

++++

Medlemsstater - forpligtelser - gennemfoerelse af direktiver - undladelse - begrundelse - utilladelig

( EOEF-Traktaten, art . 169 )

Sammendrag

Ifoelge Domstolens faste praksis kan en medlemsstat ikke paaberaabe sig bestemmelser, praksis eller forhold i sin interne retsorden som begrundelse for ikke at overholde forpligtelser eller frister i henhold til faellesskabsdirektiver .

Afgørelse

1 ) Den Italienske Republik har ikke opfyldt sine forpligtelser, i henhold til faellesskabsretten, idet den ikke til Kommissionen har fremsendt de programmer og rapporter, der er omhandlet i artikel 3, stk . 2, og artikel 12 i Raadets direktiv 75/442/EOEF af 15 . juli 1975 om affald, i artikel 10 i Raadets direktiv 76/403/EOEF af 6 . april 1976 om polychlordiphenyler og polychlortriphenyler, samt i artikel 12, stk . 2, og artikel 16 i Raadets direktiv 78/319/EOEF af 20 . maj 1978 om giftigt og farligt affald .

2 ) I oevrigt frifindes sagsoegte .

3 ) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger .
DOMSTOLENS DOM AF 13. JUNI 1990. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD KONGERIGET BELGIEN. - TRAKTATBRUD - MANGLENDE EFTERLEVELSE AF ET DIREKTIV - RAPPORTER VEDROERENDE BORTSKAFFELSE AF AFFALD. - SAG C-162/89.



Samling af Afgørelser 1990 side I-02391

Pub.RJ side Pub somm



Sammendrag

Afgørelse



Nøgleord

++++

Medlemsstater - forpligtelser - gennemfoerelse af direktiver - undladelse - begrundelse - utilladelig

( EOEF-Traktaten, art . 169 )

Sammendrag

Ifoelge Domstolens faste praksis kan en medlemsstat ikke paaberaabe sig bestemmelser, praksis eller forhold i sin interne retsorden som begrundelse for ikke at overholde forpligtelser eller frister i henhold til faellesskabsdirektiver .

Afgørelse

1 ) Kongeriget Belgien har tilsidesat de forpligtelser, som paahviler det i henhold til EOEF-Traktaten, ved ikke inden for de fastsatte frister at tilstille Kommissionen de rapporter vedroerende regionen Bruxelles, der er noedvendige for at efterkomme artikel 18 i Raadets direktiv 75/439/EOEF af 16 . juni 1975 om bortskaffelse af olieaffald, som aendret ved Raadets direktiv 87/101/EOEF af 22 . december 1986, artikel 12 i Raadets direktiv 75/442/EOEF af 15 . juli 1975 om affald, artikel 10 i Raadets direktiv 76/403/EOEF af 6 . april 1976 om bortskaffelse af polychlordiphenyler og polychlortriphenyler og artikel 16 i Raadets direktiv 78/319/EOEF af 20 . marts 1978 om giftigt og farligt affald .

2 ) Kongeriget Belgien betaler sagens omkostninger .
DOMSTOLENS DOM

23. maj 1990 ( *1 )

I sag C-31/89,

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved Daniel Calleja, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos Georgios Kremlis, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Centre Wagner, Kirchberg,

sagsøger,

mod

Kongeriget Spanien ved generaldirektør for retlig og institutionel samordning i EF-spørgsmål Javier Conde de Saro og Abogado del Estado Rafael Garcia-Valdecasas y Fernández, chef for Statens Juridiske Tjeneste for Sager ved EF-Domstolen, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg på Den Spanske Ambassade, 4-6 boulevard Emmanuel-Servais,

sagsøgt,

angående en påstand om, at det statueres, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EØF-Traktaten, idet det i strid med Rådets direktiv 83/183/EØF af 28. marts 1983 om afgiftsfritagelse ved privatpersoners endelige indførsel af personlige ejendele fra en medlemsstat (EFT L 105, s. 64) ikke indrømmer fritagelse for merværdiafgift ved privatpersoners endelige indførsel af personbiler i privat eje, påhængsvogne, motorcykler, lystfartøjer og sportsfly,

har

DOMSTOLEN,

sammensat af præsidenten, O. Due, afdelingsformændene C. N. Kakouris og M. Zuleeg samt dommerne R. Joliét, J. C. Moitinho de Almeida, G. C. Rodríguez Iglesias og M. Diez de Velasco,

(præmisser gengives ikke)

udtalt og bestemt:

1) Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EØF-Traktaten, idet det i strid med Rådets direktiv 83/183/EØF af 28. marts 1983 om afgiftsfritagelse ved privatpersoners endelige indførsel af personlige ejendele fra en medlemsstat ikke indrømmer fritagelse for merværdiafgift ved privatpersoners endelige indførsel af personbiler i privat eje, påhængsvogne, motorcykler, lystfartøjer og sportsfly.

2) Kongeriget Spanien betaler sagens omkostninger.

( *1 ) – Processprog: spansk.
Kommissionen har anført, at den retsakt, som påstås annulleret, er skrivelsen af 17. januar 1989, hvorved Sonito underrettedes om, at man havde henlagt den klage, der skulle foranledige Kommissionen til at indlede en traktatbrudsprocedure mod Italien og Grækenland. Denne beslutning er imidlertid ikke en retsakt, som kan prøves i henhold til artikel 173.

Den administative procedure under en traktatbrudssag indebærer ikke, at Kommissionen udsteder en bindende retsakt; Kommissionen råder nemlig over et frit skøn med hensyn til at indlede proceduren, og beslutningen om ikke at indlede den berører ikke sagsøgerne umiddelbart og individuelt.

Sagsøgerne søger forgæves at ændre annullationssøgsmålets genstand ved at hævde, at det vedrører Kommissionens afslag på at korrigere støtten til de franske forarbejdningsvirksomheder. Det beløb, som påstås korrigeret, er fastsat i almengyldige forordninger, som finder anvendelse på alle forarbejdningsvirksomheder i Fællesskabet. Bestemmelserne berører kun de sagsøgende virksomheder i deres objektive egenskab af producenter i lighed med enhver anden erhvervsdrivende, der befinder sig i en tilsvarende situation.

Kommissionen mener derfor, at annullationssøgsmålet til prøvelse af beslutningen af 17. januar 1989 om ikke at indlede en traktatbrudssag og undladelse af at korrigere støtten bør afvises.
Indstævnte i hovedsagen har anført, at bestemmelsen i artikel 69, stk. 4, skyldes belgisk lovgivning, nemlig reglerne om, at en arbejdstager kan tildeles ydelser ved arbejdsløshed, ikke alene såfremt han er beskæftiget eller befinder sig i en hermed ligestillet situation et bestemt antal dage under en referenceperiode (artiklerne 118 ff. i kongelig anordning af 20. december 1963), men også når udbetalingen kun er blevet afbrudt i en periode, som ikke kan overstige tre år (artikel 123 i den nævnte kongelige anordning).

I henhold til belgisk lovgivning kan en arbejdsløs, som ansøger om ydelser ved arbejdsløshed efter en afbrydelse af udbetalingen heraf påberåbe sig enten en faktisk eller hermed ligestillet beskæftigelsesperiode eller opretholdelse af status som ydelsesberettiget i henhold til artikel 123 i den nævnte kongelige anordning. Ved fastsættelsen af rettigheder for arbejdsløse, som har fået afbrudt udbetalingen af ydelser, sondrer den belgiske lovgivning derfor ikke mellem opretholdelse af bevarede rettigheder i henhold til artikel 123 og generhvervelse af nye rettigheder på grundlag af hermed ligestillede ydelser eller beskæftigelsesdage.

Artikel 69, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 foreskriver, at den arbejdsløse mister sin ret til ydelser, såfremt han ikke vender tilbage inden for en frist af tre måneder. Den er ikke til hinder for, at den arbejdsløse kan påberåbe sig nye rettigheder på grundlag af beskæftigelsesperioder eller hermed ligestillede dage.

Den omstændighed, at belgisk lovgivning ikke indeholder en klar sondring mellem opretholdelse af tidligere erhvervede rettigheder og erhvervelse af nye rettigheder, er den særegenhed, som forklarer, hvorfor artikel 69, stk. 4 bestemmer, at hvis den kompetente stat er Belgien, kan arbejdstageren ikke begrænse sig til at påberåbe sig de belgiske regler med hensyn til adgangen til at generhverve rettigheder (opretholdelse af status som ydelsesberettiget i medfør af artikel 123 i førnævnte kongelige anordning), men at vedkommende med henblik herpå skal have været beskæftiget dér i mindst tre måneder.

Indstævnte i hovedsagen har anført, at artikel 69, stk. 4, skal fortolkes således, at en arbejdsløs arbejdstager generhverver sine rettigheder til ydelser ved arbejdsløshed alene på den betingelse, at han mindst har arbejdet tre måneder i Belgien, idet generhvervelsen af rettighederne betyder, at der genåbnes en tidligere ret, for så vidt som belgisk lovgivning tillader opretholdelse af denne ret, dvs. inden for tre år efter den sidste udbetaling af ydelser.

Den fortolkning, hvorefter kravet i artikel 69, stk. 4, skal føjes til betingelserne om ventetid i henhold til belgisk lovgivning, skærper betingelserne for erhvervelse af nye rettigheder i Belgien, hvilket modvirker arbejdskraftens frie bevægelighed.
DOMSTOLENS DOM AF 5. APRIL 1990. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD KONGERIGET BELGIEN. - EN STATS TRAKTATBRUD - NEDSAETTELSE AF LOENNEN TIL LAERERE, SOM UDSTATIONERES VED EUROPASKOLERNE. - SAG C-6/89.



Samling af Afgørelser 1990 side I-01595

Pub.RJ side Pub somm



Sammendrag

Afgørelse



Nøgleord

++++

1 . Medlemsstater - forpligtelser - EOEF-Traktatens artikel 5 - en medlemsstats ensidigt trufne beslutning om at nedsaette den nationale loenandel til laerere udstationeret ved Europaskolerne - indgreb i Faellesskabets finansieringsordning og i fordelingen af de oekonomiske byrder mellem medlemsstaterne - ikke tilladt

( EOEF-Traktaten, art . 5 )

2 . Medlemsstater - forpligtelser - undladelse - begrundelse - uantagelig

( EOEF-Traktaten, art . 169 )

Sammendrag

1 . Domstolen har statueret ( jfr . dom af 15 . januar 1986, Hurd mod Jones, 44/84, Sml . 1986, s . 29 ), at vedtaegten for Europaskolen og protokollen om oprettelse af Europaskoler optraeder som led i en hel raekke aftaler, beslutninger, retsakter og tilkendegivelser, hvorved medlemsstaterne samarbejder og koordinerer deres aktiviteter med henblik paa at bidrage til faellesskabsinstitutionernes gnidningsloese funktion og lette dem i gennemfoerelsen af deres opgaver .

En medlemsstats ensidigt trufne beslutning om at nedsaette den nationale loenandel til laerere, der er udstationeret ved Europaskolerne, indebaerer, at den loenandel, som skal udredes af Faellesskabet, stiger tilsvarende . En saadan beslutning er derfor et indgreb i Faellesskabets finansieringsordning og i fordelingen af de oekonomiske byrder mellem medlemsstaterne .

Saadanne foelger er ifoelge Domstolens praksis uantagelige ( jfr . naevnte dom ). Den adfaerd, der ligger til grund for dem, indebaerer en tilsidesaettelse af den pligt til loyalt samarbejde og loyal bistand, der paahviler medlemsstaterne over for Faellesskabet, og som kommer til udtryk i den pligt, der er knaesat i EOEF-Traktatens artikel 5, til at lette Faellesskabet gennemfoerelsen af dets opgaver og ikke bringe virkeliggoerelsen af Traktatens maalsaetning i fare .

2 . En medlemsstat kan ifoelge Domstolens faste praksis ikke paaberaabe sig bestemmelser, praksis eller forhold i sin nationale retsorden som begrundelse for ikke at overholde forpligtelser i henhold til faellesskabsretten .

Afgørelse

1 ) Kongeriget Belgien har undladt at opfylde de forpligtelser, som paahviler det i henhold til EOEF-Traktatens artikel 5, idet det har vedtaget artikel 2 i kongelig anordning nr . 471 af 24 . oktober 1986, hvorefter ventepenge og ventepengetillaeg til laerere, som udstationeres ved Europaskolerne, nedsaettes med 50 %.

2 ) Kongeriget Belgien betaler sagens omkostninger .
DOMSTOLENS DOM (SJETTE AFDELING) AF 27. JUNI 1990. - MAIZENA GMBH MOD HAUPTZOLLAMT KREFELD. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: BUNDESFINANZHOF - TYSKLAND. - LANDBRUG - PRODUKTIONSRESTITUTION - ARTIKEL 5 A I FORORDNING NR. 2742/75 - ISOGLUKOSE DER ANVENDOS TIL FREMSTILLING AF SORBITOL. - SAG C-18/89.



Samling af Afgørelser 1990 side I-02587

Pub.RJ side Pub somm



Sammendrag

Afgørelse



Nøgleord

++++

Landbrug - faelles markedsordning - korn - produktionsrestitutioner - udelukkelse af produkter bestemt til fremstilling af isoglukose - raekkevidde og graenser - forskelsbehandling af producenter eller forbrugere - sondring mellem levnedsmiddelsektoren og den kemiske sektor - ydelse i de tilfaelde hvor isoglukose anvendes til fremstilling af sorbitol

( EOEF-Traktaten, art . 40, stk . 3, andet afsnit; Raadets forordning nr . 2742/75, som aendret ved forordning nr . 1665/77, art . 5a )

Sammendrag

Som Domstolen allerede har fastslaaet ( jfr . dommene af 25 . oktober 1978, Koninklijke Scholten-Honig, 125/77, og Royal Scholten-Honig, 103/77 og 145/88, Sml . s . 1991 og 2037 ), skal det undgaas, at der sker forskelsbehandling af sukkerproducenter inden for levnedsmiddelsektoren i forhold til isoglukoseproducenter, som de konkurrerer med, ved at sidstnaevnte indroemmes fordele, som ikke gaelder tilsvarende for foerstnaevnte . Det er i lyset af dette formaal, at artikel 5a, stk . 1, i forordning nr . 2742/75 om produktionsrestitutioner i korn - og rissektoren - der udelukker restitutioner for produkter bestemt til fremstilling af isoglukose - skal fortolkes .

I den kemiske sektor er situationen imidlertid en anden . Hvad angaar fremstilling af sorbitol, konkurrerer isoglukose faktisk enten med sukker, i form af invertsukker, eller med glukose . Naar de to sidstnaevnte produkter anvendes til dette formaal, ydes der produktionsrestitutioner, saaledes at det er de sorbitolproducenter, der anvender isoglukose, som udsaettes for en ved Traktatens artikel 40, stk . 3, andet afsnit, forbudt forskelsbehandling, saafremt det overgangsprodukt, som de tilvejebringer, udelukkes fra enhver form for restitution . Foernaevnte artikel 5a skal derfor fortolkes saaledes, at den ikke forbyder produktionsrestitutioner for produkter bestemt til fremstilling af isoglukose, naar isoglukosen er et overgangsprodukt, der ikke er bestemt til markedsfoering, og som anvendes ved fremstillingen af sorbitol .

Afgørelse

Artikel 5a, stk . 1, i Raadets forordning ( EOEF ) nr . 2742/75 af 29 . oktober 1975 om produktionsrestitutioner i korn - og rissektoren, som aendret ved Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1665/77 af 20 . juli 1977 om aendring af forordning ( EOEF ) nr . 2742/75, skal fortolkes saaledes, at den ikke forbyder, at der ydes produktionsrestitutioner for produkter bestemt til fremstilling af isoglukose, naar isoglukosen er et overgangsprodukt, der ikke er bestemt til markedsfoering, og som anvendes ved fremstillingen af sorbitol .
DOMSTOLENS DOM AF 19. FEBRUAR 1991. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD KONGERIGET BELGIEN. - TRAKTATBRUD - MANGLENDE OPFYLDELSE AF DOM I SAG 5/86. - SAG C-375/89.



Samling af Afgørelser 1991 side I-00383

Pub.RJ side Pub somm



Sammendrag

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Medlemsstater - forpligtelser - manglende opfyldelse - begrundelse - uantagelig

(EOEF-Traktaten, art. 169)

2. Traktatbrudssag - dom for traktatbrud - opfyldelsesfrist

(EOEF-Traktaten, art. 171)

Sammendrag

1. Ifoelge Domstolens faste praksis kan en medlemsstat ikke paaberaabe sig bestemmelser, praksis eller forhold i sin interne retsorden til stoette for, at forpligtelser i henhold til faellesskabsretten ikke overholdes.

2. Opfyldelse af en dom, der fastslaar, at en medlemsstat har begaaet et traktatbrud, skal ivaerksaettes med oejeblikkelig virkning og gennemfoeres hurtigst muligt (jf. dom af 13.7.1988, sag 169/87, Kommissionen mod Frankrig, Sml. s. 4093).

Afgørelse

1) Kongeriget Belgien har tilsidesat de forpligtelser, der paahviler det i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 171, ved ikke at traeffe de noedvendige foranstaltninger for at opfylde Domstolens dom af 9. april 1987.

2) Kongeriget Belgien betaler sagens omkostninger.
DOMSTOLENS DOM (TREDJE AFDELING) AF 21. MARTS 1991. - HANIEL SPEDITION GMBH MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - KOMMISSIONENS FORORDNING NR. 2200/87 - TILBAGEHOLDELSE I BETALINGER VEDROERENDE FOEDEVAREHJAELP. - SAG C-226/89.



Samling af Afgørelser 1991 side I-01599

Pub.RJ side Pub somm



Sammendrag

Afgørelse



Nøgleord

++++

Landbrug - faelles landbrugspolitik - foedevarehjaelp - ivaerksaettelse - licitation - sikkerhedsstillelse - forsinket levering - sanktion - tilbageholdelse i den for leveringen stillede sikkerhed ved dennes frigivelse - tilbageholdelse i det beloeb der skal betales for leverancen - ulovligt

(Kommissionens forordning nr. 2200/87, art. 18, stk. 2, og art. 22, nr. 2)

Sammendrag

Som Domstolen har fastslaaet (jf. dom af 12.12.1990, sag C-172/89, Vandemoortele mod Kommissionen, Sml. I, s. 4677), kan en sanktion, selv om den ikke har karakter af straf, kun paalaegges i henhold til en klar og utvetydig hjemmel. Foelgelig boer der ske annullation af en beslutning fra Kommissionen, saafremt der herved foretages tilbageholdelse paa grund af forsinket levering i det beloeb, tilslagsmodtageren har krav paa for betaling af en leverance inden for rammerne af foedevarehjaelpen, mens der i henhold til artikel 18, stk. 2, i forordning nr. 2200/87 kun kan foretages fradrag i dette beloeb, hvis varens kvalitet eller emballering ikke svarer til de fastsatte forskrifter, og forordningens artikel 22, nr. 2, som Kommissionen ikke havde anvendt i det foreliggende tilfaelde, giver mulighed for at sanktionere en forsinket levering ved tilbageholdelse i leveringssikkerheden paa tidspunktet for frigivelsen heraf.

Afgørelse

udtalt og bestemt

1) Kommissionens beslutning af 8. maj 1989, meddelt ved fremsendelsesskrivelse modtaget den 12. maj 1989, om tilbageholdelse af 55 451,50 ECU i et beloeb, som tilkom sagsoegeren for en leverance som led i foedevarehjaelp, annulleres.

2) Kommissionen betaler Haniel Spedition GmbH, Duisburg, 55 451,50 ECU med tillaeg af renter svarende til Kommissionens normale rentesats fra 12. maj 1989.

3) Kommissionen betaler sagens omkostninger.