ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 45 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/60/EF af 26. oktober 2005 om forebyggende foranstaltninger mod anvendelse af det finansielle system til hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme, idet det ikke har vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv, og idet det ikke har underrettet Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber om de nationale bestemmelser, som anses for at kunne bidrage til, at dette direktiv efterkommes.
Sag C-3/08

Ketty Leyman

mod

Institut national d’assurance maladie-invalidité (INAMI)

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af tribunal du travail de Nivelles)

»Anmodning om præjudiciel afgørelse — sociale sikringsordninger — ydelser ved invaliditet — forordning (EØF) nr. 1408/71 — artikel 40, stk. 3 — forskellige erstatningsordninger i medlemsstaterne — ulemper for vandrende arbejdstagere — bidrag, der ikke kommer indbetaleren til gode«

Forslag til afgørelse fra generaladvokat M. Poiares Maduro fremsat den 19. februar 2009 I ‐ 9087

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 1. oktober 2009 I ‐ 9097

Sammendrag af dom

Fri bevægelighed for personer – arbejdstagere – ligebehandling – social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende – ydelser ved invaliditet

[Art. 39 EF; Rådets forordning nr. 1408/71, art. 40, stk. 3,litra b)]

Artikel 39 EF skal fortolkes således, at den er til hinder for, at de kompetente myndigheder i en medlemsstat anvender en national lov, der i overensstemmelse med artikel 40, stk. 3, litra b), i forordning nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, som ændret ved forordning nr. 647/2005, betinger retten til invaliditetsydelser af, at der er forløbet en første uarbejdsdygtighedsperiode af et års varighed, når en sådan anvendelse af loven har til følge, at en vandrende arbejdstager har indbetalt bidrag til en social sikringsordning i denne medlemsstat, uden at dette kommer ham til gode og således stiller ham ringere end en bofast arbejdstager.

De kompetente myndigheders anvendelse af en sådan national lovgivning er i strid med fællesskabsretten, for det første fordi der er tale om at stille arbejdstageren ringere end andre arbejdstagere, der også er varigt uarbejdsdygtige, men som ikke har udøvet denne frihed, og for det andet fordi anvendelsen af reglerne indebærer indbetaling af sociale bidrag, uden at det kommer vedkommende til gode.

(jf. præmis 46 og 50 samt domskonkl.)
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 1. oktober 2009 — Kommissionen mod Frankrig

(Sag C-468/08)

»Traktatbrud — anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer — direktiv 2005/36/EF — manglende gennemførelse«

Traktatbrudssøgsmål — Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget — relevante forhold — forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 5)

Angående

Traktatbrud — manglende vedtagelse eller meddelelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (EUT L 255, s. 22).

Konklusion

1) Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 63 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.

2) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 1. oktober 2009 — Kommissionen mod Frankrig

(Sag C-468/08)

»Traktatbrud — anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer — direktiv 2005/36/EF — manglende gennemførelse«

Traktatbrudssøgsmål — Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget — relevante forhold — forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 5)

Angående

Traktatbrud — manglende vedtagelse eller meddelelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (EUT L 255, s. 22).

Konklusion

1) Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 63 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 1. oktober 2009 — Kommissionen mod Belgien

(Sag C-575/08)

»Traktatbrud — direktiv 2005/56/EF — grænseoverskridende fusioner af selskaber med begrænset ansvar — manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist«

Traktatbrudssøgsmål — Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget — relevante forhold — forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 8)

Angående

Traktatbrud — manglende vedtagelse eller meddelelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/56/EF af 26. oktober 2005 om grænseoverskridende fusioner af selskaber med begrænset ansvar (EUT L 310, s. 1).

Konklusion

1) Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/56/EF af 26. oktober 2005 om grænseoverskridende fusioner af selskaber med begrænset ansvar, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv.

2) Kongeriget Belgien betaler sagens omkostninger.

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 1. oktober 2009 — Kommissionen mod Belgien

(Sag C-575/08)

»Traktatbrud — direktiv 2005/56/EF — grænseoverskridende fusioner af selskaber med begrænset ansvar — manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist«

Traktatbrudssøgsmål — Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget — relevante forhold — forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 8)

Angående

Traktatbrud — manglende vedtagelse eller meddelelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/56/EF af 26. oktober 2005 om grænseoverskridende fusioner af selskaber med begrænset ansvar (EUT L 310, s. 1).

Konklusion

1) Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/56/EF af 26. oktober 2005 om grænseoverskridende fusioner af selskaber med begrænset ansvar, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv.
Artikel 2, litra a), i direktiv 90/435 om en fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater, sammenholdt med litra f) i bilaget til dette, skal fortolkes således, at et fransk selskab, der har selskabsformen »société par actions simplifiée«, ikke kan anses for et »selskab i en medlemsstat« i direktivets forstand, før direktivet blev ændret ved direktiv 2003/123.

Ifølge artikel 2, litra a), i direktiv 90/435 forstås således ved udtrykket »selskab i en medlemsstat« ethvert selskab, der er organiseret i en af de former, der er anført i bilaget til dette direktiv. Den teknik, der er anvendt i størstedelen af litraerne i bilaget, bl.a. i litra f) vedrørende selskaber efter fransk ret, består imidlertid i at anføre betegnelserne for de juridiske former, der er omfattet af direktivet, uden at indeholde en bestemmelse, der lader direktivet omfatte andre selskaber, der er oprettet i henhold til lovgivningen i de pågældende medlemsstater, undtagen, for så vidt angår fransk ret, offentlige virksomheder og foretagender, som er udtømmende opregnet.

Formålet med direktiv 90/435 har desuden ikke været at indføre en fælles ordning for alle medlemsstaternes selskaber eller for alle de forskellige former for selskabsandele. For de andele, der ikke er omfattet af dette direktiv, tilkommer det medlemsstaterne at fastsætte, om og i hvilket omfang økonomisk dobbeltbeskatning af udloddet udbytte skal undgås, samt i denne henseende ensidigt eller ved en dobbeltbeskatningsoverenskomst indgået med andre medlemsstater at indføre mekanismer, der har til formål at forhindre eller at mindske denne økonomiske dobbeltbeskatning.

(jf. præmis 30, 32, 36, 37 og 44 samt domskonkl. 1)
Sag C-219/08

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

mod

Kongeriget Belgien

»Traktatbrud — fri udveksling af tjenesteydelser — ubegrundet hindring — udstationering af arbejdstagere med statsborgerskab i tredjelande«

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 1. oktober 2009 I ‐ 9215

Sammendrag af dom

Fri udveksling af tjenesteydelser – restriktioner – udstationering af arbejdstagere med statsborgerskab i tredjelande foretaget af en virksomhed i en anden medlemsstat

(Art. 49 EF)

En medlemsstats krav om, at en tjenesteyder blot forudgående fremlægger en erklæring, der attesterer, at arbejdstagere med statsborgerskab i tredjelande, der er udstationeret i denne medlemsstat, opfylder de gældende retsforskrifter, navnlig med hensyn til betingelserne om bopæl, arbejdstilladelse og social dækning i den medlemsstat, hvor denne virksomhed har ansat dem, udgør en foranstaltning, der i princippet ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at forebygge det misbrug, som gennemførelsen af den frie udveksling af tjenesteydelser kan give anledning til.

(jf. præmis 16 og 18)
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 24. september 2009 — Kommissionen mod Østrig

(Sag C-477/08)

»Traktatbrud — direktiv 2005/36/EF — anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer — manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist«

Traktatbrudssøgsmål — Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget — relevante forhold — forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 8)

Angående

Traktatbrud — manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (EUT L 255, s. 22).

Konklusion

1) Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 63 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.

2) Republikken Østrig betaler sagens omkostninger.

Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 24. september 2009 — Kommissionen mod Østrig

(Sag C-477/08)

»Traktatbrud — direktiv 2005/36/EF — anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer — manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist«

Traktatbrudssøgsmål — Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget — relevante forhold — forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 8)

Angående

Traktatbrud — manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (EUT L 255, s. 22).

Konklusion

1) Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 63 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
Sag C-347/08

Vorarlberger Gebietskrankenkasse

mod

WGV-Schwäbische Allgemeine Versicherungs AG

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landesgericht Feldkirch)

»Forordning (EF) nr. 44/2001 — artikel 9, stk. 1, litra b), og artikel 11, stk. 2 — værneting i forsikringssager — bilulykke — en social sikringsinstitutions indtrædelse i skadelidtes krav — regreskrav mod den påståede ansvarlige persons forsikringsgiver — formål om beskyttelse af den svage part«

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 17. september 2009 I ‐ 8663

Sammendrag af dom

Retligt samarbejde i civile sager – retternes kompetence og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område – forordning nr. 44/2001 – kompetenceregler i forsikringssager

[Rådets forordning nr. 44/2001, art. 9, stk. 1, litra b), og art. 11, stk. 2]

Henvisningen i artikel 11, stk. 2, i forordning nr. 44/2001 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område til artikel 9, stk. 1, litra b), skal fortolkes således, at en socialsikringsinstitution, som er indtrådt i en ved en bilulykke direkte skadelidt persons erstatningskrav i henhold til lov, ikke kan anlægge sag direkte ved retterne i den medlemsstat, på hvis område den har sin bopæl, mod den i en anden medlemsstat bosiddende forsikringsgiver for den person, der påstås at være ansvarlig for ulykken. Afdeling 3 i kapitel II i forordning nr. 44/2001 indeholder en selvstændig ordning for fordeling af retternes kompetence i forsikringssager, der har til formål at beskytte den svage part ved hjælp af kompetenceregler, der er gunstigere for denne parts interesser end de almindelige kompetenceregler. Eftersom en social sikringsinstitution ikke kan anses for en økonomisk svag part og retligt set mindre erfaren end et ansvarsforsikringsselskab, er en særlig beskyttelse i forholdet mellem disse professionelle aktører inden for forsikringsbranchen ikke begrundet.

(jf. præmis 40-43 og 47 samt domskonkl.)
Sag C-366/08

Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV

mod

Adolf Darbo AG

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberlandesgericht München)

»Harmonisering af lovgivningerne — direktiv 95/2/EF — bilag III, del A — direktiv 2001/113/EF — bilag I, afsnit II, andet afsnit — marmelade, ekstra, som har et indhold af opløseligt tørstof på 58%, og som er tilsat kaliumsorbat (E 202) som konserveringsstof — begrebet »syltetøj med lavt sukkerindhold««

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 10. september 2009 I ‐ 8441

Sammendrag af dom

Tilnærmelse af lovgivningerne – andre tilsætningsstoffer til levnedsmidler end farvestoffer og sødestoffer – direktiv 95/2

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/2, bilag III, del A)

Begrebet »syltetøj med lavt sukkerindhold«, der er nævnt i bilag III, del A, til direktiv 95/2/EF om andre tilsætningsstoffer til levnedsmidler end farvestoffer og sødestoffer, som ændret ved direktiv 98/72/EF, omfatter syltetøj med betegnelsen »marmelade« og »marmelade, ekstra«, hvis sukkerindhold er væsentligt nedsat i forhold til referenceværdien 60%. Produkter med betegnelsen »marmelade, ekstra«, der har et sukkerindhold på 58%, kan ikke anses for at have et lavt sukkerindhold i denne bestemmelses forstand.

(jf. præmis 66 og domskonkl.)
Artikel 3 i direktiv 2003/30 om fremme af anvendelsen af biobrændstoffer og andre fornyelige brændstoffer til transport skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning, som udelukker et produkt, der er en blanding af vegetabilsk olie, fossil diesel og særlige tilsætningsstoffer, fra den i lovgivningen fastsatte afgiftslettelsesordning for biobrændstoffer.

For det første fremgår det af betragtning 19 til direktivet, at afgiftsfritagelser er et af de midler, som medlemsstaterne kan anvende for at nå direktivets mål, men at der også kan anvendes andre midler, f.eks. finansiel støtte til forarbejdningsindustrien eller fastsættelse af en obligatorisk andel af biobrændstoffer for olieselskaberne.

For det andet fremgår det af artikel 3, stk. 4, i direktiv 2003/30, at medlemsstaterne tillige råder over et vidt skøn med hensyn til de produkter, de ønsker at fremme for at nå direktivets mål, eftersom medlemsstaterne kan vælge at prioritere visse typer biobrændstoffer under hensyntagen til deres klima- og økobalance, omkostningseffektivitet og konkurrenceevne samt til forsyningssikkerheden.

(jf. præmis 36, 37 og 41 samt domskonkl. 1)
Fællesskabet har nemlig ikke fuldt ud overtaget de beføjelser, der tidligere udøvedes af medlemsstaterne inden for Warszawakonventionens anvendelsesområde. Eftersom der ikke er sket en fuldstændig overførsel til Fællesskabet af de beføjelser, som tidligere udøvedes af medlemsstaterne, er Fællesskabet ikke — blot på grund af den omstændighed, at alle medlemsstaterne på tidspunktet for de i hovedsagen faktiske omstændigheder var kontraherende parter i Warszawakonventionen — bundet af reglerne heri, som Fællesskabet ikke selv har godkendt.

Forordning nr. 2027/97 om luftfartsselskabers erstatningsansvar i tilfælde af ulykker skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for anvendelsen af artikel 29 i konventionen om indførelse af visse ensartede regler om international luftbefordring undertegnet i Warszawa den 12. oktober 1929 i en situation, hvor en passager gør gældende, at luftfartsselskabet er erstatningsansvarligt for den skade, som den pågældende har lidt i forbindelse med en flyafgang mellem medlemsstater i Det Europæiske Fællesskab.

Det fremgår nemlig af anden og fjerde betragtning til forordning nr. 2027/97 samt dens artikel 2, stk. 2, at eftersom forordningen ikke udelukker, at Warszawakonventionen kan finde anvendelse med henblik på en udvidelse af beskyttelsesniveauet for passagererne, er beskyttelsen udtryk for, at forordningen supplerer og sidestilles med konventionens ordning. For så vidt som Warszawakonventionens artikel 29 kun fastsætter en regel om iværksættelse af erstatningssøgsmål mod luftfartsselskaber i tilfælde af ulykke, er den ikke en af de bestemmelser, som fællesskabslovgiver har ønsket at udelukke anvendelsen af.

(jf. præmis 43-45 og domskonkl. 2)
Forenede sager C-261/08 og C-348/08

María Julia Zurita García

og

Aurelio Choque Cabrera

mod

Delegado del Gobierno en la Región de Murcia

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Superior de Justicia de Murcia)

»Visa, asyl og indvandring — foranstaltninger vedrørende passage af de ydre grænser — artikel 62, nr. 1), og artikel 62, nr. 2), litra a), EF — konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen — artikel 6b og 23 — forordning (EF) nr. 562/2006 — artikel 5, 11 og 13 — formodning vedrørende opholdets varighed — tredjelandsstatsborgere, som opholder sig ulovligt på en medlemsstats område — national lovgivning som afhængigt af omstændighederne tillader, at der pålægges en bøde, eller at der sker udvisning«

Forslag til afgørelse fra generaladvokat J. Kokott fremsat den 19. maj 2009 I ‐ 10145

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 22. oktober 2009 I ‐ 10160

Sammendrag af dom

Visum, asyl, indvandring – passage af medlemsstaternes ydre grænser – fælles regler for standarder og procedurer for kontrol – konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen – fællesskabskodeks for grænsepassage – person, som opholder sig ulovligt på en medlemsstats område – sidstnævntes forpligtelse til at vedtage en afgørelse om udvisning – foreligger ikke

(Konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen, som ændret ved forordning nr. 2133/2004, art. 6b og 23; Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 562/2006, art. 11)

Artikel 6b og 23 i konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen, som ændret ved forordning nr. 2133/2004 om forpligtelse for medlemsstaternes kompetente myndigheder til systematisk at stemple tredjelandsstatsborgeres rejsedokumenter ved passage af medlemsstaternes ydre grænser og om ændring i den henseende af konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen og Den Fælles Håndbog, samt artikel 11 i forordning nr. 562/2006 om indførelse af en fællesskabskodeks for personers grænsepassage (Schengengrænsekodeks) skal fortolkes således, at når en tredjelandsstatsborger ulovligt opholder sig på en medlemsstats område, fordi vedkommende ikke eller ikke længere opfylder de regler for varighed af ophold, der gælder i denne medlemsstat, har denne medlemsstat ikke pligt til at vedtage en afgørelse om udvisning over for vedkommende.

(jf. præmis 66 og domskonkl.)
En overdragelse mod vederlag af en portefølje af livsgenforsikringskontrakter fra et selskab, der er hjemmehørende i en medlemsstat, til et forsikringsselskab, der er hjemmehørende i et tredjeland, som for denne sidstnævnte indebærer en indtræden med de forsikredes godkendelse i alle rettigheder og forpligtelser, der følger af disse kontrakter, udgør en tjenesteydelse som omhandlet i artikel 6 i direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter. Livsgenforsikringskontrakterne kan ikke anses for materielle goder som omhandlet i sjette direktivs artikel 5, stk. 1. Som følge deraf kan en transaktion som den i hovedsagen omhandlede, der består i overdragelse af sådanne kontrakter, ikke anses for en levering af et gode i denne sidstnævnte bestemmelses forstand.

En overdragelse mod vederlag af en portefølje af livsgenforsikringskontrakter fra et selskab, der er hjemmehørende i en medlemsstat, til et forsikringsselskab, der er hjemmehørende i et tredjeland, som for denne sidstnævnte indebærer en indtræden med de forsikredes godkendelse i alle rettigheder og forpligtelser, der følger af disse kontrakter, udgør hverken en transaktion, der henhører under artikel 9, stk. 2, litra e), femte led, og art. 13, punkt B, litra a), i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter eller under dette direktivs artikel 13, punkt B, litra d), nr. 2) og 3), i forening.

En sådan overdragelse mod vederlag af en portefølje af livsgenforsikringskontrakter, som består i det erhvervende selskabs betaling af en pris for erhvervelsen af de nævnte kontrakter, udgør ikke efter sin art en banktransaktion. Den har heller ikke karakter af en forsikringstransaktion, som er kendetegnet ved, at forsikringsgiveren påtager sig mod betaling af en præmie, og i tilfælde af forsikringsbegivenhedens indtræden, til den forsikrede at betale den ydelse, der er blevet aftalt ved kontraktens indgåelse, og den har heller ikke karakter af en genforsikringstransaktion, hvorved en forsikringsgiver indgår en aftale om mod betaling af en præmie og inden for de grænser, der er fastsat i denne aftale, at overtage de forpligtelser, som følger for en anden forsikringsgiver af engagementer indgået af sidstnævnte inden for rammerne af forsikringsaftaler, som denne har indgået med sine forsikringstagere.

Derudover udgør en overdragelse af en portefølje af livsgenforsikringskontrakter ikke efter sin art en finansiel transaktion i henhold til sjette direktivs artikel 13, punkt B, litra d). Det drejer sig desuden om en samlet ydelse, som ikke kunstigt lader sig opdele i to ydelser bestående dels af en indgåelse af forpligtelser i henhold til sjette direktivs artikel 13, punkt B, litra d), nr. 2), dels af en transaktion vedrørende fordringer i henhold til samme artikel 13, punkt B, litra d), nr. 3).

I forbindelse med en sådan overdragelse er det uden betydning for det forudgående, at det ikke er erhververen, men overdrageren, som betaler en godtgørelse ved fastsættelsen af en negativ værdi for indtrædelsen i visse af de afståede kontrakter.

(jf. præmis 30, 34, 37, 38, 48, 52, 53 og 59 samt domskonkl. 1 og 2)