Kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Første Afdeling) den 14. februar 2001. - Athanasios Pitsiorlas mod Rådet for Den Europæiske Union og Den Europæiske Centralbank. - Formaliteten - Aktindsigt i institutionernes dokumenter. - Sag T-3/00.



Samling af Afgørelser 2001 side II-00717



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

Rådet - aktindsigt i Rådets dokumenter - afslag på aktindsigt i et dokument - annullationssøgsmål - frist - afvisning

(Art. 230 EF; Rådets afgørelse 93/731, art. 7, stk. 3)

Sammendrag

$$Et annullationssøgsmål, der er for sent anlagt, og som er rettet mod en afgørelse fra Rådet om ikke at give sagsøgeren indsigt i et dokument, må afvises, når Rådet i overensstemmelse med artikel 7, stk. 3, i afgørelse 93/731 om indsigt i Rådets dokumenter i skrivelsen fra dets Generalsekretariat, hvorved det underrettede sagsøgeren om dets afgørelse, desuden oplyste ham om indholdet af artikel 195 EF og 230 EF for så vidt angår henholdsvis betingelserne for fysiske personers indbringelse af klage for ombudsmanden og Domstolens prøvelse af lovligheden af retsakter vedtaget af Rådet, idet en normalt påpasselig person ikke kunne nære nogen tvivl hverken om afgørelsens endelige karakter eller om søgsmålsfristen i henhold til artikel 230 EF.

( jf. præmis 23 og 24 )

Parter

I sag T-3/00,

Athanasios Pitsiorlas, Thessalonike (Grækenland), ved advokat D. Papafilippou,

sagsøger,

mod

Rådet for Den Europæiske Union ved M. Bauer, S. Kyriakopoulou og D. Zachariou, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg

og

Den Europæiske Centralbank ved C. Zilioli, P. Vospernik og C. Kroppenstedt, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg,

sagsøgte,

angående en påstand om annullation af Rådets afgørelse af 30. juli 1999 og af Den Europæiske Centralbanks afgørelse af 8. november 1999, hvorved sagsøgeren blev nægtet aktindsigt i et dokument,

har

DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS RET I FØRSTE INSTANS

(Første Afdeling)

sammensat af præsidenten, Bo Vesterdorf, og dommerne M. Vilaras og N.J. Forwood,

justitssekretær: H. Jung,

afsagt følgende

Kendelse

Dommens præmisser

Sagens faktiske omstændigheder

1 Sagsøgeren forbereder en juridisk doktorafhandling ved universitetet i Thessalonike (Grækenland).

2 Ved skrivelse af 6. april 1999, indgået til Rådets generalsekretariat den 9. april 1999, anmodede han i henhold til Rådets afgørelse 93/731/EF af 20. december 1993 om aktindsigt i Rådets dokumenter (EFT L 340, s. 43), som ændret ved Rådets afgørelse 96/705/Euratom, EKSF, EF af 6. december 1996 (EFT L 325, s. 19), om at få aktindsigt i »Basel/Nyborg-overenskomsten« om styrkelse af Det Europæiske Monetære Samarbejde (EMS), godkendt af Rådet for Økonomi- og Finansministrene ved deres uofficielle møde i Nyborg (Danmark) den 12. september 1987.

3 Ved skrivelse af 11. maj 1999, som blev meddelt sagsøgeren den 15. maj 1999, svarede Rådets Generalsekretariat sagsøgeren således:

»Generalsekretriatet har omhyggeligt gennemgået Deres anmodning, men har ikke været i stand til at finde det pågældende dokument, hvorfor det antages, at der er tale om et dokument fra [Den Europæiske Centralbank]. De anmodes derfor om at henvende Dem direkte til denne institution [...]«

4 Ved skrivelse af 8. juni 1999, registreret på Rådets Generalsekretariat den 10. juni 1999, indgav sagsøgeren en bekræftende begæring i henhold til artikel 7, stk. 1, i afgørelse 93/731.

5 Ved skrivelse af 5. juli 1999 meddelte Rådets Generalsekretariat sagsøgeren, at det ikke var muligt at træffe en afgørelse inden for fristen på en måned, som angivet i artikel 7, stk. 3, i afgørelse 93/731, hvorfor det havde truffet afgørelse om at forlænge denne frist i henhold til artikel 7, stk. 5, som lyder således:

»Generalsekretæren kan undtagelsesvis efter forudgående underretning af den pågældende forlænge de frister, der er nævnt i denne artikels stk. 1, første punktum, og i stk. 3, med en måned.«

6 Sagsøgeren fremsendte sideløbende ved skrivelse af 28. juni 1999 til Direktoratet for Eksterne Relationer ved Den Europæiske Centralbank (ECB) begæring om aktindsigt i nævnte dokument i henhold til Den Europæiske Centralbanks afgørelse 1999/284/EF af 3. november 1998 om aktindsigt i Den Europæiske Centralbanks dokumenter og arkiver (EFT 1999 L 110, s. 30). Efter at sagsøgeren havde fået afslag på denne begæring ved skrivelse af 6. juli 1999, fremsatte han ved skrivelse af 27. juli 1999 begæring om genbehandling af sagen i henhold til artikel 23.3 i ECB's forretningsorden, udfærdiget den 7. juli 1998 (EFT 1998 L 338, s. 28), som ændret 22. april 1999 (EFT 1999 L 125, s. 34).

7 Ved skrivelse af 2. august 1999, meddelt sagsøgeren den 8. august 1999, underrettede Rådets Generalsekretariat sagsøgeren om Rådets afgørelse af 30. juli 1999 om afslag på den bekræftede begæring (herefter »Rådets afgørelse«). Afgørelsen var formuleret således:

»Vi har efter en omhyggelig gennemgang af sagen fastslået, at det dokument, Deres begæring omhandler, er Styrelsesrådets rapport vedrørende en styrkelse af EMS, som blev offentliggjort af EF-medlemsstaternes Styrelsesråd i Nyborg den 8. september 1987.

Bestemmelserne vedrørende EMS' forvaltning har aldrig udgjort en del af fællesskabsretten; følgelig er Rådet aldrig blevet anmodet om at træffe en afgørelse herom.

Da dokumentet, De har fremsat begæring om i denne sag, er blevet udarbejdet af centralbankcheferne, skal vi anmode Dem om at rette Deres begæring direkte til centralbankcheferne eller til ECB.«

8 I samme skrivelse henledte Generalsekretariatet også sagsøgerens opmærksomhed på bestemmelserne i artikel 195 EF og 230 EF, der henholdsvis vedrører betingelserne for klage til ombudsmanden og Domstolens prøvelse af lovligheden af Rådets retsakter.

9 Ved skrivelse af 8. november 1999, meddelt sagsøgeren den 13. november 1999, blev denne underrettet om afgørelsen fra ECB's Styrelsesråd om ikke at give sagsøgeren aktindsigt i det pågældende dokument (herefter »ECB's afgørelse«).

Retsforhandlinger og parternes påstande

10 Under disse omstændigheder har sagsøgeren ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 20. januar 2000 anlagt nærværende sag med påstand om annullation dels af Rådets afgørelse, dels af ECB's afgørelse.

11 Ved skrivelse af 10. januar 2000 har sagsøgeren ansøgt om fri proces. Denne ansøgning er blevet afslået ved kendelse af 8. maj 2000 fra formanden for Rettens Første Afdeling.

12 Ved særskilt dokument indleveret til Rettens Justitskontor den 11. april 2000 har Rådet rejst formalitetsindsigelse i henhold til procesreglementets artikel 114, hvortil sagsøgeren har fremsat bemærkninger den 29. juni 2000.

13 Rådet har i sin formalitetsindsigelse nedlagt følgende påstande:

- Søgsmålet til prøvelse af Rådets afgørelse afvises som åbenbart ugrundet.

- Sagsøgeren tilpligtes at afholde sagens omkostninger.

14 Sagsøgeren har i sine bemærkninger til formalitetsindsigelsen nedlagt følgende påstande:

- Formalitetsindsigelsen afvises, og sagen fremmes til realitetsbehandling.

- Det pålægges Rådet at fremlægge mødereferatet af 30. juli 1999 samt mødereferaterne fra de udvalg, der har behandlet sagsøgerens begæring.

- Det pålægges Rådet at fremlægge de rapporter og mødereferater fra det monetære udvalg, som ECB har omtalt i skrivelsen af 8. november 1999.

- Der anordnes visse foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse over for ECB.

- Rådet tilpligtes at afholde sagens omkostninger.

Spørgsmålet om, hvorvidt påstanden om annullation af Rådets afgørelse kan fremmes til realitetsbehandling

15 I henhold til procesreglementets artikel 114 træffer Retten, såfremt en part ønsker det, afgørelse om en formalitetsindsigelse uden at indlede behandlingen af sagens realitet på de i artikel 114, stk. 3 og 4, angivne betingelser. I denne sag finder Retten, at sagen er tilstrækkeligt oplyst ved sagens akter og beslutter at træffe afgørelse vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt påstanden om annullation af Rådets afgørelse bør afvises, uden at realitetsbehandle denne påstand og påstanden om annullation af ECB's afgørelse og uden at indlede den mundtlige forhandling.

16 Da endvidere de med henblik på sagens tilrettelæggelse bevisoptagelser, som sagsøgeren har krævet, hverken er relevante eller nødvendige for afgørelsen af formaliteten, gives der ikke sagsøgeren medhold i disse påstande.

Parternes argumenter

17 Rådet har anført, at for så vidt som sagen er rettet mod dets afgørelse, er den for sent anlagt, idet den er anlagt efter fristen på to måneder i artikel 230, stk. 5, EF. Modsat det af sagsøgeren anførte kan denne søgsmålsfrist ikke forlænges, fordi der er tale om en undskyldelig fejltagelse fra sagsøgerens side. Desuden fremgår det af Rådets afgørelse, at denne ikke var egnet til at skabe nogen forvirring hos sagsøgeren, eftersom den klart fremstod som en endelig afgørelse, der kunne anfægtes. Endvidere måtte sagsøgeren, som er advokat og forbereder en juridisk doktorafhandling, have været bekendt med, at Rådets afgørelse burde anfægtes uden afventning af ECB's afgørelse.

18 Sagsøgeren har ikke bestridt, at hans søgsmål mod Rådet er for sent anlagt, men har henvist til, at denne fristoverskridelse beror på en vildfarelse, der må anses for undskyldelig efter fast retspraksis (jf. Rettens dom af 16.3.1993, forenede sager T-33/89 og T-74/89, Blackman mod Parlamentet, Sml. II, s. 249, og Domstolens dom af 15.9.1994, sag C-195/91 P, Bayer mod Kommissionen, Sml. I, s. 5619). Sagsøgeren har herved anført, at han havde været offer for en besvigelse fra de pågældende institutioners side, idet han var blevet opfordret til ikke direkte at anfægte Rådets afgørelse, men afvente afgørelsen fra ECB. Følgelig må det fastslås, at søgsmålet i dette ekstraordinære tilfælde kan fremmes til realitetsbehandling.

Rettens bemærkninger

19 I henhold til artikel 230, stk. 5, EF skal annullationssøgsmål anlægges inden to måneder efter, at retsakten, alt efter sin art, er offentliggjort eller meddelt klageren, eller i mangel heraf senest to måneder efter at klageren har fået kendskab til den. I henhold til artikel 102, stk. 2, i Rettens procesreglement, sammenholdt med bilag II i Domstolens procesreglement, skal denne frist desuden forlænges under hensyn til afstanden med ti dage for de parter, som har bopæl i Grækenland.

20 I denne sag blev Rådets afgørelse meddelt sagsøgeren den 8. august 1999 ved skrivelse fra Generalsekretariatet. Forlænget med den nævnte frist på ti dage, udløb fristen for indgivelse af et søgsmål om annullation af denne afgørelse, altså ved midnat mandag den 18. oktober 1999.

21 Da stævningen blev indleveret den 20. januar 2000, er sagen altså for sent anlagt.

22 I henhold til fast retspraksis kan en undskyldelig vildfarelse under ekstraordinære omstændigheder ganske vist indebære, at et for sent anlagt søgsmål kan realitetsbehandles (Domstolens dom af 18.10.1977, sag 25/68, Schertzer mod Parlamentet, Sml. s. 1729, præmis 19, og af 5.4.1979, sag 117/78, Orlandi mod Kommissionen, Sml. s. 1613, præmis 11, Domstolens kendelse af 26.10.2000, sag C-165/99, Østrig mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 17). Dette er navnlig tilfældet, når den pågældende institution har udvist en adfærd, der i sig selv eller i afgørende omfang har været egnet til at fremkalde en undskyldelig vildfarelse hos en retsundergiven, der har handlet i god tro og med den omhu, som kræves af en normal påpasselig person (jf. dommen i sagen Blackman mod Parlamentet, præmis 34, og dommen i sagen Bayer mod Kommissionen, præmis 26).

23 Sagsøgeren har dog ikke i denne sag fremført noget bevis til støtte for sin påstand, hvorefter Rådet skulle have udvist en sådan adfærd. Det bemærkes derimod, at Rådet i overensstemmelse med artikel 7, stk. 3, i afgørelse 93/731 i skrivelsen fra dets Generalsekretariat, hvorved det underrettede sagsøgeren om Rådets afgørelse, desuden oplyste ham om indholdet af artikel 195 EF og 230 EF for så vidt angår henholdsvis betingelserne for fysiske personers indbringelse af klage for ombudsmanden og Domstolens prøvelse af lovligheden af retsakter vedtaget af Rådet. En normalt påpasselig person kunne derfor ikke nære nogen tvivl, hverken om afgørelsens endelige karakter eller om søgsmålsfristen i henhold til artikel 230 EF.

24 Da de omstændigheder, som sagsøgeren har påberåbt sig, ikke kan anses for at være ekstraordinære omstændigheder, der kan have foranlediget en undskyldelig vildfarelse, må søgsmålet følgelig afvises, for så vidt det er rettet mod Rådets afgørelse.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

25 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Da sagsøgeren ikke har fået medhold i sin påstand om annullation af Rådets afgørelse, og Rådet har nedlagt påstand om, at sagsøgeren betaler sagens omkostninger, tilpligtes sagsøgeren at bære sine egne omkostninger i forbindelse med formalitetsindsigelsen og at betale Rådets omkostninger.

Afgørelse

Af disse grunde

bestemmer

RETTEN (Første Afdeling)

1) Søgsmålet afvises, for så vidt det er rettet mod Rådets afgørelse af 30. juli 1999.

2) Sagsøgeren bærer sine egne omkostninger i forbindelse med formalitetsindsigelsen og betaler Rådets omkostninger.