En anden fortolkning af artikel 23, stk. 1, tredje punktum, i forordning nr. 1008/2008 vil desuden fratage denne bestemmelse enhver effektiv virkning. For det første medfører en delvis inddragelse af de i artikel 23, stk. 1, tredje punktum, litra b)-d), i forordning nr. 1008/2008 anførte elementer i flybilletprisen således kun en præcisering af beløb, der savner enhver forbindelse med realiteten. For det andet vil en fuldstændig inddragelse af disse elementer i flybilletprisen medføre, at det beløb, der angives som flybilletpris, kan svare til den endelige pris, der skal betales. Pligten til at angive den endelige pris, der skal betales, fremgår således allerede af denne forordnings artikel 23, stk. 1, andet punktum.

Denne fortolkning understøttes af gennemgangen af både de mål, der forfølges med den ordning, som den pågældende bestemmelse udgør en del af, og den sammenhæng, hvori den indgår. Artikel 23, stk. 1, i forordning nr. 1008/2008 har bl.a. til formål at sikre information om og gennemsigtighed i priser for trafikflyvninger fra en lufthavn beliggende på en medlemsstats område, og følgelig medvirker den til at sikre beskyttelsen af den kunde, som benytter disse ydelser. Målet om information om og gennemsigtighed i priser ville ikke blive nået, hvis artikel 23, stk. 1, tredje punktum, i forordning nr. 1008/2008 skulle fortolkes som et valg for luftfartselskaber mellem at inddrage skatter, lufthavnsafgifter og andre afgifter, tillæg eller gebyrer i flybilletprisen eller angive disse forskellige elementer særskilt.

Artikel 23, stk. 1, tredje punktum, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1008/2008 af 24. september 2008 om fælles regler for driften af lufttrafiktjenester i Fællesskabet skal fortolkes således, at luftfartsselskaber ved offentliggørelsen af deres flybilletpriser særskilt skal angive den faktiske størrelse af de i denne forordnings artikel 23, stk. 1, tredje punktum, litra b)-d), omhandlede skatter, lufthavnsafgifter og andre afgifter, tillæg eller gebyrer, som kunderne skal betale, og følgelig ikke må inddrage dem – end ikke delvis – i deres flybilletpriser i henhold til den nævnte forordnings artikel 23, stk. 1, tredje punktum, litra a).

Artikel 22, stk. 1, i forordning nr. 1008/2008 skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at anvendelsen af en national lovgivning til gennemførelse af Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler kan føre til, at en klausul i almindelige forretningsbetingelser, i henhold til hvilken der af kunder, som ikke har benyttet en flybillet eller har afbestilt den, kan opkræves et særskilt ekspeditionsgebyr herfor, erklæres ugyldig.

Der er således tale om et generelt forbrugerbeskyttelsesdirektiv, der finder anvendelse på alle erhvervssektorer. I denne forbindelse kan direktivets uanvendelighed på området for luftfartsydelser, der reguleres af forordning nr. 1008/2008, kun anerkendes, såfremt det udtrykkeligt er fastsat i bestemmelserne i denne forordning. Et sådant resultat følger imidlertid hverken af ordlyden af artikel 22 i nævnte forordning nr. 1008/2008 om fri prisfastsættelse eller af ordlyden af den nævnte forordnings andre bestemmelser, selv om direktiv 93/13 allerede var trådt i kraft på tidspunktet for vedtagelsen af denne forordning.

Det kan heller ikke udledes af det formål, der forfølges med artikel 22, stk. 1, i forordning nr. 1008/2008, at luftbefordringsaftaler ikke er underlagt overholdelsen af de generelle krav til beskyttelse af forbrugerne mod urimelige kontraktvilkår. Således blev det i femte betragtning i Rådets forordning (EØF) nr. 2409/92 af 23. juli 1992 om billetpriser og rater inden for luftfart (EFT 1992, L 240, s. 15), som blev ophævet ved forordning nr. 1008/2008, anført, at det var hensigtsmæssigt, at »fri prisfastsættelse ledsages af passende foranstaltninger til beskyttelse af forbrugernes og branchens interesser«.

Dom af 18. september 2014, Vueling Airlines (C-487/12, EU:C:2014:2232), kan ikke føre til en anden konklusion. I denne dom fastslog Domstolen, at artikel 22, stk. 1, i forordning nr. 1008/2008 er til hinder for en lovgivning som den i sagen omhandlede, der tager sigte på at forpligte luftfartsselskaber til under alle omstændigheder at transportere passagerenes indtjekkede bagage, uden at der kan kræves noget pristillæg for denne transport. Til gengæld fastslog Domstolen på ingen måde, at den frie prisfastsættelse generelt er til hinder for anvendelsen af enhver forbrugerbeskyttelsesregel.

Det kan derfor ikke udledes af den nævnte dom, at artikel 22, stk. 1, i forordning nr. 1008/2008 er til hinder for en national lovgivning, som gennemfører de EU-retlige bestemmelser på området for forbrugerbeskyttelse, såsom bestemmelserne i direktiv 93/13.

Det følger af de ovenstående betragtninger, at den frie prisfastsættelse for trafikflyvning inden for Unionen, der er sikret ved artikel 22, stk. 1, i forordning nr. 1008/2008, ikke kan være til hinder for anvendelsen af en sådan national lovgivning på klausuler i luftbefordringsaftaler. Et andet svar ville betyde, at forbrugerne fratages de rettigheder, som de udleder af direktiv 93/13 på området for prisfastsættelse for trafikflyvning, og at luftfartsselskaber uden nogen form for kontrol tillades at indføje urimelige kontraktvilkår hvad angår fastsættelsen af priser i forbrugeraftaler.

(jf. præmis 44-52 og domskonkl. 2)