Domstolens Dom (Sjette Afdeling) af 5. december 1996. - Den Italienske Republik mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - EUGFL - Afslutning af regnskaber - Regnskabsåret 1991 - Mælk og mejeriprodukter. - Sag C-69/95.



Samling af Afgørelser 1996 side I-06233



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

1. Landbrug ° faelles markedsordning ° maelk og mejeriprodukter ° tillaegsafgift for maelk ° strukturomlaegningsprogram for maelkeproduktionen til fordel for mindre bedrifter ° anvendelsesbetingelser ° anvendes foer tillaegsafgiftsordningen

(Raadets forordning nr. 1183/90)

2. Landbrug ° faelles markedsordning ° maelk og mejeriprodukter ° tillaegsafgift for maelk ° strukturomlaegningsprogram for maelkeproduktionen til fordel for mindre bedrifter ° medlemsstaternes pligt til at nytildele de individuelle referencemaengder, der er frigjort ved udbetaling af godtgoerelser til andre producenter for ophoer med produktionen

(Raadets forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 1183/90, art. 3c; Kommissionens forordning nr. 1546/88, som aendret ved forordning nr. 2138/90, art. 3b)

Sammendrag

1. Anvendelsen af strukturomlaegningsprogrammet for maelkeproduktionen til fordel for mindre bedrifter, der er fastlagt ved forordning nr. 1183/90, der aendrer forordning nr. 857/84, forudsaetter noedvendigvis, at ordningen om tillaegsafgift for maelk anvendes.

Det fremgaar saaledes af betragtningerne til forordning nr. 1183/90, at det naevnte program gennem tildelingen af supplerende referencemaengder skal supplere foranstaltningen til fordel for mindre bedrifter, for at disse som helhed kan bringes op paa et produktionsniveau, der er bedre tilpasset til markedets krav, samt at en saadan tildeling af supplerende referencemaengder som et led i en ordning med styring af produktionen som det, der foreligger med maelkekvoteordningen, kun er mulig, efter at andre producenter har frigjort individuelle referencemaengder.

2. Artikel 3c i forordning nr. 857/84, som affattet ved forordning nr. 1183/90, og artikel 3b i forordning nr. 1546/88 om gennemfoerelsesbestemmelser for tillaegsafgiften for maelk, som affattet ved forordning nr. 2138/90, paalaegger medlemsstaterne en pligt til inden for den fastsatte frist at nytildele de individuelle referencemaengder, der er frigjort efter udbetaling af godtgoerelser til andre producenter, for fuldstaendig og definitiv indstilling af produktionen, idet det ved forordning nr. 1183/90 indfoerte strukturomlaegningsprogram til forskel fra andre faellesskabsforordninger, der er vedtaget inden for rammerne af tillaegsafgiftsordningen, ikke har til formaal at nedbringe maelkeproduktionen, men at forbedre produktionsstrukturerne i mindre bedrifter. Formaalet med denne foranstaltning kan imidlertid kun realiseres, saafremt disse bedrifter fortsaetter med at producere maelk, og saafremt de beroerte producenter kan opnaa de ekstra kvoter, som kraeves hertil.

Den omstaendighed, at maelkeproduktionen i en medlemsstat har vaeret langt stoerre end den maksimale maengde, denne stat har faaet tildelt i henhold til tillaegsafgiftsordningen, kan ikke begrunde, at denne stat ensidigt standser nytildeling af de individuelle referencemaengder, der er blevet frigjort i henhold til strukturomlaegningsprogrammet.

Parter

I sag C-69/95,

Den Italienske Republik ved professor Umberto Leanza, chef for Udenrigsministeriets Servizio del contenzioso diplomatico, som befuldmaegtiget, bistaaet af avvocato dello Stato Oscar Fiumara, og med valgt adresse i Luxembourg paa Den Italienske Ambassade, 5, rue Marie-Adélaïde,

sagsoeger,

mod

Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved juridisk konsulent Eugenio de March, som befuldmaegtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg,

sagsoegt,

angaaende en paastand om delvis annullation af Kommissionens beslutning 94/871/EF af 21. december 1994 om afslutning af medlemsstaternes regnskaber over de udgifter for regnskabsaaret 1991, der finansieres af Den Europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen (EFT L 352, s. 82),

har

DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)

sammensat af formanden for Fjerde Afdeling, J.L. Murray, som fungerende formand for Sjette Afdeling, og dommerne P.J.G. Kapteyn (refererende dommer), G. Hirsch, H. Ragnemalm og R. Schintgen,

generaladvokat: D. Ruiz-Jarabo Colomer

justitssekretaer: assisterende justitssekretaer H. von Holstein,

paa grundlag af retsmoederapporten,

efter at parterne har afgivet mundtlige indlaeg i retsmoedet den 12. september 1996,

og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 26. september 1996,

afsagt foelgende

Dom

Dommens præmisser

1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 10. marts 1995 har Den Italienske Republik i medfoer af EF-traktatens artikel 173 anlagt sag med paastand om delvis annullation af Kommissionens beslutning 94/871/EF af 21. december 1994 om afslutning af medlemsstaternes regnskaber over de udgifter for regnskabsaaret 1991, der finansieres af Den Europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen (EFT L 352, s. 82, herefter "den anfaegtede beslutning"), for saa vidt som Kommissionen ved fastlaeggelsen af det samlede udgiftsbeloeb, der skal finansieres af EUGFL, har foretaget berigtigelser paa Den Italienske Republiks bekostning ved at udelukke finansiering af et beloeb paa 103 161 493 560 LIT, der udgoer udgifter til koeb af maelkekvoter i forbindelse med et program for strukturomlaegning af maelkeproduktionen.

De relevante retsregler

2 Ved Raadets forordning (EOEF) nr. 856/84 af 31. marts 1984 om aendring af forordning (EOEF) nr. 804/68 om den faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter (EFT L 90, s. 10) blev der indfoert en ordning om en tillaegsafgift, der opkraeves fra den 2. april 1984. Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter (EFT L 90, s. 13), bestemmer i artikel 4, stk. 1, litra a), at medlemsstaterne for at gennemfoere omstruktureringen af maelkeproduktionen paa nationalt plan kan yde de producenter, der forpligter sig til definitivt at opgive maelkeproduktionen, en godtgoerelse.

3 Ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1183/90 af 7. maj 1990 om aendring af forordning (EOEF) nr. 857/84 (EFT L 119, s. 27) blev der truffet en foranstaltning til fordel for mindre bedrifter i maelkesektoren for som helhed at bringe disse op paa et produktionsniveau, der er bedre tilpasset til markedets krav.

4 Ved forordning nr. 1183/90 blev der i forordning nr. 857/84 indsat en artikel 3c. I denne er det bestemt, at producenter, hvis individuelle referencemaengde i begyndelsen af den syvende tolvmaaneders anvendelsesperiode for ordningen om tillaegsafgift er mindre end 60 000 kg eller 100 000 kg i bjergomraader, kan faa tildelt ekstra referencemaengder, saafremt de forpligter sig til ikke at ansoege om at deltage i noget program for ophoer med maelkeproduktion indtil udloebet af tillaegsafgiftsordningen, for saa vidt angaar saavel den individuelle basisreferencemaengde som den maengde, der er modtaget i henhold til strukturomlaegningsprogrammet.

5 I fjerde betragtning til forordning nr. 1183/90 udtales foelgende:

"Som led i en ordning med styring af produktionen er tildeling af supplerende maengder kun mulig, hvis de foerst frigoeres af andre producenter; der boer derfor navnlig i de medlemsstater, hvor det, efter en sammenligning af situationen i de forskellige indsamlingsomraader, viser sig at vaere berettiget, oprettes et nyt faellesskabsprogram for finansiering af ophoer med maelkeproduktion, som indebaerer, at de producenter, som opfylder visse betingelser, tildeles en godtgoerelse, efter at de fuldstaendigt og definitivt har indstillet deres produktion."

6 Efter aendringerne af artikel 4 i forordning nr. 857/84 ved forordning nr. 1183/90 er Faellesskabets finansiering af strukturomlaegningsprogrammet for maelkeproduktionen begraenset til en maengde paa 500 000 tons. Med denne begraensning udbetaltes der til de producenter, som inden den 1. november 1990 forpligtede sig til inden den 1. april 1991 fuldstaendigt og definitivt at ophoere med maelkeproduktion, en godtgoerelse paa 36 ECU/100 kg maelk eller maelkeaekvivalent, der udbetaltes paa én gang inden den 1. juli 1991.

7 For Italiens vedkommende fastsatte Kommissionen i en afgoerelse af 25. januar 1991 den i artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 857/84 omhandlede maengde til 164 100 tons.

8 Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1546/88 af 3. juni 1988 om gennemfoerelsesbestemmelserne for den tillaegsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 (EFT L 139, s. 12), blev aendret ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2138/90 af 25. juli 1990 (EFT L 195, s. 23). Ved sidstnaevnte forordning blev der i forordning nr. 1546/88 indsat en artikel 3b. Efter dennes stk. 1 skal medlemsstaten senest den 1. juni 1991 meddele de producenter, som omhandles i artikel 3c, stk. 1 eller 3, i forordning (EOEF) nr. 857/84, hvor stor en supplerende maengde de faar tildelt.

9 I artikel 2 og 3 i Raadets forordning (EOEF) nr. 729/70 af 21. april 1970 om finansiering af den faelles landbrugspolitik (EFT 1970 I, s. 196) er det bestemt, at kun udgifter, der er afholdt efter Faellesskabets regler inden for rammerne af den faelles markedsordning for landbruget, finansieres af EUGFL.

10 Ifoelge artikel 4, stk. 1b, der blev indsat i forordning nr. 857/84 ved forordning nr. 1183/90, betragtes Faellesskabets finansiering af strukturomlaegningsprogrammet for maelkeproduktionen som en interventionsforanstaltning i henhold til artikel 3 i forordning nr. 729/70.

11 Ifoelge artikel 8 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1723/72 af 26. juli 1972 om regnskabsafslutning for Den Europaeiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, Garantisektionen (EFT Anden Serie, III, s. 110), omfatter beslutningen om regnskabsafslutningen i henhold til artikel 5, stk. 2, litra b), i forordning nr. 729/70 bl.a. bestemmelse af de udgifter, som hver medlemsstat har afholdt i loebet af det paagaeldende aar, og som skulle afholdes af EUGFL, Garantisektionen.

Den anfaegtede beslutning

12 Af den sammenfattende revisionsberetning af 21. december 1994 for EUGFL-regnskabsafslutningen, Garantisektionen, for regnskabsaaret 1991 fremgaar det, at Italien som et led i strukturomlaegningsprogrammet i henhold til forordning nr. 1183/90 opkoebte 163 592 tons kvoter for et samlet beloeb paa 103 161 493 560 LIT. Kommissionen afslaar i naevnte beretning at finansiere dette beloeb gennem EUGFL med den begrundelse, at "Italien ikke paa dette tidspunkt anvendte reglerne om maelkekvoterne og navnlig ikke havde tildelt de referencemaengder, som kunne have givet opkoebsprogrammet betydning, og [at] ... Italien i oevrigt ikke paa noget tidspunkt har nytildelt de paagaeldende maengder til de i artikel 3 i forordning (EOEF) nr. 857/84 angivne producenter".

13 Kommissionen vedtog den anfaegtede beslutning den 21. december 1994.

Soegsmaalsgrundene

14 Den italienske regering har gjort gaeldende, at Kommissionen med afslaget paa at lade EUGFL finansiere beloebet paa 103 161 493 560 LIT har tilsidesat artikel 1, 3 og 5 i forordning nr. 729/70, artikel 8 i forordning nr. 1723/72 samt artikel 4 i forordning nr. 857/84, ligesom den har gjort sig skyldig i myndighedsmisbrug og tilsidesat begrundelsespligten ifoelge EF-traktatens artikel 190.

15 Det fremgaar af sagen, at den italienske regering med disse soegsmaalsgrunde kritiserer de to grunde, Kommissionen har givet for at afslaa finansieringen gennem EUGFL af naevnte beloeb, nemlig for det foerste, at Den Italienske Republik ikke anvendte ordningen om maelkekvoter i regnskabsaaret 1991, og for det andet, ikke opfyldte forpligtelsen til at nytildele de opkoebte maengder til de producenter, der foer den dato, der var angivet i artikel 3b i forordning nr. 1546/88, som affattet ved forordning nr. 2138/90, opfyldte betingelserne herfor.

16 Der skal indledningsvis henvises til Domstolens faste praksis, hvorefter Kommissionen i henhold til artikel 2 og 3 i Raadets forordning nr. 729/70 kun maa anerkende beloeb som paahvilende EUGFL, der er udbetalt i henhold til de regler, der er opstillet i de forskellige sektorer for landbrugsprodukter. I de tilfaelde, hvor faellesskabsreglerne kun tillader udbetaling af stoette paa betingelse af, at visse bevis- eller kontrolforskrifter er overholdt, er en stoette, der er udbetalt, uden at denne betingelse er opfyldt, ikke i overensstemmelse med faellesskabsretten, og den hermed forbundne udgift kan derfor ikke paalaegges EUGFL (jf. dom af 8.1.1992, sag C-197/90, Italien mod Kommissionen, Sml. I, s. 1, praemis 38).

17 Domstolen har endvidere fastslaaet, at denne strenge fortolkning af betingelserne for at anerkende udgifter som paahvilende EUGFL ogsaa noedvendiggoeres af formaalet med forordning nr. 729/70. Gennemfoerelsen af den faelles landbrugspolitik skal sikre, at de erhvervsdrivende i medlemsstaterne behandles lige, hvorfor en medlemsstats nationale myndigheder ikke ved en bred fortolkning af en bestemt retsforskrift kan begunstige de erhvervsdrivende i denne stat til skade for erhvervsdrivende i andre medlemsstater, hvor der anvendes en strengere fortolkning. Hvis en saadan fordrejning af konkurrencen mellem medlemsstaterne opstaar trods de midler, der staar til raadighed for at sikre en ensartet anvendelse af faellesskabsretten i hele Faellesskabet, kan den ikke finansieres af EUGFL, men maa under alle omstaendigheder paahvile den paagaeldende medlemsstat (dom af 7.2.1979, sag 11/76, Nederlandene mod Kommissionen, Sml. s. 245, praemis 9).

Undladelsen af at anvende maelkekvoteordningen

18 Det er ubestridt, at kvoteordningen i 1991 ikke systematisk blev anvendt i Italien paa en maade, der kunne kontrolleres, som kraevet i faellesskabsbestemmelserne.

19 Den italienske regering har herved foerst anfoert, at under alle omstaendigheder er det forhold, at kvoteordningen ikke blev anvendt, ikke relevant for afgoerelsen af, om EUGFL skal finansiere udgifter til opkoeb af individuelle referencemaengder. Den har herved gjort gaeldende, at de midler, den udbetalte i forbindelse med opkoebene, er blevet anvendt fuldstaendig efter hensigten, idet de producenter, der i 1991 deltog i programmet for definitiv indstilling af deres maelkeproduktion, ikke blot ikke laengere producerede den maelk, der svarer til de individuelle referencemaengder, der blev frigjort i henhold til artikel 4, stk. 1b, i forordning nr. 857/84, som affattet ved forordning nr. 1183/90, men ogsaa blev udelukket fra enhver senere tildeling af individuelle referencemaengder.

20 Den italienske regering har dernaest gjort gaeldende, at Kommissionen med vedtagelsen af afgoerelsen af 25. januar 1991 om fastsaettelse af den maksimale maengde, som Den Italienske Republik kunne opkoebe, ikke fremsatte indsigelser som foelge af, at sidstnaevnte ikke, eller mere praecist, ikke korrekt anvendte maelkekvoteordningen.

21 Den italienske regering har endelig gjort gaeldende, at hele stridsspoergsmaalet om den ukorrekte anvendelse af maelkekvoteordningen i Italien i det hele blev loest ved den forhoejelse af den samlede maengde, der blev tildelt Italien, og ved en finansiel tilpasning, der blev anvendt efter den politiske overenskomst, der blev afsluttet i Raadet i 1994.

22 Denne argumentation kan ikke tiltraedes.

23 Det fremgaar af foerste betragtning til forordning nr. 1183/90, at strukturomlaegningsprogrammet for maelk og mejeriprodukter skal supplere foranstaltningen til fordel for mindre bedrifter, for at disse som helhed kan bringes op paa et produktionsniveau, der er bedre tilpasset til markedets krav. Ifoelge forordningens fjerde betragtning er tildeling af supplerende maengder som led i en ordning med styring af produktionen kun mulig, hvis de foerst frigoeres af andre producenter. Heraf foelger, at en gennemfoerelse af det ved forordning nr. 1183/90 fastlagte strukturomlaegningsprogram for maelk og mejeriprodukter noedvendigvis forudsaetter, at maelkekvoteordningen anvendes.

24 Det er ubestridt, at Kommissionen i forbindelse med vedtagelsen af afgoerelsen af 25. januar 1991 ikke fremsatte indsigelser som foelge af, at Den Italienske Republik ikke eller ikke korrekt anvendte kvoteordningen. Det staar imidlertid fast, at den omstaendighed, at Den Italienske Republik ikke anvendte maelkekvoteordningen systematisk og paa en maade, der kunne kontrolleres, foerst blev opdaget i forbindelse med undersoegelser, der blev gennemfoert efter den mission, der blev gennemfoert fra den 27. til den 31. maj 1991.

25 Med hensyn til det vedroerende den politiske overenskomst i Raadet i 1994 anfoerte bemaerkes alene, at den da trufne loesning vedroerte tillaegsafgiften, der ikke blev opkraevet af Den Italienske Republik, men ikke de udgifter, der blev afholdt i forbindelse med strukturomlaegningsprogrammet i mejerisektoren i henhold til bestemmelserne i forordning nr. 1183/90.

26 Heraf foelger, at Kommissionen, da den afslog at lade EUGFL finansiere det paagaeldende beloeb, med foeje stoettede sig paa den omstaendighed, at Den Italienske Republik ikke havde anvendt maelkekvoteordningen i regnskabsaaret 1991.

Den ikke-gennemfoerte nytildeling af de frigjorte individuelle referencemaengder

27 Den Italienske Republik har ikke bestridt, at den ikke har nytildelt de referencemaengder, der blev frigjort ved udbetaling af godtgoerelser for definitivt ophoer med maelkeproduktion.

28 Den italienske regering har herved foerst henvist til den saerlige situation, som Den Italienske Republik befandt sig i for saa vidt angaar anvendelsen af kvoteordningen. I loebet af 1991 blev forskellen mellem den faktiske maelkeproduktion og den garanterede nationale maengde efterhaanden meget betydelig. Paa baggrund heraf anmodede regeringen om tilladelse til at maatte supplere faellesskabsfinansieringen inden for rammerne af produktionsophoersprogrammet med nationale tilskudsordninger for at kunne imoedekomme alle de indkomne ansoegninger, der svarede til en maengde paa ca. 600 000 tons.

29 Den italienske regering har dernaest anfoert, at den samme situation fik Raadet til i december 1992, da der var opnaaet et foerste kompromis vedroerende ansoegningen om forhoejelse af den italienske kvote, at beslutte at finansiere et program for ophoer med produktionen, for at Den Italienske Republik kunne nedbringe den nationale produktion. Ifoelge den italienske regering goer Kommissionen med kritikken af, at den italienske regering ikke har nytildelt de maengder, der blev opkoebt i henhold til forordning nr. 857/84, mens Raadet paa samme tidspunkt traf afgoerelse om en finansiering for at nedbringe den italienske produktion, sig skyldig i et aabenbart myndighedsmisbrug. Under de naevnte forhold ville nytildeling af de 164 100 tons have forvaerret problemet. Den Italienske Republik besluttede derfor at udsaette nytildelingen, der tilsyneladende var i modstrid med de egentlige faellesskabskrav.

30 Den italienske regering har endelig gjort gaeldende, at Kommissionen senere gav den tilladelse til midlertidigt at suspendere nytildelingen til producenter af mindre maengder, der var blevet frigjort i henhold til et senere program for ophoer med maelkeproduktion, der blev indfoert ved Raadets forordning (EOEF) nr. 1637/91 af 13. juni 1991 om fastsaettelse af en godtgoerelse i forbindelse med nedsaettelsen af de i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 omhandlede referencemaengder og af en godtgoerelse for det definitive ophoer med maelkeproduktion (EFT L 150, s. 30), samt ved Raadets forordning (EOEF) nr. 3950/92 af 28. december 1992 om en tillaegsafgift paa maelk og mejeriprodukter (EFT L 405, s. 1).

31 Denne argumentation kan ikke tiltraedes.

32 Som Kommissionen har anfoert, var formaalet med strukturomlaegningsprogrammet i forordning nr. 1183/90 ikke at nedbringe maelkeproduktionen, men at forbedre produktionsstrukturerne i mindre bedrifter. Ifoelge tredje betragtning til denne forordning kunne maalet med denne foranstaltning kun naas, hvis maelkeproduktionen fortsattes paa bedrifterne. Efter fjerde betragtning til forordning nr. 1183/90 var det netop ved en finansiering af fuldstaendig og definitiv indstilling af produktionen, at de hermed frigjorte referencemaengder kunne tildeles producenterne.

33 Ganske vist blev der ved andre faellesskabsforordninger, der blev udstedt som led i kvoteordningerne, etableret programmer for ophoer med produktion, hvis formaal var at nedbringe maelkeproduktionen. Men dette var ikke tilfaeldet med strukturomlaegningsprogrammet ifoelge forordning nr. 1183/90, hvorefter der udelukkende skulle ske en finansiering af produktionsophoeret for at tilvejebringe de supplerende maengder, som de mindre producenter skulle bruge.

34 Den omstaendighed, at maelkeproduktionen i Italien i 1991 blev langt stoerre end den maksimale maengde, denne stat fik tildelt i henhold til kvoteordningen, kan ikke begrunde en ensidig standsning af nytildeling af de individuelle referencemaengder, der blev frigjort i henhold til det ved forordning nr. 1183/90 indfoerte strukturomlaegningsprogram. Under alle omstaendigheder skulle de italienske myndigheder have henvendt sig til Kommissionen, saafremt de var af den opfattelse, at nytildeling af de frigjorte maengder var i strid med maalsaetningen med Faellesskabets maelkekvoteordning.

35 Heraf foelger, at Den Italienske Republik ved ikke inden for den fastsatte frist at have nytildelt de frigjorte individuelle referencemaengder har tilsidesat artikel 3c i forordning nr. 857/84, som affattet ved forordning nr. 1183/90, samt artikel 3b i forordning nr. 1546/88, som affattet ved forordning nr. 2138/90. Kommissionen var derfor berettiget til at afslaa at lade EUGFL finansiere det omhandlede beloeb med henvisning til, at Den Italienske Republik ikke havde opfyldt sin forpligtelse til at nytildele de opkoebte maengder til de producenter, der inden den ved artikel 3b i forordning nr. 1546/88 fastsatte dato opfyldte betingelserne herfor.

36 Det foelger af det anfoerte, at sagsoegte i det hele skal frifindes.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

37 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Kommissionen har nedlagt paastand om, at Den Italienske Republik tilpligtes at afholde sagens omkostninger. Den Italienske Republik har tabt sagen og doemmes derfor til at afholde omkostningerne.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)

1) Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber frifindes.

2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.