DOMSTOLENS DOM AF 21. JUNI 1988. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD DEN HELLENSKE REPUBLIK. - TRAKTATBRUD - MAKSIMUMSPRISER VED IMPORT AF FAARE- OG GEDEKOED. - SAG 127/87.



Samling af Afgørelser 1988 side 03333



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1 . Frie varebevaegelser - kvantitative restriktioner - foranstaltninger med tilsvarende virkning - prisordninger - nationale myndigheders fastsaettelse af maksimumspriser for alene indfoerte varer - forbud - valutarisk sigte - utilstraekkelig begrundelse

( EOEF-Traktaten, art . 30 )

2 . Landbrug - faelles markedsordning - prisdannelse - nationale foranstaltninger - uforenelighed med faellesskabsbestemmelserne - kriterier

Sammendrag

1 . Der foreligger en efter Traktatens artikel 30 forbudt foranstaltning med tilsvarende virkning som kvantitative restriktioner, naar en medlemsstat undergiver indfoerslen af en vare med oprindelse i andre medlemsstater maksimumspriser, hvis overholdelse systematisk kontrolleres hermed, for saa vidt som tilsvarende priser ikke finder anvendelse paa den indenlandske produktion . Da medlemsstaterne ikke ved udoevelsen af deres forbeholdte kompetence paa valutaomraadet har ret til ensidigt at traeffe foranstaltninger, der er forbudt ifoelge Traktaten, kan en saadan foranstaltning ikke begrundes med sit valutariske sigte .

2 . Paa omraader med en faelles markedsordning kan medlemsstaterne ikke laengere ensidigt udstede nationale regler, som griber ind i den prisdannelsesmekanisme, der, paa samme produktions - eller afsaetningstrin, er fastsat i den faelles ordning, hvilket ikke gaelder i mindre grad, naar der er fastsat en faelles prisordning .

Dommens præmisser

1 Ved staevning indgivet til Domstolens Justitskontor den 15 . april 1987, har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det statueres, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-Traktatens artikler 30 og 113 samt til saavel Raadets forordning nr . 1837/80 af 27 . juni 1980 om den faelles markedsordning for faare - og gedekoed ( EFT L 183, s . 1 ) og Kommissionens forordninger nr . 19/82 af 6 . januar 1982 - om gennemfoerelsesbestemmelser til forordning ( EOEF ) nr . 2641/80 for saa vidt angaar indfoersel af faare - og gedekoed med oprindelse i visse tredjelande ( EFT L 3, s . 18 ) - og nr . 20/82 af 6 . januar 1982 - om saerlige gennemfoerelsesbestemmelser for ordningen med import - og eksportlicenser for faare - og gedekoed ( EFT L 3, s . 26 ) - som de aftaler, Det Europaeiske Faellesskab ved brevvekslinger har indgaaet med visse tredjelande om handelen med faar og geder, idet dette foelger af gaeldende nationale bestemmelser og forvaltningspraksis, for saa vidt angaar indfoersel faar og geder samt koed heraf, navnlig med hensyn til de bindende maksimumspriser for indfoerslen og kontrollen hermed .

2 Det fremgaar af sagen, at den graeske handelsminister med afgoerelse nr . E6/1484/3/84 af 19 . marts 1984 fastsatte maksimumspriser ved indfoersel af faar og geder og koed heraf til Graekenland . I henhold til afgoerelsen skulle fakturaerne, der vedroerte indfoerslen, forelaegges det graeske valutakontrolnaevn med henblik paa en forudgaaende priskontrol, og de allerede udstedte importlicenser skulle, hvis priserne ved indfoersel oversteg maksimumspriserne, annulleres, medmindre varernes pris allerede var blevet saenket .

3 Vedroerende den administrative procedure samt parternes anbringender og argumenter henvises til retsmoederapporten . Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende, saafremt det paa de enkelte punkter er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation .

4 Den graeske regering har gjort gaeldende, at priser ifoelge den omtvistede afgoerelse kun er vejledende . De sigter til at lette myndighedernes arbejde med at forhindre ulovlig kapitalflugt . De har som afledt virkning at opretholde en sund konkurrence og at forhindre urealistiske og kunstige prisstigninger . Ifoelge den graeske regering kan meddelelsen af saadanne priser hverken betragtes som en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ indfoerselsrestriktion efter Traktatens artikel 30, eller som en foranstaltning vedroerende den faelles handelspolitik efter Traktatens artikel 113 .

5 Med hensyn til prisernes karakter, skal det bemaerkes, at selve afgoerelsens ordlyd giver den praeg af at vaere et paabud . Den graeske regerings repraesentant har under den mundtlige forhandling forklaret, at de erhvervsdrivende, der kender faren for sanktioner, accepterer de fastsatte priser, samt at der i praksis ikke finder indfoersel sted til hoejere priser . Paa den baggrund maa priserne betragtes som maksimumspriser, der forud for al indfoersel kraeves overholdt som en betingelse . I oevrigt kan det fastslaas, at maksimumspriserne og den forudgaaende priskontrol ikke finder anvendelse paa den indenlandske produktion, men kun paa indfoersel fra andre medlemsstater eller fra tredjelande .

6 En saadan ordning vil klart, i det mindste potentielt, hindre indfoerslen . Da ordningen finder anvendelse paa indfoersel fra andre medlemsstater, foelger det af Domstolens faste praksis ( jfr . isaer Domstolens dom af 11 . juli 1974, Dassonville, sag 8/74, Sml . s . 837 ), at der foreligger en foranstaltning med tilsvarende virkning som kvantitative restriktioner, der er forbudt efter Traktatens artikel 30, hvilket ogsaa fremgaar af artikel 2, stk . 3, litra a ), i Kommissionens direktiv 70/50 af 22 . december 1969 under henvisning til bestemmelserne i artikel 33, stk . 7, om afskaffelse af foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative importrestriktioner, der ikke omfattes af andre bestemmelser truffet i medfoer af EOEF-Traktaten ( EFT 1970 I, s . 10 ).

7 Uanset den omtvistede foranstaltnings valutariske sigte kan den ikke anses for berettiget . Det fremgaar af Domstolens faste praksis ( jfr . senest Domstolens dom af 7 . juni 1988, Den Hellenske Republik mod Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, sag 57/86, Sml . s . 0000 ), at medlemsstaterne ikke ved udoevelsen af deres forbeholdte kompetence paa valutaomraadet har ret til ensidigt at traeffe foranstaltninger, der er forbudt ifoelge Traktaten .

8 For oevrigt er forbudet mod ensidigt at traeffe nationale foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative restriktioner udvidet til ogsaa at gaelde for samhandelen med tredjelande, jfr . artikel 20, stk . 2, i ovennaevnte forordning nr . 1837/80, der er grundforordningen for den faelles markedsordning for faare - og gedekoed . Ved denne forordning indfoertes der tillige en prisordning, som bl.a . fastsaetter en basispris og en interventionspris . Ifoelge Domstolens faste praksis ( jfr . navnlig Domstolens dom af 6 . november 1979, Toffoli, sag 10/79, Sml . s . 3301 ) kan medlemsstaterne paa omraader med en faelles markedsordning ikke laengere ensidigt udstede nationale regler, som griber ind i den prisdannelsesmekanisme, der, paa samme produktions - eller afsaetningstrin, er fastsat i den faelles ordning, hvilket ikke gaelder i mindre grad, naar der er fastsat en faelles prisordning . Det maa saaledes tiltraedes, at den omtvistede graeske foranstaltning ligeledes er i modstrid med forordning nr . 1837/80 .

9 For saa vidt angaar indfoerslen fra tredjelande, omfattes den omtvistede foranstaltning af den faelles handelspolitik, som efter Traktatens artikel 113 alene fastlaegges af Faellesskabet . Dette fremgaar af, at frivillige eksportbegraensningsaftaler netop for faare - og gedekoedssektoren er indgaaet mellem Faellesskabet og visse tredjelande, navnlig statshandelslande . Aftalerne forbyder enhver form for foranstaltning med tilsvarende virkning som indfoerselsrestriktioner, for saa vidt handelen ikke overskrider de fastsatte maengder, og de bestemmer, at importlicenser skal udstedes automatisk af medlemsstaterne ved fremlaeggelse af eksportlicenserne . Kommissionens to foernaevnte forordninger nr . 19/82 og 20/82 vedroerer gennemfoerelsen af disse forpligtelser i medlemsstaterne . Det maa derfor tiltraedes, at den omtvistede graeske foranstaltning ligeledes er i modstrid med de ovennaevnte bestemmelser .

10 Det foelger af ovenstaaende, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-Traktatens artikler 30 og 113, samt til saavel Raadets forordning nr . 1837/80 og Kommissionens forordninger nr . 19/82 og 20/82 som de aftaler, Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab ved brevvekslinger har indgaaet med visse tredjelande om handelen med faar og geder, da den har undergivet indfoerslen af faar og geder samt koed heraf maksimumspriser, hvis overholdelse systematisk kontrolleres .

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk . 2, doemmes den part, det taber sagen, til at afholde sagens omkostninger . Sagsoegte har tabt sagen og doemmes derfor til at betale dens omkostninger .

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

1 ) Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-Traktatens artikler 30 og 113, samt til saavel Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1837/80 af 27 . juni 1980 om den faelles markedsordning for faare - og gedekoed og Kommissionens forordninger ( EOEF ) nr . 19/82 og 20/82 af 6 . januar 1982 - hhv . om gennemfoerelsesbestemmelser til forordning ( EOEF ) nr . 2641/80 for saa vidt angaar indfoersel af faare - og gedekoed med oprindelse i visse tredjelande og om saerlige gennemfoerelsesbestemmelser for ordningen med import - og eksportlicenser for faare - og gedekoed, som de aftaler, Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab ved brevvekslinger har indgaaet med visse tredjelande om samhandelen med faar og geder, da den har undergivet indfoerslen af faar og geder samt koed heraf maksimumspriser, hvis overholdelse systematisk kontrolleres .

2 ) Den Hellenske Republik betaler sagens omkostninger .