Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Annullationssøgsmål — fysiske eller juridiske personer — retsakter, der berører dem umiddelbart og individuelt — Fællesskabets retsinstansers prøvelse ex officio — (EF-traktaten, art. 173 (efter ændring nu art. 230 EF))

2. Annullationssøgsmål — fysiske eller juridiske personer — retsakter, der berører dem umiddelbart og individuelt — Kommissionens beslutning, der forbyder en ordning med støtte til en sektor — sag anlagt af virksomhed, som i henhold til denne ordning har modtaget individuel støtte, der skal tilbagebetales — formaliteten — (EF-traktaten, art. 173, stk. 4 (efter ændring nu art. 230, stk. 4, EF))

3. Statsstøtte — kommissionsbeslutning, hvori det fastslås, at en ikke-anmeldt støtte er uforenelig med fællesmarkedet — begrundelsespligt — rækkevidde — (EF-traktaten, art. 93, stk. 3, og 190 (nu art. 88, stk. 3, EF og 253 EF)

4. Statsstøtte — påvirkning af samhandelen mellem medlemsstater — konkurrencebegrænsning — støtte, som er beskeden på det individuelle plan, men som ydes inden for en sektor, der er kendetegnet ved en skarp konkurrence — (EF-traktaten, art. 92, stk. 1 (efter ændring nu art. 87, stk. 1, EF))

5. Statsstøtte — konkurrencebegrænsning — statslige foranstaltninger, som tilsigter at tilnærme konkurrencevilkårene inden for en bestemt økonomisk sektor til de vilkår, som gælder i de øvrige medlemsstater — (EF-traktaten, art. 92, stk. 1 (efter ændring nu art. 87, stk. 1, EF))

6. Statsstøtte — tilbagesøgning af ulovlig støtte — tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet — foreligger ikke — Kommissionens skønsbeføjelse — (EF-traktaten, art. 93, stk. 2, første afsnit (nu art. 88, stk. 2, første afsnit, EF))

7. Statsstøtte — tilbagesøgning af ulovlig støtte — ingen forældelsesfrist for Kommissionens udøvelse af sine beføjelser forud for ikrafttrædelsen af forordning nr. 659/1999 — overholdelse af kravene om retssikkerhed — (EF-traktaten, art. 93, stk. 2, første afsnit (nu art. 88, stk. 2, første afsnit, EF))

8. Fællesskabsret — fortolkning — institutionernes retsakter — begrundelse — hensyntagen

Sammendrag

1. Såfremt en fysisk eller juridisk person ikke er individuelt berørt af en beslutning som omhandlet i traktatens artikel 173 (efter ændring nu artikel 230 EF), hvilket er en væsentlig betingelse for at have søgsmålskompetence i forbindelse med et søgsmål med påstand om domstolsprøvelse af en fællesskabsretsakt, må et sådant søgsmål afvises, og denne afvisning udgør følgelig en ufravigelig procesforudsætning, som kan, og endog skal, efterprøves ex officio af Fællesskabets retsinstanser.

(jf. præmis 35)

2. Andre personer end en beslutnings adressater vil kun kunne påstå, at de berøres individuelt, hvis beslutningen rammer dem på grund af visse egenskaber, som er særlige for dem, eller på grund af en faktisk situation, der adskiller dem fra alle andre og derfor individualiserer dem på lignende måde som adressaten. Som følge heraf kan en virksomhed i princippet ikke anfægte en beslutning fra Kommissionen, der forbyder en støtteordning til fordel for en sektor, hvis virksomheden alene er berørt af denne beslutning på grund af, at den tilhører den pågældende sektor, og den potentielt kan drage fordel af støtten.

En sådan beslutning fremtræder følgelig over for den sagsøgende virksomhed som en generel foranstaltning, der finder anvendelse på objektivt afgrænsede situationer og har retsvirkninger for en gruppe personer, der er bestemt generelt og abstrakt. Imidlertid befinder en virksomhed, som ikke blot er berørt af den pågældende beslutning som virksomhed inden for den berørte sektor, der potentielt kan drage fordel af den omtvistede støtteordning, men ligeledes i sin egenskab af faktisk modtager af en individuel støtte ydet i henhold til denne ordning, som Kommissionen har krævet tilbagesøgt, sig i en anderledes situation.

(jf. præmis 36, 37 og 39)

3. Kommissionen er i forbindelse med sin vurdering af ny støtte, som i henhold til traktatens artikel 93, stk. 3 (efter ændring nu artikel 88, stk. 3, EF) skal anmeldes til Kommissionen forud for gennemførelsen, ikke forpligtet til at godtgøre denne støttes faktiske indvirkning på samhandelen mellem medlemsstaterne og konkurrencen, men til at godtgøre, om den nævnte støtte kan påvirke denne samhandel. Dersom Kommissionen i beslutningen havde været forpligtet til at godtgøre den faktiske virkning af allerede ydet støtte, ville det være ensbetydende med, at man begunstigede de medlemsstater, der yder støtte under tilsidesættelse af anmeldelsespligten ifølge denne artikel, på de medlemsstaters bekostning, der giver underretning om en projekteret støtte.

(jf. præmis 49)

4. Den omstændighed, at en statsstøtte er forholdsvis ubetydelig, eller at den støttemodtagende virksomhed er af beskeden størrelse, udelukker ikke på forhånd, at samhandelen mellem medlemsstaterne kan være påvirket. Selv en relativt beskeden støtte kan påvirke konkurrencen og samhandelen mellem medlemsstaterne, når der er en skarp konkurrence inden for den sektor, hvor de støttemodtagende virksomheder opererer.

(jf. præmis 54)

5. Den omstændighed, at en medlemsstat ved iværksættelse af ensidige foranstaltninger søger at tilnærme konkurrencevilkårene inden for en bestemt økonomisk sektor til de vilkår, som gælder i de øvrige medlemsstater, kan ikke fratage disse foranstaltninger deres karakter af statsstøtte.

(jf. præmis 61)

6. Ophævelsen af en ulovlig støtte ved tilbagesøgning er den logiske følge af, at støtten er fundet ulovlig. Tilbagesøgning af en ulovligt udbetalt statsstøtte for herved at genoprette den oprindelige situation kan derfor principielt ikke betragtes som en foranstaltning, der ikke står i rimeligt forhold til formålene i traktatens bestemmelser om statsstøtte.

Ved denne tilbagebetaling mister støttemodtageren den fordel, der var opnået på markedet i forhold til konkurrenterne, og situationen fra tiden før ydelsen af støtten genoprettes. Det fremgår også af dette formål med tilbagebetalingen, at Kommissionen normalt ikke, bortset fra usædvanlige omstændigheder, kan undlade at udøve den skønsbeføjelse, som tilkommer den, når den anmoder medlemsstaten om at tilbagesøge den ulovligt ydede støtte, eftersom Kommissionen alene herved genopretter den oprindelige situation.

(jf. præmis 75 og 76)

7. En forældelsesfrist skal for at opfylde sit formål fastsættes forud, og fastsættelsen af denne frist samt de nærmere bestemmelser for dens anvendelse henhører under fællesskabslovgivers kompetence. Eftersom fællesskabslovgiver først fastsatte en forældelsesfrist på området for kontrol med den i henhold til traktaten ydede støtte ved forordning nr. 659/1999, som først trådte i kraft den 16. april 1999, kan der ikke påberåbes forældelse i forhold til en beslutning fra Kommissionen, som foreskriver tilbagesøgning af den ulovlige støtte, der ligger forud for dette tidspunkt.

Det grundlæggende krav om retssikkerhed er imidlertid til hinder for, at Kommissionen i det uendelige kan udsætte udøvelsen af sine beføjelser. I denne forbindelse kan der på grund af den tid, der går, før Kommissionen træffer beslutning om, at en støtte er ulovlig, og at den skal ophæves og tilbagesøges af medlemsstaten, under særlige omstændigheder hos modtagerne af den nævnte støtte opstå en berettiget forventning, som er til hinder for, at Kommissionen pålægger medlemsstaten at kræve støtten tilbagebetalt.

Under alle omstændigheder kan en sådan forsinkelse i tilfælde af ikke anmeldt statsstøtte kun tilskrives Kommissionen fra det tidspunkt, hvor Kommissionen fik kendskab til forekomsten af den støtte, der er uforenelig med fællesmarkedet.

(jf. præmis 89-91)

8. En retsakts dispositive del kan ikke udskilles fra dens betragtninger, hvorfor den om nødvendigt må fortolkes under hensyn til de betragtninger, som har ført til dens vedtagelse.

(jf. præmis 97)