Kommissionens afgørelse om at afslå eller ikke tildele kvoter gratis til et anlæg afhænger således udelukkende af, om de kvoter, som den pågældende medlemsstat har tildelt anlægget, er blevet beregnet i henhold til disse regler. Kommissionen råder ikke over nogen skønsbeføjelse i denne henseende og kan navnlig ikke godkende en gratistildeling af emissionskvoter på grundlag af en klausul om tilfælde, hvor der foreligger en urimelig byrde. Kommissionen tilsidesatte således ikke proportionalitetsprincippet eller de grundlæggende rettigheder, der tilkommer operatøren af det pågældende anlæg, idet den afviste en tildeling i et sådant tilfælde.

Inden for rammerne af ordningen for handel med kvoter for drivhusgasemissioner er gratistildelingen af kvoter underlagt de udtømmende regler for gratistildelingen, som er fastlagt i afgørelse 2011/278 om fastlæggelse af midlertidige EU-regler for harmoniseret gratistildeling af emissionskvoter i henhold til artikel 10a i direktiv 2003/87.

Begrænsningerne i disse grundlæggende rettigheder påvirker imidlertid ikke deres væsentligste indhold. Den ordning, der er indført med afgørelse 2011/278, tilgodeser faktisk hensynet af almen interesse om at beskytte miljøet og tager højde for de niveauer for emissionsnedbringelser, der videnskabeligt anses for påkrævet for at undgå farlige klimaændringer. For så vidt som denne afgørelse ikke er åbenbart uegnet i forhold til de mål, der skal nås, fordi den ikke indeholder en klausul i tilfælde af, at der foreligger en urimelig byrde, udgør et indgreb i de grundlæggende rettigheder ikke en tilsidesættelse af disse rettigheder.

Afgørelse 2011/278 om fastlæggelse af midlertidige EU-regler for harmoniseret gratistildeling af emissionskvoter i henhold til artikel 10a i direktiv 2003/87 giver ikke mulighed for gratistildeling af kvoter på grundlag af en klausul om tilfælde, hvor der foreligger en urimelig byrde. Manglen på en sådan klausul udgør et indgreb i de virksomheders erhvervsfrihed og frihed til at oprette og drive egen virksomhed samt ejendomsret som fastsat i artikel 15-17 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, som rammes af sådanne byrder.

Den omstændighed, at afgørelse 2011/278 om fastlæggelse af midlertidige EU-regler for harmoniseret gratistildeling af emissionskvoter i henhold til artikel 10a i direktiv 2003/87 ikke giver mulighed for at godkende gratistildeling af kvoter på grundlag af en klausul om tilfælde, hvor der foreligger en urimelig byrde, gør den ikke åbenbart uforholdsmæssig i snæver forstand. Der er ikke fremført noget bevis, der gør det muligt at antage, at eksistensen for driftslederne af de anlæg, der er underlagt ordningen for handel med kvoter for drivhusgasemissioner, gennem anvendelsen af tildelingsreglerne i afgørelse 2011/278 typisk er udsat for andre ulemper end dem, der er forbundet med markedsøkonomien. Den omstændighed, at denne afgørelse ikke indeholder en klausul med henblik på at forebygge situationer, der truer en virksomheds overlevelse på grund af økonomiske og finansielle vanskeligheder, som er en følge af måden, hvorpå den individuelle virksomhed drives, gør det ikke muligt at konkludere, at den er åbenbart uforholdsmæssig i snæver forstand.

Indførelsen af en sådan klausul er nemlig svær at forene med princippet om, at forureneren betaler, der for miljøområdet er forankret i artikel 191, stk. 2, TEUF. Selv i mangel af en sådan klausul er den af EU-lovgiver indførte midlertidige ordning desuden i visse tilfælde uegnet til at afhjælpe eventuelle økonomiske vanskeligheder for de anlæg inden for en sektor, der er udsat for en risiko for carbon leakage. Kommissionen er derimod ikke forpligtet til at sikre den enkelte virksomhed en vis mindsteproduktion, beregnet på grundlag af virksomhedens egne kriterier for rentabilitet og udvikling.

Endvidere afhænger miljøfordelene af, hvor strengt den samlede mængde af de tildelte kvoter, som udgør den samlede grænse for de emissioner, der er tilladt ifølge ordningen, fastsættes. Hvis der eksisterede en klausul i tilfælde af, at der foreligger en urimelig byrde, kunne driftlederne blive mindre tilbøjelige til at reducere deres emissioner gennem omkostningseffektive eller tekniske foranstaltninger.

(jf. præmis 79, 81, 83, 89 og 91-93)