Dom afsagt af Retten i Første Instans (Tredje Udvidede Afdeling) den 17. februar 1998. - Pantochim SA mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Statsstøtte - Passivitetssøgsmål - Stillingtagen til sagen ufornøden - Erstatningssøgsmål - Påstand om, at det pålægges en medlemsstat at ændre betingelserne for tildeling af en allerede ydet støtte - Faktiske omstændigheder - Kommissionens inkompetence. - Sag T-107/96.



Samling af Afgørelser 1998 side II-00311



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

1 Passivitetssoegsmaal - passiviteten ophoert efter sagens anlaeg - sagens genstand bortfaldet - stillingtagen til sagen ufornoeden

(EF-traktaten, art. 175 og 176)

2 Ansvar uden for kontraktforhold - betingelser - retsstridighed - det forhold, at Kommissionen ikke traeffer foranstaltninger, der falder uden for Kommissionens kompetence - ikke retsstridigt

(EF-traktaten, art. 93, stk. 2, og art. 215)

Sammendrag

3 Et soegsmaal i henhold til traktatens artikel 175 bygger paa den tankegang, at passivitet fra en institutions side giver adgang til at anlaegge sag ved Faellesskabets retsinstanser for at opnaa dom for, at undladelsen af at handle er traktatstridig - for saa vidt den paagaeldende institution ikke har raadet bod paa undladelsen. Afgoerelsen herom medfoerer ifoelge traktatens artikel 176, at den sagsoegte institution har pligt til at gennemfoere de til dommens opfyldelse noedvendige foranstaltninger, hvilket i oevrigt ikke beroerer adgangen til i anledning af samme dom at rejse krav, der stoettes paa Faellesskabets ansvar uden for kontraktforhold.

Saafremt den undladelse, der er genstand for sagen, er blevet afhjulpet efter sagens anlaeg, men inden der er afsagt dom, kan en dom fra Retten, hvorved det fastslaas, at den oprindelige undladelse er retsstridig, ikke laengere faa de i artikel 176 fastsatte konsekvenser. I en saadan situation er genstanden for sagen saaledes bortfaldet, ligesom det er tilfaeldet, naar den sagsoegte institution har reageret paa opfordringen til at handle inden for fristen paa to maaneder, hvorefter det er ufornoedent at traeffe afgoerelse.

Det er i denne forbindelse uden betydning, at sagsoegeren ikke er tilfreds med denne stillingtagen fra institutionens side, da artikel 175 omhandler passivitet i form af en manglende afgoerelse eller stillingtagen og ikke det forhold, at der traeffes en anden afgoerelse end den, som sagsoegeren havde oensket eller fundet noedvendig.

4 Faellesskabet kan kun ifalde ansvar uden for kontraktforhold, naar en raekke betingelser er opfyldt, nemlig at den adfaerd, som faellesskabsinstitutionen haevdes at have udvist, er retsstridig, at der reelt foreligger et tab, og at der er aarsagsforbindelse mellem denne adfaerd og det tab, der haevdes at vaere lidt.

Hvad angaar den foerste af disse betingelser udgoer en afvisning fra Kommissionens side af under en administrativ procedure i henhold til traktatens artikel 93, stk. 2, at traeffe foranstaltninger, der aabenbart falder uden for den kompetence, der tilkommer Kommissionen under den paagaeldende procedure, ikke en retsstridig adfaerd, hvorfor Kommissionen ikke kan ifalde erstatningsansvar paa dette grundlag.

Det falder aabenbart uden for den kompetence, der tilkommer Kommissionen under den administrative procedure i henhold til artikel 93, stk. 2, at traeffe en foreloebig forholdsregel, hvorved det paalaegges en medlemsstat at fritage den sagsoegende virksomhed for en afgift, hvis forenelighed med traktatens bestemmelser om statsstoette er omtvistet. Kommissionen kan nemlig kun som foreloebig forholdsregel give en medlemsstat paabud om omgaaende at suspendere udbetalingen af stoetten - eventuelt delvis - og om inden for en vis frist at give Kommissionen adgang til al den dokumentation og alle de oplysninger, der er noedvendige for at afgoere, om stoetten er forenelig med faellesmarkedet, saafremt den under en saadan procedure maatte fastslaa, at der er blevet indfoert en stoette, som den ikke forinden har faaet underretning om.

Parter

I sag T-107/96,

Pantochim SA, Feluy (Belgien), ved advokat Jacques Bourgeois, Bruxelles, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Marc Loesch, 11, rue Goethe,

sagsoeger,

mod

Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved juridisk konsulent Gérard Rozet, som befuldmaegtiget, bistaaet af advokat Hervé Lehman, Paris, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg,

sagsoegt,

stoettet af

Den Franske Republik ved kontorchef Catherine de Salins og fuldmaegtig Frédéric Pascal, derefter ved kontorchef Kareen Rispal-Bellanger og Frédéric Pascal, Udenrigsministeriets juridiske tjeneste, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg paa Frankrigs Ambassade, 8 B, boulevard Joseph II,

intervenient,

hvori der dels er nedlagt paastand om, at det fastslaas, at Kommissionen har udvist passivitet ved retsstridigt at have undladt at traeffe beslutning i medfoer af traktatens artikel 93, stk. 2, om, at Frankrig skulle aendre betingelserne for tildeling af den stoette, landet ydede til biobraendstoffer, dels paastand om erstatning for det tab, sagsoegeren har lidt som foelge af den naevnte passivitet,

har

DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS RET I FOERSTE INSTANS

(Tredje Udvidede Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, B. Vesterdorf, og dommerne C.P. Briët, P. Lindh, A. Potocki og J.D. Cooke,

justitssekretaer: fuldmaegtig J. Palacio González,

paa grundlag af den skriftlige forhandling og efter mundtlig forhandling den 7. oktober 1997,

afsagt foelgende

Dom

Dommens præmisser

Faktiske omstaendigheder

1 Sagsoegeren, Pantochim SA, der har hjemsted i Feluy (Belgien), er et datterselskab af Società italiana serie acetica sintetica SpA (herefter »SISAS«), Milano (Italien). Pantochim har en fabrik i Feluy, der fremstiller vegetabilsk dieselolie, saakaldt »Sisoil E«. Sisoil E er en methylester fremstillet paa basis af vegetabilsk olie, der alene eller blandet med traditionelle gasolier kan anvendes som braendstof og til boligopvarmning.

2 I henhold til artikel 32 i den franske finanslov for 1992 (lov nr. 91-1322 af 30.12.1991, offentliggjort i Journal officiel de la République française af 31.12.1991, s. 17229) er estere fremstillet paa basis af raps og solsikker samt ethanol fremstillet paa grundlag af korn, jordskokker, kartofler eller roer, og som anvendes som tilsaetning til hoejoktanbenzin og benzin, samt biprodukter af ethanol (herefter »biobraendstoffer«) indtil den 31. december 1996 fritaget for den indenlandske forbrugsafgift. Betingelserne for afgiftsfritagelse findes i bekendtgoerelse af 27. marts 1992 om gennemfoerelse af artikel 32. Det kraeves navnlig, at de anfoerte produkter anvendes forsoegsmaessigt, og at fremstilling sker paa saerlige pilotenheder.

3 Desuden kraeves det i henhold til artikel 30 i den franske aendringslov til finansloven for 1993 (offentliggjort i Journal officiel de la République française af 31.12.1993, s. 18526), at de fritagne produkter skal vaere fremstillet paa basis af landbrugsraavarer, som »er produceret paa 'nonfoodbrakmarker', jf. Kommissionens forordning (EOEF) nr. 334/93 af 15. februar 1993«.

4 Uden en afgiftsfritagelse som den ovenfor beskrevne har det, paa grund af de hoeje produktionsomkostninger, ingen oekonomisk interesse at fremstille biobraendstoffer.

5 SISAS tilkendegav allerede i november 1992 over for de franske myndigheder sin interesse i, at fabrikken i Feluy godkendes som »pilotenhed« med henblik paa fremstilling af biobraendstoffer, og ansoegte officielt om en saadan godkendelse i marts 1993. Det er imidlertid ubestridt, at virksomheden hidtil ikke har opnaaet nogen godkendelse fra de franske myndigheder. Ved skrivelse af 14. juni 1996 meddelte den franske landbrugs- og fiskeriminister samt minister for levnedsmidler Pantochim's bestyrelse, at en undersoegelse paa stedet havde vist, at produktionskapaciteten paa fabrikken i Feluy oversteg den maengde, der var ansoegt om godkendelse for. Under henvisning til, at medlemsstaterne i medfoer af Raadets direktiv 92/81/EOEF af 19. oktober 1992 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for mineralolier (EFT L 316, s. 12) kun har befoejelse til at anvende hel eller delvis fritagelse eller lempelse for punktafgifter med hensyn til »pilotprojekter«, der defineres paa grundlag af anlaeggenes produktionskapacitet, kunne fabrikken ikke godkendes som pilotenhed. Ministeren anfoerte endvidere, at de franske myndigheder var ude af stand til at meddele nye godkendelser i det hele taget, idet Kommissionen havde indledt en undersoegelse af, hvorvidt den franske lovgivning var forenelig med faellesskabsretten (jf. nedenfor).

6 Kommissionen indledte den 7. december 1994 den i traktatens artikel 93, stk. 2, omhandlede procedure med hensyn til den franske lovgivning om indenlandsk afgiftsfritagelse for biobraendstoffer og underrettede de franske myndigheder herom ved skrivelse af 12. december 1994. Den 9. juni 1995 blev der i De Europaeiske Faellesskabers Tidende offentliggjort en meddelelse »i henhold til EF-traktatens artikel 93, stk. 2 ... angaaende den stoette, som Frankrig har besluttet at yde til sektoren for biobraendstoffer« (EFT C 143, s. 8).

7 SISAS fremsatte den 29. juni 1995 sine bemaerkninger inden for rammerne af denne administrative procedure. Selskabet anmodede endvidere Kommissionen om, for det foerste, »at fastslaa, at den stoette, Frankrig har besluttet at yde til fremstilling af biodiesel, ikke er forenelig med faellesmarkedet ifoelge artikel 92 i traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Faellesskab, idet vilkaarene for stoetten er i strid med traktatens artikel 95«, for det andet, »at fastslaa, at Frankrig paalaegges at aendre denne stoette, saaledes at biodiesel, der er fremstillet i andre medlemsstater til levering i Frankrig, kan opnaa samme fordele«, samt for det tredje, »at anordne foreloebige forholdsregler, hvorved Frankrig tilpligtes snarest at godkende SISAS' fabrik i Feluy som 'pilotenhed', foreloebig for saa vidt angaar en maengde paa 20 000 tons for aaret 1995«.

8 Da Kommissionen ikke tog stilling hertil, opfordrede SISAS i overensstemmelse med traktatens artikel 175 ved skrivelse af 29. marts 1996 Kommissionen til at handle inden to maaneder, idet selskabet gentog de i skrivelsen af 29. juni 1995 fremsatte begaeringer. Selskabet tilfoejede, at det »forbeholdt sig ret til paa datterselskabet Pantochim SA's vegne at goere erstatningskrav gaeldende mod den franske stat og Det Europaeiske Faellesskab for den betydelige oekonomiske skade, som Pantochim har lidt som foelge af, at det af retlige grunde er udelukket fra det franske marked for biodiesel, der har vaeret afgiftsfritaget siden 1993«.

9 Ved skrivelse af 24. maj 1996 meddelte Kommissionen SISAS, at skrivelsen af 29. marts 1996 var blevet indfoert i registeret som klage med henblik paa ivaerksaettelse af den i EF-traktatens artikel 169 omhandlede procedure.

10 Den 18. december 1996 vedtog Kommissionen beslutning 97/542/EF om afgiftsfritagelse for biobraendstoffer i Frankrig (EFT L 222, s. 26, herefter »beslutningen af 18. december 1996«), som blev meddelt de franske myndigheder den 29. januar 1997. Det hedder i beslutningen: »Den stoette, der i Frankrig blev ydet i form af afgiftsfritagelse til fordel for biobraendstoffer af landbrugsoprindelse ... er ulovlig, eftersom den blev ydet i strid med de proceduremaessige regler i traktatens artikel 93, stk. 3. Stoetten er uforenelig med faellesmarkedet efter traktatens artikel 92. Frankrig skal ophaeve den i artikel 2 naevnte stoette senest to maaneder efter meddelelsen af denne beslutning«.

11 I betragtningerne til beslutningen fastslog Kommissionen endvidere foelgende:

»Den omstaendighed, at bestemte basisprodukter udelukkes fra afgiftsfritagelsen, bevirker, at foranstaltningen er en stoette efter traktatens artikel 92, stk. 1, fordi den fordrejer konkurrencen ved at fremme visse landbrugsproduktioner, og den kan derfor af samme grund paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne. ... [Der] er ... ikke givet nogen forklaring, der kan begrunde behovet for, at foranstaltningen begraenses til landbrugsproduktioner paa brakjord.« (Afsnit IV, punkt 5).

»Da afgiftsfritagelsen kun gaelder for biobraendstoffer, der er fremstillet af bestemte basisprodukter, finder Kommissionen, at ordningen udgoer en forskelsbehandling i forhold til andre biobraendstoffer, der kan vaere fremstillet af andre basisprodukter (af anden art og af anden oprindelse end fra udtagne landbrugsarealer); disse andre biobraendstoffer paalaegges normale afgifter i Frankrig. Stoetteforanstaltningen i form af afgiftsfritagelse udgoer saaledes en overtraedelse af bestemmelserne i traktatens artikel 95, fordi de er forbeholdt biobraendstoffer, som er fremstillet af et begraenset antal basisprodukter ... og fordi biobraendstoffer, der indfoeres fra andre medlemsstater, og som er fremstillet af andre basisprodukter, beskattes haardere.« (Afsnit V, punkt 4).

»[E]thvert statsindgreb paa det omraade, der er omfattet af forordning (EOEF) nr. 1765/92, svarer til et statsligt indgreb i de fuldstaendige og udtoemmende ordninger, som de faelles markedsordninger udgoer.

Fritagelsen, der fra 1994 i nogle tilfaelde er begraenset til at omfatte produkter, der dyrkes paa brakjord, udgoer derfor en overtraedelse af forordning (EOEF) nr. 1765/92.« (Afsnit VI, punkt 2).

»Den indirekte stoette til basisprodukterne udgoer derfor en overtraedelse af bestemmelserne i de faelles markedsordninger, af forordning (EOEF) nr. 1765/92 og af ... traktatens artikel 95, og stoetten kan saaledes ikke henfoeres under nogen af undtagelserne i traktatens artikel 92, stk. 3«. (Afsnit VI, punkt 4).

»Naar der er tale om ordningens struktur, kan det saaledes fastslaas, at stoettens hovedvirkning via fabrikanterne, som teknisk set var de direkte modtagere, blev overfoert til producenterne af raavarerne i deres egenskab af indirekte modtagere.

...

I betragtning af, at fordelen for fabrikanterne af biobraendstof var af forbigaaende karakter, samt at overtraedelsen for saa vidt angaar landbrugsproducenterne, som var de endelige modtagere af fordelene, var af specifik art, ville tilbagebetalingen af de ydede beloeb betyde et haardt slag mod en foranstaltning, der grundlaeggende set er i overensstemmelse med Faellesskabets politik, og hvis ulovlighed, bortset fra det proceduremaessige aspekt, i hovedsagen bestod i en for restriktiv fremgangsmaade, hvad angaar de indirekte modtagere af stoette.« (Afsnit VII, punkt 3).

12 Det blev saaledes ikke paalagt Den Franske Republik at kraeve stoetten tilbagebetalt.

Retsforhandlinger

13 Pantochim har paa denne baggrund anlagt naervaerende sag ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 12. juli 1996.

14 Ved saerskilt dokument indleveret til Rettens Justitskontor den 19. juli 1996 har sagsoegeren i medfoer af traktatens artikel 186 fremsat begaering om, at der traeffes en foreloebig forholdsregel om, at »Kommissionen som led i en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 93, stk. 2, foerste afsnit, paalaegger Frankrig at indroemme sagsoegeren en midlertidig fritagelse for punktafgift paa biodiesel, foreloebig for den maengde, hvorom der er ansoegt«.

15 Ved kendelse af 21. oktober 1996 (sag T-107/96 R, Pantochim mod Kommissionen, Sml. II, s. 1361) har Rettens praesident bestemt, at den af Pantochim indgivne begaering om foreloebige forholdsregler ikke kunne tages til foelge, og udsat afgoerelsen om sagens omkostninger.

16 Ved begaering indleveret til Rettens Justitskontor den 18. november 1996 har Den Franske Republik anmodet om tilladelse til at intervenere til stoette for Kommissionens paastande. Ved kendelse af 9. januar 1997 har formanden for Rettens Tredje Udvidede Afdeling givet Den Franske Republik tilladelse til at intervenere i sagen.

17 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Tredje Udvidede Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling, idet den i medfoer af procesreglementets artikel 65 har anmodet om fremlaeggelse af visse dokumenter. Retten har endvidere anmodet parterne om at besvare visse spoergsmaal saavel skriftligt som mundtligt under retsmoedet. Parterne har imoedekommet disse anmodninger.

18 Parterne har afgivet mundtlige indlaeg og besvaret spoergsmaal fra Retten under retsmoedet den 7. oktober 1997.

Parternes paastande

19 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:

- Det fastslaas, at Kommissionen i strid med traktaten har undladt at traeffe beslutning i medfoer af traktatens artikel 93, stk. 2, foerste afsnit, om, at Frankrig skulle aendre betingelserne for tildeling af stoette til biobraendstoffer med henblik paa at bringe disse i overensstemmelse med traktatens regler.

- Det fastslaas, at Faellesskabet er ansvarligt for det tab, som er en foelge af denne passivitet fra Kommissionens side, og Kommissionen tilpligtes at erstatte dette tab, der foreloebigt kan opgoeres til 50 508 729 FF.

- Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

20 Kommissionen har i duplikken nedlagt foelgende paastande:

- Det fastslaas, at genstanden for paastanden om passivitet er bortfaldet som foelge af vedtagelsen af beslutningen af 18. december 1996.

- Frifindelse for erstatningspaastanden.

- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

21 Den franske regering har nedlagt foelgende paastand:

- Det fastslaas, at genstanden for paastanden om passivitet er bortfaldet, for saa vidt som Kommissionen har truffet beslutningen af 18. december 1996.

Paastanden om passivitet

Parternes argumentation

22 Sagsoegeren har understreget, at SISAS ved skrivelsen af 29. marts 1996 i overensstemmelse med traktatens artikel 175 paa Pantochim's vegne opfordrede Kommissionen til at tage stilling inden to maaneder, og at Kommissionen ved fristens udloeb endnu ikke havde taget stilling.

23 Sagsoegeren har naermere anfaegtet det forhold, at Kommissionen undlod inden for en rimelig frist at traeffe beslutning i medfoer af traktatens artikel 93, stk. 2, foerste afsnit, om, at Frankrig skulle »aendre betingelserne for tildeling af stoette til biobraendstoffer med henblik paa at bringe disse i overensstemmelse med traktatens regler«. Kommissionen kunne kun forbyde betingelserne for tildeling af den omhandlede stoette, hvis de klart strider mod traktatens artikel 95.

24 Sagsoegeren finder endelig, at selskabets begaering om, at de diskriminerende tildelingsbetingelser blev ophaevet, var berettiget uden hensyn til eventuelle andre ulovligheder ved den omhandlede stoetteordning, idet den »udmaerket kunne holdes adskilt fra stoetteordningen«. Ved at forskanse sig bag de andre mulige ulovligheder undlader Kommissionen at »yde foerstehjaelp under foregivende af, at den foerst skal stille en grundig diagnose«. En eventuel beslutning, som paalaegger den franske regering af afskaffe den omhandlede stoette, goer det i oevrigt ikke muligt at genetablere normale konkurrenceforhold.

25 Kommissionen har i duplikken, og den franske regering i sit skriftlige indlaeg, gjort gaeldende, at genstanden for paastanden om passivitet er bortfaldet som foelge af vedtagelsen af beslutningen af 18. december 1996, hvorfor det er ufornoedent, at Retten traeffer afgoerelse herom.

26 Som svar paa en skrivelse fra Retten, hvori sagsoegeren opfordres til at tage stilling til dette anbringende, har selskabet under henvisning til, at paastanden om passivitet sigter mod at faa fastslaaet, »at Kommissionen i strid med ... traktaten har undladt at traeffe beslutning i medfoer af ... traktatens artikel 93, stk. 2, foerste afsnit, om, at Frankrig [skulle] aendre betingelserne for tildeling af stoette til biobraendstoffer med henblik paa at bringe disse i overensstemmelse med traktatens regler«, i det vaesentlige gjort gaeldende, at selv om Kommissionen i beslutningen fastslaar, at stoetten i form af afgiftsfritagelse udgoer en overtraedelse af bestemmelserne i traktatens artikel 95, traf den ikke den beslutning, som paastanden om passivitet drejer sig om. I stedet for at paalaegge Den Franske Republik at overholde traktatens artikel 95 i forbindelse med tildeling af stoetten konstaterede Kommissionen saaledes, at den omhandlede stoette opfyldte betingelserne i traktatens artikel 92, stk. 1, uden at kunne falde ind under nogen af undtagelserne i stk. 2 og 3, og den erklaerede derfor stoetten uforenelig med faellesmarkedet.

27 Sagsoegeren har tillige anfoert, at Den Franske Republik har opretholdt den stoetteordning, Kommissionen erklaerede ulovlig, og endnu ikke har ydet selskabet en saadan stoette.

Rettens bemaerkninger

28 Indledningsvis bemaerkes, at et soegsmaal i henhold til traktatens artikel 175 efter fast retspraksis bygger paa den tankegang, at passivitet fra en institutions side giver adgang til at anlaegge sag ved Faellesskabets retsinstanser for at opnaa dom for, at undladelsen af at handle er traktatstridig - for saa vidt den paagaeldende institution ikke har raadet bod paa undladelsen. Afgoerelsen herom medfoerer ifoelge artikel 176, at den sagsoegte institution har pligt til at gennemfoere de til dommens opfyldelse noedvendige foranstaltninger, hvilket i oevrigt ikke beroerer adgangen til i anledning af samme dom at rejse krav, der stoettes paa Faellesskabets ansvar uden for kontraktforhold (Domstolens dom af 24.11.1992, forenede sager C-15/91 og C-108/91, Buckl m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 6061, praemis 14, og Rettens dom af 18.9.1992, sag T-28/90, Asia Motor France m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 2285, praemis 36).

29 Saafremt den undladelse, der er genstand for sagen, er blevet afhjulpet efter sagens anlaeg, men inden der er afsagt dom, kan en dom fra Retten, hvorved det fastslaas, at den oprindelige undladelse er retsstridig, ikke laengere faa de i artikel 176 fastsatte konsekvenser (Rettens dom af 10.7.1997, sag T-212/95, Oficemen mod Kommissionen, Sml. II, s. 1161, praemis 65-68). I en saadan situation er genstanden for sagen saaledes bortfaldet, ligesom det er tilfaeldet, naar den sagsoegte institution har reageret paa opfordringen til at handle inden for fristen paa to maaneder.

30 Det fremgaar i oevrigt af fast retspraksis, at artikel 175 omhandler passivitet i form af en manglende afgoerelse eller stillingtagen og ikke det forhold, at der traeffes en anden afgoerelse end den, som de beroerte parter havde oensket eller fundet noedvendig (Domstolens dom af 13.7.1971, sag 8/71, Deutscher Komponistenverband mod Kommissionen, Sml. 1971, s. 163, org. ref.: Rec. s. 705, praemis 2, og af 15.12.1988, forenede sager 166/86 og 220/86, Irish Cement mod Kommissionen, Sml. s. 6473, praemis 17). I det foreliggende tilfaelde kan det ikke bestrides, at vedtagelsen af beslutningen af 18. december 1996 udgoer en stillingtagen fra Kommissionens side i traktatens artikel 175's forstand i forhold til den opfordring til at handle, der blev givet Kommissionen den 29. marts 1996.

31 Den omstaendighed, at det ved Kommissionens beslutning af 18. december 1996 blot fastslaas, at den omhandlede stoette er ulovlig og uforenelig med faellesmarkedet i traktatens artikel 92's forstand, og at det paalaegges Den Franske Republik at ophaeve stoetten, uden at det paalaegges republikken at aendre betingelserne for tildeling af stoetten med henblik paa at bringe dem i overensstemmelse med traktatens regler, er derfor uden betydning i denne forbindelse.

32 Det er herefter ufornoedent at traeffe afgoerelse om paastanden om passivitet.

Erstatningspaastanden

Parternes argumentation

33 Sagsoegeren har i det vaesentlige gjort gaeldende, at Kommissionen ved at undlade at traeffe beslutningen inden for rammerne af proceduren i henhold til traktatens artikel 93, stk. 2, og ved at undlade at paalaegge Den Franske Republik at aendre de ulovlige betingelser for tildeling af den omhandlede afgiftsfritagelse har handlet retsstridigt paa en saadan maade, at Faellesskabet ifalder ansvar. Kommissionen har nemlig ifoelge sagsoegeren ved at vente saa laenge med at traeffe en beslutning dels forhindret selskabet i at opnaa den noedvendige retsakt, for at det kunne goere et erstatningskrav gaeldende mod den franske forvaltning vedroerende det tidligere lidte tab, dels bevirket, at selskabet ikke kunne undgaa det fremtidige, men sikre tab som foelge af dets udelukkelse fra det franske marked i det nye produktionsaar.

34 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen i det foreliggende tilfaelde burde have handlet med henblik paa at faa ophaevet de diskriminerende tildelingsbetingelser, og selskabet har tilfoejet, at »hvis man er tiltalt for at have undladt at yde hjaelp til en person, der har vaeret i fare, kan man ikke unddrage sig sit ansvar herfor ved at paaberaabe sig den skade, der er forvoldt af den person, der var aarsag til den paagaeldende fare«. Selskabet har endvidere henvist til, at Kommissionen ikke paalagde Frankrig at standse udbetalingen af stoetten.

35 Sagsoegeren har desuden understreget, at den vide skoensbefoejelse, som traktatens artikel 92, stk. 3, giver Kommissionen, ikke kan indebaere, at Kommissionen kan tillade en aabenbar overtraedelse af traktatens elementaere regler.

36 For saa vidt angaar den skade, der er lidt, har sagsoegeren anfoert, at selskabet baade har lidt tab og mistet en fortjeneste. Selskabet havde saaledes allerede i november 1992 anmodet om at kunne levere til det franske marked under udnyttelse af den omhandlede afgiftsfritagelse, og den franske forvaltning var i faerd med at fastsaette den samlede maengde biobraendstof, der kunne afgiftsfritages, og fordele kvoterne mellem leverandoererne for det efterfoelgende produktionsaar, som skulle begynde den 1. juli 1996. Der er saaledes ifoelge sagsoegeren forvoldt selskabet en skade i form af tab af den saakaldte »skattefordel« og en tabt fortjeneste for aarene 1993 til 1997, som sagsoegeren foreloebig har opgjort til 50 508 729 FF.

37 Sagsoegeren har anerkendt, at det paa nuvaerende tidspunkt er vanskeligt noejagtigt at opgoere det tab, der er forvoldt ved Kommissionens passivitet, idet fastsaettelsen af det tidligere lidte tab »afhaenger af en vurdering af, hvilken erstatning de franske domstole ville have tilkendt sagsoegeren, hvis Kommissionen havde besluttet ... at den franske forvaltnings adfaerd i forhold til sagsoegeren [var] retsstridig«.

38 Sagsoegeren finder, at det er aabenbart, at der er aarsagsforbindelse mellem tabet og Kommissionens passivitet, fordi selskabet sandsynligvis er ude af stand til at goere sit erstatningskrav gaeldende over for den franske forvaltning, og fordi det ikke blev paalagt Den Franske Republik at aendre reglerne med henblik paa det produktionsaar, der begyndte den 1. juli 1996.

39 Kommissionen har for det foerste gjort gaeldende, at der, for saa vidt som den ikke har gjort sig skyldig i passivitet, ikke kan siges at foreligge en retsstridig adfaerd, og at sagsoegeren, selv hvis det fastslaas, at der er udvist passivitet, ikke har godtgjort, at denne udgoer en tilstraekkelig kvalificeret kraenkelse af en hoejere retsregel til beskyttelse af private eller en aabenbar og grov overskridelse af graenserne for udoevelsen af Kommissionens befoejelser (Rettens dom af 27.6.1991, sag T-120/89, Stahlwerke Peine-Salzgitter mod Kommissionen, Sml. II, s. 279, praemis 74).

40 Kommissionen har i den forbindelse understreget, at traktatens artikel 92, stk. 3, tillaegger den et vidt skoen ved afgoerelsen af, om en stoetteordning kan tillades, eller om det skal paalaegges medlemsstaten at aendre ordningen (Domstolens dom af 11.7.1996, sag C-39/94, SFEI m.fl., Sml. I, s. 3547, praemis 36).

41 Kommissionen har desuden anfoert, at det forhold, at det fastslaas, at der er udvist passivitet, ikke er tilstraekkeligt til, at Faellesskabet ipso facto ifalder ansvar, saaledes som det fremgaar af Rettens dom af 18. september 1996 i sagen Asia Motor France m.fl. mod Kommissionen (sag T-387/94, Sml. II, s. 961, praemis 107 og 108).

42 Kommissionen har dernaest, for saa vidt angaar det lidte tab, gjort gaeldende, at opfordringen til at handle og en eventuel passivitet under alle omstaendigheder kun kan vedroere saesonen 1996-1997 og ikke saesonerne forud for opfordringen. Inden for disse graenser afhaenger tabet af den franske forvaltnings holdning i den paagaeldende periode.

43 Et tab som foelge af en manglende mulighed for at opnaa en ulovlig stoette kan i oevrigt ifoelge Kommissionen ikke give ret til erstatning.

44 Kommissionen har endelig i relation til aarsagsforbindelsen henvist til, at traktatens artikel 215, stk. 2, kun vedroerer skader, der kan tilskrives Faellesskabets institutioner eller deres ansatte, men ikke medlemsstaternes eventuelle ansvar (Domstolens dom af 13.2.1979, sag 101/78, Granaria, Sml. s. 623, og af 18.10.1984, sag 109/83, Eurico mod Kommissionen, Sml. s. 3581).

45 Kommissionen har herved bestridt, at dens paastaaede passivitet udgoer en hindring for et erstatningskrav mod den franske forvaltning, idet sagsoegeren havde mulighed for at goere sine krav gaeldende for de nationale domstole under paaberaabelse af den direkte virkning af traktatens artikel 93, stk. 3, for saa vidt som den omhandlede stoetteordning ikke var blevet anmeldt (jf. ovennaevnte dom i sagen SFEI m.fl.), eller den direkte virkning af traktatens artikel 95, som forbyder diskriminerende afgifter.

46 Det fremgaar ifoelge Kommissionen af praemis 36 i Rettens praesidents ovennaevnte kendelse af 21. oktober 1996, at Kommissionen ikke kunne »yde foerstehjaelp« i den af sagsoegeren oenskede forstand. Den kunne traeffe en foreloebig beslutning om ophaevelse af stoetteforanstaltningen, men det var ikke det, Pantochim havde fremsat begaering om.

47 Kommissionen har konkluderet, at den ikke skulle tage stilling til, om den franske forvaltnings adfaerd i forhold til Pantochim var retsstridig, men at det alene tilkom den at afgoere, om den omhandlede stoetteordning i sin helhed var forenelig med faellesmarkedet.

Rettens bemaerkninger

48 Ifoelge fast retspraksis kan Faellesskabet kun ifalde ansvar uden for kontraktforhold, naar en raekke betingelser er opfyldt, nemlig at den adfaerd, som faellesskabsinstitutionen haevdes at have udvist, er retsstridig, at der reelt foreligger et tab, og at der er aarsagsforbindelse mellem denne adfaerd og det tab, der haevdes at vaere lidt (Rettens dom af 13.12.1995, forenede sager T-481/93 og T-484/93, Exporteurs in Levende Varkens m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 2941, praemis 80).

49 Det fremgaar af staevningen, af opfordringen til at handle, som tydeliggjort ved sagsoegerens moderselskabs skrivelse af 29. juni 1995 (jf. naervaerende doms praemis 7 og 8), af sagsoegerens forskellige indlaeg og af sagsoegerens udtalelser under retsmoedet, at naervaerende erstatningssoegsmaal i det vaesentlige sigter mod at faa fastslaaet, at Kommissionen i strid med traktaten har undladt at traeffe en foreloebig eller endelig beslutning i medfoer af traktatens artikel 93, stk. 2, foerste afsnit, om, at Den Franske Republik skulle aendre stoetten, saaledes at biodiesel fremstillet i andre medlemsstater til levering i Frankrig kunne opnaa samme fordele som dem, der blev givet til selskaber, der er etableret i Frankrig og er aktive inden for samme sektor, og at de kompetente franske myndigheder skulle give sagsoegeren en afgiftsfritagelse for biodiesel til levering i Frankrig, og foelgelig at faa fastslaaet, at Faellesskabet er ansvarligt for den skade, der er forvoldt ved denne passivitet fra Kommissionens side.

50 De af sagsoegeren kraevede foranstaltninger gaar imidlertid ud over dem, som Kommissionen er bemyndiget til at traeffe.

51 Det fremgaar saaledes for det foerste af Domstolens og Rettens praksis, at Kommissionen kun som foreloebig forholdsregel kan give en medlemsstat paabud om omgaaende at suspendere udbetalingen af stoetten - eventuelt delvis, jf. Domstolens dom af 22. marts 1977 i sagen Iannelli & Volpi (sag 74/76, Sml. s. 557, praemis 14-17) - og om inden for en vis frist at give Kommissionen adgang til al den dokumentation og alle de oplysninger, der er noedvendige for at afgoere, om stoetten er forenelig med faellesmarkedet, saafremt den under en procedure i henhold til traktatens artikel 93, stk. 2, maatte fastslaa, at der er blevet indfoert en stoette, som den ikke forinden har faaet underretning om i overensstemmelse med traktatens artikel 93, stk. 3 (jf. SFEI-dommen, praemis 45, og kendelsen i sagen Pantochim mod Kommissionen, praemis 35). Den foreloebige forholdsregel, som sagsoegeren anmodede Kommissionen om at traeffe, og som i realiteten gik ud paa, at Kommissionen paalagde Frankrig at fritage sagsoegeren for den indenlandske forbrugsafgift, falder imidlertid aabenbart uden for den kompetence, der tilkommer Kommissionen under en administrativ procedure i henhold til traktatens artikel 93, stk. 2.

52 Det fremgaar for det andet af ordlyden af traktatens artikel 93, stk. 2, at Kommissionen, naar en stoette er uforenelig med faellesmarkedet, skal paalaegge den paagaeldende medlemsstat at »ophaeve eller aendre« stoetten inden for den tidsfrist, som Kommissionen fastsaetter. De to ovenfor beskrevne foranstaltninger, som Kommissionen efter sagsoegerens opfattelse skulle traeffe, falder imidlertid uden for den kompetence, der tilkommer Kommissionen med henblik paa at afslutte en administrativ procedure i henhold til traktatens artikel 93, stk. 2, idet et saadant krav med henblik paa at opnaa en stoette raekker videre end den ophaevelse eller aendring af stoetten, som traktatens artikel 93, stk. 2, giver hjemmel til.

53 Kommissionen kan derfor ikke siges at have udvist en retsstridig adfaerd ved i henhold til beslutningen af 18. december 1996 at afvise at traeffe de af sagsoegeren kraevede foranstaltninger.

54 Det foelger heraf, at den foerste betingelse for, at Faellesskabet kan ifalde ansvar uden for kontraktforhold, nemlig at Kommissionens adfaerd har vaeret retsstridig, ikke er opfyldt i det foreliggende tilfaelde.

55 Kommissionen boer herefter frifindes for erstatningspaastanden.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

56 Ifoelge procesreglementets artikel 87, stk. 6, er Retten frit stillet i sin afgoerelse om sagens omkostninger, naar det er ufornoedent at traeffe afgoerelse om sagens genstand. I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det i oevrigt den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom.

57 Da den foranstaltning, sagsoegeren kraevede, at Kommissionen skulle traeffe, som fastslaaet i forbindelse med behandlingen af erstatningspaastanden, er retsstridig, kunne sagsoegeren under alle omstaendigheder ikke have faaet medhold i paastanden om passivitet. Det boer derfor paalaegges sagsoegeren at betale samtlige sagens omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen om foreloebige forholdsregler.

58 Den Franske Republiks regering baerer sine egne omkostninger i medfoer af procesreglementets artikel 87, stk. 4.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

RETTEN

(Tredje Udvidede Afdeling)

1) Det er ufornoedent at traeffe afgoerelse om paastanden om passivitet.

2) Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber frifindes for erstatningspaastanden.

3) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen om foreloebige forholdsregler.

4) Den Franske Republiks regering baerer sine egne omkostninger.