Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – forbud mod at opkræve andre indenlandske afgifter, der har karakter af omsætningsafgift

(Rådets direktiv 77/388, art. 33, stk. 1)

2. Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – forbud mod at opkræve andre indenlandske afgifter, der har karakter af omsætningsafgift

(Rådets direktiv 77/388, art. 17, stk. 2, og art. 33, stk. 1)

Sammendrag

1. Ved afgørelsen af, om en skat eller afgift har karakter af omsætningsafgift i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 33 i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter, som ændret ved direktiv 91/680, må det navnlig undersøges, om den bringer det fælles merværdiafgiftssystems funktion i fare, fordi den pålægges omsætningen af goder og tjenesteydelser og rammer den erhvervsmæssige omsætning på tilsvarende måde som merværdiafgiften.

I denne forbindelse må skatter og afgifter, der har merværdiafgiftens væsentligste kendetegn, under alle omstændigheder anses for at ramme omsætningen af varer og tjenesteydelser på tilsvarende måde som denne afgift, selv om de ikke i alle henseender svarer til merværdiafgiften.

Derimod er sjette direktivs artikel 33 ikke til hinder for at opretholde eller indføre en afgift, som savner et af merværdiafgiftens væsentligste kendetegn.

Der er fire sådanne kendetegn: Merværdiafgift anvendes generelt på transaktioner vedrørende goder eller tjenesteydelser; dens størrelse fastsættes proportionalt med den pris, den afgiftspligtige modtager som modydelse for de goder og tjenesteydelser, han leverer; den opkræves i hvert produktions- og distributionsled, herunder i detailhandelsleddet, uanset antallet af tidligere transaktioner; en afgiftspligtig kan fra den merværdiafgift, der skal betales, fradrage de beløb, der er betalt i foregående produktions- og distributionsled, således at denne afgift i et givet omsætningsled kun pålægges merværdien i dette led, og således at afgiften i sidste instans bæres af forbrugeren.

(jf. præmis 34-37)

2. Artikel 33, stk. 1, i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter, som ændret ved direktiv 91/680, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for opretholdelse af en skat, der har kendetegn som dem, der karakteriserer den lokale ungarske virksomhedsskat. En sådan skat adskiller sig nemlig fra merværdiafgift på en sådan måde, at den ikke kan kvalificeres som en skat, der har karakter af omsætningsafgift i denne bestemmelses forstand.

Mens merværdiafgiften for det første opkræves af de enkelte transaktioner i omsætningsleddet, og den er proportional med prisen på de leverede goder eller tjenesteydelser, fastsættes en skat som den omhandlede derimod i henhold til retsforskrifterne om bogføring, og den beregnes på grundlag af forskellen mellem på den ene side nettoomsætningen med hensyn til de goder eller de tjenesteydelser, der er solgt eller præsteret i løbet af et skatteår, og på den anden side de solgte goders kostpris, værdien af tjenesteydelser præsteret af tredjemand samt materialeudgifterne. Eftersom en sådan skat beregnes på grundlag af en periodisk omsætning, er det ikke muligt at fastlægge nøjagtigt, hvilket beløb der eventuelt væltes over på kunden i forbindelse med hvert enkelt salg af goder eller hver enkelt levering af tjenesteydelser, og en sådan skat kan således ikke anses for at være proportional med godernes og tjenesteydelsernes pris.

Mens den afgiftspligtige i medfør af sjette direktivs artikel 17, stk. 2, er berettiget til i den merværdiafgift, der påhviler ham, at fradrage den afgift, som skyldes eller er erlagt for goder eller tjenesteydelser, der anvendes i forbindelse med den afgiftspligtige persons transaktioner, følger det derimod af de omhandlede almindelige bestemmelser om lokal virksomhedsskat, at fradraget, som foretages ved fastsættelsen af beregningsgrundlaget for denne skat, svarer til de solgte goders kostpris, værdien af tjenesteydelser præsteret af tredjemand samt materialeudgifterne. Beregningsgrundlaget for den omhandlede skat er derfor ikke begrænset til merværdien på et givet produktions- eller distributionsled, men vedrører den afgiftspligtige persons samlede omsætning, med fradrag af de nævnte elementer.

Hvor merværdiafgift i kraft af fradragsmekanismen i henhold til sjette direktivs artikel 17-20 udelukkende påhviler den endelige forbruger og er fuldstændig neutral i forhold til de afgiftspligtige personer, der deltager i produktions- og distributionskæden forud for den endelige afgiftspålæggelse, uanset antallet af tidligere transaktioner, er dette ikke tilfældet for så vidt angår en skat som den omhandlede lokale virksomhedsskat. Det er nemlig ikke sikkert, at denne skat i sidste ende overvæltes på den endelige forbruger på en måde, der er kendetegnende for en afgift på forbrug, såsom merværdiafgift.

(jf. præmis 39, 40, 44, 45, 47, 51, 52, 60 og 61 samt domskonkl.)