Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – nedsættelse af bøden som modydelse for den anklagede virksomheds samarbejde – indrømmelse af en betinget bødefritagelse inden vedtagelsen af Kommissionens endelige beslutning – rækkevidde

[Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23; Kommissionens meddelelse 2002/C 45/03, punkt 8, litra a) og b), punkt 11, litra a)-c), punkt 15, 16, 18 og 19]

2. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – nedsættelse af bøden som modydelse for den anklagede virksomheds samarbejde – fuld bødefritagelse – betingelser

[Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23; Kommissionens meddelelse 2002/C 45/03, punkt 11, litra a)]

3. Konkurrence – administrativ procedure – overholdelse af retten til forsvar – klagepunktsmeddelelse – midlertidig karakter

(Art. 81 EF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 27, stk. 1)

4. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – nedsættelse af bøden som modydelse for den anklagede virksomheds samarbejde – indrømmelse af en betinget bødefritagelse inden vedtagelsen af Kommissionens endelige beslutning – Kommissionens afslag på at indrømme en endelig bødefritagelse – tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning – foreligger ikke

(Art. 81 EF; Kommissionens meddelelse 2002/C 45/03, punkt 11)

5. Institutionernes retsakter – retningslinjer for beregningen af bøder for overtrædelse af konkurrencereglerne – retsakt, der skal fremkalde retsvirkninger udadtil – rækkevidde

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03)

6. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – overtrædelser, der kvalificeres som meget alvorlige alene på grund af deres egen beskaffenhed

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03)

7. Konkurrence – bøder – beslutning om pålæggelse af bøder – begrundelsespligt – rækkevidde

(Art. 253 EF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23)

8. Konkurrence – administrativ procedure – aktindsigt – Kommissionens pligt til at udlevere interne dokumenter – foreligger ikke

(Art. 81 EF)

Sammendrag

1. Når Kommissionen modtager en anmodning om bødefritagelse i medfør af dens meddelelse om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager, vurderer den det af den pågældende virksomhed tilvejebragte bevismateriale til støtte for anmodningen med henblik på at undersøge, om denne virksomhed opfylder de betingelser, som, afhængigt af tilfældet, er anført i punkt 8, litra a) eller b), i samarbejdsmeddelelsen. Hvis denne virksomhed er den første til at opfylde disse betingelser, indrømmer Kommissionen den skriftligt en betinget bødefritagelse.

Tildelingen af en betinget bødefritagelse indebærer derfor, at der opstår en særlig processuel stilling i løbet af den administrative procedure til fordel for den virksomhed, der opfylder de betingelser, der er anført i punkt 8 i samarbejdsmeddelelsen, som afstedkommer visse juridiske virkninger. Denne betingede bødefritagelse er dog på ingen måde sammenlignelig med den endelige bødefritagelse, som først indrømmes ved afslutningen af den administrative procedure.

I særdeleshed er indrømmelsen af en betinget bødefritagelse dels et bevis for, at den berørte virksomhed har været den første til at opfylde de betingelser, der er nævnt i punkt 8, litra a) og b), i samarbejdsmeddelelsen, således at Kommissionen ikke vil overveje andre anmodninger om bødefritagelse, før den har taget stilling til dens anmodning, dels en forsikring for nævnte virksomhed om, at Kommissionen vil indrømme den en bødefritagelse, hvis den ved afslutningen af den administrative procedure i forhold til denne virksomhed opfylder betingelserne i punkt 11, litra a)-c), i samarbejdsmeddelelsen.

Det er først ved afslutningen af den administrative procedure, når Kommissionen vedtager den endelige beslutning, at den i denne beslutning indrømmer eller ikke indrømmer egentlig bødefritagelse til den virksomhed, der har fået betinget bødefritagelse. Det er præcist på det tidspunkt, at den processuelle stilling, der udspringer af den betingede bødefritagelse, ophører med at have virkninger. Dog bliver den endelige bødefritagelse kun indrømmet, hvis nævnte virksomhed igennem hele den administrative procedure og frem til tidspunktet for den endelige beslutning opfylder de tre kumulative betingelser, der er omhandlet i punkt 11, litra a)-c), i samarbejdsmeddelelsen.

Det fremgår således af ordningen, sådan som det er fastsat i samarbejdsmeddelelsen, at før den endelige beslutning opnår den virksomhed, som anmoder om bødefritagelse, ikke en egentlig bødefritagelse, men drager udelukkende fordel af en processuel stilling, som kan udvikle sig til en bødefritagelse ved afslutningen af den administrative procedure, hvis de foreskrevne betingelser er opfyldt.

(jf. præmis 113-115, 117 og 118)

2. Indrømmelsen af fuld bødefritagelse udgør en undtagelse til princippet om virksomhedens personlige ansvar for overtrædelse af konkurrencereglerne, som kan retfærdiggøres ud fra det formål at belønne afsløring af, bevisfremskaffelse for, bekæmpelse af samt afskrækkelse fra former for adfærd, der er blandt de alvorligste indskrænkninger af konkurrencen. Under disse omstændigheder er det derfor logisk, at til gengæld for indrømmelsen af fuld bødefritagelse for den ulovlige adfærd, som virksomheden har begået, skal den virksomhed, som anmoder om bødefritagelse, ifølge selve ordlyden af punkt 11, litra a), i meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager, samarbejde »fuldt ud, permanent og effektivt« under Kommissionens undersøgelse.

Det kan udledes af kvalifikationen af samarbejdet som »fuldt ud«, at det samarbejde, som ansøgeren om bødefritagelse skal præstere over for Kommissionen for at få bødefritagelse, skal være fuldkomment, ubetinget og uden forbehold. Kvalificeringen som »permanent« og »effektivt« medfører, at dette samarbejde skal strække sig under hele den administrative procedure, og det skal i princippet være øjeblikkeligt.

Derudover er en bødenedsættelse på grundlag af samarbejdsmeddelelsen kun berettiget, såfremt de fremlagte oplysninger og den pågældende virksomheds adfærd i almindelighed i denne forbindelse kan betragtes som udtryk for et virkeligt samarbejde fra dennes side. Som det fremgår af selve begrebet samarbejde, således som dette er fremhævet i teksten til samarbejdsmeddelelsen, er det således kun, såfremt den berørte virksomheds adfærd viser en sådan samarbejdsindstilling, at der kan gives en nedsættelse på grundlag af den nævnte meddelelse. Denne betragtning finder så meget desto mere anvendelse på det samarbejde, der er nødvendigt for at berettige en fuld bødefritagelse, i det omfang bødefritagelsen udgør en behandling, der er endnu mere favorabel end blot en bødenedsættelse.

Begrebet »fuldt ud, permanent og effektivt« samarbejde, som berettiger en indrømmelse af fuld bødefritagelse, indebærer derfor et virkeligt og fuldendt samarbejde, som er karakteriseret ved en reel samarbejdsånd.

En virksomhed, som ønsker at få fuld bødefritagelse på grundlag af sit samarbejde i forbindelse med undersøgelsen, kan i den forbindelse ikke undlade at oplyse Kommissionen om relevante faktiske omstændigheder, som den har kendskab til, og som, i hvert fald potentielt, kan påvirke afviklingen af den administrative procedure og effektiviteten af Kommissionens bevisfremskaffelse. Et virkeligt og fuldendt samarbejde forudsætter således, at den berørte virksomhed under hele den administrative procedure rettidigt informerer Kommissionen om enhver relevant omstændighed, der kan have en negativ indflydelse på den korrekte afvikling af undersøgelsen samt på afsløringen og den effektive bekæmpelse af det pågældende kartel. Denne informationsforpligtelse er så meget desto vigtigere, når en sådan begivenhed vedrører forbindelserne mellem denne virksomhed og de andre kartelmedlemmer, og med endnu større grund, hvis den nævnte omstændigheds eventuelle indtræffen har været genstand for en forudgående detaljeret drøftelse mellem Kommissionen og denne virksomhed inden for rammerne af den administrative procedure.

Vurderingen af en adfærd, der afspejler et virkeligt samarbejde, kan kun foretages efter omstændighederne på det tidspunkt, hvor adfærden fandt sted. I betragtning af den »permanente« karakter af det foreskrevne samarbejde, som skal vare ved under hele proceduren, er enhver adfærd, som strider imod et virkeligt samarbejde, i sig selv tilstrækkelig til at udgøre en overtrædelse af samarbejdsforpligtelsen. Ingen omstændighed, der indtræffer efter nævnte adfærd, kan således retfærdiggøre en sådan overtrædelse.

Det følger heraf, at en eventuel efterfølgende konstatering af, at den form for adfærd, som har ført til en overtrædelse af samarbejdsforpligtelsen, ikke har forårsaget negative virkninger, ikke kan påberåbes for at retfærdiggøre denne adfærd.

(jf. præmis 125-130 og 132-134)

3. I konkurrencesager kan Kommissionen i den endelige beslutning, hvorved der pålægges en bøde for overtrædelse af konkurrencereglerne, tilføje ændringer til de i klagepunktmeddelelsen indeholdte argumenter, under forudsætning af, at beslutningen respekterer parternes ret til forsvar ved ikke at beskylde de pågældende for andre overtrædelser end de i fremstillingen af klagepunkter nævnte overtrædelser og kun tager hensyn til faktiske omstændigheder, som de pågældende har haft lejlighed til at udtale sig om.

(jf. præmis 176)

4. Retten til at påberåbe sig princippet om beskyttelse af den berettigede forventning er betinget af, at tre betingelser er opfyldt. For det første, at præcise, ubetingede og samstemmende forsikringer, der hidrører fra en pålidelig kilde med den nødvendige bemyndigelse, er fremsat af en myndighed over for parten. For det andet, at disse forsikringer er af en sådan art, at de er egnede til at skabe en berettiget forventning hos den, til hvem de er rettet. For det tredje skal forsikringerne være i overensstemmelse med gældende regler.

I forbindelse med en administrativ procedure for overtrædelse af Unionens konkurrenceregler kan en virksomhed, der har indgivet en anmodning om bødefritagelse over for Kommissionen, ikke påberåbe sig nogen præcis, ubetinget og samstemmende forsikring om, at virksomheden opnår endelig bødefritagelse ved afslutningen af den administrative procedure. I henhold til punkt 19 i meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager er det først på det tidspunkt, hvor Kommissionen vedtager den endelige beslutning, at den bedømmer, om betingelserne i nævnte meddelelses punkt 11 er opfyldt. Det følger heraf, at Kommissionen i fasen fra den forudgående procedure til vedtagelsen af den endelige beslutning ikke kan give den pågældende virksomhed nogen præcise forsikringer om nogen endelig bødefritagelse.

Kommissionen er endvidere ikke forpligtet til at informere ansøgerne om bødefritagelse om, at de skal overholde de forpligtelser, der følger af samarbejdsmeddelelsen og navnlig samarbejdsforpligtelsen, da meddelelsen selv klart angiver følgerne af en sådan overtrædelse.

(jf. præmis 190-193)

5. Retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, EKSF, er et instrument, der – under overholdelse af trinhøjere retsregler – har til formål at præcisere de kriterier, som Kommissionen anvender i forbindelse med udøvelsen af den skønsbeføjelse ved bødefastsættelsen, som artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 indrømmer den. Disse retningslinjer udgør ikke den retlige hjemmel for en beslutning, der fastsætter bøder, og som har hjemmel i forordning nr. 1/2003, men fastlægger generelt og abstrakt den metode, som Kommissionen har pålagt sig selv at anvende med henblik på udmålingen af de bøder, der pålægges ved denne beslutning, og de garanterer dermed retssikkerheden for virksomhederne.

Selv om retningslinjerne ikke kan anses for retsregler, som vedkommende myndighed under alle omstændigheder er forpligtet til at overholde, fastsætter de dog vejledende regler for den praksis, der skal følges, og som vedkommende myndighed ikke kan fravige i konkrete tilfælde uden at angive en begrundelse.

Kommissionens begrænsning af dens egen skønsbeføjelse som følge af vedtagelsen af retningslinjer er imidlertid ikke uforenelig med opretholdelsen af en væsentlig skønsmargen for Kommissionen. Det forhold, at Kommissionen i retningslinjerne har præciseret sin tilgang til vurderingen af en overtrædelses grovhed, er ikke til hinder for, at den vurderer overtrædelsen samlet på grundlag af alle de relevante omstændigheder, herunder de elementer, som ikke udtrykkeligt er nævnt i retningslinjerne.

(jf. præmis 217-219)

6. Ifølge den i retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, EKSF, fastsatte metode skal der ved vurderingen af grovheden tages hensyn til overtrædelsens art, dens konkrete indvirkning på markedet – når den kan måles – og det berørte geografiske markeds udstrækning.

Disse tre aspekter af vurderingen af overtrædelsen vejer imidlertid ikke lige tungt i den samlede vurdering. Overtrædelsens art er bl.a. af afgørende betydning for at betegne overtrædelserne som »meget alvorlige«. Derimod er hverken den konkrete indvirkning på markedet eller det geografiske markeds udstrækning nødvendige elementer for kvalificeringen af overtrædelsen som meget alvorlig i et tilfælde af horisontale aftaler, der bl.a. omhandler prisfastsættelse. Horisontale karteller, der bl.a. omhandler prisfastsættelse, kan således kvalificeres som »meget alvorlige« overtrædelser alene på grund af deres art, uden at Kommissionen skal godtgøre overtrædelsens konkrete indvirkning på markedet, og uden at det berørte geografiske markeds begrænsede udstrækning er til hinder for en sådan kvalificering.

Ved vurderingen af overtrædelsens grovhed er det afgørende, at kartelmedlemmerne havde gjort alt, hvad der stod i deres magt, for at give deres hensigter en konkret virkning. Hvad der efterfølgende skete med hensyn til de markedspriser, der faktisk blev opnået, kunne blive påvirket af andre faktorer, som kartelmedlemmerne ikke havde kontrol over, hvorfor kartellets medlemmer ikke kan drage fordel heraf ved at gøre eksterne faktorer, som modvirkede deres egne bestræbelser, til forhold, der begrunder en bødenedsættelse.

Når det er blevet godtgjort, at et kartel er blevet gennemført, kan det ikke kræves, at Kommissionen systematisk påviser, at aftalerne rent faktisk har gjort det muligt for de pågældende virksomheder at nå et højere eller, i tilfældet med købskarteller, lavere faktureringsprisniveau end det, der ville have været gældende, hvis der ikke havde været et kartel. Det ville være urimeligt at kræve en sådan påvisning, som ville lægge beslag på betydelige ressourcer, da den ville nødvendiggøre hypotetiske beregninger baseret på økonomiske modeller, hvis nøjagtighed er vanskelig at efterprøve for retsinstansen, og hvis ufejlbarlighed på ingen måde er bevist.

Endvidere er det geografiske markeds udstrækning ikke et selvstændigt kriterium i den forstand, at kun overtrædelser, der faktisk berører de fleste medlemsstater, kan kvalificeres som »meget alvorlige«. Det fremgår hverken af traktaten, forordning nr. 1/2003 eller retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, EKSF, at kun geografisk set meget omfattende konkurrencebegrænsninger kan kvalificeres således. Aftaler eller samordnet praksis, der har fastsættelse af købspriser samt fordeling af indkøbte mængder til formål, kan i øvrigt per se betegnes som meget alvorlige, uden at det er fornødent, at adfærden har haft en bestemt geografisk udstrækning. Det følger heraf, at det geografiske markeds størrelse, også i tilfælde af at dette er begrænset, i princippet ikke er til hinder for at kvalificere den konstaterede overtrædelse som »meget alvorlig«.

(jf. præmis 220, 222-224, 226, 248-250, 277 og 279)

7. I forbindelse med fastsættelsen af bøder for tilsidesættelse af konkurrenceretten er begrundelsespligten opfyldt, såfremt Kommissionen i sin beslutning giver oplysninger om de hensyn, der har givet grundlag for at bedømme overtrædelsens grovhed og dens varighed. Hvad angår en beslutning, hvorved flere virksomheder pålægges bøder, skal begrundelsespligtens rækkevidde bl.a. vurderes under hensyntagen til, at overtrædelsernes grovhed skal fastslås på grundlag af en lang række forhold, herunder bl.a. sagens særlige omstændigheder, dens sammenhæng og bødernes afskrækkende virkning, uden at der er opstillet en bindende eller udtømmende liste over de kriterier, som obligatorisk skal tages i betragtning.

Idet den konkrete indvirkning på markedet ikke udgør et nødvendigt element for kvalificeringen af overtrædelsen som meget alvorlig i tilfældet med horisontale aftaler, der bl.a. omhandler prisfastsættelse, er Kommissionen ikke forpligtet til at tage hensyn til denne ved vurderingen af overtrædelsens grovhed. Den omstændighed, at Kommissionen ikke har begrundet den manglende hensyntagen til et kriterium, som den ikke var forpligtet til at tage i betragtning, og som den i den foreliggende sag heller ikke fandt det nødvendigt at tage i betragtning, kan ikke medføre en begrundelsesmangel for så vidt angår fastsættelsen af bøden.

(jf. præmis 282 og 284)

8. Kommissionen er ikke forpligtet til under proceduren at gøre interne dokumenter fra institutionen tilgængelige. Endvidere bringes Kommissionens interne dokumenter ikke til sagsøgernes kundskab under en retssag, medmindre sagens ganske særlige omstændigheder kræver det på grundlag af vægtige indicier, som det påhviler sagsøgerne at tilvejebringe. Denne begrænsning af adgangen til interne dokumenter er begrundet i hensynet til den pågældende institutions funktionsdygtighed med hensyn til forfølgningen af overtrædelser af traktatens konkurrenceregler.

(jf. præmis 313)