Da artikel 14, stk. 3, i forordning nr. 17 har til formål at give Kommissionen mulighed for at foretage kontrolundersøgelser uden virksomhedernes samtykke og uden forudgående underretning, indebærer den ikke nogen pligt for Kommissionen, når denne træffer beslutning i henhold til denne bestemmelse, til at besvare argumenterne fra de virksomheder, som nægter frivilligt at underkaste sig kontrolundersøgelser i henhold til artikel 14, stk. 2, hvorom de har modtaget forudgående underretning.

Da formålet med artikel 14, stk. 2, i forordning nr. 17 er, at Kommissionen skal have mulighed for at foretage uanmeldte kontrolundersøgelser hos de virksomheder, som er mistænkt for at have overtrådt traktatens konkurrenceregler, bør Kommissionen kunne træffe beslutning, uden at være bundet af formkrav, der kan tænkes at forsinke beslutningens vedtagelse. Den i artikel 14, stk. 4, omhandlede høring af de nationale myndigheder kan derfor indhentes uformelt, uden at det er nødvendigt at udfærdige mødereferat.

Kommissionen er bundet af det i fusionstraktatens artikel 17 nedfældede kollegialitetsprincip, som dels indebærer, at beslutningerne drøftes i fællesskab, dels at samtlige kommissionsmedlemmer i politisk henseende som kollegial enhed har et kollektivt ansvar for de trufne beslutninger. Det er foreneligt med kollegialitetsprincippet, at Kommissionen inden for visse grænser og under nærmere angivne betingelser bemyndiger sine medlemmer til at træffe visse beslutninger på sine vegne og under sin kontrol.

For det første indebærer Kommissionens delegationsordning, hvorved det kommissionsmedlem, til hvem delegationen udstedes, overdrages en vis besluttende myndighed, ikke at Kommissionen dermed fratages kompetencen. Beslutninger i henhold til en kompetencedelegation træffes på Kommissionens vegne og dennes fulde ansvar og kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål efter de samme betingelser, som hvis den var blevet drøftet i plenum. Endvidere har

Kommissionen indført regler til sikring af, at visse foranstaltninger, der ellers kan træffes i henhold til en kompetencedelegation, træffes af den samlede Kommission. Endelig har Kommissionen forbeholdt sig en beføjelse til at ændre beslutninger om kompetencedelegationer.

For det andet er en sådan delegationsordning, når den begrænses til nærmere angivne foranstaltninger af forvaltningsmæssig eller administrativ art — hvilket udelukker delegation af principbeslutninger — nødvendig, for at Kommissionen kan udføre sine opgaver, på grund af den væsentlige forøgelse i antallet af retsakter, Kommissionen skal træffe. I ethvert besluttende organ må der nemlig sikres en hensigtsmæssig arbejdsform, hvilket princip har gyldighed for enhver organisation, der er udstyret med institutioner, og er kommet til udtryk i fusionstraktatens artikel 16, hvorefter »Kommissionen fastsætter sin forretningsorden med henblik på at sikre sin egen og sine tjenestegrenes virksomhed«.

Såvel retssikkerhedsprincippet som nødvendigheden af at skaffe gennemskuelighed i de administrative beslutninger tilsiger, at Kommissionen offentliggør sådanne beslutninger om kompetencedelegationer som interne regler, der afstikker de generelle rammer for sådanne beslutninger. Den omstændighed, at beslutningerne ikke er offentliggjort, påvirker ikke deres lovlighed, medmindre dette indskrænker adgangen til at anfægte beslutningerne under et sagsanlæg.