ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 89/7

Sag anlagt den 22. december 2014 — Europa-Kommissionen mod Den Italienske Republik

(Sag C-601/14)

(2015/C 089/08)

Processprog: italiensk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved E. Traversa og F. Moro, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Italienske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 12, stk. 2, i direktiv 2004/80/EF (1), idet den ikke har truffet alle de foranstaltninger, der er nødvendige til at sikre, at der forefindes en ordning for erstatning til ofre for alle forsætlige voldsforbrydelser begået på dens eget område.

— Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

For at lette adgangen til en passende erstatning til ofre for forbrydelser i hele Den Europæiske Union i grænseoverskridende situationer indfører direktiv 2004/80/EF en ordning for samarbejde mellem de nationale myndigheder. Ordningen bygger på de enkelte medlemsstaters ordninger for erstatning til ofre for forsætlige voldsforbrydelser, der er begået på deres eget område. Med henblik på at sikre anvendelsen af denne samarbejdsordning kræver direktivets artikel 12, stk. 2, at medlemsstaterne har, eller at de indfører en ordning for erstatning til ofre for forsætlige voldsforbrydelser begået på deres eget område, som garanterer en rimelig og passende erstatning til ofre. Denne forpligtelse forstås således, at den omfatter alle forsætlige voldsforbrydelser og ikke alene visse af dem.

I den italienske lovgivning er der fastsat en national ordning for erstatning til ofre for forsætlige voldsforbrydelser, der består af en række særlove om erstatning i tilfælde af bestemte forsætlige voldsforbrydelser, men den indeholder ikke nogen generel erstatningsordning, der omfatter samtlige ofre for de forbrydelser, der i den italienske straffelov er opført og kvalificeret som forsætlige voldsforbrydelser. Navnlig indeholder den italienske ordning ikke en erstatningsordning for de forsætlige voldsforbrydelser i forbindelse med såkaldt »almindelige kriminalitet«, der ikke er reguleret i speciallove.

Det skal følgelig fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 12, stk. 2, i direktiv 2004/80/EF.

(1) Rådets direktiv 2004/80/EF af 29.4.2004 om erstatning til ofre for forbrydelser (EUT L 261, s. 15).
2)

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, skal chartrets artikel 47 da fortolkes således, at principperne om en retfærdig rettergang, som er forankret heri, tillader, at der i en sag vedrørende iværksættelse af foreløbige, sikrende retsmidler foretages en begrænsning af de ejendomsrettigheder, der tilkommer en person, som ikke har været part i sagen, når det er foreskrevet, at enhver, som berøres af afgørelsen om foreløbige, sikrende retsmidler, til enhver tid har ret til at indgive begæring til retten om ændring eller ophævelse af afgørelsen, og at det overlades til sagsøgerne at forkynde afgørelsen for de berørte personer?
1)

Skal den sociale beskyttelse, barnets rettigheder, ligebehandlingsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling, der i EU-retten er sikret ved artikel 6 i Traktaten om Den Europæiske Union, artikel 20, artikel 21, stk. 1, artikel 24, stk. 1 og 2, artikel 34 og 52 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, artikel 3, stk. 1, litra b), og artikel 4 i forordning (EF) nr. 883/2004 (1) om koordinering af de sociale sikringsordninger, fortolkes således, at de er til hinder for nationale bestemmelser, der uden nogen objektiv og rimelig begrundelse begrænser bidrag til børns underhold på grundlag af datoen for barnets fødsel og ikke på grundlag af datoen for undfangelsen, selv om et undfanget barn, såfremt det fødes levende og er levedygtigt, anses for at eksistere?
2)

Er databeskyttelsesdirektivets artikel 7, litra f), til hinder for en bestemmelse i national ret, hvorefter internetudbyderen kun må indsamle og anvende personoplysninger om en bruger uden samtykke fra denne, i det omfang dette er nødvendigt for at kunne afregne og give den pågældende bruger adgang til konkret at benytte telekommunikationstjenesten, og hvorefter formålet om at sikre telekommunikationstjenestens generelle funktionsdygtighed ikke kan begrunde, at personoplysningerne anvendes, også efter at brugeren har afsluttet sin konkrete søgning på webstedet?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 89/6

Appel iværksat den 19. december 2014 af Rådet for Den Europæiske Union til prøvelse af dom afsagt af Retten (Sjette Udvidede Afdeling) den 16. oktober 2014 i de forenede sager T-208/11 og T-508/11, Liberation Tigers of Tamil Eelam (LTTE) mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-599/14 P)

(2015/C 089/07)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Rådet for Den Europæiske Union (ved B. Driessen, E. Finnegan og G. Etienne, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Liberation Tigers of Tamil Eelam (LTTE), Kongeriget Nederlandene, Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland og Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves.

— Domstolen træffer endelig afgørelse vedrørende de spørgsmål, der er genstand for denne appel, og appellanten frifindes.

— Sagsøgeren i de forenede sager T-208/11 og T-508/11 tilpligtes at betale Rådet for Den Europæiske Unions omkostninger i forbindelse med den sag og den foreliggende appelsag.

Anbringender og væsentligste argumenter

I den appellerede dom annullerede Retten LTTE’s opførelse på listen alene af grunde, der vedrører proceduren for vedtagelse heraf. Rådet har gjort gældende, at Retten har begået følgende fejl:

Første anbringende: Retten fastslog fejlagtigt, at Rådet i begrundelsen skal bevise, at det har kontrolleret, at den aktivitet, som den myndighed, der foretager opførelse på listen i et tredjeland, sker med tilstrækkelige beskyttelsesforanstaltninger. Selv om Rådet anerkender, at den kompetente myndigheds aktivitet i et tredjeland skal være omfattet af lov eller praksis, der overholder de berørtes grundlæggende rettigheder, har Rådet anført, at Retten har begået en retlig fejl ved at kræve, at disse oplysninger skal indgå i begrundelsen.

Andet anbringende: Retten har begået en retlig fejl i sin vurdering af Rådets brug af offentligt tilgængelige oplysninger. Det var desuden forkert af Retten at afvise Rådets brug af oplysninger, der hidrører fra åbne kilder. Retten har endvidere begået en fejl ved at fastslå, at Rådet skulle have bedt en kompetent myndighed om at undersøge de presseartikler, som begrundelsen henviste til. Endelig har Retten begået en fejl ved at fastslå, at dens afvisning af at lade Rådet henvise til oplysninger, der hidrører fra åbne kilder, skulle resultere i annullation af den appellerede afgørelse.

Tredje anbringende: Retten har begået en fejl ved ikke at fastslå, at opførelsen på listen kunne ske på grundlag af 2001 UK Proscription Order. Ud over at Rettens fortolkning savner lovhjemmel, medfører den også, at en enhed ville kunne hindre opførelsen heraf på listen i henhold til fælles holdning 2001/931 ved at nægte at bestride dets opførelse på listen eller forbud i den medlemsstat, hvor afgørelsen i henhold til artikel 1, stk. 4, i fælles holdning 2001/931 kommer fra. Desuden er Rettens argumentation ikke forenelig med Kadi II-dommen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 111/3

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Østrig) den 17. december 2014 — Manfred Naderhirn

(Sag C-581/14)

(2016/C 111/03)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landesverwaltungsgericht Oberösterreich

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Manfred Naderhirn

Sagsøgt: Mag. Jungwirth u. Mag. Fabian OHG, Krenn KG, Michael Weber, Übermaßer KG, Gunhild Mayr

Ved kendelse af 15. oktober 2015 har Domstolen fastslået følgende:

EU-retten skal fortolkes således, at den er til hinder for en retsstilling i national ret, som for det første er kendetegnet ved, at der ikke findes nationale bestemmelser til regulering af spørgsmålet om, hvordan en national ret i allerede verserende sager skal forholde sig til den omstændighed, at Domstolen har erklæret en national bestemmelse for værende i strid med EU-retten, og for det andet er kendetegnet ved, at der findes nationale bestemmelser, hvorefter den pågældende ret uden forbehold er bundet af en fortolkning af EU-retten, som er foretaget af en anden national ret, for så vidt som den pågældende ret som følge af en sådan national bestemmelse hindres i behørigt at sikre EU-rettens forrang ved inden for rammerne af sin kompetence at træffe alle de i denne henseende nødvendige foranstaltninger.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 311/13

Appel iværksat den 12. december 2014 af Junited Autoglas Deutschland GmbH & Co. KG til prøvelse af dom afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 16. oktober 2014 i sag T-297/13 — Junited Autoglas Deutschland GmbH & Co. KG mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

(Sag C-579/14 P)

(2015/C 311/16)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Junited Autoglas Deutschland GmbH & Co. KG (ved Rechtsanwalt C. Weil)

Den anden part i appelsagen appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

Domstolen (Sjette Afdeling) har ved kendelse af 4. juni 2015 forkastet appellen og pålagt Junited Autoglas Deutschland GmbH & Co. KG at betale sagens omkostninger.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 171/7

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Rejonowy w Rzeszowie (Polen) den 10. juni 2014 — Przedsiębiorstwo Produkcyjno-Handlowo-Usługowe »Stylinart« sp. z o.o. mod Skarb Państwa — Wojewoda Podkarpacki, Skarb Państwa — Prezydent Miasta Przemyśla

(Sag C-282/14)

(2015/C 171/10)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Rejonowy w Rzeszowie

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Przedsiębiorstwo Produkcyjno-Handlowo-Usługowe »Stylinart« sp. z o.o.

Sagsøgt: Skarb Państwa — Wojewoda Podkarpacki, Skarb Państwa — Prezydent Miasta Przemyśla

Den Europæiske Unions Domstol fastslog ved kendelse af 11. december 2014, at det er åbenbart, at den ikke har kompetence til at besvare det af Sąd Rejonowy w Rzeszowie forelagte spørgsmål.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 171/6

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Naczelny Sąd Administracyjny (Polen) den 5. juni 2014 — Jednostka Innowacyjno-Wdrożeniowa Petrol S.C. Paczuski Maciej i Puławski Ryszard mod Minister Finansów

(Sag C-275/14)

(2015/C 171/09)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Naczelny Sąd Administracyjny

Parter i hovedsagen

Appellant: Jednostka Innowacyjno-Wdrożeniowa Petrol S.C. Paczuski Maciej i Puławski Ryszard

Indstævnt: Minister Finansów

Domstolen har ved kendelse af 5. februar 2015 truffet afgørelse om, at artikel 2, stk. 3, andet afsnit, i Rådets direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet (1) skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter additiver henhørende under kode 3811 i den kombinerede nomenklatur, der er indeholdt i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1031/2008 af 19. september 2008, pålægges punktafgift til en anden sats end den, der finder anvendelse på det brændstof, hvortil additiverne tilsættes.

Artikel 2, stk. 3, andet afsnit, i direktiv 2003/96 skal fortolkes således, at bestemmelsen kan påberåbes af en borger over for de kompetente nationale myndigheder i forbindelse med en tvist for de nationale domstole med henblik på at udelukke anvendelsen af en national lovgivning, som er uforenelig med denne bestemmelse.

(1) EUT L 283, s. 51.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 138/26

Sag anlagt den 19. december 2014 — Europa-Parlamentet mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-595/14)

(2015/C 138/36)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Parlamentet (ved F. Drexler, A. Caiola og M. Pencheva, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Rådets gennemførelsesafgørelse 2014/688/EU af 25. september 2014 om at underkaste 4-iod-2,5-dimethoxy-N-(2-methoxybenzyl)phenethylamin (25I-NBOMe), 3,4-dichlor-N-[[1-(dimethylamino)cyclohexyl]methyl]benzamid (AH-7921), 3,4-methylendioxypyrovaleron (MDPV) og 2-(3-methoxyphenyl)-2-(ethylamino)cyclohexanon (methoxetamin) kontrolforanstaltninger (1) annulleres.

— Virkningerne af Rådets gennemførelsesafgørelse 2014/688/EU opretholdes, indtil afgørelsen afløses af en ny retsakt, der vedtages i god og behørig form.

— Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale samtlige sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for sit søgsmål, der er anlagt i medfør af artikel 263 TEUF, har Europa-Parlamentet anført to anbringender.

Det første anbringende vedrører Rådets anvendelse af et retsgrundlag, der er blevet ophævet ved Lissabontraktatens ikrafttrædelse, eller et afledt retsgrundlag, der som sådant er ulovligt i henhold til Domstolens praksis.

Det andet anbringende vedrører Rådets anvendelse af en beslutningsprocedure i forbindelse med vedtagelsen af afgørelse 2014/688/EU, der ikke er juridisk korrekt. Parlamentet er ikke blevet inddraget i den proces, der førte til vedtagelsen af den anfægtede afgørelse. Parlamentet har heraf udledt, at Rådet har tilsidesat traktaterne og væsentlige formforskrifter.

Såfremt Domstolen beslutter at annullere den anfægtede afgørelse, er Parlamentet af den opfattelse, at det vil være hensigtsmæssigt, at Domstolen i overensstemmelse med artikel 264, stk. 2, TEUF udøver sit skøn med henblik på at opretholde den anfægtede afgørelses virkninger, indtil den afløses af en ny retsakt, som er vedtaget på korrekt vis.

(1) EUT L 287, s. 22.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 138/24

Appel iværksat den 14. november 2014 af Kontoret for Harmonisering i Det Indre Marked (Varemærker og Design) til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 3. september 2014 i sag T-686/13, Unibail mod KHIM

(Sag C-512/14 P)

(2015/C 138/34)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Kontoret for Harmonisering i Det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved A. Folliard-Monguiral, som befuldmægtiget)

Den anden part i appelsagen: Unibail Management

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves

— Der træffes afgørelse i medfør af artikel 61, stk. 1, andet punktum, i statutten for Domstolen

— Unibail Management tilpligtes at betale Harmoniseringskontorets omkostninger i forbindelse med sagen for Retten

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har til støtte for appellen fremført et enkelt anbringende. Harmoniseringskontoret er af den opfattelse, at Retten har tilsidesat artikel 75, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 (1) af 26. februar 2009 om EF-varemærker sammenholdt med samme forordnings artikel 7, stk. 1, litra b). Retten har ikke kun fejlfortolket anvendelsesområdet for begrebet generel begrundelse, men ligeledes sin egen praksis. Endelig har appellanten gjort gældende, at Retten har vendt bevisbyrden om.

(1) EUT L 78, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 138/25

Appel iværksat den 14. november 2014 af Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 3. september 2014 i sag T-687/13, Unibail mod KHIM

(Sag C-513/14 P)

(2015/C 138/35)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved A. Folliard-Monguiral, som befuldmægtiget)

Den anden part i appelsagen: Unibail Management

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves.

— Der træffes afgørelse i medfør af artikel 61, stk. 1, andet punktum, i statutten for Domstolen.

— Unibail Management tilpligtes at betale Harmoniseringskontorets omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har til støtte for appellen fremført et enkelt anbringende. Harmoniseringskontoret er af den opfattelse, at Retten har tilsidesat artikel 75, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 (1) af 26. februar 2009 om EF-varemærker, sammenholdt med samme forordnings artikel 7, stk. 1, litra b). Retten har ikke kun fejlfortolket anvendelsesområdet for begrebet generel begrundelse, men ligeledes sin egen praksis. Endelig har appellanten gjort gældende, at Retten har vendt bevisbyrden.

(1) EUT L 78, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 138/24

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rayonen sad Sofia (Bulgarien) den 26. september 2015 — Rumyana Asenova Petrus mod Republikken Bulgarien

(Sag C-451/14)

(2015/C 138/33)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Rayonen sad Sofia

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Rumyana Asenova Petrus

Sagsøgt: Republikken Bulgarien

Ved afgørelse af 5. februar 2015, har Domstolen (Femte Afdeling) fastslået, at det er åbenbart, at den ikke har kompetence til at besvare de af Rayonen sad Sofia forelagte spørgsmål.
1)

Vedrører et sagsanlæg ved en tysk ret, som kurator har anlagt mod en direktør for et private company limited by shares efter engelsk eller walisisk ret, der er taget under insolvensbehandling i Tyskland i henhold til artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 1346/2000 (1), med påstand om tilbagebetaling af betalinger, som han har foretaget, før insolvensbehandlingen blev indledt, men efter at selskabet var blevet insolvent, den tyske konkurslovgivning som omhandlet i artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 1346/2000?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 127/7

Appel iværksat den 30. juli 2014 af Argo Group International Holdings Ltd til prøvelse af dom afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 20. maj 2014 i sag T-247/12, Argo Group International Holdings Ltd mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

(Sag C-370/14 P)

(2015/C 127/10)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Argo Group International Holdings Ltd (ved advokat F. Petillion og barrister J. Janssen)

De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og Arisa Assurances SA

Ved kendelse af 12. februar 2015 har Domstolen (Niende Afdeling) forkastet appellen og tilpligtet Argo Group International Holdings Ltd at bære sine egne omkostninger.
2.

Det gøres for det første gældende, at Retten, idet den havde fundet, at varemærkerne havde fonetisk lighed på grund af den fælles bestanddel »so«, skulle have fastslået, at varemærkerne i det mindste overordnet set lignede hinanden. Rettens konklusion om, at de på trods af det fælles fonetiske element var forskellige, var resultatet af en manglende anvendelse af fast retspraksis om arten af og graden af den lighed, som kræves ved anvendelsen af artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 8, stk. 5.
3.

Skaldirektiv 93/13 fortolkes således, at kravet om gennemsigtighed af en accessorisk tjenesteydelse (såfremt der i praksis er tale om en accessorisk tjenesteydelse og ikke om prisen/vederlaget for kreditten), for hvilken administrative udgifter betales, anses for opfyldt, såfremt prisen for denne administrative tjenesteydelse er klar og forståelig (administrative udgifter), selv om genstanden for den tjenesteydelse, som svarer til denne administrative tjenesteydelse, ikke er specificeret?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene) den 12. januar 2015 — Staatssecretaris van Financiën mod Argos Supply Trading BV

(Sag C-4/15)

(2015/C 107/26)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Staatssecretaris van Financiën

Sagsøgt: Argos Supply Trading BV

Præjudicielt spørgsmål

Skal begrebet »forarbejdningsvirksomhederne i Fællesskabet« i EF-toldkodeksens artikel 148, litra c) (1), i forbindelse med en prøvelse af de økonomiske forudsætninger for en procedure for passiv forædling fortolkes således, at der herved også forstås Fællesskabets producenter af råstoffer og halvfabrikata, som svarer til de ikke-fællesskabsvarer, der anvendes i forarbejdningsprocessen?

(1) Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12.10.1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT L 302, s. 1).
3.

Er det i overensstemmelse med formålet med rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, som blev indgået den 18. marts 1999 mellem EFS, UNICE og CEEP, og som er indeholdt i bilaget til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999, at foretage en fortolkning af artikel 9, stk. 3, tredje afsnit, i lov nr. 55/2003 af 16. december 2003 om rammevedtægten for vedtægtsmæssigt ansatte i sundhedstjenesterne, hvorefter det antages, at der, når der foretages mere end to udnævnelser med hensyn til leveringen af de samme tjenesteydelser i en samlet periode på mindst 12 måneder inden for to år, skal oprettes en strukturel stilling i centerets stab, således at den arbejdstager, der er udnævnt til hjælpepersonale, bliver udnævnt til midlertidigt ansat?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 96/7

Sag anlagt den 14. januar 2015 — Europa-Parlamentet mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-14/15)

(2015/C 096/09)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Parlamentet (ved F. Drexler, A. Caiola og M. Pencheva, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Rådets afgørelse 2014/731/EU af 9. oktober 2014 om Maltas elektroniske udveksling af oplysninger fra køretøjsregistre (1), Rådets afgørelse 2014/743/EU af 21. oktober 2014 om Cyperns elektroniske udveksling af oplysninger fra køretøjsregistre (2) og Rådets afgørelse 2014/744/EU af 21. oktober 2014 om Estlands elektroniske udveksling af oplysninger fra køretøjsregistre (3), annulleres.

— Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Parlamentet har til støtte for søgsmålet anført to anbringender vedrørende dels tilsidesættelse af traktaterne, dels tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter.

For det første er det Parlamentets vurdering, at Rådet har anvendt et forkert retsgrundlag for vedtagelsen af de anfægtede afgørelser.

For det andet har Parlamentet foreholdt Rådet, at det har anvendt en beslutningsprocedure, som ikke er juridisk korrekt.

(1) EUT L 302, s. 56.

(2) EUT L 308, s. 100.

(3) EUT L 308, s. 102.
1)

Skal artikel 5, nr. 3), i forordning (EF) nr. 44/2001 (1) fortolkes således, at »det sted, hvor skadetilføjelsen er foregået« kan anses for at være det sted i en medlemsstat, hvor skaden er indtrådt, når skaden udelukkende består i et formuetab, der er en direkte følge af en ansvarspådragende handling uden for kontrakt, der er foretaget i en anden medlemsstat?