Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Tilnaermelse af lovgivningerne - pakkerejser, herunder pakkeferier og pakketure - direktiv 90/314 - artikel 7 om beskyttelse mod risikoen for rejsearrangoerens insolvens eller konkurs - anvendelsesomraade - rejser tilbudt som gave via oekonomisk tilskud til et begraenset antal forbrugere - omfattet - tilsidesaettelse af national konkurrenceret - ingen betydning

(Raadets direktiv 90/314, art. 7)

2 Tilnaermelse af lovgivningerne - pakkerejser, herunder pakkeferier og pakketure - direktiv 90/314 - artikel 7 om beskyttelse mod risikoen for rejsearrangoerens insolvens eller konkurs - en ny medlemsstats begraensning af beskyttelsen til kun at gaelde rejser med afrejse tidligst den 1. maj 1995 - garanti begraenset saavel stoerrelses- som beregningsmaessigt - ukorrekt gennemfoerelse - tilstraekkelig kvalificeret tilsidesaettelse af faellesskabsretten - direkte aarsagsforbindelse

(Raadets direktiv 90/314, art. 7)

Sammendrag

1 Artikel 7 i Raadets direktiv 90/314 om pakkerejser, herunder pakkeferier og pakketure, finder anvendelse paa rejser, der - i forbindelse med en efter national konkurrenceret ulovlig reklamekampagne - tilbydes som gave af et dagblad alene til abonnenterne, og for hvilke hovedkontrahenten, saafremt han rejser alene, betaler lufthavnsafgift og tillaeg for enevaerelse, eller, saafremt han ledsages af mindst én fuldtbetalende person, kun betaler lufthavnsafgift.

For det foerste finder den paagaeldende bestemmelse anvendelse, selv om den modydelse, som koeberen skal erlaegge, ikke svarer til rejsens totalpris eller kun svarer til en del af rejsen. For det andet har det ikke hjemmel i direktivet og ville vaere i strid med dets formaal, saafremt man begraenser dets anvendelsesomraade til pakkerejser, der tilbydes et potentielt ubegraenset antal forbrugere. Endelig indebaerer det forhold, at reklamekampagnen i form af rejser tilbudt som gave er blevet kendt stridende mod national konkurrenceret, ikke, at disse rejser ikke maa betegnes som pakkerejser i direktivets forstand.

2 En medlemsstat, der tiltraadte Den Europaeiske Union den 1. januar 1995, og som senest paa denne dato skulle gennemfoere direktiv 90/314 om pakkerejser, herunder pakkeferier og pakketure, har ikke korrekt gennemfoert direktivets artikel 7 om beskyttelse mod rejsearrangoerens insolvens eller konkurs, saafremt den har vedtaget en lovgivning til beskyttelse af rejsende, som bestilte deres pakkerejser efter den 1. januar 1995, naar beskyttelsen begraenses til rejser med afrejse tidligst den 1. maj 1995. De ved denne artikel indfoerte garantier skal omfatte samtlige kontrakter om pakkerejser indgaaet fra den 1. januar 1995 for rejser, der skal afvikles efter denne dato.

Artikel 7 er heller ikke blevet korrekt gennemfoert, naar en national lovgivning for at daekke risikoen begraenser sig til at kraeve en forsikringsaftale eller en bankgaranti, hvis stoerrelse skal svare til mindst 5% af rejsearrangoerens omsaetning i det tilsvarende kvartal i det foregaaende kalenderaar, og naar lovgivningen af en ny arrangoer paa markedet kraever, at der skal tages udgangspunkt i den anslaaede omsaetning af den af arrangoeren paataenkte virksomhed uden hensyn til arrangoerens omsaetningsstigning i det loebende aar. En saadan ordning kan ikke strukturelt imoedegaa begivenhederne i den paagaeldende oekonomiske sektor og kan ikke effektivt sikre forbrugeren tilbagebetaling af samtlige erlagte beloeb og hjemtransport i tilfaelde af rejsearrangoerens insolvens.

Hvad angaar begraensningen af den ved artikel 7 kraevede beskyttelse til alene at gaelde rejser, hvis afrejsedato er blevet fastsat til tidligst den 1. maj 1995, er den aabenbart i strid med de af direktivet flydende forpligtelser, og udgoer en tilstraekkeligt kvalificeret tilsidesaettelse af faellesskabsretten, uanset at medlemsstaten har gennemfoert samtlige andre bestemmelser i direktivet. Naar der foreligger bevis for direkte aarsagsforbindelse, bevirker uagtsom adfaerd fra rejsearrangoerens side eller indtraeden af helt usaedvanlige eller uforudselige begivenheder desuden ikke, at medlemsstaten ikke ifalder ansvar for kraenkelse af direktivets artikel 7, idet saadanne omstaendigheder ikke kan udelukke, at direkte aarsagsforbindelse foreligger.