ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Retten har fejlfortolket artikel 9, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22. december 1995 (1) (»grundforordningen«) (artikel 9, stk. 1), da den fastslog, at Rådet er berettiget til at anvende artikel 9, stk. 1, så meget desto mere i situationer, der falder uden for anvendelsesområdet for denne bestemmelse (dvs. når der ikke er tale om tilbagetrækning af en klage, men snarere at tilslutningen til klagen blot er faldet). Rettens udvidende fortolkning af artikel 9, stk. 1, har ikke støtte i hverken ordlyden eller opbygningen af bestemmelserne i grundforordningen. Den modsiges ligeledes af institutionernes praksis de sidste 25 år under hvilke anvendelsen af artikel 9, stk. 1, efter tilbagetrækning af en klage, altid har udløst, at den forbundne undersøgelse blev afsluttet.
1)

Skal artikel 4, stk. 1, i vikardirektivet (2008/104/EF) (1) fortolkes således, at der pålægges de nationale myndigheder, herunder retterne, en permanent forpligtelse til at gøre brug af de midler, de råder over, for at sikre, at ingen nationale retsforskrifter eller bestemmelser i kollektive overenskomster, der er i strid med en bestemmelse i direktivet, er i kraft eller anvendes?
1)

Skal artikel 6, stk. 1, i Rådets direktiv 85/374/EØF af 25. juli 1985 om tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om produktansvar (1) fortolkes således, at et produkt, når der er tale om medicinsk udstyr, der implanteres i menneskekroppen (her: en pacemaker), lider af en defekt, allerede fordi apparater fra samme produktgruppe har en væsentligt forøget risiko for funktionssvigt, men der ikke er konstateret en defekt på det apparat, som i det konkrete tilfælde er implanteret?
1)

Skal artikel 6, stk. 1, i Rådets direktiv 85/374/EØF af 25. juli 1985 om tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om produktansvar (1) fortolkes således, at et produkt, når der er tale om medicinsk udstyr, der implanteres i menneskekroppen (her: en implanterbar cardioverter defibrillator ‒ ICD-enhed), lider af en defekt, allerede fordi en fejlfunktion har optrådt ved et betydeligt antal apparater fra samme serie, men der ikke er konstateret en defekt på det apparat, som i det konkrete tilfælde er implanteret?
2)

Skal en advokat (advokatas, der er medlem af et [liberalt] erhverv), der indgår en aftale med en fysisk person om juridiske tjenesteydelser mod vederlag, hvorefter han er forpligtet til at yde juridiske tjenesteydelser med henblik på at opfylde den fysiske persons mål, der ikke vedrører personens beskæftigelse eller profession, betragtes som en erhvervsdrivende i forhold til EU-retlige bestemmelser om forbrugerbeskyttelse?
1)

Er en national bestemmelse som 7. tillægsbestemmelse, nr. 1, regel 3, litra b), i den spanske Ley General de la Seguridad Social i strid med artikel 4 i Rådets direktiv 79/7/EØF (1) af 19. december 1978 om gradvis gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring, når bestemmelsen berører en gruppe, der primært består af kvinder, og i henhold til hvilken udfyldningen af de lakuner i indbetalingen af bidrag, som er omfattet af den referenceperiode, der ligger til grund for beregningsgrundlaget for en bidragspligtig pension ved varig uarbejdsdygtighed, efter en periode med deltidsansættelse, skal ske på grundlag af de til enhver tid gældende mindstebaser for bidrag efter reduktion heraf ved anvendelse af deltidskoefficienten for det pågældende ansættelsesforhold forud for lakunen i indbetalingen af bidrag, hvorimod der i tilfælde af fuldtidsansættelse ikke ville ske nogen reduktion?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 9/21

Appel iværksat den 31. oktober 2013 af Planet A.E., Anonimi Etairia parochis symvouleftikon ypiresion (Athen, Grækenland) til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 9. september 2013 i sag T-489/12, Planet mod Kommissionen

(Sag C-564/13 P)

2014/C 9/33

Processprog: græsk

Parter

Appellant: Planet A.E., Anonimi Etairia parochis symvouleftikon ypiresion (Athen, Grækenland) (ved advokat B. Christianos)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Kendelse afsagt af Retten den 9. september 2013 i sag T-489/12 ophæves.

— Sagen hjemvises til Retten til fornyet behandling.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten gør gældende, at Rettens kendelse af 9. september 2013 i sag T-489/12 indeholder retlige vurderinger, der er i strid med EU-retlige bestemmelser, og anfægter dem med nærværende påstand om ophævelse.

Ifølge appellanten skal den appellerede kendelse ophæves, eftersom Retten foretog en fejlagtig fortolkning og anvendelse af EU-retten, dels for så vidt angår omfanget af den retlige interesse, der ifølge EU-retten kræves for at kunne anlægge et anerkendelsessøgsmål om tilsidesættelse af kontraktretlige forpligtelser, dels for så vidt angår spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger en eksisterende og faktisk [retlig interesse].
1)

Skal pos. 9018 og 9019 i den kombinerede nomenklatur i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 (1)om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif fortolkes således, at det er muligt at tarifere følgende anordninger i disse positioner: spidserne »UltraPulse Encore laser«, »Light Sheer ST« og »IPL Quantum SR« og deres prober »HR upgd for IPL Quantum« og »DL upgd for IPL Quantumsystem«, proberne »Ultrashape contour I«, anordningerne »IPL Quantum SR 560«, »Ls-Duet« og deres tilbehør, samt apparatet Lumenis M22, som alle anvendes til medicinsk brug?
1)

Når en voldgiftsdomstol udsteder en anti-suit injunction og derved forbyder en part at indbringe visse krav for en medlemsstats ret, som i henhold til Bruxelles I-forordningens regler (1) om kompetence har kompetence til at behandle den civile sag materielt, har medlemsstatens ret da ret til at nægte at anerkende en sådan afgørelse fra voldgiftsdomstolen, fordi den afskærer rettens ret til selv at afgøre, om den har kompetence til at behandle sagen i henhold til Bruxelles I-forordningens regler om kompetence?
3)

I benægtende fald, kan forkyndelsen da ske, i overensstemmelse med hensigten og formålet med forordning (EF) nr. 1393/2007, ved forkyndelse for de indstævntes advokat, som har indvilget i at give møde under protest, idet han over for sine klienter har forpligtet sig til at modtage forkyndelsen, eller skal forkyndelsen ske ved en ny forkyndelse i henhold til den procedure, der er fastsat i forordning (EF) nr. 1393/2007?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 377/6

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hof van Cassatie van België (Belgien) den 3. oktober 2013 — Vlaams Gewest mod Heidi Van Den Broeck

(Sag C-525/13)

2013/C 377/12

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hof van Cassatie van België

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Vlaams Gewest

Sagsøgt: Heidi Van Den Broeck

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 33, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 2419/2001 af 11. december 2001 om gennemførelsesbestemmelser for det integrerede system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger (1), der indførtes ved Rådets forordning (EØF) nr. 3508/92, fortolkes således, at »afslaget på den støtte, som landbrugeren efter artikel 31, stk. 2, ville være berettiget til under den pågældende støtteordning« for det pågældende kalenderår, vedrører den støtte, der skyldes i henhold til den »pågældende støtteordning« som nærmere opregnet i artikel 1, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 3508/92 af 27. november 1992 om et integreret system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger (2), således at der ikke kun skal meddeles afslag på støtten til den »pågældende afgrødegruppe«, men på hele den støtte, der følger af anvendelsen af en af de der opregnede støtteordninger, som den pågældende afgrødegruppe udgør en del af?

(1) EFT L 327, s. 11.

(2) EFT L 355, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 377/6

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Protodikeío Athinón (Grækenland) den 10. oktober 2013 — Honda Giken Kogyo Kabushiki Kaisha mod Maria Patmanídi ΑΕ

(Sag C-535/13)

2013/C 377/13

Processprog: græsk

Den forelæggende ret

Protodikeío Athinón

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Honda Giken Kogyo Kabushiki Kaisha

Sagsøgt: Maria Patmanídi ΑΕ

Præjudicielt spørgsmål

Hvad er omfanget af anvendelsesområdet for artikel 7 i direktiv 89/104/EØF (1) (nu artikel 7 i direktiv 2008/95/EF (2)) og artikel 13 i forordning (EF) nr. 40/94 (3) (nu artikel 13 i forordning nr. 207/2009 (4)) med hensyn til den ret, indehaveren af et varemærke har til at forbyde parallelimport til EU’s og EØS’område af sine varer, når de er fremstillet eller markedsført første gang på et marked i et land uden for EU og EØS, især når det drejer sig om varer med en stor margen for fortjeneste og pristryk, hvilket også viser sig ved store udsving i prispolitikken, og/eller hvor parallelimporten kan føre til store prisfald hos slutforbrugeren til fordel for denne og for konkurrencen, såsom for reservedele til motorkøretøjer af enhver art, set i lyset af og under indflydelse af følgende bestemmelser hver for sig og i kombination:

a) artikel 101-102 TEUF

b) artikel I, XI. 1, ΙΙΙ.4 og XX, litra d), og generelt reglerne i GATT-aftalen af 1994, og

c) artikel I og (Χ)XIV i GATT 1994, og (udstrækker) de sidstnævnte bestemmelser mere specifikt anvendelsesområdet for artikel 7, stk. 1, i direktiv 2008/95/EF og artikel 13, stk. 1, i forordning (EF) nr. 207/2009 (…) til at gælde varer, der markedsføres i stater, som har tiltrådt GΑΤΤ 1994, (og) rejser der sig spørgsmål om gensidighed mellem dem?

(1) Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21.12.1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (EFT L 40, s. 1).

(2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/98/EF af 19.11.2008 om affald og om ophævelse af visse direktiver (EUT L 312, s. 3).

(3) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT L 11, s. 1).

(4) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (EUT L 78, s. 1).
1)

Er artikel 10, stk. 2, og artikel 12 i Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 (1) af 23. juli 1987 samt retssikkerhedsprincippet til hinder for, at der af de ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1549/2006 af 17. oktober 2006 (2) indførte ændringer i de forklarende bestemmelser til kapitel 84 i Toldtariffen, II del, i Bilag I (hvormed højttalere er blevet udelukket fra position 8471, såfremt de foreligger særskilt fra automatiske databehandlingsmaskiner), udledes fortolkningsbidrag for at lægge til grund, at de af selskabet ADL s.r.l. (3) (…) indførte varer (…) udfører en selvstændig funktion (lydgengivelse og -forstærkning), »bortset fra« databehandling?
2)

Såfremt det første præjudicielle spørgsmål besvares med, at de to personkategorier, der er beskrevet deri, skal have ret til social bistand og lægehjælp som omhandlet i spørgsmålet, skal samme direktivs artikel 20, stk. 3, artikel 28, stk. 2, og artikel 29, stk. 2, da fortolkes således, at den forpligtelse, som medlemsstaterne har til at tage hensyn til situationen for sårbare personer, såsom handicappede, indebærer, at disse personer skal tildeles de ydelser, der er fastsat i lov af 27. februar 1987 om ydelser til handicappede personer, henset til at der kan tildeles socialhjælp, der tager hensyn til handicappet, i henhold til lov af 8. juli 1976 om offentlige centre for sociale foranstaltninger?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 367/25

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal administratif de Strasbourg (Frankrig) den 8. oktober 2013 — Geoffrey Léger mod Ministre des affaires sociales et de la santé og Établissement français du sang

(Sag C-528/13)

2013/C 367/46

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal administratif de Strasbourg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Geoffrey Léger

Sagsøgte: Ministre des affaires sociales et de la santé og Établissement français du sang

Præjudicielt spørgsmål

Udgør den omstændighed, at en mand har haft seksuel kontakt med en anden mand, henset til bilag III til direktiv 2004/33/EF (1), i sig selv en seksuel adfærd, som medfører risiko for, at han påfører sig alvorlige smitsomme sygdomme, der kan overføres med blodet, hvilket berettiger, at personer, der har udvist denne seksuelle adfærd, permanent udelukkes fra at donere blod, eller er det blot en seksuel adfærd, som ud fra omstændighederne i den konkrete sag medfører risiko for, at den pågældende påfører sig alvorlige smitsomme sygdomme, der kan overføres med blodet, hvilket berettiger, at denne midlertidigt udelukkes fra at donere blod i en periode, der fastsættes efter risikoadfærdens ophør?

(1) Kommissionens direktiv 2004/33/EF af 22.3.2004 om gennemførelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/98/EF med hensyn til visse tekniske krav til blod og blodkomponenter (EUT L 91, s. 25).
b)

Er en bestemmelse i national ret såsom momslovens artikel 18 lovlig i lyset af artikel 206, 250 og 252 i direktiv 2006/112 og det heraf følgende neutralitetsprincip, når den medfører, at det påhviler den afgiftsbetaler, der nævnes i denne bestemmelse, at fastlægge, opkræve og indbetale merværdiafgiften på de ved tvangsfuldbyrdelse foretagne leveringer af varer, der tilhører den afgiftspligtige eller ved tilsidesættelse af gældende bestemmelser er i hans besiddelse, og dette skal ske inden for den afgiftsperiode, der gælder for den afgiftspligtige, med det beløb, der forringer provenuet fra salget af varerne, med merværdiafgiften og udgør den tilsvarende afgiftssats, uden at der fra dette beløb fradrages beløbet for den indgående afgift fra afgiftsperiodens begyndelse indtil datoen for opkrævningen af afgiften hos den afgiftspligtige?
1)

Kan medlemsstaterne bestemme, at en økonomisk aktør skal udelukkes fra at deltage i en udbudsprocedure vedrørende indgåelse af en offentlig kontrakt af andre grunde end dem, der er nævnt i artikel 45 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF (1) af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter, herunder navnlig af grunde, som anses for at være begrundet i hensynet til beskyttelsen af offentlighedens interesse, den ordregivende myndigheds legitime interesser eller den loyale konkurrence og opretholdelsen af en sund konkurrence, og såfremt spørgsmålet besvares bekræftende, er det da foreneligt med anden betragtning til nævnte direktiv og med artikel 18 TEUF, 34 TEUF, 49 TEUF og 56 TEUF at foretage en sådan udelukkelse af en økonomisk aktør, der har begået en overtrædelse i forbindelse med udøvelsen af sin erhvervsmæssige virksomhed, som inden for de seneste fem år er blevet konstateret ved en retskraftig dom?
b)

Hvis det er muligt at godtgøre, at det relevante formål i henhold til spørgsmål 2 a) i hvert fald til dels er at skabe et sikkert og effektivt transportsystem, og at der foreligger sikkerheds- og/eller effektivitetsmæssige hensyn, som berettiger, at sorte taxaer gives tilladelse til at køre i busbaner, og som ikke gælder tilsvarende for minitaxaer, kan denne foranstaltning da anses for ikke at være selektiv som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 367/25

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Karlsruhe (Tyskland) den 3. oktober 2013 — Eycke Braun mod Land Baden-Württemberg

(Sag C-524/13)

2013/C 367/45

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Amtsgericht Karlsruhe

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Eycke Braun

Sagsøgt: Land Baden-Württemberg

Præjudicielt spørgsmål

Skal Rådets direktiv 69/335/EØF af 17. juli 1969 om kapitaltilførselsafgift (1), som ændret ved Rådets direktiv 85/303/EØF af 10. juni 1985 (2), fortolkes således, at gebyrer, der opkræves af en tjenestemandsansat notar for oprettelse af et notarialdokument, hvorved en disposition vedrørende et kapitalselskabs omdannelse til et kapitalselskab af anden art attesteres, betragtes som afgift i dette direktivs forstand, selv om omdannelsen ikke indebærer en kapitalforhøjelse for det erhvervende eller omdannede selskab?

(1) EFT 1969 II, s. 405.

(2) Rådets direktiv 85/303/EØF af 10.7.1985 om ændring af direktiv 69/335/EØF om kapitaltilførselsafgifter (EFT L 156, s. 23).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 367/25

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado Contencioso-Administrativo no 1 de Ferrol (Spanien) den 1. oktober 2013 — Ministerio de Defensa og Navantia SA mod Concello de Ferrol

(Sag C-522/13)

2013/C 367/44

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado Contencioso-Administrativo no 1

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Ministerio de Defensa og Navantia SA

Sagsøgt: Concello de Ferrol

Præjudicielt spørgsmål

Er den fritagelse for skat på fast ejendom, som Navantia nyder godt af, forenelig med artikel 107 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), og er det foreneligt med artikel 107 TEUF, at en medlemsstat (Spanien) indrømmer en skattefritagelse for et areal (en fast ejendom med matrikelnummer 2825201QA5422N0001YG), som tilhører medlemsstaten, og som er stillet til rådighed for en fuldt ud offentligt ejet privat virksomhed (Navantia), som leverer goder og tjenesteydelser, der kan være genstand for handel mellem medlemsstaterne?
1)

Er der tale om en indirekte forskelsbehandling — der skal begrundes — på grundlag af nationalitet eller om en restriktion for arbejdskraftens frie bevægelighed, hvis en medlemsstats lovgivning giver mulighed for en skattefri omkostningsgodtgørelse for ekstraterritoriale omkostninger til indrejste arbejdstagere, og arbejdstagere, der før ansættelsen i denne medlemsstat boede i udlandet i en afstand af mere end 150 km fra denne medlemsstats grænse, uden nærmere dokumentation kan få tilkendt en fast skattefri omkostningsgodtgørelse, også når dennes beløb er større end de faktiske ekstraterritoriale omkostninger, mens den skattefrie godtgørelse til arbejdstagere, der i denne periode boede i mindre afstand fra denne medlemsstat, er begrænset til det påviselige faktiske beløb af de ekstraterritoriale omkostninger?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 15/9

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Arbitral (Portugal) den 28. oktober 2013 — Merck Canada Inc. mod Accord Healthcare Limited m.fl.

(Sag C-555/13)

2014/C 15/11

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal Arbitral

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Merck Canada Inc.

Sagsøgt: Accord Healthcare Limited, Alter SA, Labochem Ltd, Synthon BV og Ranbaxy Portugal — Comércio e Desenvolvimento de Produtos Farmacêuticos, Unipessoal L.da

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 13 i forordning nr. 469/2009 (1) fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for, at perioden for eneret til udnyttelse af den patenterede opfindelse ved hjælp af et supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler er længere end 15 år regnet fra den første tilladelse til markedsføring i Fællesskabet af det pågældende lægemiddel (uden at medregne den i artikel 13, stk. 3, fastsatte forlængelse)?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 469/2009 af 6.5.2009 om det supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler (kodificeret udgave) (EUT L 152, s 1).
3)

Såfremt direktiv 2006/114 om vildledende og sammenlignende reklame finder anvendelse i henhold til spørgsmål 2, under hvilke grundlæggende forudsætninger udgør de foranstaltninger, som skal efterprøves ved Stockholms tingsrätt (brug af lægemidlets produktnavn, varenummer og AnatomicTherapeuticChemical-kode, anvendelse af en fast pris for lægemidlet, udbredelse af oplysninger om lægemidlet i Nationella Produktregistret för Läkemedel NPL (nationalt produktregister for lægemidler), påførelse af NPL-identifikationsmærke på lægemidlet, spredning af et oplysningsblad om lægemidlet, udlevering af lægemidlet via en elektronisk bestillingstjeneste for sundhedsvæsenet og meddelelse af oplysninger om lægemidlet gennem en publikation, der udgives af en national brancheorganisation), da reklame i direktiv 2006/114’s forstand?
1)

Skal tilladelser og certifikater i henhold til artikel 11, stk. 2, litra a), i Rådets forordning (EF) nr. 338/97 (1) alene anses for ugyldige for så vidt angår de enheder, som specifikt rammes af en ugyldighedsgrund, eller skal ugyldigheden tillige gælde for de øvrige enheder, som ligeledes er omfattet af tilladelsen eller certifikatet?
4)

Tillader fiskeripartnerskabsaftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Kongeriget Marokko, at Kongeriget Marokko ved siden af aftalen udvikler og udøver et eget nationalt, industrielt, pelagisk fiskeri syd for den 29. nordlige breddegrad? Såfremt dette er tilfældet, giver aftalen da Kongeriget Marokko ret til at antage eller direkte bevilge licenser til fiskerfartøjer, der fører fælleskabsflag, til sit nationale fiskeri uden et krav om tilladelse fra Det Europæiske Fællesskab?
3)

Skal indgreb fra tredjemænd, der handler på eget ansvar, og som er blevet overdraget opgaver, der henhører under et luftfartsselskabs drift, anses for usædvanlige omstændigheder som omhandlet i forordningens artikel 5, stk. 3?
3)

Skal direktiv 85/337 fortolkes således, at myndighederne under omstændigheder som dem, der foreligger i tvisten i hovedsagen, hvor der ansøges om tilladelse til en prøveproduktion af naturgas inden for rammerne af en efterforskningsboring, ved afgørelsen af om der er pligt til at foretage en miljøindvirkningsvurdering, alene skal vurdere den kumulative virkning af alle tilsvarende projekter, konkret alle udnyttede boringer i kommunen?
3)

Hvis spørgsmål 1 skal besvares bekræftende, er da det forhold, at der efter indførelse af et system uden forskelsbehandling, der gælder for nye tjenestemænd, for så vidt angår den lønretlige stilling fortsat sondres mellem på den ene side begunstigede gamle tjenestemænd, der ikke vælger at overgå til det nye system, og på den anden side gamle tjenestemænd, som stadig forskelsbehandles på trods af, at de vælger at overgå til det nye system, i henhold til chartrets artikel 52 og direktivets artikel 6 et overgangsfænomen, som er tilladt af hensyn til forvaltningsøkonomi, bevarelse af erhvervede rettigheder eller beskyttelse af berettigede forventninger, også selv om a) den nationale lovgiver i forbindelse med fastsættelse af reglerne om lønoprykning ikke er forpligtet til at opnå godkendelse fra kollektive overenskomstparter, men blot skal holde sig inden for de grundretlige grænser for beskyttelse af berettigede forventninger, og dette princip ikke kræver en fuldstændig bevarelse af erhvervede rettigheder på en sådan måde, at det gamle system bibeholdes fuldt ud for gamle tjenestemænd, der ikke vælger at overgå til det nye system; b) det i denne forbindelse også ville have stået den nationale lovgiver frit for at skabe lighed mellem de gamle tjenestemænd ved også at medregne perioder, der er tilbagelagt inden det fyldte 18. år, under bibeholdelse af de gamle fremrykningsregler for gamle tjenestemænd, som hidtil er blevet forskelsbehandlet; c) der ganske vist ville opstå betydelige administrative byrder som følge af det forventede store antal anmodninger, men de samlede administrative omkostninger ikke ville være tilnærmelsesvis så omfattende som den samlede lønsum, de forskelsbehandlede tjenestemænd har mistet og kommer til at miste i fremtiden set i forhold til de begunstigede tjenestemænd; d) overgangsperioden for opretholdelse af den ulige behandling mellem gamle tjenestemænd vil komme til at vare mange årtier og også vil berøre langt størsteparten af alle tjenestemænd i meget lang tid (som følge af det principielle »optagelsesstop« for nye tjenestemænd i offentligretlige tjenesteforhold); e) det nye system blev indført med tilbagevirkende kraft, og dette til ulempe for den pågældende tjenestemand gjorde indgreb i den mere fordelagtige retsstilling for tjenestemanden, som, henset til EU-rettens forrang, i hvert fald skulle anvendes mellem den 1. januar 2004 og den 30. august 2010, og som tjenestemanden også havde anmodet om anvendelse af, allerede inden lovændringen blev offentliggjort? Såfremt spørgsmål 1 eller 2 besvares benægtende, eller spørgsmål 3 besvares bekræftende: