ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – fritagelser – fritagelse for væddemål, lotterier og andre former for hasardspil eller spil om penge

[Rådets direktiv 2006/112, art. 135, stk. 1, litra i)]

Sammendrag

Artikel 135, stk. 1, litra i), i Rådets direktiv 2006/112 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at udøvelsen af den beføjelse, som medlemsstaterne har til at fastsætte betingelser og begrænsninger for den i denne bestemmelse fastsatte merværdiafgiftsfritagelse, tillader dem kun at fritage visse hasardspil eller spil om penge for denne afgift.

Denne bestemmelse overlader således en bred skønsmargen til medlemsstaterne med hensyn til fritagelse eller afgiftspålæggelse af de omhandlede transaktioner, idet den tillader medlemsstaterne at fastsætte betingelser og begrænsninger for denne fritagelse. Bestemmelsens ordlyd indeholder i øvrigt ikke noget, som tillader den konklusion, at fællesskabslovgiver havde ønsket at iværksætte en begrænsning af nogen art af kvantitativ karakter med det formål at sikre, at mindst 50% af de hasardspil og spil om penge, som afholdes og arrangeres i en medlemsstat, eller mindst 50% af omsætningen fra afholdelse og arrangering af sådanne spil skulle henhøre under momsfritagelsen i denne bestemmelse. Derudover er princippet om afgiftsneutralitet, hvorefter sammenlignelige tjenesteydelser, som derfor konkurrerer indbyrdes, ikke må behandles forskelligt med hensyn til merværdiafgift, ikke til hinder for en sådan lovgivning. Dette princip kan ikke uden at fratage artikel 135, stk. 1, litra i), i direktiv 2006/112 og den brede skønsmargen, som medlemsstaterne er tildelt i henhold til denne bestemmelse, enhver effektiv virkning fortolkes således, at det er til hinder for, at en type af hasardspil eller spil om penge fritages for moms, mens en anden type spil ikke fritages, for så vidt som de to typer af spil imidlertid ikke konkurrerer indbyrdes.

(jf. præmis 26, 27, 34, 35 og 39 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – fritagelser i henhold til sjette direktiv – fritagelse af hospitalsbehandling og pleje samt transaktioner i nær tilknytning hertil – fritagelse af behandling af personer som et led i udøvelse af lægegerning og dertil knyttede erhverv

[Rådets direktiv 2006/112, art. 132, stk. 1, litra b) og c)]

2. Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – fritagelser i henhold til sjette direktiv – fritagelse af hospitalsbehandling og pleje samt transaktioner i nær tilknytning hertil

[Rådets direktiv 2006/112, art. 132, stk. 1, litra b)]

Sammendrag

1. Aktiviteter, der består i fremsendelse af en udstyrspakke til indsamling af navlesnorsblod fra nyfødte samt analyse og forarbejdning af dette blod og i givet fald opbevaring af stamcellerne fra dette blod med henblik på en eventuel fremtidig terapeutisk anvendelse, er hverken samlet eller hver for sig omfattet af begrebet »hospitalsbehandling og pleje« i artikel 132, stk. 1, litra b), i direktiv 2006/112 om det fælles merværdiafgiftssystem eller begrebet »behandling af personer« i dette direktivs artikel 132, stk. 1, litra c), når sådanne aktiviteter udelukkende tilsigter at sikre, at en ressource vil være tilgængelig med henblik på en lægelig behandling i det usikre tilfælde, at en sådan måtte blive nødvendig, og ikke i sig selv tilsigter at diagnosticere, behandle eller helbrede sygdomme eller anomalier. Det forholder sig kun anderledes hvad angår analysen af navlesnorsblodet, hvis denne analyse reelt har et lægeligt diagnostisk formål, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(jf. præmis 47 og domskonkl. 1)

2. Begrebet transaktioner »i nær tilknytning« til »hospitalsbehandling og pleje« som omhandlet i artikel 132, stk. 1, litra b), i direktiv 2006/112 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at det ikke omfatter aktiviteter, som består i fremsendelse af udstyr til indsamling af navlesnorsblod fra nyfødte samt analyse og forarbejdning af dette blod og i givet fald opbevaring af stamceller fra dette blod med henblik på en eventuel fremtidig terapeutisk anvendelse, som disse aktiviteter kun eventuelt sker i tilknytning til, og som hverken er eksisterende, påbegyndt eller forventet igangsat.

(jf. præmis 52 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – fradrag for indgående afgift – udelukkelse af retten til fradrag – medlemsstaternes mulighed for at opretholde de udelukkelser, der var gældende på tidspunktet for sjette direktivs ikrafttræden

(Rådets direktiv 77/388, art. 17, stk. 6)

Sammendrag

Artikel 17, stk. 6, i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter, som ændret ved direktiv 95/7, hvis bestemmelser i det væsentlige er gentaget i artikel 176 i direktiv 2006/112 om det fælles merværdiafgiftssystem, skal fortolkes således, at den ikke tillader, at der opretholdes en national lovgivning, der fandt anvendelse på tidspunktet for ikrafttrædelsen af sjette direktiv i den pågældende medlemsstat, som generelt udelukker fradragsretten for indgående merværdiafgift betalt ved erhvervelse af importerede tjenesteydelser, hvor vederlaget betales direkte eller indirekte til en person, der er etableret i en stat eller på et territorium, der i lovgivningen er angivet som såkaldt skatteparadis.

Medlemsstaterne er nemlig ikke berettigede til at opretholde udelukkelser af fradragsretten for den nævnte afgift, som finder generel anvendelse, uanset hvilken udgift forbundet med erhvervelse af goder eller tjenesteydelser der er tale om.

(jf. præmis 30 og 32 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Traktatbrudssøgsmål – stævning – angivelse af klagepunkter og anbringender – formkrav

[art. 226 EF; statutten for Domstolen, art. 21, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 38, stk. 1, litra c)]

2. Traktatbrudssøgsmål – Domstolens kompetence – grænser – vedtægten for Europaskolen

(art. 10 EF og 226 EF)

Sammendrag

1. I henhold til artikel 21, stk. 1, i statutten for Domstolen og artikel 38, stk. 1, i Domstolens procesreglement påhviler det Kommissionen i en stævning, der indleveres i medfør af artikel 226 EF, præcist at angive de klagepunkter, som Domstolen skal tage stilling til. Disse påstande skal være formuleret entydigt for at undgå, at Domstolen træffer afgørelse ultra petita eller ikke tager stilling til et klagepunkt..

(jf. præmis 36 og 37)

2. Domstolen har ikke kompetence til at træffe afgørelse i sagen anlagt af Europa-Kommissionen på grundlag af artikel 226 EF med påstand om, at Kongeriget Belgien har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler det i medfør af hjemstedsaftalen indgået den 12. oktober 1962 mellem Det Øverste Råd for Europaskolen og Kongeriget Belgiens regering i forening med artikel 10 EF. Således som det fremgår af artikel 28 i vedtægten for Europaskolen, undertegnet i Luxembourg den 12. april 1957, følger ordningen i den nævnte aftale ordningen i vedtægten, som Domstolen ikke har kompetence til at tage stilling til fortolkningen af, i det omfang der er tale om en international overenskomst, der er indgået af medlemsstaterne, som ikke er en integrerende del af fællesskabsretten, uanset de bånd, som denne vedtægt har med Fællesskabet og dets institutioners funktion. Denne vurdering er ikke begrænset til den processuelle sammenhæng for en præjudiciel sag, men er ligeledes relevant inden for rammerne af en sag, der er anlagt i medfør af artikel 226 EF, hvis genstand kun kan være en medlemsstats tilsidesættelse af en af de forpligtelser, der påhviler den i medfør af traktaten

Hverken en eventuel konsolidering af overenskomsten af 1957 og bestemmelserne vedtaget på grundlag heraf ved aftalen indgået i Luxembourg den 21. juni 1994, der nu er gældende, eller henvisningen heri til hjemstedsaftaler kan med tilbagevirkende kraft ændre den retlige karakter af hjemstedsaftalen, som er en international overenskomst, der er indgået mellem Det Øverste Råd og regeringen i en enkelt medlemsstat. Hvad angår den eventuelle anvendelse af voldgiftsbestemmelsen i artikel 26 i aftalen af 1994 kan en traktatbrudsprocedure som omhandlet i EF-traktaten og i Domstolens praksis alene iværksættes på grundlag af artikel 226 EF.

(jf. præmis 44-46 og 51-53 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – fradrag for indgående afgift – procedure med omvendt betalingspligt – afgiftspligtig person, der som aftager af goder eller tjenesteydelser er betalingspligtig for merværdiafgift – ret til fradrag

(Rådets direktiv 2006/112, art. 167, 168 og 178)

Sammendrag

Artikel 167, 168 og 178 i Rådets direktiv 2006/112 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at de er til hinder for anvendelse med tilbagevirkende kraft af en national lovgivning, som inden for rammerne af en ordning med omvendt betalingspligt betinger fradraget af merværdiafgift vedrørende bygningsarbejde af berigtigelse af fakturaer vedrørende de nævnte transaktioner og af indgivelsen af en supplerende berigtiget skatteangivelse, når den berørte skattemyndighed er i besiddelse af alle nødvendige oplysninger for at fastslå, at den afgiftspligtige er betalingspligtig for merværdiafgift i sin egenskab af adressat for de omhandlede transaktioner, og for at kontrollere størrelsen af den fradragsberettigede afgift.

Den omstændighed, at en afgiftspligtig har valgt anvendelsen af en ny national lov om merværdiafgift i stedet for en tidligere lov, kan nemlig ikke i sig selv påvirke den pågældendes ret til fradrag af indgående afgift, hvilken ret følger direkte af artikel 167 og 168 i direktiv 2006/112. Princippet om afgiftsmæssig neutralitet kræver endvidere, at der indrømmes fradrag for indgående afgift, hvis de materielle betingelser herfor er opfyldt, selv om de afgiftspligtige ikke måtte have opfyldt visse formelle betingelser. Når skattemyndigheden er i besiddelse af de nødvendige oplysninger for at kunne fastslå, at den afgiftspligtige person som aftager af den omhandlede tjenesteydelse har pligt til at betale merværdiafgift, er artikel 167 og 168 samt artikel 178, litra f), i direktiv 2006/112 til hinder for en lovgivning, der indfører supplerende betingelser hvad angår den afgiftspligtiges ret til at fradrage denne afgift, der kan medføre, at udøvelsen af denne ret bortfalder. Dette kan være tilfældet, når de materielle betingelser, der er fastsat i artikel 168, litra a), i direktiv 2006/112 med henblik på at opnå ret til fradrag, er opfyldt, og når skattemyndigheden på det tidspunkt, hvor den nægter den afgiftspligtige ret til fradrag af merværdiafgiften, er i besiddelse af alle nødvendige oplysninger for at fastslå, at den afgiftspligtige er afgiftspligtig.

(jf. præmis 36, 39, 40, 42, 43 og 46 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker uden fornødent særpræg – bedømmelsen af det fornødne særpræg – tegn bestående af et enkelt bogstav

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 4 og art. 7, stk. 1, litra b)]

Sammendrag

Kravet om en konkret undersøgelse af, hvorvidt det omhandlede tegn er egnet til at adskille de heraf omfattede varer eller tjenesteydelser fra andre virksomheders, indebærer, at registreringshindringen i artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker bringes i overensstemmelse med den ved forordningens artikel 4 fastsatte anerkendelse af, at et tegn generelt kan udgøre et varemærke.

Det er i denne forbindelse vigtigt at bemærke, at selv om Domstolen ifølge retspraksis har anerkendt, at det for visse kategorier af tegn er svært at opnå fornødent særpræg fra begyndelsen, har den imidlertid ikke fritaget varemærkemyndighederne fra at foretage en konkret undersøgelse af deres fornødne særpræg.

Hvad nærmere bestemt angår et varemærke bestående af et enkelt bogstav uden grafisk ændring afhænger registreringen af et tegn som varemærke ikke af, at der kan fastslås et bestemt sprogligt eller kunstnerisk kreativitets- eller fantasiniveau fra varemærkeindehaverens side.

Heraf følger, at Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) – særligt fordi det kan være sværere at konstatere, om et varemærke, som består af et enkelt bogstav, har fornødent særpræg, end hvad angår andre ordmærker – i forbindelse med en konkret undersøgelse af de af varemærket omfattede varer og tjenesteydelser er forpligtet til at vurdere, om varemærket er egnet til at adskille disse varer og tjenesteydelser.

(jf. præmis 36-39)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – lighed mellem de pågældende varemærker – bedømmelseskriterier – sammensat varemærke

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)]

2. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – lighed mellem de pågældende varemærker – bedømmelseskriterier

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 8 og art. 51, stk. 1, litra b)]

Sammendrag

1. Ved vurderingen af ligheden mellem to varemærker i forbindelse med efterprøvelsen af, om der foreligger risiko for forveksling som omhandlet i artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, er det ikke en forudsætning for, at to varemærker anses for at ligne hinanden, at deres fælles bestanddel er den dominerende bestanddel i helhedsindtrykket af det ansøgte varemærke. Det er nemlig ved vurderingen af ligheden mellem to varemærker nødvendigt at foretage en helhedsvurdering af hvert af disse varemærker, hvilket ikke udelukker, at det helhedsindtryk, som et sammensat varemærke fremkalder i erindringen hos den relevante kundekreds, under visse omstændigheder kan være domineret af en eller flere af varemærkets bestanddele. Det er imidlertid kun, når alle andre varemærkebestanddele er uden betydning, at bedømmelsen af ligheden alene kan afhænge af den dominerende bestanddel.

(jf. præmis 56)

2. I en indsigelsessag, som er anlagt i medfør af artikel 8 i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, skal vurderingen af ligheden mellem de omtvistede varemærker tage udgangspunkt i opfattelsen hos en gennemsnitsforbruger. Der skal herved tages hensyn til varemærkernes iboende kvaliteter og ikke til omstændigheder vedrørende EF-varemærkeansøgerens adfærd. Der skal således ikke tages hensyn til varemærkeansøgerens påstående retsstridige adfærd. Selv om en sådan adfærd er en omstændighed, der er særligt relevant inden for rammerne af en sag om ugyldighed, der er anlagt i henhold til forordningens artikel 51, stk. 1, litra b), udgør en sådan adfærd derimod ikke en omstændighed, som skal tages i betragtning i forbindelse med en indsigelsessag.

(jf. præmis 46 og 47)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – ensartede lovgivninger –, industriel og kommerciel ejendomsret – patentret – supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler – overgangsforanstaltninger for Litauen vedrørende lægemidler, der har opnået en markedsføringstilladelse i en medlemsstat

[Rådets forordning nr. 1768/92, som ændret ved tiltrædelsesakten fra 2003, art. 7 og 19a, litra e), og nr. 2309/93]

Sammendrag

Artikel 7 og artikel 19a, litra e), i forordning nr. 1768/92 af 18. juni 1992 om indførelse af et supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler, som ændret ved akten vedrørende vilkårene for Den Tjekkiske Republiks, Republikken Estlands, Republikkens Cyperns, Republikken Letlands, Republikken Litauens, Republikken Ungarns, Republikken Maltas, Republikken Polens, Republikken Sloveniens og Den Slovakiske Republiks tiltrædelse og tilpasningerne af de traktater, der danner grundlag for Den Europæiske Union, skal fortolkes således, at de ikke giver indehaveren af et gyldigt grundpatent på et produkt mulighed for inden for en frist på seks måneder efter Republikken Litauens tiltrædelse af Den Europæiske Union at ansøge de kompetente litauiske myndigheder om udstedelse af et supplerende beskyttelsescertifikat, når der tidligere end seks måneder inden tiltrædelsen er meddelt en EF-markedsføringstilladelse for produktet som lægemiddel i henhold til forordning nr. 2309/93 om fastlæggelse af fællesskabsprocedurer for godkendelse og overvågning af human- og veterinærmedicinske lægemidler og om oprettelse af et europæisk agentur for lægemiddelvurdering, men produktet ikke har opnået en tilladelse til markedsføring i Litauen.

I medfør af artikel 19a, litra e), i forordning nr. 1768/92 kan der nemlig udelukkende udstedes et supplerende beskyttelsescertifikat for et produkt, for hvilket første tilladelse til markedsføring som lægemiddel er meddelt i Litauen. Bestemmelsen indeholder ingen undtagelse for produkter, som har fået en EF-markedsføringstilladelse. Da bestemmelsen er affattet i klare og utvetydige vendinger, skal den i overensstemmelse med den strenge fortolkningsregel, der gælder for overgangsbestemmelser, fortolkes på en måde, der er i overensstemmelse med dens ordlyd, og som udtrykker EU-lovgiverens vilje, sådan som den fremgår af de forhandlinger, som førte til tiltrædelsesakten fra 2003.

Det følger heraf, at eftersom artikel 19a, litra e), i forordning nr. 1768/92 udelukkende indeholder en undtagelse til fristen for indgivelse af ansøgning om et supplerende beskyttelsescertifikat i forordningens artikel 7 for indehaveren af en national markedsføringstilladelse, kan indehaveren af en EF-markedsføringstilladelse, der blev meddelt mindst seks måneder inden den 1. maj 2004, ikke støtte sig til den pågældende bestemmelse med henblik på at få udstedt et supplerende beskyttelsescertifikat i Litauen.

(jf. præmis 33, 35 og 53 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål – tilsidesættelse af forpligtelser i henhold til et direktiv – forsvarsanbringender – anfægtelse af lovligheden af direktivet – anbringender ikke taget til følge – grænser – nullitet (art. 226 EF, 227 EF, 230 EF og 232 EF) (jf. præmis 15 og 16)

2. Medlemsstater – forpligtelser – gennemførelse af direktiver – undladelse – begrundet i interne forhold – ikke tilladt (art. 226 EF) (jf. præmis 18)

3. Traktatbrudssøgsmål – Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget – relevante forhold – forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF; Europa-Parlamentets og Rådes direktiv 2006/24) (jf. præmis 19-22)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende vedtagelse eller meddelelse inden for den fastsatte frist af de bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/24/EF af 15. marts 2006 om lagring af data genereret eller behandlet i forbindelse med tilvejebringelse af offentligt tilgængelige elektroniske kommunikationstjenester eller elektroniske kommunikationsnet og om ændring af direktiv 2002/58/EF (EUT L 105, s. 54)

Afgørelse

Konklusion

1) Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/24/EF af 15. marts 2006 om lagring af data genereret eller behandlet i forbindelse med tilvejebringelse af offentligt tilgængelige elektroniske kommunikationstjenester eller elektroniske kommunikationsnet og om ændring af direktiv 2002/58/EF, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv.

2) Republikken Østrig betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål

–

Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget

–

relevante forhold

–

forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 258 TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/66) (jf. præmis 9-12)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende vedtagelse eller meddelelse inden for den fastsatte frist af alle de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/66/EF af 6. september 2006 om batterier og akkumulatorer og udtjente batterier og akkumulatorer samt om ophævelse af direktiv 91/157/EØF (EUT L 266, s. 1).

Afgørelse

Konklusion

1) Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/66/EF af 6. september 2006 om batterier og akkumulatorer og udtjente batterier og akkumulatorer samt om ophævelse af direktiv 91/157/EØF, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget alle de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv.

2) Kongeriget Belgien betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål

–

Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget

–

relevante forhold

–

forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 258 TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/21) (jf. præmis 9-12)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de bestemmelser, der nødvendige for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/21/EF af 15. marts 2006 om håndtering af affald fra udvindingsindustrien og om ændring af direktiv 2004/35/EF (EUT L 102, s. 15).

Afgørelse

Konklusion

1) Republikken Estland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/21/EF af 15. marts 2006 om håndtering af affald fra udvindingsindustrien og om ændring af direktiv 2004/35/EF, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv.

2) Republikken Estland betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – afgiftspligtige transaktioner – levering af tjenesteydelser mod vederlag

[Rådets direktiv 77/388, art. 2, nr. 1)]

Sammendrag

Artikel 2, nr. 1), i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter, som ændret ved direktiv 95/7, skal fortolkes således, at et selskabs levering af en værdikupon, som selskabet har erhvervet til en pris inklusive merværdiafgift, til sine ansatte, mod at sidstnævnte giver afkald på en del af deres løn i kontanter, udgør en levering af tjenesteydelser, som foretages mod vederlag som omhandlet i denne bestemmelse.

Der består således en direkte sammenhæng mellem leveringen af nævnte værdikuponer til de ansatte og den del af lønnen i kontanter, som de sidstnævnte skal give afkald på til gengæld for denne levering, eftersom de ansatte, som har valgt at modtage sådanne værdikuponer, i stedet for at modtage hele deres løn i kontanter skal give afkald på en del af denne løn til gengæld for de nævnte værdikuponer, idet denne transaktion gennemføres ved, at der foretages et bestemt fradrag i fonden for de ansatte, som har truffet et sådant valg. Desuden modtager arbejdsgiveren reelt en modydelse for leveringen af værdikuponerne, opgjort i penge, eftersom den svarer til en del af de ansattes løn i kontanter. I øvrigt bæres merværdiafgiftsbyrden vedrørende leveringen af disse værdikuponer af de ansatte, der modtager sidstnævnte, eftersom det fradrag, der som følge af denne levering foretages i de ansattes løn, omfatter prisen for værdikuponerne samt hele merværdiafgiften vedrørende disse.

(jf. præmis 29-32 og 35 samt domskonkl.)