ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DOMSTOLENS DOM

AF 23. APRIL 1956

Association des Utilisateurs de Charbon du Grand-Duché de Luxembourg mod Den Høje Myndighed for Det europæiske

Intervenient: Regeringen for storhertugdømmet Luxembourg

Forenede sager 8 og 10/54

Processprog: Fransk

Angående:

Dels søgsmål om annullation af den stiltiende beslutning om afslag, som i henhold til traktatens artikel 35 er en følge af Den Høje Myndigheds passivitet over for skrivelse af 20. juli 1954, i hvilken sagsøgeren anmodede den om at vedtage en beslutning eller en henstilling vedrørende Office Commercial de Ravitaillement du Grand-Duché de Luxembourg's virksomhed og vedrørende udligningskassen, som ved ministeriel bekendtgørelse af 8. marts 1954 er knyttet til dette »office« (sag 8/54);

dels søgsmål om annullation »i det omfang det er nødvendigt« af Den Høje Myndigheds beslutning om afslag, der fremgår af dens skrivelse af 27. november 1954, som svar på den i skrivelse af 20. juli 1954 indeholdte anmodning (sag 10/54).

Domskonklusion:

De forenede sager 8/54 og 10/54 afvises fra realitetsbehandling.

Generaladvokatens forslag til afgørelse :

at sagerne afvises fra realitetsbehandling.

Sammendrag

Procedure — Den Høje Myndigheds undladelse — administrativ klagebeføjelse

(Traktaten, artikel 35)

Udtrykket »alt efter omstændighederne« skal forstås således, at det giver de i artikel 35 nævnte enheder, der har interesse i den beslutning, som Den Høje Myndighed har pligt til at vedtage, eller i den henstilling, som den har pligt til at rette, ret til at indbringe sagen for Den Høje Myndighed.

De i artikel 35 nævnte organisationer kan i overensstemmelse med den betydning, som traktatens artikel 80 har givet ordet »virksomhed« for hele traktaten, kun være virksomhedsorganisationer.
4.

Ophævelsen af en foranstaltning, mod hvilken Den Høje Myndighed har undladt at vedtage en beslutning eller rette en henstilling, bevirker ikke, at den sag, der er rettet mod denne undladelse, bliver uden genstand, idet stridsspørgsmålet består for den forudgående tid. Sagsøgeren må derfor anses for at have en interesse i at forfølge sagen.
5.

a) Undersøgelsen af markedet, der foretages under hensyn til struktur- og konjunkturfaktorer, er et skøn i den i artikel 31, 1 in fine angivne betydning. Domstolens prøvelsesret omfatter skønnet vedrørende den situation, der er en følge af de økonomiske kendsgerninger eller omstændigheder, såfremt klagen støttes af relevante indicier. Den blotte påstand om en åbenbar tilsidesættelse er ikke tilstrækkelig til at indebære domstolskontrol; derimod kræver traktatens artikel 33 intet forudgående bevis, som uden videre måtte føre administrationen til at annullere beslutningen. b) Udtrykket »åbenbar« forudsætter en vis grad af tilsidesættelse af de retlige be stemmelser, såsom at denne tilsidesættelse forekommer som følge af en klar vildfarelse i skønnet vedrørende den situation, med henblik på hvilken beslutningen blev truffet, set i relation til traktatens bestemmelser. I artikel 61, stk. 1, a)'s tilfælde kan den åbenbare tilsidesættelse kun fremgå af Domstolens konstatering af en økonomisk situation, hvoraf det umiddelbart fremgår, at den foranstaltning, som er truffet for at nå de i traktatens artikel 3, navnlig dennes stk. c)'s fastlagte mål, ikke var nødvendig.
DOMSTOLENS DOM

AF 11. FEBRUAR 1955

Associazione Industrie Siderurgiche Italiane (ASSIDER)

mod Den Høje Myndighed for Det europæiske Kul- og Stålfællesskab

Sag 3/54

Processprog: Italiensk

Angående:

Annullationssøgsmål imod Den Høje Myndigheds beslutninger nr. 1/54 af 7. januar 1954 om ændring af beslutning nr. 30/53 af 2. maj 1953 om de fremgangsmåder, som i henhold til traktatens artikel 60, stk. 1 er forbudt inden for det fælles marked for kul og stål (EFT-specialud-gave 1952—, s. 14; org. ref. JO 1954, nr. 1, s. 218), nr. 2/54 af 7. januar 1954 om ændring af beslutning nr. 31/53 af 2. maj 1953 om vilkårene for offentliggørelse af prislister og salgsbetingelser anvendt af virksomheder inden for stålindustrien (EFT-specialudgave 1952—, s. 15; org. ref. JO 1954, nr. 1, s. 218) og nr. 3/54 af 7. januar 1954 om de oplysninger, som stålindustriens virksomheder skal fremlægge vedrørende anvendelsen af deres prislister (JO 1954, nr. 1, s. 219, findes ikke på dansk).

Domskonklusion:

Der findes ikke anledning til af træffe afgørelse i det annullationssøgsmål, som er indgivet imod artikel 1 i Den Høje Myndigheds beslutning nr. 2/54 og Den Høje Myndigheds beslutning nr. 3/54.

Annullationssøgsmålet mod Den Høje Myndigheds beslutning nr. 1/54 og mod artiklerne 2 — 5 i Den Høje Myndigheds beslutning nr. 2/54 forkastes.

Generaladvokatens forslag til afgørelse :

at sagsøgte frifindes.

Sammendrag

Annullationssøgsmål — generel beslutning fra Den Høje Myndighed — sagsøgende virksomheder og virksomhedsorganisationer — antagelse til realitetsbehandling

(Traktaten, artikel 33)

For at en sag, som en virksomhed eller en sammenslutning af virksomheder har anlagt imod en generel beslutning fra Den Høje Myndighed, kan antages til realitetsbehandling, er det tilstrækkeligt, at sagsøgeren udtrykkeligt påberåber sig magtfordrejning i forhold til ham. Denne påstand skal angive de begrundelser, hvoraf magtfordrejningen ifølge sagsøgerens mening udspringer i forholdt til ham. Når sagsøgeren er en sammenslutning af virksomheder, er det tilstrækkeligt, at den påberåber sig magtfordrejning i forhold til en eller flere af de virksomheder, der er medlemmer af sammenslutningen.

Traktaten opstiller ikke nogen yderligere betingelser for, at sagen kan antages til realitetsbehandling, f. eks. bevis for, at der faktisk er begået magtfordrejning i forhold til sagsøgeren, idet dette sidste spørgsmål henhører under sagens realitet.
1.

For at en sag, som en virksomhed eller en sammenslutning af virksomheder har anlagt imod en generel beslutning fra Den Høje Myndighed, kan antages til realitetsbehandling, er det tilstrækkeligt, at sagsøgeren udtrykkeligt påberåber sig magtfordrejning i forhold til ham. Denne påstand skal angive de begrundelser, hvoraf magtfordrejningen ifølge sagsøgerens mening udspringer i forhold til ham. Når sagsøgeren er en sammenslutning af virksomheder, er det tilstrækkeligt, at den påberåber sig magtfordrejning i forhold til en eller flere af de virksomheder, der er medlemmer af sammenslutningen. Traktaten opstiller ikke nogen yderligere betingelser for, at sagen kan antages til realitetsbehandling, f. eks. bevis for, at der faktisk er begået magtfordrejning 1 forhold til sagsøgeren, idet dette sidste spørgsmål henhører under sagens realitet.
2.

a) Traktaten bestemmer ikke, at ethvert brud på reglerne om offentliggørelse af priser samtidig udgør en fremgangsmåde, som er forbudt ved artikel 60, stk. 1. b) Mangelen på enhver præcis definition fra Den Høje Myndighed af særlige forretninger af samme art fratager ikke begrebet forskelsbehandling dets indhold. En forretnings sammenlignelighed — såvel som dens særegenhed — kan kun vurderes set ud fra markedssituationen. c) Der kan ikke tillades nogen undtagelse fra forpligtelsen til at offentliggøre prislisterne og salgsbetingelserne. Prislisterne er en nødvendig forudsætning for ethvert salg på det fælles marked. Traktaten kræver offentliggørelsen af de nøjagtige priser. Det er ikke tilstrækkeligt at offentliggøre gennemsnitspriser eller cirkapriser. d) Den beføjelse, som Den Høje Myndighed har fået tillagt ved indskuddet i artikel 60, stk. 2 »i det omfang og den form, som Den Høje Myndighed foreskriver« er en beføjelse til at fastlægge omfanget, og altså rækkevidden af offentliggørelsen, for så vidt det drejer sig om at fastsætte betingelserne herfor. Derimod tillader den ikke oprettelsen af et system, der omfatter gennemsnitlige afvigelser i forhold til de offentliggjorte priser, et system som ville føre til at tillade ikke-overholdelsen af de offentliggjorte prislister. e) Offentliggørelsen af prislisterne er ikke tilstrækkelig sikret, hvis de kun bliver meddelt Den Høje Myndighed; denne skal påse, at prislisterne bliver stillet til rådighed for enhver interesseret. f) Det i traktatens artikel 47 fastsatte oplysningssystem kan også anvendes til blandt andet at sikre kontrollen med overholdelsen af reglerne om ikke-forskelsbehandling og om offentliggørelse af prislisterne. g) Når Den Høje Myndighed træffer de nødvendige foranstaltninger til anvendelsen af artikel 60, har den ikke kun ret men også pligt, til at tage hensyn til alle de ved artiklerne 2, 3 og 4 foreskrevne mål, såsom fastsættelsen af lavest mulige priser og kampen mod de forbudte karteller. Følgelig behøver den for at nå disse to sidstnævnte mål ikke udelukkende at holde sig til de i artiklerne 61 og 65 nævnte foranstaltninger.
2.

a) Traktaten bestemmer ikke, at ethvert brud på reglerne om offentliggørelse af priser samtidig udgør en fremgangsmåde, som er forbudt ved artikel 60, stk. 1. b) Mangelen på enhver præcis definition fra Den Høje Myndighed af særlige forretninger og forretninger af samme art fratager ikke begrebet forskelsbehandling dets inhold. En forretnings sammenlignelighed — såvel som dens særegenhed — kan kun vurderes set ud fra markedssituationen. c) Der kan ikke tillades nogen undtagelse fra forpligtelsen til at offentliggøre prislisterne og salgsbetingelserne. Prislisterne er en nødvendig forudsætning for ethvert salg på det fælles marked. Traktaten kræver offentliggørelsen af de nøjagtige priser. Det er ikke tilstrækkeligt at offentliggøre gennemsnitspriser eller cirkapriser. d) Den beføjelse, som Den Høje Myndighed har fået tillagt ved indskuddet i artikel 60, stk. 2 »i det omfang og den form, som Den Høje Myndighed foreskriver«, er en beføjelse til at fastlægge omfanget og altså rækkevidden af offentliggørelserne, for så vidt det drejer sig om at fastsætte betingelserne herfor. Derimod tillader den ikke oprettelsen af et system, der omfatter gennemsnitlige afvigelser i forhold til de offentliggjorte priser, et system som ville føre til at tillade ikke overholdelsen af de offentliggjorte prislister. e) Offentliggørelsen af prislisterne er ikke tilstrækkelig sikret, hvis de kun bliver meddelt Den Høje Myndighed; denne skal påse, at prislisterne bliver stillet til rådighed for enhver interesseret. f) Det i traktatens artikel 47 fastsatte oplys -ningssystem kan også anvendes til blandt andet at sikre kontrollen med overholdelsen af reglerne om ikke-forskelsbehandling og om offentliggørelse af prislisterne. g) Når Den Høje Myndighed træffer de nødvendige foranstaltninger til anvendelsen af artikel 60, har den ikke kun ret men også pligt, til at tage hensyn til alle de ved artiklerne 2, 3 og 4 foreskrevne mål, såsom fastsættelsen af lavest mulige priser og kampen mod de forbudte karteller. Følgelig behøver den for at nå disse to sidstnævnte mål ikke udelukkende at holde sig til de i artiklerne 61 og 65 nævnte foranstaltninger.
3.

Det tilkommer den administrative myndighed efter et frit skøn at bedømme ansøgernes egnethed til at udføre de givne opgaver og i påkommende tilfælde Domstolen at udøve kontrol af den måde og de til grund lagte forhold, der har ført til en sådan bedømmelse. En ugunstig bedømmelse af en ansøgers egnethed til at bestride at arbejde som oversætter kan fornuftigvis ikke fremkomme på grundlag af blot en enkelt oversættelse.
3.

Den i paragraf 26, stk. 2 a fastsatte sænkning af priserne for belgisk kul kan ikke kun være en følge af samspillet mellem udbud og efterspørgsel på markedet. — Ifølge en almindelig anerkendt retsregel skal Den Høje Myndigheds indirekte reaktion mod en utilladelig handling fra virksomhederne være afpasset efter den handlings rækkevidde; følgelig er et indirekte indgreb fra Den Høje Myndighed i form af en nedsættelse af udligningsbetalingerne utilstrækkelig til i sig selv at sikre virkeliggørelsen af paragraf 26's mål. — Forpligtelsen til at sikre gennemførelsen af det i paragraf 26 omhandlede mål forudsætter, at Den Høje Myndighed har beføjelse til at fastsætte priserne; traktatens artikel 61 finder ikke anvendelse i denne henseende. Omfanget af beføjelsen til at fastsætte priserne indebærer bestræbelser på at sikre alle forbrugerne af belgisk kul en nedsættelse af prisen på denne fra begyndelsen af overgangsperioden og i den af paragraf 26 foreskrevne udstrækning.
4.

At traktaten bestemmer, at private virksomheder har ret til at kræve annullation af en generel beslutning på grund af magtfordrejning i forhold til dem, er begrundet i, at en søgsmålsret på andet grundlag ikke er tildelt dem. — Traktaten indeholder ingen hentydning, hvoraf det kan sluttes, at private virksomheder kan kræve generelle beslutningers »forfatningsmæssighed« efterprøvet, når det drejer sig om quasi-legislative retsakter, der hidrører fra en offentlig myndighed, og som har normativ virkning »erga omnes«. — Når traktatens artikel 33 indrømmer en søgsmålsret angående annullation af en generel beslutning på grund af magtfordrejning i forhold til en virksomhed, drejer det sig om en undtagelse, der forklares ved den omstændighed, at det individuelle moment i dette tilfælde er fremherskende. — Det er tilstrækkeligt, for at en sag om annullation af en generel beslutning kan antages til realitetsbehandling, at sagsøgeren udtrykkeligt påberåber sig magtfordrejning i forhold til sig, når han samtidig anfører de grunde, af hvilke magtfordrejningen efter hans opfattelse fremgår; prøvelsen af, om den således påberåbte magtfordrejning er grundet, er et realitetsspørgsmål.
3.

At traktaten bestemmer, at private virksomheder har ret til at kræve annullation af en generel beslutning på grund af magt fordrejning i forhold til dem, er begrundet i, at en søgsmålsret på andet grundlag ikke er tildelt dem. —Traktaten indeholder ingen hentydning, hvoraf det kan sluttes, at private virksomheder kan kræve generelle beslutningers »forfatningsmæssighed« efterprøvet, når det drejer sig om quasilegislative retsakter, der hidrører fra en offentlig myndighed, og som har en normativ virkning »erga omnes«. — Når traktatens artikel 33 indrømmer en søgsmålsret angående annullation af en generel beslutning på grund af magtfordrejning i forhold til en virksomhed, drejer det sig om en undtagelse, der forklares ved den omstændighed, at det individuelle moment i dette tilfælde er fremherskende. — Det er tilstrækkeligt, for at en sag om annullation af en generel beslutning kan antages til realitetsbehandling, at sagsøgeren udtrykkeligt påberåber sig magtfordrejning i forhold til sig, når han samtidig anfører de grunde, af hvilke magtfordrejningen efter hans opfattelse fremgår; prøvelsen af, om den således påberåbte magtfordrejning er grundet, er et realitetsspørgsmål.
DOMSTOLENS DOM

AF 19. JULI 1955

Antoine Kergall

mod Den fælles Forsamling for Det europæiske Kul- og Stålfællesskab

Sag 1/55

Processprog: Fransk

Angående:

Erstatningssøgsmål som følge af, at sagsøgerens ansættelseskontrakt ikke blev forlænget.

Domskonklusion:

Sagsøgte dømmes til at betale sagsøgeren et beløb svarende til 16 måneders løn, beregnet efter den metode Den fælles Forsamling anvendte til fastsættelse af størrelsen af de to måneders løn, der blev betalt sagsøgeren som godtgørelse ved kontraktens udløb.

Generaladvokatens forslag til afgørelse:

1. at sagsøgerens påstand om betaling af en automobilgodtgørelse forkastes;

2. at pastanden om betaling af fire måneders ekstra løn tages til følge; og at

3. påstanden om en ekstra erstatning, hvis størrelse fastsættes af Domstolen, tages til følge.

Sammendrag

1. Ansatte ved Fællesskabet — sager mod institutionerne — Domstolens kompetence (Traktaten, artikel 42)

2. Ansatte ved Fœllesskabet — perioden forud for vedtægten — ansættelseskontrakter — førvedtœgtsmœssig karakter — fortolkning (Konvention om overgangsbestemmelserne, § 7, afsnit 3)

3. Ansatte ved Fællesskabet — faglig egnethed — administrationens bedømmelse — domstolskontrol

4. Ansatte ved Fællesskabet — inddragelse af en stilling — administrationens beføjelser — nyt arbejdsområde for den ansatte (Traktaten, artikel 31)

5. Fællesskabets ansvar — administrationens fejl — tab — erstatningspligt (Traktaten, artikel 40)

1. Domstolens kompetence i søgsmål anlagt af ansatte ved Fællesskabet følger af traktatens artikel 42 sammenholdt med vold-giftsklausulen i ansættelseskontrakten og bestemmelserne i det gældende personale -regulativ.

2. De ansættelseskontrakter, der i henhold til § 7, afsnit 3 i konventionen om overgangsbestemmelserne er indgået med de ansatte, er offentligretlige kontrakter af før-vedtægtsmæssig karakter, som giver de ansatte en forventning om blivende ansættelse. Disse kontrakter må fortolkes under hensyntagen til parternes vilje og Fællesskabets hensigter med dets ansatte.

3. Bedømmelsen af de ansattes faglige egnethed tilkommer normalt administrationen. En ansats faglige utilstrækkelighed skal fastslås på grundlag af en korrekt sagsbehandling, sådan som denne må respekteres af enhver administration.

4. Administrationen er beføjet til at organisere arbejdet efter eget ønske og til tjenestens bedste. Ved inddragelsen af en stilling, den finder unyttig, handler den inden for sine beføjelser. Inddragelsen af en bestemt stilling kan ikke i sig selv medføre afskedigelsen af den ansatte, der besad denne stilling; det må derimod snarere medføre frigørelsen af den ansatte, så denne kan udføre andre funktioner.
2.

For at der kan være tale om en »vanskelighed« i den i statuttens artikel 37 forudsatte betydning, er det tilstrækkeligt, at de omhandlede dele giver teksten i den dom, der skal fortolkes, forskellig mening.
3.

Sagsøgeren har ret til at påberåbe sig de fire annullationsgrunde, der er opregnet i artikel 33, stk.-1, for at påvise, at den generelle beslutning, der ligger til grund for den individuelle beslutning, som han anfægter, lider af retlige mangler.
4.

Hvis der anlægges sag mod en beslutning fra Den Høje Myndighed, hvorved der pålægges en bøde, har Domstolen beføjelse til ikke blot at annullere men også at ændre den vedtagne beslutning ved at nedsætte et for højt bødebeløb, idet det drejer sig om en sag med fuld prøvelsesret. Domstolen har beføjelse hertil, selv om der ikke er nedlagt formelle påstande herom.
1.

Bekendtgørelse af en forvaltningsakt skaber formodning for dennes gyldighed. En individuel forvaltningsakts ulovlighed medfører kun, at den bliver absolut ugyldig i undtagelsestilfælde. En sådan forvaltningsakt kan i princippet kun ophæves ved annullation eller tilbagekaldelse, for så vidt som disse foranstaltninger er lovlige.
2.

Ifølge de almindelige bestemmelser i traktatens artikler 5 og 15 er Den Høje Myndighet forpligtet til at begrunde sine beslutninger ved at nævne de faktiske omstændigheder, som foranstaltningens retlige begrundelse afhænger af, og de overvejelser, som har ført den til at tage sin beslutning. Denne begrundelse skal indeholde motiverne for beslutningen for at muliggøre domstolskontrollen heraf. Den Høje Myndighed er ikke forpligtet til at drøfte alle de indvendinger, som har kunnet rejses imod beslutningen. Det er ikke nødvendigt uafhængigt og udtømmende at begrunde en enkelt artikel i en sammensat beslutning, når en fyldestgørende begrundelse kan udledes af sammenhængen af alle de betragtninger, der er anført til støtte for beslutningen som helhed.
3.

I tilfælde af en reorganisering af arbejdet eller nedskæring i personalet henhører fordelingen af stillingerne blandt de tidligere ansatte under administrationens bedømmelse, dog med det forbehold at det tilkommer Domstolen at efterprøve, om denne beføjelse er udøvet retmæssigt, eller om den pågældende beslutning indebærer magtfordrejning, enten som følge af en forsætlig tilsidesættelse af et krav, der tilkommer den pågældende på grundlag af lønklasse og anciennitet, eller fordi den tje ner til at tilsløre en disciplinær foranstaltning. I tilfælde af en fuldstændig reorganisering af arbejdet afhænger beslutningen om forflyttelse af den ansatte til andet arbejdsområde af dennes personlige kvalifikationer, bedømt på grundlag af de evner, der opfylder hver ny stillings krav, samt den erhvervede erfaring. Såfremt en forflyttelse til en stilling i tilsvarende lønklasse er umulig, er administrationen i mangel af anden kontrakts- eller vedtægtsmæssig bestemmelse ikke forpligtet til at tilbyde den ansatte en stilling, der rangerer lavere end den, der er inddraget.
b)

Generelle beslutninger er quasi-lovgivningsmæssige forholdsregler, der udgår fra en offentlig myndighed og har normativ virkning erga omnes. Når Den Høje Myndighed blot i henhold til artikel 65, stk. 2, og under fravigelse af det i samme artikels stk. 1 opstillede principielle forbud, godkender aftaler om fælles indkøb eller salg, træffer den en individuel beslutning. De af private virksomheder trufne aftaler, som alene Den Høje Myndighed har godkendt, har ikke herved tabt deres privatretlige karakter. Som følge heraf bør godkendelsen ikke betragtes som quasi-lovgivningsmæssige foranstaltninger, truffet af en offentlig myndighed under dennes udøvelse af sine beføjelser til at udstede generelt bindende forskrifter.
3.

Hvis Den Høje Myndighed, efter at have givet en stat lejlighed til at fremsætte sine bemærkninger i medfør af artikel 88, får oplysninger fra denne, som får den til at skønne, at staten ikke har undladt at opfylde en af de forpligtelser, som påhviler den i medfør af traktaten, har Den Høje Myndighed kun mulighed for at undlade at forfølge sagen. Traktatens artikel 88 giver ikke Den Høje Myndighed ret til i relation til staterne at vedtage godkendelsesbeslutninger, men kun beslutninger som fastslår en undladelse af at opfylde de i traktaten fastsatte forpligtelser.
1.

En sag anlagt af en virksomhed imod en generel beslutning kan antages til realitetsbehandling, når virksomheden påberåber sig at være offer for de anfægtede bestemmelser, og når den udtrykkeligt påberåber sig et eller flere tilfælde af magtfordrejning i forhold til sig, idet den på relevant måde angiver de årsager, hvoraf det eller disse tilfælde af magtfordrejning efter dens mening udspringer, og når de fremførte anbringender tilsigter at få fastslået, at Den Høje Myndighed ved vedtagelsen af de anfægtede beslutninger har anvendt de beføjelser, som traktaten har tillagt den, til andre formål end de, med henblik på hvilke beføjelserne blev tillagt den.
1.

En sag anlagt af en virksomhed mod en generel beslutning kan antages til realitetsbehandling, når virksomheden påberåber sig at være offer for de anfægtede bestemmelser, og når den udtrykkeligt påberåber sig et eller flere filfælde af magtfordrejning i forhold til sig, idet den på relevant måde angiver de årsager, hvoraf det eller disse tilfælde af magtfordrejning efter dens mening udspringer, og når de fremførte anbringender tilsigter at få fastslået, at Den Høje Myndighed ved vedtagelsen af de anfægtede beslutninger har anvendt de beføjelser, som traktaten har tillagt den, til andre formål end de, med henblik på hvilke beføjelserne blev tillagt den.