DOMSTOLENS DOM AF 6. DECEMBER 1994. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD KONGERIGET SPANIEN. - ETABLERINGSRET - FRI UDVEKSLING AF TJENESTEYDELSER - LAEGER - LAEGESPECIALER - UDDANNELSESPERIODER - LOEN. - SAG C-277/93.



Samling af Afgørelser 1994 side I-05515



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

Fri bevaegelighed for personer ° etableringsfrihed ° fri udveksling af tjenesteydelser ° laeger ° speciallaegeanerkendelse ° forpligtelse til at betale loen under uddannelse begraenset til de laegespecialer, som er faelles for alle medlemsstaterne eller for to eller flere medlemsstater, og som er naevnt i artikel 5 eller 7 i direktiv 75/362

[Raadets direktiv 75/362, art. 5 og 7, direktiv 75/363, art. 2, stk. 1, litra c), og direktiv 82/76]

Sammendrag

Forpligtelsen til i henhold til artikel 2, stk. 1, litra c), i direktiv 75/363 om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om virksomhed som laege at betale loen under uddannelsen til speciallaege gaelder kun for de laegespecialer, som er faelles for alle medlemsstaterne eller for to eller flere medlemsstater, og som er naevnt i artikel 5 eller 7 i direktiv 75/362 om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for laeger, omfattende foranstaltninger, som skal lette den faktiske udoevelse af retten til etablering og fri udveksling af tjenesteydelser, som aendret ved direktiv 82/76.

Da den enkelte medlemsstat med hensyn til specialer, der kun findes i denne medlemsstat, eller som den har valgt ikke at medtage i listen i artikel 7 i direktiv 75/362, kan kraeve, at ansoegerne opfylder de uddannelsesbetingelser, den fastsaetter for anerkendelse af eksamensbeviser og andre beviser, kan medlemsstaten ogsaa vaelge ikke at anvende de mindstekrav med hensyn til uddannelsen, der stilles i artikel 2 i direktiv 75/362.

Dommens præmisser

1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 13. maj 1993 har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det fastslaas, at Kongeriget Spanien har tilsidesat de forpligtelser, der paahviler det i henhold til Raadets direktiv 75/362/EOEF af 16. juni 1975 (EFT L 167, s. 1) og 75/363/EOEF af 16. juni 1975 (EFT L 167, s. 14), idet det ikke betaler loen i de uddannelsesperioder, der i Spanien er noedvendige for at erhverve et eksamensbevis inden for de laegespecialer, der er opregnet i tredje afsnit i bilaget til kongeligt dekret nr. 127/1984 af 11. januar 1984 om uddannelse af speciallaeger og erhvervelse af eksamensbevis som speciallaege, dvs. stomatologi, hydromedicin, rummedicin, sportsmedicin, retsmedicin og arbejdsmedicin.

2 Direktiv 75/362 (herefter benaevnt "anerkendelsesdirektivet") indeholder bestemmelser om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for laeger og omfatter foranstaltninger, som skal lette den faktiske udoevelse af retten til etablering og fri udveksling af tjenesteydelser. Med direktiv 75/363 (herefter benaevnt "samordningsdirektivet") tilsigtes en samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om virksomhed som laege. Direktiverne blev aendret ved Raadets direktiv 82/76/EOEF af 26. januar 1982 (EFT L 43, s. 21, herefter benaevnt "direktiv 82/76") og direktiv 89/594/EOEF af 30. oktober 1989 (EFT L 341, s. 19, herefter benaevnt "direktiv 89/594").

3 Ifoelge anerkendelsesdirektivet sondres der mellem tre situationer med hensyn til anerkendelse af eksamensbeviser for speciallaeger. Naar det paagaeldende speciale er faelles for alle medlemsstaterne og er opregnet i listen i direktivets artikel 5, stk. 2, anerkendes beviserne uden videre (artikel 4). Saafremt specialet kun findes i to eller flere medlemsstater, og det er omtalt i artikel 7, stk. 2, anerkendes beviset uden videre mellem de paagaeldende stater (artikel 6). Endelig fremgaar det af artikel 8, at med hensyn til de specialer, som hverken er naevnt i artikel 5 eller 7, kan vaertslandet kraeve af statsborgere fra medlemsstaterne, at de opfylder de uddannelsesbetingelser, som er fastsat i statens egen lovgivning. Der skal dog tages hensyn til de uddannelsesperioder, som disse statsborgere har fuldfoert, og som er bekraeftet ved et uddannelsesbevis, udstedt af de kompetente myndigheder i den medlemsstat, der er hjemland eller seneste opholdsland, saafremt disse perioder er i overensstemmelse med dem, som vaertslandet kraever for den paagaeldende speciallaegeuddannelse.

4 I samordningsdirektivet fastsaettes der med henblik paa gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for speciallaeger bestemmelser om en vis samordning af uddannelsesbetingelserne for og adgangen til de forskellige laegespecialer.

5 Det anfoeres i anden betragtning til direktivet, at der med henblik paa at koordinere uddannelsesbetingelserne for speciallaeger boer fastsaettes "visse minimumskriterier baade for adgangen til speciallaegeuddannelsen, dennes minimumsvarighed, undervisningsformen og stedet, hvor denne skal finde sted, samt for det tilsyn, den skal undergives". Endvidere anfoeres, at "disse kriterier [kun] vedroerer ... specialer, der er faelles for alle medlemsstaterne eller for to eller flere medlemsstater".

6 Af samordningsdirektivets artikel 2, stk. 1, som aendret ved artikel 9 i direktiv 82/76, fremgaar navnlig, at den uddannelse, der foerer til erhvervelsen af et eksamensbevis, certifikat eller andet kvalifikationsbevis for speciallaeger, mindst skal opfylde de heri fastsatte betingelser. I henhold til bestemmelsens litra c) kraeves det bl.a., at uddannelsen "foelges paa heltidsbasis under tilsyn af de kompetente myndigheder eller organer i overensstemmelse med punkt 1 i bilaget". Ifoelge punkt 1 i bilaget skal laegen under speciallaegeuddannelsen afloennes med et "passende beloeb".

7 I Spanien sondres der i henhold til ovennaevnte kongelige dekret nr. 127/1984 af 11. januar 1984 om uddannelse af speciallaeger og erhvervelse af eksamensbevis som speciallaege (BOE af 31.1.1984, s. 2524) mellem to kategorier af uddannelse: uddannelse som "tilknyttet" ("Residente") og uddannelse som "studerende" ("Alumno"). I bilaget til dekretet opregnes i tredje afsnit seks specialer, som ikke forudsaetter en hospitalsuddannelse: stomatologi ("Estomatología"), hydromedicin ("Hidrología"), rummedicin ("Medicina Espacial"), sportsmedicin ("Medicina de la Educación Física y del Deporte"), retsmedicin ("Medicina Legal y Forense") og arbejdsmedicin ("Medicina del Trabajo").

8 I henhold til artikel 13, stk. 1, i bekendtgoerelserne af 28. juni 1990 og 31. juli 1991 om udvaelgelsesproever for 1990/1991, hhv. 1991/1992 til speciallaegeuddannelserne paa de godkendte universiteter og sygehuse er de laeger, der faar en uddannelsesplads inden for et af de seks ovennaevnte specialer, "undergivet den ordning, der paa det paagaeldende uddannelsessted gaelder for 'studerende' ; de skal betale studieafgift og har ikke krav paa loen".

9 Kommissionen har anfoert, at Kongeriget Spanien har tilsidesat de forpligtelser, der paahviler det i henhold til anerkendelses- og samordningsdirektiverne, idet det ikke betaler loen i de uddannelsesperioder, der i Spanien er noedvendige for at blive speciallaege i et af de i praemis 7 naevnte specialer.

10 Kongeriget Spanien har ikke bestridt, at det ikke har opfyldt sine forpligtelser for saa vidt angaar stomatologi. Dette speciale indgaar i henhold til bilag I, afsnit II, litra f), nr. 1, b) og d), i akten vedroerende vilkaarene for Kongeriget Spaniens og Republikken Portugals tiltraedelse og tilpasningerne af traktaterne (EFT 1985 L 302, s. 23) i listen i anerkendelsesdirektivets artikel 7, stk. 2, som anerkendt af Spanien.

11 Derimod anser Kongeriget Spanien sig ikke for forpligtet til at aendre sine bestemmelser vedroerende betingelserne og uddannelsesperioderne for de fem andre specialer. Benaevnelsen "Medicina del Trabajo" (arbejdsmedicin) er kun anfoert som overskrift i artikel 7, stk. 2, i den spanske version af anerkendelsesdirektivet, som aendret ved artikel 4, nr. 23, litra a), i direktiv 89/594, men det fremgaar ikke, at Spanien anerkender dette speciale. Med hensyn til de fire andre omhandlede specialer er disse slet ikke naevnt i anerkendelsesdirektivet, og de er derfor ikke undergivet betingelserne i artikel 2 i samordningsdirektivet.

12 Kongeriget Spanien er ikke enig i Kommissionens opfattelse, hvorefter medlemsstaterne i henhold til artikel 2 i samordningsdirektivet er forpligtet til at betale loen i uddannelsesperioderne for alle laegespecialer, herunder ogsaa dem, som ikke er naevnt i anerkendelsesdirektivets artikel 5 og 7.

13 Det bemaerkes indledningsvis, at det fremgaar af anerkendelsesdirektivets artikel 4 og 6, at de eksamensbeviser for speciallaeger, som udstedes af en medlemsstat, skal anerkendes af de oevrige medlemsstater paa visse betingelser. Denne anerkendelse forudsaetter, at uddannelsesbetingelserne for de paagaeldende laegespecialer samordnes og harmoniseres.

14 I samordningsdirektivets artikel 2 fastlaegges det saaledes, hvilke betingelser der stilles, for at en medlemsstat kan udstede et eksamensbevis eller et andet bevis inden for et laegespeciale, saaledes at dette bliver anerkendt af de oevrige medlemsstater. Denne anerkendelse sker uden videre og er obligatorisk for alle medlemsstater for saa vidt angaar eksamensbeviser og andre beviser inden for de laegespecialer, der er naevnt i anerkendelsesdirektivets artikel 5, mens dette kun er tilfaeldet med hensyn til de i artikel 7 naevnte beviser mellem de heri naevnte medlemsstater.

15 For saa vidt angaar laegespecialer, der kun findes i én medlemsstat, og laegespecialer, som denne medlemsstat ikke har medtaget i listen i anerkendelsesdirektivets artikel 7, sker anerkendelsen i henhold til direktivets artikel 8 ikke uden videre og er ikke obligatorisk. Vaertslandet er alene forpligtet til at undersoege ansoegninger om anerkendelse i hvert enkelt tilfaelde.

16 Som anfoert ovenfor (praemis 13) er formaalet med samordningen og harmoniseringen af betingelserne for speciallaegeuddannelser at lette anerkendelsen af disse. Vaertslandet kan saaledes fortsat kraeve, at ansoegerne opfylder de uddannelsesbetingelser, den fastsaetter for anerkendelse af eksamensbeviser og andre beviser inden for de specialer, der kun findes i denne medlemsstat, eller som den har valgt ikke at medtage i listen i anerkendelsesdirektivets artikel 7.

17 Da anerkendelsen af eksamensbeviser og andre beviser for saadanne specialer, der kun findes i én medlemsstat, ikke er obligatorisk, kan det heller ikke anses for obligatorisk, at medlemsstaten overholder de mindstekrav med hensyn til uddannelsen, der stilles i samordningsdirektivets artikel 2.

18 Denne fortolkning underbygges af anden betragtning til samordningsdirektivet, hvorefter minimumskriterierne for speciallaegeuddannelsen kun vedroerer specialer, "der er faelles for alle medlemsstaterne eller for to eller flere medlemsstater".

19 Det bemaerkes i oevrigt, at denne betragtning er gentaget ordret i Raadets direktiv 93/16/EOEF af 5. april 1993 om fremme af den frie bevaegelighed for laeger og gensidig anerkendelse af deres eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser (EFT L 165, s. 1, fjortende betragtning).

20 Forpligtelsen til i henhold til artikel 2, stk. 1, litra c), i samordningsdirektivet at betale loen under uddannelsen til speciallaege gaelder saaledes kun for de laegespecialer, som er faelles for alle medlemsstaterne eller for to eller flere medlemsstater, og som er naevnt i anerkendelsesdirektivets artikel 5 eller 7.

21 Det er ubestridt i denne sag, at det blandt de omhandlede specialer, for hvilke Spanien udsteder eksamensbevis, kun er stomatologi ("Estomatología"), der naevnes som anerkendt af Spanien i anerkendelsesdirektivets artikel 7, stk. 2. "Medicina del Trabajo" (arbejdsmedicin) er kun anfoert som overskrift i den spanske version af denne bestemmelse, men Spanien er ikke naevnt i listen over de medlemsstater, som anerkender specialet. Med hensyn til de fire andre specialer, hydromedicin, rummedicin, sportsmedicin og retsmedicin, er de end ikke naevnt i direktivet. Spanien er saaledes ikke forpligtet til at betale loen i uddannelsesperioderne vedroerende disse specialer.

22 Det foelger af det anfoerte, at Kongeriget Spanien har tilsidesat de forpligtelser, der paahviler det i henhold til Raadets direktiv 75/362/EOEF og 75/363/EOEF af 16. juni 1975, som aendret ved Raadets direktiv 82/76/EOEF af 26. januar 1982, idet det ikke betaler loen i de uddannelsesperioder, der i Spanien er noedvendige for at blive speciallaege i stomatologi ("Estomatología").

23 Kongeriget Spanien frifindes for saa vidt angaar de fem oevrige specialer.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

24 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Kongeriget Spanien har tabt sagen vedroerende et anbringende og Kommissionen vedroerende de oevrige anbringender, og hver part boer derfor baere sine egne omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

1) Kongeriget Spanien har tilsidesat de forpligtelser, der paahviler det i henhold til Raadets direktiv 75/362/EOEF af 16. juni 1975 om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for laeger, omfattende foranstaltninger, som skal lette den faktiske udoevelse af retten til etablering og fri udveksling af tjenesteydelser, og Raadets direktiv 75/363/EOEF af 16. juni 1975 om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om virksomhed som laege, som aendret ved Raadets direktiv 82/76/EOEF af 26. januar 1982, idet det ikke betaler loen i de uddannelsesperioder, der i Spanien er noedvendige for at blive speciallaege i stomatologi ("Estomatología").

2) I oevrigt frifindes sagsoegte.

3) Hver part baerer sine omkostninger.