ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 30. marts 2022 –

Orbest

(Sag C-659/21)

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – lufttransport – forordning (EF) nr. 261/2004 – fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved aflysning eller lange forsinkelser – artikel 5, stk. 3 – fritagelse for forpligtelsen til at betale kompensation – begrebet »usædvanlige omstændigheder« – teknisk fejl ved flyet forårsaget af kollision mellem dette fly, der er parkeret på en standplads i en lufthavn, og et cateringkøretøj tilhørende tredjemand«

Transport – lufttransport – forordning nr. 261/2004 – kompensation og bistand til luftfartspassagerer – aflysninger og lange forsinkelser – fritagelse for forpligtelsen til at betale kompensation – betingelse – usædvanlige omstændigheder – begreb – teknisk fejl ved et fly forårsaget af kollision mellem dette fly, der er parkeret i en lufthavn, og et cateringkøretøj tilhørende tredjemand – omfattet – rimelige foranstaltninger truffet af transportøren for at undgå annullation eller lang forsinkelse – omlægning af en passagers rejse – betingelser – den nationale rets afgørelse

(Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 261/2004, 1., 14. og 15. betragtning samt art. 5, stk. 3)

(jf. præmis 20-27 og konkl.)

Konklusion

Artikel 5, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91/91 skal fortolkes således, at en teknisk fejl ved et fly forårsaget af kollision mellem dette fly, der er parkeret på en standplads i en lufthavn, og et cateringkøretøj tilhørende tredjemand kan være omfattet af begrebet »usædvanlige omstændigheder« som omhandlet i denne bestemmelse.
Domstolens kendelse (afdelingen for bevilling af appel) af 24. februar 2022 –

Sony Interactive Entertainment Europe mod EUIPO

(Sag C-678/21 P)

»Appel – EU-varemærker – bevilling af appel – artikel 170b i Domstolens procesreglement – anmodning, der ikke godtgør, at et spørgsmål er vigtigt for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – appellen admitteres ikke«

1. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – bevisbyrde (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 14)

2. Appel – regler om forudgående bevilling – anmodning om bevilling af appel – formkrav – rækkevidde (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 15-17)

3. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – anmodning om bevilling, der ikke godtgør vigtigheden af spørgsmålet – admitteres ikke (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 17-21 og 25)

4. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – spørgsmål, der ikke har været genstand for behandling ved Domstolen – anmodning om bevilling, der ikke godtgør vigtigheden af spørgsmålet – admitteres ikke (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 22 og 23)

Konklusion

1) Appellen admitteres ikke.
1)

Den af OH iværksatte appel afvises, idet det er åbenbart, at Domstolen ikke har kompetence til at behandle sagen.
2)

Artikel 18 TEUF, artikel 21, stk. 2, i chartret om grundlæggende rettigheder samt artikel 23 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning, der forpligter en ret, som anmoder Domstolen om en præjudiciel afgørelse, til at sende en kopi af denne anmodning til den myndighed, der er ansvarlig for at repræsentere denne medlemsstat for Domstolen.
6

Samme forordnings artikel 27 har følgende ordlyd: »1. Ansøgeren […] har ret til effektive retsmidler i form af klage eller indbringelse for en domstol eller et domstolslignende organ af de faktiske og retlige forhold mod en afgørelse om overførsel. […] 3. Med henblik på tilfælde, hvor afgørelser om overførsel påklages eller indbringes, skal det i medlemsstaternes nationale lovgivning fastsættes, at: a) klagen eller indbringelsen giver personen ret til at forblive på den pågældende medlemsstats område, indtil resultatet af klagen eller indbringelsen for en domstol foreligger, eller b) overførslen suspenderes automatisk, og at denne suspension udløber efter en vis rimelig periode, i løbet af hvilken en domstol eller et domstolslignende organ efter nøje og stringent undersøgelse skal have truffet en afgørelse om at tillægge en klage eller indbringelse opsættende virkning, eller c) den pågældende har lejlighed til inden for en rimelig frist at anmode en domstol eller et domstolslignende organ om at udsætte gennemførelsen af afgørelsen om overførsel, indtil der foreligger et resultat af vedkommendes klage eller indbringelse. Medlemsstaterne sikrer, at der findes effektive retsmidler ved at udsætte overførslen, indtil afgørelsen om den første anmodning om udsættelse er truffet. Enhver afgørelse om, hvorvidt gennemførelsen af afgørelsen om overførsel udsættes, skal træffes inden for en rimelig frist, idet der skal kunne foretages en nøje og stringent undersøgelse af anmodningen om udsættelse. En afgørelse om ikke at udsætte gennemførelsen af overførslen skal indeholde oplysning om den begrundelse, som den er baseret på. 4. Medlemsstaterne kan fastsætte, at de kompetente myndigheder på eget initiativ kan beslutte at udsætte gennemførelsen af afgørelsen om overførsel, indtil resultatet af klagen eller indbringelsen foreligger. 5. Medlemsstaterne sikrer, at den pågældende har adgang til retshjælp og om nødvendigt til sproglig bistand. 6. Medlemsstaterne sikrer, at retshjælp på anmodning ydes gratis, når den pågældende ikke selv har råd til at betale omkostningerne. […] […]«
4

I løbet af sommeren 2020 stod Sea Watch 3 og Sea Watch 4 på skift ud fra havnen i Borriana (Spanien) for at bjærge flere hundrede personer, der var i nød i internationalt farvand i Middelhavet. Efterfølgende fik skibsførerne på disse to skibe meddelelse fra Italian Maritime Rescue Coordination Centre (det italienske koordinationscenter for søredning) om, at Ministero degli Interni (indenrigsministeriet, Italien) havde givet tilladelse til, at de pågældende personer kunne gå fra borde for at blive flyttet over på andre skibe, der befandt sig i havnen i Palermo (Italien), hvortil Sea Watch 4 blev dirigeret, og havnen i Porto Empedocle (Italien) for Sea Watch 3’s vedkommende, og de to skibsførere skulle derfor sejle deres skibe til disse to havne for dér at foretage denne overflytning.
Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 17. november 2022 –

PF (Aldersgrænse for ansættelse af psykologer ved politiet)

(Sag C-569/21)

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – socialpolitik – ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv – artikel 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – direktiv 2000/78/EF – artikel 2, stk. 2, artikel 4, stk. 1, og artikel 6, stk. 1 – forbud mod forskelsbehandling på grund af alder – national lovgivning, der fastsætter en aldersgrænse på maksimalt 30 år for ansættelse som psykolog (teknisk kommissær) – begrundelser«

1. Socialpolitik – ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv – direktiv 2000/78 – anvendelsesområde – national lovgivning, der fastsætter en aldersgrænse på maksimalt 30 år for ansættelse som psykolog (teknisk kommissær) – omfattet [Rådets direktiv 2000/78, art. 3, stk. 1, litra a)] (jf. præmis 45 og 46)

2. Socialpolitik – ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv – direktiv 2000/78 – forbud mod forskelsbehandling på grund af alder – national lovgivning, der fastsætter en aldersgrænse på maksimalt 30 år for ansættelse som psykolog (teknisk kommissær) – væsentligt eller afgørende erhvervsmæssigt krav for udøvelse af den nævnte aktivitet – foreligger ikke – begrundelser – foreligger ikke – ikke tilladt (Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 21; Rådets direktiv 2000/78, art. 1, art. 2, stk. 2, art. 4, stk. 1, og art. 6, stk. 1) (jf. præmis 48, 49, 51-54, 56, 57, 59 og 67-71 samt konkl.)

Konklusion

Artikel 2, stk. 2, artikel 4, stk. 1, og artikel 6, stk. 1, i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv, sammenholdt med artikel 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, der fastsætter en aldersgrænse på maksimalt 30 år for deltagelse i en udvælgelsesprøve med henblik på ansættelse af psykologer ved politiet.
Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 19. oktober 2022 –

Comune di Portici

(Sag C-777/21) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – artikel 49 TEUF – etableringsfrihed – artikel 56 TEUF – fri udveksling af tjenesteydelser – færdsel – indregistrering og beskatning af motorkøretøjer – køretøj indregistreret i en anden medlemsstat – fører bosiddende i den medlemsstat, hvor køretøjet er indregistreret, og i en anden medlemsstat – en medlemsstats lovgivning, som forbyder personer, der har haft bopæl på denne medlemsstats område i mere end 60 dage, at færdes i denne medlemsstat med et køretøj, som er indregistreret i udlandet«

Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – restriktioner – national lovgivning, hvorefter det er forbudt for en selvstændig erhvervsdrivende, som har haft bopæl i en medlemsstat i mere end 60 dage, at færdes dér med et køretøj, der er indregistreret i en anden medlemsstat – køretøj, der hverken i det væsentlige skal anvendes i den førstnævnte medlemsstat eller faktisk anvendes på denne måde – ikke tilladt – begrundelse – foreligger ikke

(Art. 49 TEUF)

(jf. præmis 16-19, 22, 23 og 25-31 samt konkl.)

Konklusion

Artikel 49 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, hvorefter det er forbudt for en selvstændig erhvervsdrivende, som har haft bopæl i en medlemsstat i mere end 60 dage, at færdes i denne medlemsstat med et køretøj, der er indregistreret i en anden medlemsstat, når køretøjet hverken i det væsentlige skal anvendes varigt i den førstnævnte medlemsstat eller faktisk anvendes på denne måde.

( 1 ) – EUT C 148 af 4.4.2022.
2.

Tilnærmelse af lovgivningerne – fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter – direktiv 2014/24 – tildeling af kontrakter – kriterier for kvalitativ udvælgelse – teknisk og faglig kapacitet – mulighed for at basere sig på andre aktørers formåen – betingelser – erhvervserfaring – betingelse, der skal opfyldes af det eneste medlem, der inden for sammenslutningen af økonomiske aktører har ansvaret for at udføre aktiviteter, der kræver denne erfaring – lovlighed (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24, art. 58, stk. 4, art. 59 og art. 63, stk. 1, andet afsnit) (jf. præmis 25-29 og 34 samt konkl.)
Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 17. maj 2022 –

Estaleiros Navais de Peniche

(Sag C-787/21)

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter – direktiv 89/665/EØF – artikel 1, stk. 3 – søgsmålsinteresse – adgang til retsmidler – tilbudsgiver udelukket ved den ordregivende myndigheds afgørelse, der er blevet endelig, idet tilbudsgiveren ikke har anfægtet hele begrundelsen for afvisningen af dennes tilbud – manglende søgsmålsinteresse«

Tilnærmelse af lovgivningerne – klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter – direktiv 89/665 – forpligtelse for medlemsstaterne til at sikre retsmidler – adgang til retsmidler – ingen mulighed for en tilbudsgiver, der er blevet udelukket ved en afgørelse fra den ordregivende myndighed, som er blevet endelig, for at indgive en klage med henblik på at gøre gældende, at beslutningen om tildeling af kontrakten er ulovlig – manglende søgsmålsinteresse – lovlighed

(Rådets direktiv 89/665, som ændret ved direktiv 2007/66, art. 1, stk. 3)

(jf. præmis 21-27 og 30 samt konkl.)

Konklusion

Artikel 1, stk. 3, i Rådets direktiv 89/665/EØF af 21. december 1989 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/66/EF af 11. december 2007, skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for, at en tilbudsgiver, der er blevet udelukket fra en udbudsprocedure for indgåelse af en offentlig kontrakt på grundlag af en afgørelse truffet af den ordregivende myndighed, som er blevet endelig, kan anfægte beslutningen om tildeling af kontrakten. I denne henseende er det uden betydning, at den udelukkede tilbudsgiver har gjort gældende, at denne eventuelt kunne få tildelt kontrakten, såfremt den ordregivende myndighed – efter annullation af denne afgørelse – besluttede at iværksætte en ny udbudsprocedure.
Domstolens kendelse (Tiende Afdeling) af 1. juni 2022 –

Petróleos de Portugal – Petrogal

(Sag C-706/21)

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 53, stk. 2, og artikel 94 i Domstolens procesreglement – krav om angivelse af den lovgivningsmæssige sammenhæng for tvisten i hovedsagen samt af grundene til, at der er behov for besvarelse af de præjudicielle spørgsmål – åbenbart afvisningsgrundlag«

Præjudicielle spørgsmål – formaliteten – spørgsmål forelagt uden tilstrækkelige præciseringer med hensyn til den retlige sammenhæng og grundene til, at en besvarelse af de præjudicielle spørgsmål er nødvendig – åbenbart afvisningsgrundlag

[Art. 267 TEUF; statutten for Domstolen, art. 23; Domstolens procesreglement, art. 53, stk. 2, og art. 94, litra b) og c)]

(jf. præmis 25-32 og konkl.)

Konklusion

Anmodningen om præjudiciel afgørelse, indgivet af Supremo Tribunal Administrativo (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Portugal) ved afgørelse af 27. oktober 2021, afvises.
Domstolens kendelse (Tiende Afdeling) af 2. juni 2022 –

Mélin mod Parlamentet

(Sag C-541/21 P) ( 1 )

»Appel – artikel 181 i Domstolens procesreglement – regler for institutionerne – gennemførelsesbestemmelser til statutten for Europa-Parlamentets medlemmer – artikel 33, stk. 1 og 2 – assistentgodtgørelser – tilbagesøgning af fejlagtigt udbetalte beløb – ulovlighedsindsigelse – retssikkerhedsprincippet – princippet om beskyttelse af den berettigede forventning – bedømmelse af beviser – åbenbart, at appellen delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet«

1. EU-ret – principper – retssikkerhed – EU-bestemmelser – krav om klarhed og præcision (jf. præmis 34)

2. EU-ret – principper – beskyttelse af den berettigede forventning – betingelser – præcise løfter afgivet af administrationen (jf. præmis 35 og 36)

3. Domstolen – domme – fortolkning af retsregler – anvendelse i forbindelse med retsforhold, der er stiftet og består før afsigelsen (jf. præmis 45 og 46)

4. EU-ret – principper – retssikkerhed – EU-bestemmelser – krav om klarhed og forudsigelighed – anvendelse af ubestemte juridiske begreber, der skal fortolkes og anvendes af administrationen – lovlighed (jf. præmis 62)

5. EU-ret – fortolkning – bestemmelse, som ikke indeholder nogen udtrykkelig henvisning til medlemsstaternes ret – selvstændig og ensartet fortolkning (jf. præmis 64 og 65)

6. Appel – anbringender – urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder og af beviserne – afvisning – Domstolens prøvelse af vurderingen af de faktiske omstændigheder og af beviselementer – udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt (Art. 256 TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 92 og 93)

Konklusion

1) Appellen forkastes, idet det er åbenbart, at den delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet.

2) Joëlle Mélin betaler sagsomkostningerne.

( 1 ) – EUT C 24 af 17.1.2022.
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 6. september 2022 –

Haikal mod Rådet

(Sag C-113/21 P) ( 1 )

»Appel – artikel 181 i Domstolens procesreglement – fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik – restriktive foranstaltninger over for Den Syriske Arabiske Republik – foranstaltninger over for fremtrædende erhvervsfolk, der driver virksomhed i Syrien – lister over personer, der er omfattet af indefrysningen af pengemidler og økonomiske ressourcer – bevis for, at opførelsen af sagsøgerens navn på listerne er velbegrundet – appel, som åbenbart skal afvises eller forkastes«

1. Appel – anbringender – ingen præcis kritik af et punkt i Rettens argumentation – ingen angivelse af de punkter i den appellerede dom, der kritiseres – åbenbart afvisningsgrundlag (Art. 256, stk. 1, TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 169, stk. 2) (jf. præmis 26-29, 32, 44 og 45)

2. Appel – anbringender – anbringende fremsat for første gang i forbindelse med appellen – afvisning (Art. 256, stk. 1, TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 30-32)

3. Appel – anbringender – urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder og af beviserne – afvisning – Domstolens prøvelse af vurderingen af de faktiske omstændigheder og af beviselementer – udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt – tilsidesættelse af bevisbestemmelserne – retligt spørgsmål, som kan gøres gældende som led i en appel (Art. 256, stk. 1, andet afsnit, TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 33 og 38-40)

4. Retslig procedure – fremsættelse af nye anbringender under sagens behandling – betingelser – anbringende støttet på omstændigheder, som er kommet frem under sagens behandling i første instans – foreligger ikke – afvisning (Domstolens procesreglement, art. 127, stk. 1, og art. 190, stk. 1) (jf. præmis 35)

5. Appel – anbringender – anbringender og argumenter, som blot gentager det for Retten påberåbte – ingen angivelse af den påberåbte retlige fejl – afvisning (Art. 256 TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 37)

6. Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik – specifikke restriktive foranstaltninger over for visse personer og enheder på baggrund af situationen i Syrien – afgørelse 2013/255/FUSP og forordning nr. 36/2012 – formodning for støtte til det syriske regime for så vidt angår fremtrædende erhvervsfolk, der driver virksomhed i Syrien – lovlighed – betingelser [Rådets afgørelse 2013/255/FUSP, som ændret ved afgørelse (FUSP) 2015/1836, art. 27, stk. 2, litra a), og art. 28, stk. 2, litra a)] (jf. præmis 41)

Konklusion

1) Appellen forkastes, idet det er åbenbart, at appellen delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er åbenbart ugrundet.

2) Maen Haikal bærer sine egne omkostninger og betaler de af Rådet for Den Europæiske Union afholdte omkostninger.

( 1 ) – EUT C 148 af 26.4.2021.
Domstolens kendelse (afdelingen for bevilling af appel) af 5. april 2022 –

Kappes mod Sedus Stoll og EUIPO

(Sag C-784/21 P)

»Appel – EU-varemærker – bevilling af appel – artikel 170b i Domstolens procesreglement – anmodning, der ikke godtgør, at et spørgsmål er vigtigt for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – appellen admitteres ikke«

1. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – bevisbyrde (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 14)

2. Appel – regler om forudgående bevilling – anmodning om bevilling af appel – formkrav – rækkevidde (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 15-17)

3. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – uoverensstemmelse med Domstolens praksis – anmodning om bevilling, der ikke godtgør vigtigheden af spørgsmålet – admitteres ikke (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a, stk. 1, og art. 170b) (jf. præmis 18 og 19)

Konklusion

1) Appellen admitteres ikke.
Domstolens kendelse (Tiende Afdeling) af 19. maj 2022 –

TUIfly mod Kommissionen

(Sag C-764/21 P)

»Appel – artikel 181 i Domstolens procesreglement – aktindsigt – dokumenter vedrørende en procedure for kontrol af statsstøtte – forordning (EF) nr. 1049/2001 – artikel 4, stk. 2, in fine – undtagelser til retten til aktindsigt – mere tungtvejende offentlig interesse – begreb – princippet om god forvaltningsskik – artikel 41, stk. 2, litra b), i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – ret til forsvar – særlige formål med proceduren for kontrol af statsstøtte – afslag på aktindsigt – åbenbart, at appellen delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet«

1. Statsstøtte – administrativ procedure – ret til forsvar – anvendelse på administrative procedurer iværksat af Kommissionen – undersøgelse af en ulovlig støtteforanstaltning – rettigheder kun til fordel for medlemsstaterne under udelukkelse af de interesserede parter (Art. 108, stk. 2, TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 41, stk. 2, litra b)] (jf. præmis 68)

2. EU-institutioner – offentlighedens ret til aktindsigt – forordning (EF) nr. 1049/2001 – undtagelser fra retten til aktindsigt – mere tungtvejende offentlig interesse, der kan begrunde en udbredelse af dokumenter – begreb – anlæggelse af et annullationssøgsmål – ikke omfattet (Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1049/2001, art. 4, stk. 2) (jf. præmis 11 og 12)

Konklusion

1) Sagen afvises, idet det er åbenbart, at appellen delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet.