Forslag til afgørelse fra generaladvokat Tesauro fremsat den 16. februar 1989. - CASTO DEL AMO MARTINEZ MOD EUROPA-PARLAMENTET. - TJENESTEMAEND - UOVERENSSTEMMELSE MELLEM KLAGEN OG STAEVNINGEN. - SAG 133/88.



Samling af Afgørelser 1989 side 00689



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . Casto Del Amo Martinez, tjenestemand i Europa-Parlamentet, indbragte den 17 . december 1987 en klage over den afgoerelse, hvorved udvaelgelseskomiteen for den interne udvaelgelsesproeve LA/104 afholdt med henblik paa oprettelse af en ansaettelsesreserve af ledende spansk - og portugisksprogede oversaettere, bestemte ikke at opfoere ham paa egnethedslisten .

Sagsoegeren kraevede i sin klage annullation af naevnte afgoerelse under henvisning til, at den indebar en tilsidesaettelse af vedtaegtens bestemmelser vedroerende udvaelgelsesproceduren, idet udvaelgelsesmedlemmerne ikke havde overholdt bestemmelsen om, at udvaelgelseskomitéens arbejde er fortroligt, ikke var tilstraekkelig kvalificeret og havde tilsidesat lighedsprincippet .

Efter at Parlamentets generalsekretaer udtrykkeligt havde afvist klagen, anlagde Casto Del Amo Martinez den 10 . maj 1988 sag, hvori han nedlagte paastand om annullation af den naevnte afgoerelse udelukkende under henvisning til, at der var foretaget en fejlagtig vurdering af hans relevante faglige erfaring .

2 . Ved processkrift af 16 . august 1988 nedlagte Europa-Parlamentet paastand om sagens afvisning under henvisning til, at den soegsmaalsgrund, som sagsoegeren alene havde fremfoert til stoette for sin paastand, var forskellig fra dem, han havde fremfoert i klagen .

3 . Det enkle sagsforhold kan ikke skjule de vigtige principper, som Domstolen i denne sag skal bekraefte vedroerende forholdet mellem en klage efter vedtaegtens artikel 90, stk . 2, og indbringelse af soegsmaal, eller rettere sagt, hvorledes man skal vurdere den ordning, der er oprettet for at sikre de rettigheder, som Faellesskabets tjenestemaend besidder . Domstolens praksis paa dette omraade indeholder utvivlsomt visse faste og klare principper, men ogsaa en vis usikkerhed og modsigelser, som boer fjernes .

4 . Et spoergsmaal er dog blevet afgjort gentagne gange, og herom kan der efter min opfattelse ikke bestaa nogen usikkerhed . Siden afsigelsen af dommen Sergy ( dom af 1 . juli 1976, sag 58/75, Sml . s . 1139 ), har Domstolen beskraeftet, at formaalet med den forudgaaende klageadgang er at goere det muligt at opnaa et forlig i en tvist mellem tjenestemaend eller ansatte og administrationen . Dette princip opretholdes ogsaa i dommen i sagen Herpels ( dom af 9 . marts 1978, sag 54/77, Sml . s . 585 ), hvori Domstolen anfoerte, at den administrative fase indebaerer "diskussion" ( meningsudveksling ) mellem tjenestemanden og administrationen, og at tjenestemanden handler alene, dvs . uden bistand af en advokat; Domstolen tilfoejede herefter som en konsekvens heraf, at administrationen under klagens behandling skal fortolke og vurdere klagens indhold med den omhu, som en veludstyret institution skylder de retsundergivne, herunder dens ansatte .

Det er derfor klart, at formaalet med den administrative fase er at forlige tvisten paa en pragmatisk og endog uformel maade ( der gaelder ingen formkrav : Herpels ).

5 . Et andet princip, som Domstolen flere gange har bekraeftet, og som ogsaa forekommer naturligt, naar henses til, at formaalet med den administrative klageadgang er at opnaa forlig, er, at tjenestemanden i sin klage til administrationen skal praecisere sine "klagepunkter og krav", saaledes at bestraebelserne paa at opnaa et forlig kan blive effektive og saaledes, at det der nedlaegges paastand om i et eventuelt senere soegsmaal om muligt allerede har vaeret genstand for en "diskussion" med administrationen .

Bortset fra dette generelle udsagn indeholder Domstolens praksis paa dette punkt en vis usikkerhed og visse modsigelser i forhold til det princip, der er knaesat i de anfoerte domme vedroerende karakteren af den administrative klage, navnlig vedroerende forholdet mellem indholdet i klagen og i soegsmaalet .

6 . I dommen Razzouk, f.eks . ( dom af 20 . marts 1984, sagerne 75 og 117/82, Sml . s . 1509 ), blev en subsidiaer paastand, som ikke var fremsat i klagen, admitteret af Domstolen, som ansaa den for en foelge af Kommissionens afslag paa at give klageren ret i hovedpaastanden . I dommen Rasmussen ( dom af 23 . januar 1986, sag 173/84, Sml . s . 197 ), admitterede Domstolen en paastand, som ikke blot ikke var indeholdt i den administrative klage, men som heller ikke var indeholdt i tidligere anmodninger, og hvis afslag var blevet anfaegtet ved klage .

Domstolen henviste her foerst til praemissen i naevnte dom i sagen Sergy og udtalte herefter foelgende vedroerende formaliteten :

"Selv om sagsoegeren i sin klage ikke udtrykkeligt kraevede at genindtraede i sin tidligere stilling, maa et saadant krav anses for indeholdt i sagsoegerens generelle krav om en berigtigelse af hans tjenesteretlige stilling . Da Kommissionen ikke har truffet nogen formelt i vedtaegten fastsat administrative foranstaltning med henblik paa en forskriftsmaessig overflytning til en anden tjenestegren, og da sagsoegeren tidligere over for Kommissionen har gjort opmaerksom paa sine synspunkter, har Kommissionen ikke kunnet vaeret uvidende om, at sagsoegeren med sin anmodning om en 'berigtigelse af hans tjenesteretlige stilling' har oensket at vende tilbage til en stilling svarende til hans kategori og loenklasse, foerst og fremmest i den del af administrationen, hvor han formelt har vaeret placeret hele tiden ."

I dommene Rihoux ( dom af 7 . maj 1986, 52/85, Sml . s . 1155 ) og Geist ( dom af 20 . maj 1987, 242/85, Sml . s . 2181 ), henviste Domstolen til dommene i sagerne Sergy, Razzouk og Rasmussen, men afviste her anbringender, som ikke havde nogen forbindelse til de klagepunkter, der var fremfoert i klagen, skoent paastandene i det indbragte soegsmaal ikke adskilte sig fra dem, der var formuleret i klagen . I dommen Schwiering ( dom af 23 . oktober 1986, 142/85, Sml . s . 3177 ) blev hovedpaastandene, som allerede var fremfoert i klagen, fremmet til realitetsbehandling, mens en subsidiaer paastand, som var fremfoert foerste gang under det indbragte soegsmaal, blev afvist . Domstolen indtog principielt samme holdning i sagen Aldinger ( dom af 14 . juli 1988, 23/87, Sml . s . 4395 ).

I de seneste domme Koutchoumoff ( dom af 26 . januar 1989, 224/87, Sml . s . 99 ) og Bossi ( dom af 14 . februar 1989, 346/87, Sml . s . 303 ) admitterede Domstolen paastande, som ikke figurerede i klagen, men som havde en sammenhaeng med de i klagen fremsatte krav .

7 . I en situation, hvor der ikke hersker en klar retspraksis, maa man foerst, efter min mening, klart sondre mellem det der soeges opnaaet ( petitum ) og aarsagen til tvisten ( causa petendi ), dvs . mellem paastanden ( f.eks . annullation af en retsakt under en udvaelgelsesprocedure, ophaevelse af en overfoersel, en forfremmelse, tildeling af en godtgoerelse ) og de faktiske retlige forhold, som paastanden stoettes paa ( tilsidesaettelse af en vedtaegtsbestemmelse, magtfordrejning, vaesentlige formmangler, f.eks . en vedtaegtsstridig sammensaetning af en udvaelgelseskomité, en fejlatig pointgivning m.m .); dette gaelder uanset, hvilken terminologi, man vil anvende, ( subject matter - grounds; conlusion - moyens; Streitgegenstand - Klagegruende ) selv om de latinske betegnelser efter min mening er de mest korrekte og de mest forstaaelige .

8 . Paa dette grundlag mener jeg, at der er foelgende mulige loesninger :

a ) den administrative klage og soegsmaalet skal vaere identisk, ikke kun for saa vidt angaar paastanden ( petitum ) men ogsaa for saa vidt angaar tvistens aarsag ( causa petendi ), hvilket indebaerer, at enhver ny paastand ved soegsmaalets indbringelse og enhver soegsmaalsgrund, som ikke udtrykkelig figurerer i klagen, uden videre maa afvises ( dommene Rihoux og Geist );

b ) paastanden ( petitum ) og tvistens aarsag ( causa petendi ) skal vaere identisk i klagen og i soegsmaalet, bortset fra muligheden for i soegsmaalet at fremfoere nye paastande og nye begrundelser, som staar i forbindelse med dem, som er fremfoert i klagen ( dommede Razzouk, Herpels );

c ) formaalet med klagen og formaalet med soegsmaalet skal vaere ens, bortset fra muligheden for under soegsmaalet at fremfoere nye paastande, som staar i forbindelse med dem, som er fremfoert i klagen; der bestaar en vis frihed for saa vidt angaar tvistens aarsag ( causa petendi )

( dommene Rasmussen, Koutchoumoff, Bossi ).

9 . Jeg mener, at den foerste mulighed uden videre maa afvises, idet den klart ikke stemmer overens med formaalet med den administrative klage, nemlig at finde frem til mindelig loesning paa uformel maade . Navnlig mener jeg, at det er urimeligt at kraeve, at de soegsmaalsgrunde, som paastanden er baseret paa, udtrykkeligt skal vaere fremfoert i klagen, idet sagen ellers afvises; det er tilstraekkeligt at henvise til, at der paa dette tidspunkt ikke foreligger nogen advokatbistand, mens advokatbistand er obligatorisk ved soegsmaal for Domstolen ( procesreglementets artikel 37, stk . 1 ). Dernaest er denne loesning ogsaa i modstrid med vedtaegtens artikel 90, stk . 2, som foreskriver, at alene institutionen skal begrunde sin afgoerelse, men ikke foreskriver samme forpligtelse for saa vidt angaar tjenestemandens klage, modsat procesreglements artikel 38, stk . 1, litra c ), som foreskriver, at staevningen i soegsmaalet skal indeholde "soegsmaalets genstand og en kort fremstilling af de soegsmaalsgrunde der paaberaabes ". Jeg skal tilfoeje, at man, hvis man vaelger den foerste loesning, yderligere vil diskriminere tjenestemanden, idet institutionen overhovedet ikke er forpligtet til klart at redegoere for noget som helst under den administrative klage, men kan forbeholde sig sin definitive retsstilling til indbringelsen af soegsmaalet . Endvidere finder jeg det hensigtsmaessigt at anfoere, at den administrative klage til institutionen ikke kan sammenlignes med et soegsmaal ved en foersteinstans, hvilket derimod er tilfaeldet i visse nationale retssystemer; tvaertimod er formaalet med den administrative klage netop ved en ganske uformel "diskussion" at undgaa et senere soegsmaal ( 1 ). Jeg mener altsaa, at den loesning, som jeg har behandlet, ikke tjener dette formaal; forholdet vil vaere et andet mellem soegsmaal ved Retten i Foerste Instans og en appel til Domstolen .

10 . Af samme grunde foretraekker jeg den tredje loesning, som forekommer mig at vaere den klareste og den, der lettest kan finde fast anvendelse i fremtiden . Men isaer tilgodeser den tredje loesning bedst kravet til en reel og fuldstaendig beskyttelse af faellesskabstjenestemandens rettigheder, hvilket efter min mening er det vigtigste .

11 . Under alle omstaendigheder kan naervaerende soegsmaal admitteres, uanset om man generelt anvender den tredje loesning, som jeg foreslaar, eller den anden loesning . I naervaerende sag er der nemlig overensstemmelse mellem klagens og soegsmaalets formaal ( petitum ): det hedder nemlig i klagen "annullation af udvaelgelseskomitéens arbejde i den interne udvaelgelsesproeve LA/104" ( foruden proevelse af, om den af udvaelgelseskomitéens fulgte procedure er korrekt ); i soegsmaalet hedder det "annullation af den afgoerelse, hvorved udvaelgelseskomitéen i den interne udvaelgelsesproeve LA/104 / naegtede ..."

12 . For saa vidt angaar soegsmaalsgrunden ( causa petendi ), fremfoeres der i soegsmaalet et anbringende ( fejlagtig tildeling af point for oversaettelseserfaring ), som ganske vist ikke figurerer i klagen, men dette anbringende vedroerer ikke blot samme formaal ( petitum ) ( annullation af udvaelgelsesproeven ) og af selve grundlaget herfor, men ogsaa, idet det udgoer en praecisering, det anbringende ( overtraedelse af de bestemmelser i vedtaegten, som vedroerer udvaelgelsesproceduren ), som allerede fremfoertes i klagen : staevningens bilag 5, s . 3, litra a ).

13 . Jeg foreslaar altsaa, at sagen fremmes til realitetsbehandling .

(*) Oversat fra italiensk .

( 1 ) I forbigaaende skal jeg anfoere, at man ikke kan sidestille tidspunktet for den endelige bestemmelse af sagens genstand i den administrative klage efter vedtaegtens artikel 90 med den forudgaaende administrative sagsbehandling i traktatbrudssager efter EF-Traktatens artikel 169 .

Forpligtelsen til allerede under den forudgaaende administrative behandling at bestemme sagens formaal ( petitum ) og soegsmaalsgrunden ( causa petendi ) i traktatbrudssager fremgaar af selve ordlyden af artikel 169, som udtrykkeligt paalaegger Kommissionen at fremsaette en "begrundet udtalelse" ( min fremhaevelse ). Dette fremgaar ogsaa af Domstolens faste praksis, hvorefter sagsgenstanden i traktatbrudssager skal vaere definitivt fastsat i den begrundede udtalelse, altsaa under den forudgaaende administrative sagsbehandling ( se f.eks . dom af 23 . februar 1988, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, 353/85, Sml . s . 817 ).

Dette har intet at goere med vedtaegtens artikel 90, der vedroerer betingelserne for en tjenestemands indgivelse af klage .