ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 180/20

Domstolens dom (Første Afdeling) af 4. juni 2009 — Société Moteurs Leroy Somer mod Société Dalkia France og Société Ace Europe (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour de cassation — Frankrig)

(Sag C-285/08) (1)

(Produktansvar - direktiv 85/374/EØF - anvendelsesområde - skade på en ting beregnet til erhvervsmæssig brug og anvendt til denne brug - national ordning, der giver skadelidte adgang til at kræve erstatning for en sådan skade, når skadelidte alene fører bevis for skaden, defekten i produktet og årsagsforbindelsen - forenelighed)

2009/C 180/33

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Société Moteurs Leroy Somer

Sagsøgte: Société Dalkia France og Société Ace Europe

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Cour de cassation — fortolkningen af artikel 9 og 13 i Rådets direktiv 85/374/EØF af 25. juli 1985 om tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om produktansvar (EFT L 210, s. 29) — direktivets materielle anvendelsesområde — tilladeligheden af en national ansvarsordning, hvorefter der kan opnås erstatning for skade på en ting beregnet til erhvervsmæssig brug og anvendt til denne brug — skade på en generator på et hospital som følge af opvarmning af en vekselsstrømsmaskine

Konklusion

Rådets direktiv 85/374/EØF af 25. juli 1985 om tilnærmelse af medlemsstaternes administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om produktansvar skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for en fortolkning af national ret eller anvendelse af en fast national retspraksis, hvorefter skadelidte kan gøre krav på erstatning for skade på en ting beregnet til erhvervsmæssig brug og anvendt til denne brug, hvis denne skadelidte alene fører bevis for skaden, defekten i produktet og årsagsforbindelsen mellem denne defekt og skaden.

(1) EUT C 223 af 30.8.2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 180/15

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 18. juni 2009 — David Hütter mod Technische Universität Graz (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof, Østrig)

(Sag C-88/08) (1)

(Direktiv 2000/78/EF - ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv - forskelsbehandling på grundlag af alder - fastsættelse af løn for statens kontraktansatte - udelukkelse af erhvervserfaring erhvervet inden 18-årsalderen)

2009/C 180/24

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: David Hütter

Sagsøgt: Technische Universität Graz

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Oberster Gerichtshof — fortolkning af artikel 1, 2 og 6 i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (EFT L 303, s. 16) — forbud mod enhver form for forskelsbehandling på grund af alder — national ordning, som udelukker, at der ved fastsættelsen af kontraktansattes løn medregnes ansættelsesperioder, der er tilbagelagt før det fyldte 18. år

Konklusion

Artikel 1, 2 og 6 i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, som udelukker, at der ved fastsættelsen af det løntrin, som kontraktansatte indplaceres på ved ansættelse i den offentlige forvaltning i en medlemsstat, medregnes beskæftigelsesperioder, som er tilbagelagt inden det fyldte 18. år, for ikke at stille den almene skoleuddannelse ringere end den faglige uddannelse og for at fremme unge erhvervselevers optagelse på arbejdsmarkedet.

(1) EUT C 128 af 24.5.2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 167/2

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 20. maj 2009 — Philippe Guigard mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

(Sag C-214/08 P) (1)

(Appel - erstatningssøgsmål - betingelser for Fællesskabets ansvar i og uden for kontraktforhold - artikel 313, stk. 2, litra k), artikel 314 og artikel 317, litra a), i den fjerde Lomé-konvention, som ændret ved aftalen undertegnet på Mauritius)

2009/C 167/02

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Philippe Guigard (ved avocats S. Rodrigues og C. Bernard-Glanz)

Den anden part i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved A. Bordes og F. Dintilhac, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt den 11. marts 2008 af Retten i Første Instans (Tredje Afdeling) i sag T-301/05, Guigard mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt Kommissionen under en sag med påstand om erstatning for det tab, som sagsøgeren hævdede at have lidt som følge af Kommissionens adfærd i forbindelse med den manglende forlængelse af sagsøgerens ansættelseskontrakt, der var blevet indgået inden for rammerne af det tekniske samarbejde mellem Fællesskabet og Republikken Niger, der er finansieret af Den Europæiske Udviklingsfond — betingelser for Fællesskabets ansvar i og uden for kontraktforhold — tilsidesættelse af artikel 313, stk. 2, litra k), og artikel 314 i den fjerde Lomé-konvention (EFT 1991 L 229, s. 1), som ændret ved aftalen undertegnet på Mauritius (EFT 1998 L 156, s. 3) — tilsidesættelse af begrundelsespligten og retten til forsvar

Konklusion

1) Dommen afsagt den 11. marts 2008 af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans i sag T-301/05, Philippe Guigard mod Kommissionen, ophæves i det omfang Retten antog det af Philippe Guigard anlagte søgsmål til realitetsbehandling.

2) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes i sag T-301/05.

3) Det er ufornødent at træffe afgørelse om den af Philippe Guigard iværksatte appel.

4) Philippe Guigard betaler de af Kommissionen afholdte omkostninger i forbindelse med sagen for De Europæiske Fællesskabers Domstol og for De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans.

(1) EUT C 223 af 30.8.2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 153/10

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 30. april 2009 — BIOS Naturprodukte GmbH mod Saarland (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesverwaltungsgericht, Tyskland)

(Sag C-27/08) (1)

(Direktiv 2001/83/EF - artikel 1, nr. 2, litra b) - begrebet »lægemiddel efter funktion« - produktets dosering - normal forskriftsmæssig brug - sundhedsrisiko - evnen til at genoprette, ændre eller påvirke fysiologiske funktioner hos mennesker)

2009/C 153/20

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesverwaltungsgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: BIOS Naturprodukte GmbH

Sagsøgt: Saarland

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesverwaltungsgericht– fortolkning af artikel 1, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler (EFT L 311, s. 67), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/27/EF af 31. marts 2004 om ændring af direktiv 2001/83/EF om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler (EUT L 136, s. 34) — lægemiddelbegreb — produkt indeholdende et stof, som ved en høj dosis har en terapeutisk virkning, men som kan være skadeligt ved en lavere dosis, såsom den af fabrikanten anbefalede — røgelsesekstrakt

Konklusion

Artikel 1, nr. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/27/EF af 31. marts 2004, skal fortolkes således, at et produkt, hvori indgår et stof, som har en fysiologisk virkning når det anvendes i en bestemt dosering, ikke er et lægemiddel efter funktion, når det, henset til doseringen af de virksomme stoffer, udgør en sundhedsrisiko ved normal forskriftsmæssig brug, men ikke kan genoprette, ændre eller påvirke fysiologiske funktioner hos mennesker

(1) EUT C 92 af 12.4.2008.
1)

Kongeriget Sverige har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2004/83/EF af 29. april 2004 om fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som flygtninge eller som personer, der af anden grund behøver international beskyttelse, og indholdet af en sådan beskyttelse, idet det ikke har vedtaget alle de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv.
1)

Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktiv 2006/22, idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/22/EF af 15. marts 2006 om minimumsbetingelser for gennemførelse af Rådets forordning (EØF) nr. 3820/85 og (EØF) nr. 3821/85 med hensyn til sociale bestemmelser inden for vejtransportvirksomhed og om ophævelse af Rådets direktiv 88/599/EØF.
2)

Artikel 2, stk. 2 og 3, i forordning nr. 1593/91, sammenholdt med artikel 11, stk. 1 og 2, i toldkonventionen om international godstransport på grundlag af TIR-carneter, som blev undertegnet i Genève den 14. november 1975, skal fortolkes således, at den kun fastsætter fristen for at fremlægge bevis for, at forsendelsen er gennemført forskriftsmæssigt, men ikke den frist, inden for hvilken der skal føres bevis for, hvor overtrædelsen eller uregelmæssigheden er begået. Det påhviler den nationale ret i henhold til dens nationale retsordens bevisprincipper at afgøre, om dette bevis i den konkrete sag, der foreligger for den, og henset til samtlige omstændigheder, er ført inden for fristen. Den nationale ret skal imidlertid vurdere denne frist under overholdelse af fællesskabsretten og navnlig under hensyntagen til den omstændighed, dels at fristen ikke må være for lang til, at det retligt og faktisk er muligt at inddrive de skyldige beløb i en anden medlemsstat, dels at fristen ikke gør det materielt umuligt for indehaveren af TIR-carnetet at føre ovennævnte bevis.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 153/16

Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 14. maj 2009 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Storhertugdømmet Luxembourg

(Sag C-390/08) (1)

(Traktatbrud - miljø - beslutning nr. 280/2004/EF - gennemførelse af Kyoto-protokollen - nationale foranstaltninger med henblik på at begrænse og/eller reducere emissioner af drivhusgasser - manglende meddelelse af de nødvendige oplysninger)

2009/C 153/32

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved U. Wölker og J.-P. Keppenne, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Storhertugdømmet Luxembourg (ved C. Schiltz, som befuldmægtiget)

Sagens genstand

Traktatbrud — manglende meddelelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige oplysninger i henhold til artikel 3, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 280/2004/EF af 11. februar 2004 om en mekanisme til overvågning af emissioner af drivhusgasser i Fællesskabet og til gennemførelse af Kyoto-protokollen (EUT L 49, s. 1), sammenholdt med artikel 8, 9, 10 og 11 i Kommissionens beslutning 2005/166/EF af 10. februar 2005 om gennemførelsesbestemmelser til Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 280/2004/EF (EUT L 55, s. 57) — oplysninger vedrørende nationale programmer vedrørende emissioner af drivhusgasser og foranstaltninger, der er truffet for at begrænse og/eller reducere disse emissioner

Konklusion

1) Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3, stk. 2 i Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 280/2004/EF af 11. februar 2004 om en mekanisme til overvågning af emissioner af drivhusgasser i Fællesskabet og til gennemførelse af Kyoto-protokollen, sammenholdt med artikel 8, 9, 10 og 11 i Kommissionens beslutning 2005/166/EF, af 10. februar 2005 om gennemførelsesbestemmelser til beslutning nr. 280/2004 idet det ikke har meddelt de nødvendige oplysninger i henhold til de nævnte bestemmelser inden den 15. marts 2007.

2) Storhertugdømmet Luxembourg betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 285 af 8.11.2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 153/13

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 7. maj 2009 — Siebrand BV mod Staatssecretaris van Financiën (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden Den Haag, Nederlandene)

(Sag C-150/08) (1)

(Kombineret nomenklatur - toldposition 2206 og 2208 - gæret drikkevare indeholdende destilleret alkohol - drikkevare, der er fremstillet af frugt eller et naturprodukt - tilsætningsstoffer - følger - oprindelige drikkevares tab af smag, duft og udseende)

2009/C 153/24

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden Den Haag

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Siebrand BV

Sagsøgt: Staatssecretaris van Financiën

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hoge Raad der Nederlanden Den Haag — fortolkning af toldpositionerne 2206 og 2208 i den kombinerede nomenklatur — gæret drikkevare, der indeholder ethanol (destilleret) — tilsætning af vand og andre tilsætningsstoffer, der indebærer, at drikkevaren mister smagen, duften og/eller udseendet af en drikkevare, der er fremstillet af frugt eller et andet naturprodukt

Konklusion

Gærede alkoholholdige drikkevarer, som oprindeligt svarer til pos. 2206 i den kombinerede nomenklatur i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen, som ændret ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 2587/91 af 26. juli 1991, og som er tilsat en vis mængde destilleret alkohol, vand, sukker (sirup), aroma- og farvestoffer, og for visse af disse drikkevarer desuden en flødecreme, som har bevirket, at de ikke længere smager, dufter og/eller ser ud som en drikkevare, der er fremstillet af en bestemt frugt eller et bestemt naturprodukt, henhører ikke under pos. 2206 i den kombinerede nomenklatur, men under pos. 2208 heri.

(1) EUT C 171 af 5.7.2008.
1)

Den omstændighed, at Rådets forordning (EF) nr. 1788/2003 af 29. september 2003 om en afgift på mælk og mejeriprodukter ved fastsættelsen af den nationale referencemængde ikke tager i betragtning, at den pågældende medlemsstat har underskud, kan ikke rejse tvivl om, at forordningen er i overensstemmelse med de formål, der bl.a. er fastsat i artikel 33, stk. 1, litra a) og b), EF.
2)

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/95/EF af 3. december 2001 om produktsikkerhed i almindelighed finder ikke anvendelse, såfremt der er tale om vurderingen af spørgsmål vedrørende en persons forpligtelse til at fremlægge en overensstemmelseserklæring for et radioudstyr. Hvad angår medlemsstaternes beføjelse til i medfør af direktiv 2001/95 at pålægge andre forpligtelser i forbindelse med markedsføringen af radioudstyr end forpligtelsen til at fremlægge en overensstemmelseserklæring kan en person, som markedsfører et produkt, kun anses for producent, såfremt de betingelser, der er fastsat i dette direktivs artikel 2, litra e), er opfyldt, og kun anses for distributør, såfremt de betingelser, der er fastsat i artikel 2, litra f), er opfyldt. Producenten og distributøren kan kun være bundet af de forpligtelser, som direktiv 2001/95 fastsætter for hver af dem.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 205/9

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 2. juli 2009 — Zino Davidoff SA mod Bundesfinanzdirektion Südost (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht München — Tyskland)

(Sag C-302/08) (1)

(Varemærker - international registrering - protokollen til Madrid-arrangementet - forordning (EF) nr. 40/94 - artikel 146 - samme retsvirkninger i Fællesskabet af en international registrering og et EF-varemærke - forordning (EF) nr. 1383/2003 - artikel 5, stk. 4 - varer, der mistænkes for at krænke et varemærke - toldmyndighedernes indgriben - indehaver af et EF-varemærke - ret til at foranledige indgriben også i andre medlemsstater end den, hvor anmodningen er fremsat - udvidelse til at omfatte indehaveren af et internationalt varemærke)

2009/C 205/15

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht München

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Zino Davidoff SA

Sagsøgt: Bundesfinanzdirektion Südost

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Finanzgericht München — fortolkning af artikel 5, stk. 4, i Rådets forordning (EF) nr. 1383/2003 af 22. juli 2003 om toldmyndighedernes indgriben over for varer, der mistænkes for at krænke visse intellektuelle ejendomsrettigheder, og om de foranstaltninger, som skal træffes over for varer, der krænker sådanne rettigheder (EUT L 196, s. 7) — kun indehaveren af et EF-varemærke har ret til at indgive en anmodning om indgriben til toldmyndighederne, hvilken ud over indgriben fra toldmyndighedernes side i den medlemsstat, hvor anmodningen er indgivet, tager sigte på indgriben fra toldmyndighedernes side i en eller flere andre medlemsstater — udvidelsen af denne ret til indehavere af internationalt registrerede varemærker som omhandlet i artikel 146 i Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993 om EF-varemærker — retsvirkninger af Det Europæiske Fællesskabs tiltrædelse af protokollen til Madrid-arrangementet om den internationale registrering af varemærker

Konklusion

Artikel 5, stk. 4, i Rådets forordning (EF) nr. 1383/2003 af 22. juli 2003 om toldmyndighedernes indgriben over for varer, der mistænkes for at krænke visse intellektuelle ejendomsrettigheder, og om de foranstaltninger, som skal træffes over for varer, der krænker sådanne rettigheder, læst i sammenhæng med artikel 146 i Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993 om EF-varemærker, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1992/2003 af 27. oktober 2003, skal fortolkes således, at bestemmelsen berettiger rettighedsindehaveren af et varemærke, der er genstand for international registrering, til, ligesom rettighedsindehaveren af et EF-varemærke, at foranledige indgriben fra toldmyndighederne i én eller flere andre medlemsstater end den medlemsstat, hvor anmodningen er indgivet.

(1) EUT C 247 af 27.9.2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 205/12

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 9. juli 2009 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland

(Sag C-556/08) (1)

(Traktatbrud - direktiv 2005/36/EF - anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer - manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist)

2009/C 205/21

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved H. Støvlbæk og A.A. Gilly, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (ved H. Walker, som befuldmægtiget)

Sagens genstand

Traktatbrud — manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (EUT L 255, s. 22)

Konklusion

1) Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 63 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, idet det ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser til gennemførelse af dette direktiv.

2) Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 44 af 21.2.2009.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 205/7

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 25. juni 2009 — Roda Golf & Beach Resort SL (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 5 de San Javier — Spanien)

(Sag C-14/08) (1)

(Retligt samarbejde i civile sager - præjudiciel forelæggelse - Domstolens kompetence - begrebet »tvist« - forordning (EF) nr. 1348/2000 - forkyndelse af udenretslige dokumenter uden for rammerne af en retslig procedure - notarialdokument)

2009/C 205/10

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 5 de San Javier

Parter i hovedsagen

Roda Golf & Beach Resort SL

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 5 de San Javier — fortolkning af artikel 16 i Rådets forordning (EF) nr. 1348/2000 af 29. maj 2000 om forkyndelse i medlemsstaterne af retslige og udenretslige dokumenter i civile og kommercielle sager (EFT L 160, s. 37) — forkyndelse af udenretslige dokumenter, som udelukkende finder sted mellem privatpersoner, som anvender de fysiske og personalemæssige ressourcer ved domstolene og retterne i Den Europæiske Union, hvor der ikke er anlagt noget søgsmål

Konklusion

Forkyndelsen uden for rammerne af en retslig procedure af et notarialdokument som det i hovedsagen omhandlede henhører under anvendelsesområdet for Rådets forordning (EF) nr. 1348/2000 af 29. maj 2000 om forkyndelse i medlemsstaterne af retslige og udenretslige dokumenter i civile og kommercielle sager.

(1) EUT C 92 af 12.4.2008.
1)

Artikel 3a i Kommissionens forordning (EF) nr. 795/2004 af 21. april 2004 om gennemførelsesbestemmelser til enkeltbetalingsordningen i Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1974/2004 af 29. oktober 2004, skal fortolkes således, at nedsættelser og udelukkelser i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 1254/1999 af 17. maj 1999 om den fælles markedsordning for oksekød ikke skal tages i betragtning ved den beregning, der er fastsat i artikel 37, stk. 1, i forordning nr. 1782/2003.
2)

En transaktion, som blot består i at lade en vare krydse grænsen, efter at den er forarbejdet til en vare, der ikke er omfattet af antidumpingtolden, uden nogen virkelig hensigt om at genudføre den, og kort tid herefter at genindføre den, kan ikke lovligt henføres under proceduren for aktiv forædling. En importør, der uretmæssigt lader sig omfatte af proceduren for aktiv forædling, og som drager fordel heraf, skal betale afgifterne for de omhandlede produkter, uanset hvilke administrative, civil- eller strafferetlige sanktioner der i givet fald måtte følge af national ret. Det tilkommer den kompetente nationale ret at vurdere, om den i hovedsagen omhandlede transaktion skal anses for retsstridig i henhold til fællesskabsretten.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 180/21

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 11. juni 2009 — Transports Schiocchet — Excursions SARL mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

(Sag C-335/08 P) (1)

(Appel - erstatningssøgsmål - forordning (EØF) nr. 517/72 og 684/92 - international personbefordring med bus - betingelser for at pålægge Fællesskabet et erstatningsansvar uden for kontraktforhold - forældelsesfrist)

2009/C 180/35

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Transports Schiocchet — Excursions SARL (ved avocat D. Schönberger)

Den anden part i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved J.-F. Pasquier og N. Yerrell, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Appel af kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Fjerde Afdeling) den 19. maj 2008 i sag T-220/07, Transports Schiocchet mod Kommissionen, hvorved Retten på grund af forældelse afviste det af sagsøgeren anlagte søgsmål om erstatning uden for kontraktforhold for den skade, sagsøgeren angiveligt har lidt som følge af de forskellige ulovligheder, fællesskabsinstitutionerne har begået — betingelser for at anlægge erstatningssøgsmål — begreberne rutekørsel og speciel rutekørsel i Rådets forordning (EØF) nr. 517/72 af 28. februar 1972 om indførelse af fælles regler for rutekørsel med omnibusser mellem medlemsstaterne (EFT 1972 I, s. 134), som ophævet og erstattet ved Rådets forordning (EØF) nr. 684/92 af 16. marts 1992 om fælles regler for international personbefordring med bus (EFT L 74, s. 1).

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Transports Schiocchet — Excursions SARL betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 285 af 8.11.2008.