DOMSTOLENS DOM AF 14. JULI 1994. - DEN HELLENSKE REPUBLIK MOD RAADET FOR DEN EUROPAEISKE UNION. - ANNULLATIONSSOEGSMAAL - RAADETS FORORDNING (EOEF) NR. 1765/92 AF 30. JUNI 1992 OM INDFOERELSE AF EN STOETTEORDNING FOR PRODUCENTER AF VISSE MARKAFGROEDER - FORPLIGTELSE TIL AT OVERHOLDE EN FRIST FOR SAANINGEN OG FOR INDGIVELSE AF ANSOEGNING OM GODTGOERELSE. - SAG C-353/92.



Samling af Afgørelser 1994 side I-03411



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Institutionernes retsakter ° begrundelse ° forpligtelse ° raekkevidde ° forordninger

(EOEF-traktaten, art. 190)

2. Landbrug ° faelles markedsordninger ° forskelsbehandling af producenter eller forbrugere ° fastsaettelse af en frist for saaning og indgivelse af ansoegning om godtgoerelse i henhold til en stoetteordning for producenter af visse markafgroeder ° fastsaettelse heraf paa grundlag af objektive kriterier valgt til sikring af den faelles markedsordnings tilfredsstillende funktion ° forskellige virkninger efter producenter ° ikke forskelsbehandling

(EOEF-traktaten, art. 40, stk. 3, andet afsnit; Raadets forordning nr. 1765/92, art. 10, stk. 2)

3. Landbrug ° faelles landbrugspolitik ° formaal ° udjaevning ° institutionernes skoensbefoejelse ° stabilisering af markederne, sikring af forsyningerne samt sikring af en rimelig levestandard for producenterne ° reform af stoetteordningen for producenter af visse markafgroeder

(EOEF-traktaten, art. 39; Raadets forordning nr. 1765/92)

4. Faellesskabsret ° principper ° beskyttelse af den berettigede forventning ° graenser ° aendring af forskrifterne vedroerende en faelles markedsordning ° faellesskabsinstitutionernes skoen ° aendring, med fornoedent forvarsel, af fristen for indgivelse af ansoegninger om oekonomisk stoette fra EF ° tilsidesaettelse ° ingen

(Raadets forordning nr. 1765/92)

5. Landbrug ° faelles landbrugspolitik ° princippet om faellesskabspraeferencen ° raekkevidde ° graenser

Sammendrag

1. Den begrundelse, som kraeves efter traktatens artikel 190, skal vaere tilpasset den paagaeldende retsakts karakter. Det skal klart og utvetydigt fremgaa af begrundelsen, hvilke betragtninger den institution, som har udstedt retsakten, har lagt til grund, saaledes at den beroerte kan goere sig bekendt med baggrunden for den trufne foranstaltning, og Domstolen kan udoeve sin kontrol. Det kan dog ikke kraeves, at alle de faktiske og retlige elementer, som retsakten bestaar af, er specificeret i begrundelsen, naar retsakten indgaar i en generel ordning af foranstaltninger for det paagaeldende omraade.

2. Det er som led i landbrugspolitikken noedvendigt at udstede faelles regler, som kan have forskellige virkninger for producenterne, afhaengig af produktionens individuelle beskaffenhed eller de lokale forhold. Dette kan dog ikke betragtes som en ulovlig forskelsbehandling efter traktatens artikel 40, stk. 3, andet afsnit, naar reglerne er udstedt paa grundlag af objektive kriterier, der er valgt for at sikre, at den faelles markedsordning som helhed fungerer tilfredsstillende.

Artikel 10, stk. 2, i forordning nr. 1765/92 om indfoerelse af en stoetteordning for producenter af visse markafgroeder, hvorefter udbetalingen af godtgoerelsen er afhaengig af, at der overholdes en vis frist for saaningen og indgivelse af ansoegning herom, er en saadan faelles regel. Formaalet med indfoerelsen af en saadan frist er dels at sikre kontrollen med godtgoerelsesordningen og dennes effektivitet, dels udelukker fristen ikke paa forhaand producenter fra nogen af medlemsstaterne fra godtgoerelsen, og endelig kan fristen i givet fald aendres efter klimaforholdene.

3. Faellesskabets institutioner skal ved forfoelgelse af den faelles landbrugspolitiks maal til stadighed soerge for at udjaevne en eventuel indbyrdes modstrid mellem de forskellige maal i traktatens artikel 39, betragtet saerskilt, samt om noedvendigt give det ene eller det andet af dens maal midlertidig forrang, hvis de oekonomiske forhold eller omstaendigheder, med henblik paa hvilke de traeffer afgoerelse, kraever det.

Det er saaledes ikke i strid med artikel 39 at indfoere en ny stoetteordning for producenter af visse markafgroeder, selv om den kan indebaere en nedsaettelse af EF' s produktion og visse producenters indkomster, naar formaalet med den paagaeldende reform er at stabilisere markederne og sikre forsyningerne ved hjaelp af en tilnaermelse mellem EF-priserne og verdensmarkedspriserne ° hvilket formaal ikke noedvendigvis falder sammen med det formaal at sikre Faellesskabets selvforsyning ° og naar indkomsttabene udlignes af de godtgoerelser, som producenterne kan faa udbetalt.

4. De erhvervsdrivende kan ikke have nogen berettiget forventning om opretholdelse af en bestaaende situation, som faellesskabsinstitutionerne kan aendre ved beslutninger truffet inden for rammerne af deres skoen. Dette gaelder ogsaa inden for et omraade som den faelles landbrugspolitik og de faelles markedsordninger, hvis formaal kraever en konstant tilpasning til aendringerne i den oekonomiske situation. De erhvervsdrivende kan derfor ikke paaberaabe sig, at de har en velerhvervet ret til at bevare en fordel, som de har opnaaet paa et givet tidspunkt paa grund af den faelles markedsordnings indfoerelse.

Dette gaelder saa meget mere, naar den ved de nye regler indfoerte aendring alene bestaar i, at fristen for indgivelse af ansoegning om oekonomisk stoette fra EF er blevet aendret med fjorten dage, og naar de paagaeldende producenter har haft tilstraekkelig lang tid til at tilpasse sig de nye regler.

5. Selv om princippet om faellesskabspraeferencen er en af de faktorer, som faellesskabsinstitutionerne skal tage hensyn til ved fastlaeggelsen af den faelles landbrugspolitik, kan dette princip dog kun komme i betragtning ved beslutningstagningen efter en afvejning af alle de oekonomiske forhold, som paavirker verdenshandelen. Faellesskabspraeferencen er under ingen omstaendigheder et retskrav, hvis tilsidesaettelse kan goere retsakten ugyldig.

Dommens præmisser

1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 10. september 1992 har Den Hellenske Republik i medfoer af EOEF-traktatens artikel 173 anlagt sag med paastand om annullation af Raadets forordning (EOEF) nr. 1765/92 af 30. juni 1992 om indfoerelse af en stoetteordning for producenter af visse markafgroeder (EFT L 181, s. 12, herefter benaevnt "grundforordningen").

2 Ved grundforordningen blev der indfoert en ordning for ydelse af godtgoerelse til producenter inden for kornsektoren, som fremstiller proteinholdige froe og oliefroe, herunder sojaboenner.

3 Forordningens artikel 2, stk. 5, bestemmer saaledes: "Godtgoerelsen ydes under: a) en 'generel ordning' , som alle producenter kan tilslutte sig, eller b) en 'forenklet ordning' , som mindre producenter kan tilslutte sig." De mindre producenter, som er defineret i artikel 8, stk. 2, kan enten vaelge den generelle ordning eller den forenklede ordning.

4 Ifoelge artikel 2, stk. 5, er de producenter, som ansoeger om godtgoerelsen efter den generelle ordning, mod udbetaling af denne, forpligtet til at udtage en del af arealet paa deres bedrift af produktionen. Ifoelge artikel 8, stk. 3, stilles der ikke noget krav om jordudtagning efter den forenklede ordning, men godtgoerelsen udbetales efter de samme satser, som gaelder for korn, uanset hvilke afgroeder, der anvendes. Som det fremgaar af artikel 4 og 5, er godtgoerelsen for korn vaesentligt lavere end for oliefroe.

5 Endvidere fremgaar det af syttende betragtning til grundforordningen, at godtgoerelsen skal udbetales én gang om aaret for et bestemt areal.

6 Betingelserne for udbetalingen af godtgoerelsen er fastsat som foelger i grundforordningens artikel 10, stk. 1 og 2:

"1. Godtgoerelserne for korn og proteinafgroeder og godtgoerelsen for jordudtagningsforpligtelsen udbetales efter hoest i perioden 16. oktober ° 31. december.

2. For at opnaa ret til godtgoerelsen skal producenten senest den 15. maj forud for den paagaeldende hoest:

° have saaet froeene

° have indgivet en ansoegning.

..."

Det er denne sidste bestemmelse, som tvisten vedroerer.

7 Endelig bestemmer artikel 12, stk. 1, syvende led, efter hvilken fremgangsmaade gennemfoerelsesbestemmelserne til grundforordningen skal vedtages, og navnlig de bestemmelser, "der tillader, at de i artikel 10, stk. 2, ... naevnte datoer kan aendres i visse zoner, hvor saerlige klimaforhold bevirker, at de normale datoer ikke kan anvendes".

8 Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2294/92 af 31. juli 1992 om gennemfoerelsesbestemmelser til stoetteordningen for producenter af oliefroe, som omhandlet i Raadets forordning (EOEF) nr. 1765/92 (EFT L 221, s. 22, herefter benaevnt "gennemfoerelsesforordningen"), der finder anvendelse med virkning fra produktionsaaret 1993/1994, bestemmer i artikel 2, stk. 1:

"1. Godtgoerelse som fastsat i artikel 5, stk. 1, og artikel 5, stk. 2, foerste afsnit, i forordning (EOEF) nr. 1765/92 ydes udelukkende for arealer med olieafgroeder:

...

b) der falder ind under den generelle ordning i artikel 2, stk. 5, litra a), i forordning (EOEF) nr. 1765/92

c) for hvilke der er indgivet ansoegning med dyrkningsplan til den kompetente myndighed inden den dato, som medlemsstaten har fastsat for den paagaeldende slags froe og den paagaeldende produktionsregion, og som ikke kan ligge senere end den i bilag I angivne frist

d) som senest paa dette tidspunkt er helt tilsaaet med raps-, rybs- og solsikkefroe eller sojaboenner...

...

2. Hvis der som foelge af de klimatiske forhold ikke kan saas oliefroe inden den i bilag I fastsatte frist, bliver de arealer, der opfylder betingelserne i stk. 1 ovenfor, foerst stoetteberettigede, naar der er indgivet bekraeftelse af tilsaaning til den kompetente myndighed. De zoner, hvor denne bestemmelse anvendes, samt fristerne for indgivelse af bekraeftelse af tilsaaning fastsaettes efter proceduren i artikel 38 i Raadets forordning nr. 136/66/EOEF (EFT 1965-1966, s. 193)."

Ifoelge gennemfoerelsesforordningens bilag I, hvortil der henvises i denne bestemmelse, er fristen for indgivelse af ansoegning og for saaningen fastsat til den "15. maj forud for produktionsaaret".

9 Det er ubestridt under sagen, at de hellenske producenter af sojaboenner er "mindre producenter" i grundforordningens forstand og dermed ifoelge artikel 8, stk. 1, kan vaelge mellem at faa udbetalt godtgoerelser efter den generelle eller den forenklede ordning.

10 Det fremgaar endvidere af sagens akter, at sojaboenner kan dyrkes i to forskellige former for afgroeder, nemlig en saakaldt hovedafgroede og/eller en saakaldt mellemafgroede, som enten ligger forud for eller efter hovedafgroeden.

11 Den sagsoegende regering har anfoert, at den bedste periode for dyrkning af sojaboenner i Den Hellenske Republik ligger mellem den 20. april og den 15. juli, og at de mindre producenter normalt foerst saar sojaboenner i mellemafgroeden efter den 15. maj. Paa grund af den frist for saaningen, som ved grundforordningens artikel 10, stk. 2, er fastsat til den 15. maj, udelukkes de mindre producenter ved denne bestemmelse praktisk talt fra at faa udbetalt godtgoerelse til deres mellemafgroeder.

12 Af denne grund har den hellenske regering nedlagt paastand om annullation af grundforordningen. Til stoette herfor har regeringen fremfoert fem anbringender, nemlig at der foreligger en tilsidesaettelse af begrundelsespligten, forbuddet mod forskelsbehandling, traktatens artikel 39, princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og princippet om beskyttelse af faellesskabspraeferencen.

Formaliteten

13 Raadet har, med stoette fra Kommissionen, paastaaet sagen afvist under henvisning til, at grundforordningens artikel 10, stk. 2, ikke omfatter godtgoerelser for sojaafgroeder, som er det eneste produkt, denne sag vedroerer. De goer gaeldende, at artikel 10, stk. 2, skal ses i sammenhaeng med stk. 1, som ifoelge sin ordlyd udelukkende vedroerer godtgoerelser for korn og proteinafgroeder. Godtgoerelserne for oliefroe, og dermed for sojaboenner, er derimod reguleret ved gennemfoerelsesforordningen, som ikke er omfattet af denne sag.

14 Det bemaerkes hertil alene, at godtgoerelsen ifoelge gennemfoerelsesforordningens artikel 2, stk. 1, litra b), udelukkende ydes for arealer med olieafgroeder, der falder ind under den generelle ordning. Som anfoert af generaladvokaten i punkt 21 i hans forslag til afgoerelse er godtgoerelserne til mindre sojaproducenter, som har valgt den forenklede ordning, imidlertid fortsat omfattet af grundforordningen, som paastaas annulleret under denne sag.

15 Raadets formalitetsindsigelse maa herefter forkastes.

Realiteten

Anbringendet om manglende begrundelse

16 Til stoette for dette anbringende har den hellenske regering for det foerste henvist til anden betragtning til grundforordningen, hvorefter den nye stoetteordning, som skulle gaelde fra produktionsaaret 1993/1994, blev indfoert for at skabe stoerre ligevaegt paa markedet, og at den bedste maade, hvorpaa dette ifoelge betragtningen kan opnaas, er at tilnaerme faellesskabspriserne for visse markafgroeder til priserne paa verdensmarkedet og at kompensere for det indkomsttab, der foelger af nedsaettelsen af de institutionelle priser ved at yde en godtgoerelse til producenter, der saar disse produkter.

17 Den hellenske regering har endvidere anfoert, at de sojaproducenter, som saar efter den 15. maj, hvilket navnlig er tilfaeldet med de mindre hellenske producenter, som dyrker mellemafgroeder, i strid med det naevnte hovedformaal med grundforordningen udelukkes fra godtgoerelserne, hvorimod de efter den tidligere ordning fik udbetalt finansiel stoette. Grundforordningen indeholder imidlertid ingen saerskilt begrundelse for at udelukke dem fra godtgoerelse, hvorfor den boer erklaeres ugyldig paa grund af utilstraekkelig begrundelse.

18 Dette anbringende kan ikke tages til foelge. Som Raadet med rette har anfoert, er grundforordningen tilstraekkeligt begrundet paa alle punkter.

19 Ifoelge fast retspraksis skal den begrundelse, som kraeves efter EOEF-traktatens artikel 190, vaere tilpasset den paagaeldende retsakts karakter. Det skal klart og utvetydigt fremgaa af begrundelsen, hvilke betragtninger den institution, som har udstedt retsakten, har lagt til grund, saaledes at den beroerte kan goere sig bekendt med baggrunden for den trufne foranstaltning, og Domstolen kan udoeve sin kontrol. Det fremgaar endvidere af retspraksis, at det ikke kan kraeves, at alle de faktiske og retlige elementer, som retsakten bestaar af, er specificeret i begrundelsen, naar retsakten indgaar i en generel ordning af foranstaltninger for det paagaeldende omraade (jf. dom af 13.10.1992, forenede sager C-63/90 og C-67/90, Portugal og Spanien mod Raadet, Sml. I, s. 5073, praemis 16).

20 I den foreliggende sag henvises der i grundforordningens attende betragtning udtrykkeligt til, at det er noedvendigt "at fastlaegge visse betingelser for anvendelsen af godtgoerelser og at praecisere, hvornaar producenterne skal betales". Det er derfor ikke udelukket, at der fastsaettes en frist for saaningen og for indgivelse af ansoegningen.

21 I oevrigt gentager forordningen blot den frist, som i forvejen var fastsat for produktionsaaret 1992/1993 ved Raadets forordning (EOEF) nr. 3766/91 af 12. december 1991 om indfoerelse af en stoetteordning for producenter af sojaboenner, raps-, ryps- og solsikkefroe (EFT L 356, s. 17, herefter benaevnt "forordning nr. 3766/91"). Den omstaendighed, at denne frist (den 15. maj) var forskellig fra den foregaaende frist (den 30. maj) kraevede ikke saerskilt begrundelse, som generaladvokaten har anfoert i punkt 44 i sit forslag til afgoerelse.

22 Endelig fremgaar det, at fristen i den anfaegtede forordnings artikel 10, stk. 2, ikke er uforanderlig, eftersom det foreskrives i forordningens artikel 12, stk. 1, syvende led, hvilken fremgangsmaade der skal foelges for at aendre fristen i visse zoner, hvor saerlige klimaforhold bevirker, at de normale datoer ikke kan anvendes.

23 Af de anfoerte grunde maa det derfor fastslaas, at bestemmelsen i grundforordningen, hvorefter godtgoerelsen alene kan udbetales paa den betingelse, at saaningen og ansoegningens indgivelse er sket inden den 15. maj, er tilstraekkeligt begrundet efter traktatens artikel 190, saaledes som denne traktatbestemmelse fortolkes af Domstolen. Anbringendet om utilstraekkelig begrundelse maa herefter forkastes.

Anbringendet om tilsidesaettelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling

24 Den hellenske regering har anfoert, at de mindre hellenske producenter forskelsbehandles i forhold til de tilsvarende producenter i andre medlemsstater. De mindre hellenske producenter foretager nemlig saaningen af sojaboenner i mellemafgroeden efter den 15. maj, da den bedste periode for saaningen af sojaboenner ligger mellem den 20. april og den 15. juli paa grund af jordforholdene og klimaet i Den Hellenske Republik. I de andre medlemsstater er saaningsperioden ikke saa lang, og saaningen af froeene sker normalt et godt stykke tid foer den 15. maj. Da alle producenter uden forskel skal overholde den fastsatte frist, selv om de befinder sig i objektivt forskellige situationer, er lighedsprincippet i EOEF-traktatens artikel 40, stk. 3, andet afsnit, tilsidesat.

25 Hertil bemaerkes, at det som led i landbrugspolitikken er noedvendigt at udstede faelles regler, som kan have forskellige virkninger for producenterne, afhaengig af produktionens individuelle beskaffenhed eller de lokale forhold. Dette kan dog ikke betragtes som en ulovlig forskelsbehandling efter traktatens artikel 40, stk. 3, andet afsnit, naar reglerne er udstedt paa grundlag af objektive kriterier, der er valgt for at sikre, at den faelles ordning som helhed fungerer tilfredsstillende (jf. herom navnlig dom af 9.7.1985, sag 179/84, Bozzetti, Sml. I, s. 2301).

26 Grundforordningens artikel 10, stk. 2, er en saadan faelles regel.

27 Ifoelge sekstende betragtning til grundforordningen maa "producenter, der anmoder om at deltage i denne ordning (den forenklede ordning), ... underkaste sig visse procedurer, der skal goere det lettere at foere kontrol". Det fremgaar af denne betragtning, sammenholdt med foernaevnte attende betragtning, at forpligtelsen til at overholde en vis frist for saaningen og for indgivelse af ansoegning om udbetaling af godtgoerelse navnlig beror paa hensynet til at sikre kontrollen med godtgoerelsesordningen og dennes effektivitet.

28 Det maa derfor fastslaas, at den anfaegtede frist er valgt for at sikre, at den faelles ordning som helhed fungerer tilfredsstillende.

29 Denne frist kan endvidere ikke anses for diskriminerende. Da den bedste periode for saaningen med sojaboenner efter de hellenske myndigheders eget udsagn begynder den 20. april, har de mindre hellenske virksomheder i lighed med de tilsvarende virksomheder i de andre medlemsstater mulighed for at foretage saaningen og indgive ansoegning om godtgoerelse foer den 15. maj.

30 Endelig boer det fremhaeves, som anfoert af Raadet, at den frist, som er fastsat til den 15. maj, ikke er uforanderlig, og i overensstemmelse med grundforordningens artikel 12, stk. 1, syvende led, kan aendres i visse zoner under hensyn til de saerlige klimaforhold, som gaelder.

31 Af det anfoerte foelger, at anbringendet om tilsidesaettelse af lighedsprincippet er ubegrundet.

Anbringendet om tilsidesaettelse af traktatens artikel 39

32 Den hellenske regering har anfoert, at grundforordningens artikel 10, stk. 2, er i modstrid med to formaal for den faelles landbrugspolitik.

33 For det foerste er der ikke sikret de sojaproducenter, som foretager saaningen efter den 15. maj, en rimelig levestandard i den betydning, som er forudsat i EOEF-traktatens artikel 39, stk. 1, litra b). Da det som foelge af artikel 10, stk. 2, er udelukket at opnaa godtgoerelse for sojaboenner, formindskes sojaboenneproducenternes indkomster.

34 For det andet haemmes producenterne i at dyrke sojaboenner efter den 15. maj, hvorfor der ikke laengere er den sikkerhed for Faellesskabets selvforsyning, som er foreskrevet i traktatens artikel 39, stk. 1, litra d).

35 Endelig har den hellenske regering paaberaabt sig traktatens artikel 39, stk. 2, hvorefter der ved udarbejdelsen af den faelles landbrugspolitik skal tages hensyn til "landbrugserhvervets saerlige karakter, der foelger af landbrugets sociale struktur". Heraf foelger efter regeringens opfattelse, at den sociale politik inden for denne sektor skal formindske ulighederne mellem de store og de mindre producenter. Det er imidlertid isaer de mindre producenter, som foretager saaningen med sojaboenner i mellemafgroeden efter den 15. maj, idet de store producenter noejes med én hovedafgroede om aaret. Da grundforordningens artikel 10, stk. 2, afskaerer de mindre producenter fra at oppebaere godtgoerelse, foroeges forskellene mellem de mindre og de store producenter.

36 Herom bemaerkes foerst, at Faellesskabets institutioner efter fast retspraksis ved forfoelgelse af den faelles landbrugspolitiks maal til stadighed skal soerge for at udjaevne en eventuel indbyrdes modstrid mellem de forskellige maal i traktatens artikel 39, betragtet saerskilt, samt om noedvendigt give det ene eller det andet af dens maal midlertidig forrang, hvis de oekonomiske forhold eller omstaendigheder, med henblik paa hvilke de traeffer afgoerelse, kraever det (jf. bl.a. dom af 20.9.1988, sag 203/86, Spanien mod Raadet, Sml. s. 4563, praemis 10).

37 Som tidligere naevnt har den nye stoetteordning ifoelge grundforordningens anden betragtning til formaal at skabe stoerre ligevaegt paa markedet ved en tilnaermelse af faellesskabspriserne for visse markafgroeder til priserne paa verdensmarkedet og ved en kompensation for det indkomsttab, der foelger af nedsaettelsen af de institutionelle priser, i kraft af, at der ydes en godtgoerelse til producenter, som saar disse produkter.

38 Som Raadet med rette har anfoert bidrager dette formaal i sig selv til en stabilisering af markederne og en sikring af forsyningerne som omhandlet i artikel 39, stk. 1, litra c) og d), selv om det samtidig maatte indebaere en nedsaettelse af EF' s produktion og visse producenters indkomster.

39 Denne nedsaettelse kan ikke beroere grundforordningens lovlighed. Disse indkomsttab udlignes nemlig af den godtgoerelse, som de mindre hellenske sojaproducenter kan oppebaere. I den forbindelse bemaerkes, at der ikke findes noget holdepunkt i sagens akter for at antage, at det er fuldstaendig umuligt for disse producenter at faerdiggoere saaningen til den 15. maj. Desuden er det ubestridt, at de hellenske myndigheder ikke ved en henvendelse til Faellesskabets institutioner har forsoegt at faa aendret fristen i grundforordningens artikel 10, stk. 2, saaledes som artikel 12, stk. 1, syvende led, under visse betingelser giver mulighed for.

40 Endvidere boer det fremhaeves, at artikel 39, stk. 1, litra d), vedroerer sikringen af Faellesskabets forsyninger og ikke noedvendigvis, som anfoert af den hellenske regering, selvforsyningen.

41 Under disse forhold kan det ikke antages, at Raadet ved at fastsaette fristen pr. 15. maj har handlet i strid med traktatens artikel 39.

42 Anbringendet om, at denne bestemmelse er tilsidesat, maa herefter forkastes.

Anbringendet om tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning

43 Den hellenske regering har anfoert, at der i ingen af de talrige faellesskabsforordninger, som er vedtaget siden halvfjerdserne, og hvorved der ydedes stoette til fremstilling af soja, fastsattes nogen frist for saaningen af de paagaeldende jorder som betingelse for stoettens udbetaling. Grundforordningen tilsidesaetter de erhvervsdrivendes berettigede forventning om, at denne retstilstand ville blive fortsat derved, at den foreskriver, at det er en betingelse for at faa udbetalt godtgoerelse, at fristen den 15. maj overholdes.

44 Selv om princippet om beskyttelse af den berettigede forventning efter fast retspraksis er et af Faellesskabets grundlaeggende principper, kan de erhvervsdrivende ikke have nogen berettiget forventning om opretholdelse af en bestaaende situation, som Faellesskabets institutioner kan aendre ved beslutninger truffet inden for rammerne af deres skoen (jf. dom af 7.5.1992, forenede sager C-258/90 og C-259/90, Pesquerias de Bermeo og Naviera Laida mod Kommissionen, Sml. I, s. 2901, praemis 34). Dette gaelder ogsaa inden for et omraade som den faelles landbrugspolitik og de faelles markedsordninger, hvis formaal kraever en konstant tilpasning til aendringerne i den oekonomiske situation (jf. dom af 14.2.1990, sag C-350/88, Delacre m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 395, praemis 33).

45 Heraf foelger, at de erhvervsdrivende ikke kan paaberaabe sig, at de har en velerhvervet ret til at bevare en fordel, som de har opnaaet paa et givet tidspunkt paa grund af indfoerelse af den faelles markedsordning (jf. dom af 14.2.1990 i foernaevnte sag Delacre m.fl. mod Kommissionen, praemis 34).

46 Dette gaelder saa meget mere, som der allerede i artikel 4, stk. 7, i forordning nr. 3766/91, der gjaldt for hoesten i 1992, var fastsat en frist for indgivelse af ansoegning om stoette til dyrkning af sojaboenner som mellemafgroede, nemlig den 30. maj. Under disse forhold er det ikke nogen nydannelse i forhold til den foregaaende forordning, at der i grundforordningens artikel 10, stk. 2, er fastsat en frist til den 15. i stedet for den 30. maj.

47 Endvidere bemaerkes, at de nye regler, som blev indfoert ved grundforordningen i 1992, foerst gaelder fra produktionsaaret 1993/1994. Foelgelig havde sojaproducenterne tilstraekkelig lang frist til at tilpasse deres saaning af jorder til mellemafgroede til de nye regler, som alene forkortede fristen i den tidligere forordning med femten dage.

48 Af det anfoerte foelger, at ogsaa anbringendet om tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning maa forkastes.

Anbringendet om tilsidesaettelse af princippet om faellesskabspraeferencen

49 Den hellenske regering har anfoert, at Raadet med vedtagelsen af grundforordningens artikel 10, stk. 2, har tilsidesat princippet om faellesskabspraeferencen. De faellesskabsproducenter, som ikke kan faa udbetalt godtgoerelse for soja, som er hoestet paa jorder, der er saaet efter den 15. maj, stilles nemlig ringere i konkurrencen i forhold til de producenter fra tredjelande, som kan tilbyde deres produkter paa EF' s marked til lavere priser.

50 Hertil bemaerkes alene, at selv om princippet om faellesskabspraeferencen er en af de faktorer, som faellesskabsinstitutionerne skal tage hensyn til ved fastlaeggelsen af den faelles landbrugspolitik, kan dette princip imidlertid kun komme i betragtning ved beslutningstagningen efter en afvejning af alle de oekonomiske forhold, som paavirker verdenshandelen. Som generaladvokaten med rette har paapeget i sit forslag til afgoerelse, punkt 78-82, er faellesskabspraeferencen under ingen omstaendigheder et retskrav, hvis tilsidesaettelse kan goere retsakten ugyldig.

51 Foelgelig kan den hellenske regering ikke med foeje paaberaabe sig, at Raadet har tilsidesat princippet om faellesskabspraeferencen.

52 Da ingen af anbringenderne er taget til foelge, maa Raadet som helhed frifindes for Den Hellenske Republiks paastande.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

53 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk. 2, doemmes den part, der taber sagen, til at betale sagens omkostninger, saafremt der er nedlagt paastand herom. Den Hellenske Republik har tabt sagen og paalaegges derfor at betale sagens omkostninger. I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 4, baerer Kommissionen sine egne omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

1) Sagsoegte frifindes.

2) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger. Kommissionen baerer sine egne omkostninger.