Forslag til afgørelse fra generaladvokat Jacobs fremsat den 7. december 1988. - MARION KLEIN MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - TJENESTEMAEND -FRIVILLIG UDRAEDEN AF TJENESTEN, RET TIL HUSSTANDSTILLAEG. - SAG 307/87.



Samling af Afgørelser 1989 side 00125



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . Marion Klein er forhenvaerende tjenestemand i Kommissionen i loenklasse LA 4 og hendes mand, hr . Lorentzen, er forhenvaerende tjenestemand i Raadet i loenklasse LA 5 . Da aegtefaellerne ikke havde forsoergerpligt over for boern, og deres respektive loen var hoejere end den fastsatte graense, tilkom der dem ikke oprindeligt husstandstillaeg i henhold til tjenestemandsvedtaegtens artikel 67 og artikel 1, stk . 3, i vedtaegtens bilag VII . Med virkning fra 1 . maj 1986 tilkendte Kommissionen M . Klein invalidepension i henhold til vedtaegtens artikel 78, og hendes mand fik hermed ret til husstandstillaeg, som han derefter forskriftsmaessigt modtog fra Raadet .

2 . Med virkning fra den 1 . oktober 1986 udtraadte hr . Lorentzen af Raadets tjeneste efter ordningen i forordning nr . 3518/85 af 12 . december 1985 om indfoerelse af saerlige foranstaltninger vedroerende tjenestemaends udtraeden af tjenesten i De Europaeiske Faellesskaber i anledning af Spaniens og Portugals tiltraedelse ( EFT L 335, s . 56 ). Den naevnte forordning bemyndigede EF-institutionerne til "at traeffe foranstaltninger til", at visse tjenestemaend ( artikel 1 ) "kan udtraede af tjenesten", og fastsatte, at tjenestemaend, der udtraeder af tjenesten, har "ret til en maanedlig godtgoerelse svarende til 70% af den ved udtraeden af tjenesten oppebaarne grundloen i overensstemmelse med de paagaeldendes loenklasse og -trin" ( artikel 4, stk . 1 ). Forordningens artikel 4, stk . 5, er saalydende : "Paa de i vedtaegtens artikel 67 samt i artikel 1, 2 og 3 i bilag VII til vedtaegten anfoerte betingelser ydes der familietillaeg, til ... den, der har ret til den i stk . 1 fastsatte godtgoerelse, idet husstandstillaegget beregnes paa grundlag af denne godtgoerelse ".

Tjenestemandsvedtaegtens artikel 81 indeholder imidlertid foelgende bestemmelse : "Personer, der er berettiget til invalidepension, ... har under de i bilag VII fastsatte betingelser krav paa de familietillaeg, der er naevnt i artikel 67; husstandstillaegget udregnes paa grundlag af den berettigedes pension ". Foelgelig opstod det spoergsmaal, om husstandstillaegget fortsat skulle betales til aegtemanden paa grundlag af hans godtgoerelse i henhold til forordning nr . 3518/85, eller om betalingen ikke laengere skulle ske paa denne maade, og husstandstillaegget betales til hustruen paa grundlag af hendes indvalidepension . Ved sidstnaevnte fremgangsmaade ville tillaegget vaere blevet vaesentligt hoejere .

3 . Ved brev af 1 . november 1986 ansoegte M . Klein Kommissionen om, at husstandstillaegget maatte blive udbetalt til hende med virkning fra den 1 . oktober 1986 . Kommissionen afslog ansoegningen ved skrivelse af 17 . december 1986 . Fru Klein fastholdt sin ansoegning i en klage, som hun indgav i henhold til tjenestemandsvedtaegtens artikel 90, stk . 2, og som Kommissionen efter det oplyste modtog den 4 . marts 1987; ved afgoerelse truffet den 1 . juli 1987 og meddelt ved skrivelse af 10 . juli 1987 afviste Kommissionen klagen . Ved staevning indgivet til Domstolen den 8 . oktober 1987 har M . Klein nedlagt paastand om annullation af Kommissionens afgoerelse af 17 . december 1986, hvorved hun fik afslag paa husstandstillaeg, og om noedvendigt annullation af afslaget af 1 . juli 1987 paa hendes klage, og hun har endvidere paastaaet sig tilkendt sagsomkostninger .

4 . Bestemmelserne vedroerende begge aegtefaellers ret til husstandstilllaeg findes i artikel 1 i vedtaegtens bilag VII, der finder anvendelse paa hustruen i henhold til vedtaegtens artikel 81 og paa manden i henhold til artikel 4, stk . 5, i forordning 3518/85 . Det hedder i artikel 1, stk . 3, i bilag VII :

"Saafremt aegtefaellen udoever en erhvervsmaessig indtaegtsgivende beskaeftigelse med en aarlig erhvervsmaessig indkomst, der inden fradrag af skat er hoejere end den aarlige grundloen for en tjenestemand i loenklasse C 3, tredje loentrin, reguleret med den justeringskoefficient, som er fastsat for det land, hvor aegtefaellen udoever erhvervsvirksomhed, faar den tjenestemand, der har ret til husstandstillaeg, ikke dette tillaeg, medmindre ansaettelsesmyndigheden ved saerlig afgoerelse har bestemt andet ...".

Artikel 1, stk . 4, i bilag VII er saalydende :

"Naar to aegtefaeller, der er ansat i Faellesskabernes tjeneste, i henhold til bestemmelserne ovenfor, begge har ret til husstandstillaeg, udbetales dette kun til den aegtefaelle, der har den hoejeste grundloen ".

5 . M . Klein mener, at princippet i artikel 1, stk . 4, finder anvendelse paa hendes og hendes mands situation, og har paa dette grundlag gjort gaeldende, at eftersom hendes invalidepension er hoejere end hendes mands godtgoerelse i henhold til forordning nr . 3518/85, skal husstandstillaegget udbetales hende paa grundlag af hendes invalidepension med virkning fra 1 . oktober 1986, da hendes mand blev godtgoerelsesberettiget i henhold til forordning nr . 3518/85 .

6 . Kommissionen har heroverfor i det vaesentlige anfoert, at hr . Lorentzen maa betragtes som havende "en erhvervsmaessig indtaegtsgivende beskaeftigelse" i betydningen i artikel 1, stk . 3, i bilag VII, hvorfor M . Klein efter artikel 1, stk . 3, ikke kan kraeve husstandstillaeg . Spoergsmaalet i sagen er saaledes, om en person, der modtager en godtgoerelse i henhold til forordning nr . 3518/85, kan antages at udoeve "en erhvervsmaessig indtaegtsgivende beskaeftigelse" i betydningen i artikel 1, stk . 3, i vedtaegtens bilag VII .

7 . Kommissionen erkender - og efter min mening med rette - at dens fortolkning ikke er i overensstemmelse med selve ordlyden af artikel 1, stk . 3 . Efter artikel 1 i forordning nr . 3518/85 kan der traeffes foranstaltninger, hvorved visse tjenestemaend "kan udtraede af tjenesten ". Efter en bogstavelig fortolkning forekommer det mig ikke muligt at betragte en tjenestemand, hvis tjeneste er ophoert paa denne maade, som ligestillet med en person, der "udoever en erhvervsmaessig indtaegtsgivende beskaeftigelse .".

8 . Kommissionen har imidlertid gjort gaeldende, at det efter artikel 1, stk . 3, er en betingelse for en tjenestemands ret til husstandstillaeg, at tjenestemandens aegtefaelle ikke har en erhvervsindkomst, der er stoerre end et vist beloeb . I overensstemmelse med dette formaal skal artikel 1, stk . 3, ifoelge Kommissionen fortolkes saaledes, at bestemmelsen udover indkomst ved en aktuelt udoevet beskaeftigelse ogsaa omfatter indkomst, der har tilknytning til erhvervsmaessig beskaeftigelse, selv om den ikke umiddelbart er erhvervsindkomst, som for eksempel sociale sygesikringsydelser, loen, der udbetales under fravaer paa grund af sygdom, ydelser ved arbejdsloeshed, godtgoerelse ved afskedigelse, foertidspension eller godtgoerelse til tjenestemaend som led i saerlige foranstaltninger vedroerende tjenestemaends udtraeden af tjenesten i anledning af nye medlemsstaters tiltraedelse . Lovgivers egentlige hensigt var, at husstandstillaegget skal falde bort for tjenestemaend, der ikke har forsoergerpligt over for boern, saafremt aegtefaellen har en erhvervsindkomst, der ligger over et vist beloeb . Ordene "udoever en erhvervsmaessig indtaegtsgivende beskaeftigelse" vedroerer den mest hyppigt forekommende situation, nemlig at en person har erhvervsindkomst, men det tilsigtes ikke at udelukke de sjaeldnere tilfaelde, som for eksempel ydelser ved sygdom, foertidspension eller godtgoerelse som hjemlet ved forordning nr . 3518/85 . En bogstavelig fortolkning af artikel 1, stk . 3, vil indebaere konsekvenser, der er i strid med lovgivers hensigt og med lighedsprincippet . I henhold til en bogstavelig fortolkning vil et aegtepar, hvor begge aegtefaeller er i kategori A og ikke har forsoergerpligt over for boern, saaledes ikke vaere berettiget til husstandstillaeg, saa laenge begge er i aktiv tjeneste, hvorimod de vil have ret hertil, saafremt den ene oppebaerer en godtgoerelse i henhold til forordning nr . 3518/85, selv om aegteparret har en vaesentligt stoerre indkomst end et aegtepar, hvor begge aegtefaeller er i loenklasse C 4, eller et aegtepar, hvor den ene aegtefaelle i den private sektor har en loen, der ligger en smule over graensen i artikel 1, stk . 3 .

9 . Jeg mener ikke, at en bogstavelig fortolkning af artikel 1, stk . 3, foerer til en kraenkelse af lighedsprincippet som haevdet af Kommissionen . Dette ville vaere tilfaeldet, saafremt sammenlignelige forhold blev behandlet forskelligt, men i de af Kommissionen naevnte eksempler er forholdene forskellige : i de naevnte eksempler har aegtefaellen faktisk beskaeftigelse - som tjenestemand eller i den private sektor - medens den foranstaltning, der i denne sag er truffet vedroerende aegtefaellen i henhold til forordning nr . 3518/85, indebaerer endeligt ophoer af beskaeftigelsen .

10 . Selv om jeg anerkender, at der er en vis styrke i anbringendet om, at man med artikel 1, stk . 3, har oensket at daekke visse former for indkomst udover indkomst ved faktisk, aktuel beskaeftigelse, anser jeg en saa vid fortolkning som forsvaret af Kommissionen for uforenelig med bestemmelsens klare ord . I den engelske version af artikel 1, stk . 3, tales om en person, der er "gainfully employed", og i den franske version om en person, der "exerce une activité professionnelle lucrative ". Efter min opfattelse fremgaar det klart af disse udtryk, at det eneste kriterium er, at indkomsten stammer fra en aktuelt og faktisk udoevet beskaeftigelse . Ordene er saa klare, at de ikke kan bortfortolkes som haevdet af Kommissionen .

11 . Selv om det blev lagt til grund, at artikel 1, stk . 3, ogsaa skal antages at omfatte visse former for, hvad Kommissionen kalder "indkomstsurrogater", er det ganske usikkert, i hvilket omfang bestemmelsen boer udvides i denne retning . Selv om det muligvis kunne haevdes, at ydelser, der modtages under en midlertidig sygdom, kan betragtes som en "indkomstsurrogat", fordi arbejdsforholdet bestaar, giver andre former for indkomst anledning til stoerre vanskeligheder . Medens Kommissionen synes at vaere enig i, at alders - og invalidepension falder udenfor artikel 1, stk . 3, har den saaledes anfoert, at foertidspension boer anses for omfattet af bestemmelsen; det er imidlertid vanskeligt at forstaa, hvorfor alderspension skulle falde udenfor bestemmelsen, hvorimod foertidspension skulle vaere omfattet . Det er heller ikke sikkert, at foertidspension, der ydes efter national lovgivning, skal sidestilles med godtgoerelsen i henhold til forordning nr . 3518/85, navnlig henset til ydelsernes forskellige formaal . Parterne har i sagen droeftet eventuelle ligheder og forskelle mellem alderspension og foertidspension, henholdsvis efter national lovgivning og indenfor rammerne af forordning nr . 1408/71, men det er usikkert, i hvilket omfang saadanne forhold har betydning i sammenhaeng med tjenestemandsvedtaegten, som er et andet omraade . De naevnte vanskeligheder viser efter min opfattelse, at spoergsmaalet om en ny fastlaeggelse af anvendelsesomraadet af artikel 1, stk . 3 - hvis der findes behov herfor - boer loeses via lovgivning fremfor via Domstolens praksis, idet der, saafremt spoergsmaalet henskydes til loesning i domspraksis, vil opstaa en urimelig usikkerhed med hensyn til retstilstanden .

12 . Under alle omstaendigheder mener jeg ikke, at godtgoerelsen i henhold til Raadets forordning nr . 3518/85 kan rubriceres som "indkomstsurrogat", som jeg forstaar dette begreb . Forordningen hjemler "foranstaltninger vedroerende udtraeden af tjenesten", det vil sige, at man endeligt holder op med at arbejde, saaledes som det saerligt klart fremgaar af den franske version (" cessation définitive de fonctions "). Under saadanne omstaendigheder kan der ikke vaere tale om et surrogat for arbejdsindkomst, eftersom arbejdsforholdet er ophoert . Den omstaendighed, at en tjenestemand i henhold til forordningens artikel 4, stk . 7, kan vaelge fortsat at betale bidrag til alderspension, kan ikke efter min mening foere til en anden bedoemmelse .

13 . Kommissionen har endvidere anfoert, at artikel 1, stk . 3, i bilaget ikke skal fortolkes bogstaveligt, idet bestemmelsen blev formuleret, foer der var vedtaget foranstaltninger vedroerende tjenestemaends udtraeden af tjenesten i anledning af nye medlemsstaters tiltraedelse ( saasom foranstaltningerne i forordning nr . 3518/85 ); saaledes blev den bestemmelse, der i dag findes i artikel 1, stk . 3, foerste gang indsat i tjenestemandsvedtaegten i 1962 . Som vedtaegten fremtraeder i dag, er den imidlertid blevet aendret ca . 46 gange . Formuleringen af artikel 1, stk . 3, i vedtaegtens bilag VII stammer konkret - i det vaesentlige - fra en aendring, der blev foretaget i 1973 ved forordning nr . 558/73 af 26 . februar 1973 ( EFT L 55, s . 1 ). Denne aendring blev vedtaget kort efter den foerste udvidelse af Faellesskaberne, kort tid efter at man foerste gang havde vedtaget en forordning om saerlige foranstaltninger vedroerende tjenestemaends udtraeden af tjenesten i anledning af nye medlemsstaters tiltraedelse, jfr . forordning nr . 2530/72 af 4 . december 1972 ( EFT 1972 ( 1-8 . december ), s . 11 ). Det havde vaeret naerliggende at regulere spoergsmaalet i forbindelse med aendringen af artikel 1, stk . 3, i 1973 eller i forbindelse med efterfoelgende aendringer af vedtaegten, navnlig i forbindelse med de to senere udvidelser af Faellesskaberne i 1981 og 1986 . Man kunne alternativt have indsat saerlige bestemmelser - hvis man havde fundet det noedvendigt - i forordningerne om indfoerelse af saerlige foranstaltninger vedroerende tjenestemaends udtraeden af tjenesten i anledning af nye medlemsstaters tiltraeden, saaledes i forordning nr . 3518/85, som naervaerende sag drejer sig om . Ingen af de to naevnte former for aendringer er gennemfoert, selv om der har vaeret adskillige lejligheder hertil, siden der foerste gang blev indfoert foranstaltninger vedroerende tjenestemaends udtraedelse af tjenesten i anledning af nye medlemsstaters tiltraedelse . Jeg mener derfor ikke, at Kommissionen har noget holdbart argument i henvisningen til den omtvistede bestemmelses forhistorie .

14 . Det afgoerende er efter min opfattelse, at artikel 1, stk . 3, i bilag VII er klart og utvetydigt formuleret, og at tjenestemaend med foeje maa kunne forlade sig paa vedtaegtens klare bestemmelse i dens nugaeldende version . Jeg mener ikke, at en tjenestemand som hr . Lorentzen, der modtager en godtgoerelse i henhold til forordning nr . 3518/85, kan betragtes som havende "indtaegtsgivende beskaeftigelse" og dermed vaere omfattet af artikel 1, stk . 3, i bilag VII . Denne bestemmelse finder ikke anvendelse i den foreliggende sag, som foelgelig maa afgoeres paa grundlag af artikel 1, stk . 4, i bilaget, saaledes at M . Klein med virkning fra den 1 . oktober 1986 har ret til husstandstillaeg, der beregnes paa grundlag af hendes invalidepension .

15 . Det er foelgelig min opfattelse, at Kommissionens afgoerelse af 17 . december 1986, hvorved den naegtede M . Klein husstandstillaeg, skal annulleres, og at Kommissionen skal betale sagsomkostningerne .

(*) Originalsprog : engelsk .