ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Artikel 5, stk. 1, og artikel 8, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/19/EF af 7. marts 2002 om adgang til og samtrafik mellem elektroniske kommunikationsnet og tilhørende faciliteter (adgangsdirektivet), sammenholdt med artikel 28 i direktiv 2002/22, skal fortolkes således, at de gør det muligt for en national tilsynsmyndighed i forbindelse med bilæggelsen af en tvist mellem to operatører at pålægge den ene operatør en forpligtelse til at sikre slutbrugerne adgang til tjenester, der bruger ikke-geografiske numre, som udbydes på den anden operatørs net, og på grundlag af artikel 13 i direktiv 2002/19 at fastsætte sådanne retningslinjer for taksering af denne adgang imellem de nævnte operatører, som de i hovedsagen omhandlede, for så vidt som disse forpligtelser er objektive, transparente, forholdsmæssige, ikke-diskriminerende, tager udgangspunkt i det konkrete problem og er berettigede i lyset af de målsætninger, der er fastlagt i artikel 8 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og tjenester (rammedirektivet), og hvor procedurerne i sidstnævnte direktivs artikel 6 og 7 i givet fald er blevet overholdt, hvilket det tilkommer den nationale ret at undersøge.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 7. april 2016 — Marchon Germany GmbH mod Yvonne Karaszkiewicz (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-315/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - selvstændige handelsagenter - direktiv 86/653/EØF - artikel 17, stk. 2 - kundegodtgørelse - betingelser for ydelse - fremskaffelse af nye kunder - begrebet »nye kunder« - agenturgivers kunder, som for første gang køber de varer, som handelsagenten har fået ansvaret for formidlingen af))

(2016/C 211/08)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Marchon Germany GmbH

Sagsøgt: Yvonne Karaszkiewicz

Konklusion

Artikel 17, stk. 2, litra a), første led, i Rådets direktiv 86/653/EØF af 18. december 1986 om samordning af medlemsstaternes lovgivning om selvstændige handelsagenter skal fortolkes således, at de kunder, som handelsagenten skaffer til de varer, som den pågældende af agenturgiveren har fået ansvar for at formidle salget af, skal anses for »nye kunder« som omhandlet i denne bestemmelse, også selv om disse kunder allerede havde forretningsforbindelser til agenturgiveren vedrørende andre varer, når handelsagentens salg af de førstnævnte varer forudsætter, at der etableres en særlig forretningsforbindelse, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 329 af 22.9.2014.
C 211/13

Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 7. april 2016 — Johannes Evert Antonius Massar mod DAS Nederlandse Rechtsbijstand Verzekeringsmaatschappij NV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden — Nederlandene)

(Sag C-460/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - retshjælpsforsikring - direktiv 87/344/EØF - artikel 4, stk. 1 - forsikringstagerens frie advokatvalg - retslig eller administrativ procedure - begreb - tilladelse fra et offentligt organ til en arbejdsgiver med henblik på at bringe en ansættelseskontrakt til ophør))

(2016/C 211/14)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Johannes Evert Antonius Massar

Sagsøgt: DAS Nederlandse Rechtsbijstand Verzekeringsmaatschappij NV

Konklusion

Artikel 4, stk. 1, litra a), i Rådets direktiv 87/344/EØF af 22. juni 1987 om samordning af de ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser om retshjælpsforsikring skal fortolkes således, at begrebet »en sag behandlet administrativt« i denne bestemmelse omfatter en procedure, hvorunder et offentligt organ giver en arbejdsgiver tilladelse til at afskedige en arbejdstager, som er retshjælpssikret.

(1) EUT C 448 af 15.12.2014.
4)

Bestemmelserne i direktiv 93/13 skal fortolkes således, at det for at vurdere, om størrelsen af den godtgørelse, der pålægges den forbruger, som ikke opfylder sine forpligtelser, er en uforholdsmæssigt stor godtgørelse som omhandlet i punkt 1, litra e), i bilaget til dette direktiv, er nødvendigt at tage de kumulative virkninger af alle vilkår om den pågældende godtgørelse i den omhandlede aftale i betragtning, uanset om kreditoren rent faktisk vil efterstræbe hvert vilkårs fulde opfyldelse, og at det om nødvendigt påhviler de nationale retter i henhold til artikel 6, stk. 1, i nævnte direktiv at drage alle de konsekvenser, der følger af konstateringen af, at visse vilkår er urimelige, idet de skal undlade at anvende de vilkår, der er blevet anset for urimelige, for at sikre, at forbrugeren ikke er bundet af disse.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 296/5

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 9. juni 2016 — Eurospeed Ltd mod Szegedi Törvényszék (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Gyulai Törvényszék — Ungarn)

(Sag C-287/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - transport ad landevej - forordning (EF) nr. 561/2006 - førerens ansvar for overtrædelse af forpligtelsen til at benytte fartskriver))

(2016/C 296/08)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Gyulai Törvényszék

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Eurospeed Ltd

Sagsøgt: Szegedi Törvényszék

Konklusion

Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 561/2006 af 15. marts 2006 om harmonisering af visse sociale bestemmelser inden for vejtransport og om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 3821/85 og (EF) nr. 2135/98 samt ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 3820/85 skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning, der i stedet for eller i tillæg til den transportvirksomhed, der beskæftiger føreren, anser sidstnævnte for ansvarlig for de overtrædelser af forordningen, som føreren selv har begået.

(1) EUT C 303 af 8.9.2014.
3)

Artikel 94, stk. 2, i forordning nr. 2100/94 skal fortolkes således, at størrelsen af den i denne bestemmelse omhandlede erstatning skal fastsættes i forhold til de konkrete omstændigheder, der er fremført i denne forbindelse af indehaveren af den krænkede sort — om nødvendigt ved hjælp af en metode med fastsættelse af et fast beløb, såfremt de nævnte omstændigheder ikke er kvantificerbare. Bestemmelsen er ikke til hinder for, at udgifter, der er afholdt i forbindelse med en retssag om foreløbige retsmidler, som er blevet afvist, ikke indgår i vurderingen af skaden, eller at udenretlige sagsomkostninger, der er afholdt i forbindelse med hovedsagen, ikke tages i betragtning. Det forhold, at der ikke tages hensyn til disse udgifter, er imidlertid betinget af, at størrelsen på de sagsomkostninger, som offeret for krænkelsen vil kunne tilkendes, ikke har en sådan karakter, at det afholder vedkommende fra at gøre sine rettigheder gældende ved en retssag, i betragtning af de beløb, som denne stadig skal betale i udenretlige omkostninger, samt af disses nytte i forhold til hovedkravet om erstatning.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 287/8

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 2. juni 2016 — Nabiel Peter Bogendorff von Wolffersdorff mod Standesamt der Stadt Karlsruhe og Zentraler Juristischer Dienst der Stadt Karlsruhe (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Amtsgericht Karlsruhe — Tyskland)

(Sag C-438/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - unionsborgerskab - artikel 21 TEUF - retten til at færdes og tage ophold på medlemsstaternes område - en medlemsstats lovgivning, som medfører afskaffelse af privilegier og forbud mod at tilkende nye adelstitler - efternavn for en myndig person, som er statsborger i nævnte stat, der er erhvervet under sædvanligt ophold i en anden medlemsstat, hvor denne person også er statsborger - navn, der indeholder adelige bestanddele - bopæl i den første medlemsstat - myndighederne i den første medlemsstats afslag på registrering i civilstandsregistret af det navn, der er erhvervet i den anden medlemsstat - begrundelse - den offentlige orden - manglende forenelighed med væsentlige principper i tysk ret))

(2016/C 287/09)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Amtsgericht Karlsruhe

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Nabiel Peter Bogendorff von Wolffersdorff

Sagsøgte: Standesamt der Stadt Karlsruhe og Zentraler Juristischer Dienst der Stadt Karlsruhe

Konklusion

Artikel 21 TEUF skal fortolkes således, at myndighederne i en medlemsstat ikke er forpligtet til at anerkende efternavnet for en statsborger i denne medlemsstat, når den pågældende også er statsborger i en anden medlemsstat, hvor denne har erhvervet dette navn, som er valgt frit, og som indeholder flere adelige bestanddele, hvilket ikke er tilladt i henhold til den første medlemsstats lovgivning, såfremt det er godtgjort, at et sådant afslag på anerkendelse i denne sammenhæng er begrundet i hensynet til den offentlige orden, og for så vidt som afslaget er egnet til og nødvendigt for at sikre overholdelsen af princippet om lighed for loven for alle den nævnte medlemsstats borgere, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 462 af 22.12.2014.
1)

Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 2, i forordning (EØF) nr. 95/93 af 18. januar 1993 om fælles regler for tildeling af ankomst- og afgangstidspunkter i Fællesskabets lufthavne, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 545/2009 af 18. juni 2009, idet den ikke har sikret, at koordinatoren for tildeling af slots er uafhængig ved funktionelt at adskille koordinatoren fra enhver involveret part, og ikke har tilrettelagt finansieringen af koordinatorens virksomhed således, at den garanterer koordinatorens uafhængige status.
1)

Artikel 1, stk. 2, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter skal fortolkes således, at en aftaleordning som den i hovedsagen omhandlede, hvorved en offentlig enhed ønsker at anskaffe varer på markedet ved for hele denne ordnings varighed at indgå kontrakter med enhver økonomisk aktør, der påtager sig at levere de pågældende varer på de på forhånd fastsatte vilkår, uden at vælge blandt de interesserede økonomiske aktører og ved at give disse mulighed for at tiltræde denne ordning under hele dennes varighed, ikke udgør en offentlig kontrakt i dette direktivs forstand.
—

bestemmelsen ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter der indeholdes kildeskat af udbytte udloddet af et hjemmehørende selskab, når dette udbytte udloddes til en ikke-hjemmehørende pensionsfond, mens udbyttet, såfremt det udloddes til en hjemmehørende pensionsfond, beskattes med en fast sats, der er beregnet ud fra et fiktivt afkast, som set over tid er tiltænkt at modsvare beskatningen af hele kapitalafkastet i henhold til den almindelige ordning
DA Den Europæiske Unions Tidende C 287/7

Domstolens dom (Niende Afdeling) af 2. juni 2016 — ROZ-ŚWIT Zakład Produkcyjno-Handlowo-Usługowy Henryk Ciurko, Adam Pawłowski spółka jawna mod Dyrektor Izby Celnej we Wrocławiu (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu — Polen)

(Sag C-418/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - punktafgifter - direktiv 2003/96/EF - forskellig punktafgiftssats for motorbrændstof og brændsel til opvarmning - betingelserne for anvendelse af satsen for brændsel til opvarmning - fremlæggelse af en månedlig oversigt over erklæringer, i henhold til hvilke de købte varer er bestemt til opvarmningsformål - anvendelse af punktafgiftssatsen for motorbrændstof i tilfælde af, at der ikke er fremlagt en sådan oversigt - proportionalitetsprincippet))

(2016/C 287/08)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu

Parter i hovedsagen

Sagsøger: ROZ-ŚWIT Zakład Produkcyjno-Handlowo-Usługowy Henryk Ciurko, Adam Pawłowski spółka jawna

Sagsøgt: Dyrektor Izby Celnej we Wrocławiu

Konklusion

Rådets direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet, som ændret ved Rådets direktiv 2004/75/EF af 29. april 2004, og proportionalitetsprincippet skal fortolkes således, at de:

— ikke er til hinder for en national lovgivning, i henhold til hvilken sælgerne af brændsel til opvarmning er forpligtede til inden for en fastsat frist at fremlægge en månedlig oversigt over købernes erklæringer, hvorefter de købte varer er bestemt til opvarmningsformål, og

— er til hinder for en national lovgivning, i henhold til hvilken det i tilfælde af manglende fremlæggelse af en sådan oversigt inden for den fastsatte frist er punktafgiftssatsen for motorbrændstof, som finder anvendelse på den solgte brændsel til opvarmning, skønt det er fastslået, at der ikke er tvivl om varernes bestemmelse til opvarmningsformål.

(1) EUT C 462 af 22.12.2014.
2)

Artikel 14, stk. 1, litra a), i Rådets direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet, sammenholdt med artikel 7 i direktiv 2008/118, skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for, at de nationale myndigheder giver afslag på at punktafgiftsfritage energiprodukter, der efter at være blevet solgt af en godkendt oplagshaver til en mellemhandler videresælges af sidstnævnte til en endelig forbruger, som opfylder samtlige krav i national ret for en punktafgiftsfritagelse, og til hvem den godkendte oplagshaver direkte har leveret varerne fra sit afgiftsoplag, alene med den begrundelse, at den mellemliggende køber, der af den godkendte oplagshaver er blevet angivet som modtager heraf, ikke har egenskab af endelig forbruger, som i henhold til national ret har tilladelse til at modtage punktafgiftsfritagne energiprodukter.
1)

Artikel 7, stk. 3, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, som ændret ved Rådets direktiv 2004/66/EF af 26. april 2004, skal fortolkes således, at der ikke skal betales merværdiafgift af varer, der er blevet genudført som ikke-fællesskabsvarer, såfremt disse varer ikke er ophørt med at være dækket af en af de toldordninger, der er omhandlet i denne bestemmelse, på tidspunktet for deres genudførsel, men er fraført disse ordninger på grund af denne genudførsel, og dette gælder, selv hvis der er opstået en toldskyld udelukkende på grundlag af artikel 204 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 648/2005 af 13. april 2005.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 260/4

Domstolens dom (Første Afdeling) af 25. maj 2016 – Rūdolfs Meroni mod Recoletos Limited (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Augstākā tiesa – Letland)

(Sag C-559/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i civile sager - forordning (EF) nr. 44/2001 - anerkendelse og fuldbyrdelse af foreløbige, sikrende retsmidler - begrebet »grundlæggende retsprincipper«))

(2016/C 260/05)

Processprog: lettisk

Den forelæggende ret

Augstākā tiesa

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Rūdolfs Meroni

Sagsøgt: Recoletos Limited

Procesdeltagere: Aivars Lembergs, Olafs Berķis, Igors Skoks og Genādijs Ševcovs

Konklusion

Artikel 34, nr. 1), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EFT 2001, L 12, s. 1), sammenholdt med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at anerkendelse og fuldbyrdelse af en kendelse, som er blevet afsagt af en ret i en medlemsstat og uden at en tredjemand, hvis rettigheder kan blive berørt af denne kendelse, er blevet hørt, under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende ikke kan anses for åbenbart at stride mod grundlæggende retsprincipper i den medlemsstat, som anmodningen rettes til, og med retten til en retfærdig rettergang som omhandlet i disse bestemmelser, for så vidt som den pågældende har adgang til at gøre sine rettigheder gældende for denne ret.

(1) EUT C 89 af 16.3.2015.
3)

Retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at en medlemsstat anvender finansielle korrektioner, der er reguleret ved en national retsakt, som træder i kraft efter det tidspunkt, hvor en påstået tilsidesættelse af bestemmelser om offentlige kontrakter er sket, forudsat at der er tale om en anvendelse af en ny ordning på de fremtidige virkninger af situationer, som er opstået under den tidligere ordning, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at undersøge under hensyntagen til alle de relevante omstændigheder i hovedsagen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 260/3

Domstolens dom (Store Afdeling) af 24. maj 2016 – MT Højgaard A/S og Züblin A/S mod Banedanmark (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Klagenævnet for Udbud – Danmark)

(Sag C-396/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - artikel 267 TEUF - Domstolens kompetence - det forelæggende organs karakter af en ret - offentligt udbud inden for jernbaneinfrastruktursektoren - udbud med forhandling - direktiv 2004/17/EF - artikel 10 - artikel 51, stk. 3 - princippet om ligebehandling af tilbudsgiverne - en sammenslutning, der er sammensat af to selskaber og er blevet godkendt som tilbudsgiver - tilbud afgivet af det ene af de to selskaber i dets eget navn, idet det andet selskab er blevet erklæret konkurs - selskab, der anses for egnet til at blive selvstændigt godkendt som tilbudsgiver - tildeling af kontrakten til dette selskab))

(2016/C 260/03)

Processprog: dansk

Den forelæggende ret

Klagenævnet for Udbud

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: MT Højgaard A/S og Züblin A/S

Sagsøgt: Banedanmark

Konklusion

Det princip om ligebehandling af virksomheder, der fremgår af artikel 10 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/17/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester (»forsyningsvirksomhedsdirektivet«), sammenholdt med dette direktivs artikel 51, skal fortolkes således, at en ordregiver ikke tilsidesætter dette princip, når denne tillader den ene af de to økonomiske aktører, som indgik i en sammenslutning af virksomheder, der som sådan var blevet anmodet om at afgive tilbud af denne ordregiver, at træde i stedet for denne sammenslutning efter dennes opløsning og at deltage i sit eget navn i et udbud med forhandling om tildeling af en offentlig kontrakt, forudsat at det er fastslået, dels at denne økonomiske aktør selvstændigt opfylder de af vedkommende ordregiver fastsatte krav, dels at denne økonomiske aktørs fortsatte deltagelse i den pågældende udbudsprocedure ikke medfører en forringelse af de øvrige tilbudsgiveres konkurrencemæssige stilling.

(1) EUT C 388 af 3.11.2014.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 260/5

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 26. maj 2016 – Bookit, Ltd mod Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (anmodning om præjudiciel afgørelse fra First-tier Tribunal (Tax Chamber) – Det Forenede Kongerige)

(Sag C-607/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - det fælles merværdiafgiftssystem - direktiv 2006/112/EF - fritagelse - artikel 135, stk. 1, litra d) - transaktioner vedrørende betalinger og overførsler - begreb - køb af biografbilletter over telefonen eller internet - betaling med debet- eller kreditkort - såkaldte »ydelser vedrørende behandling af korttransaktioner«))

(2016/C 260/06)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Bookit, Ltd

Sagsøgt: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Konklusion

Artikel 135, stk. 1, litra d), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at den heri fastsatte merværdiafgiftsfritagelse for transaktioner vedrørende betalinger eller overførsler ikke finder anvendelse på en såkaldt ydelse »vedrørende behandling af debet- eller kreditkorttransaktioner« som den i hovedsagen omhandlede, som leveres af en afgiftspligtig person, når en person gennem denne tjenesteyder køber en biografbillet, som tjenesteyderen sælger i en anden enheds navn og for dennes regning, og som personen betaler for med et debet- eller kreditkort.

(1) EUT C 81 af 9.3.2015.
3)

Virkningerne af erklæringen om ugyldighed for så vidt angår artikel 4 i og bilag II til afgørelse 2013/448 begrænses tidsmæssigt således, for det første, at denne erklæring først får virkninger efter en periode på ti måneder regnet fra datoen for afsigelsen af nærværende dom for at gøre det muligt for Europa-Kommissionen at vedtage de nødvendige foranstaltninger, og, for det andet, at der ikke kan rejses tvivl om de foranstaltninger, der vedtages indtil udløbet af denne frist, på grundlag af de bestemmelser, der erklæres ugyldige.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 243/8

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 4. maj 2016 – Republikken Polen mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-358/14) (1)

((Annullationssøgsmål - tilnærmelse af lovgivningerne - direktiv 2014/40/EU - artikel 2, nr. 25), artikel 6, stk. 2, litra b), artikel 7, stk. 1-5, stk. 7, første punktum, og stk. 12-14, samt artikel 13, stk. 1, litra c) - gyldighed - fremstilling, præsentation og salg af tobaksvarer - forbud mod markedsføring af tobaksvarer med en kendetegnende aroma - tobaksvarer med mentol - hjemmel - artikel 114 TEUF - proportionalitetsprincippet - nærhedsprincippet))

(2016/C 243/06)

Processprog: polsk

Parter

Sagsøger: Republikken Polen (ved B. Majczyna og M. Szwarc, som befuldmægtigede)

Intervenient til støtte for sagsøgeren: Rumænien (ved R.-H. Radu, D.M. Bulancea og A. Vacaru, som befuldmægtigede)

Sagsøgte: Europa-Parlamentet (ved L. Visaggio, J. Rodrigues og A. Pospíšilová Padowska, som befuldmægtigede) og Rådet for Den Europæiske Union (ved O. Segnana, J. Herrmann, K. Pleśniak og M. Simm, som befuldmægtigede)

Intervenienter til støtte for sagsøgte: Irland (ved J. Quaney og A. Joyce, som befuldmægtigede, bistået af E. Barrington, J. Cooke, SC, og E. Carolan, BL), Den Franske Republik (ved D. Colas og S. Ghiandoni, som befuldmægtigede), Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (ved V. Kaye, C. Brodie og M. Holt, som befuldmægtigede, bistået af I. Rogers, QC, og barristers S. Abram og E. Metcalfe) og Europa-Kommissionen (ved M. Van Hoof, C. Cattabriga og M. Owsiany-Hornung, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union frifindes.

2) Republikken Polen betaler sagens omkostninger.

3) Irland, Den Franske Republik, Rumænien, Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland samt Europa-Kommissionen bærer deres egne omkostninger.

(1) EUT C 315 af 15.9.2014