2

Sagens faktiske omstændigheder er gengivet som følger i den appellerede kendelses præmis 1-9: 1 Efter afholdelse af en offentlig udbudsprocedure vedrørende befordringen på skibsforbindelserne mellem Marseille-Bastia, Marseille-Ajaccio, Marseille- Balagne (Ile-Rousse og Calvi), Marseille-Porto Vecchio samt Marseille-Propriano, har en sammenslutning, som består af Société nationale Corse Méditerranée (SNCM) og Compagnie méridionale de navigation (CMN), der begge er franske udbydere af søtransporttjenester, i perioden fra den 1. juli 2007 til den 31. december 2013 varetaget befordringen på de fem nævnte skibsforbindelser i henhold til en aftale om offentlig tjeneste (herefter »aftalen«) indgået mellem de lokale myndigheder på Korsika (collectivité territoriale de Corse, herefter »CTC«) og Office des transports de Corse (herefter »OTC«). De to kontrahenter modtager et årligt tilskud fra OTC mod levering af helårlig kontinuerlig passager- og fragtbefordring (herefter »basistjenesten«) og supplerende »passagerbefordring« i spidsbelastningsperioder, dvs. juleperioden, februar, forårs- og efterårsperioderne og/eller sommerperioden på ruterne Marseille-Ajaccio, Marseille-Bastia og Marseille-Propriano (herefter »den supplerende tjeneste«). 2 I henhold til aftalen er den endelige årlige finansielle kompensation til hver kontrahent begrænset til et beløb svarende til det driftsunderskud, der hidrører fra forpligtelserne i udbudsbetingelserne, idet der tages højde for, at der skal være et rimeligt afkast af flådens investerede kapital, set i forhold til de dage, hvor den faktisk udnyttes til de overfarter, som modsvarer disse forpligtelser. Såfremt de realiserede indtægter skulle vise sig at være mindre end de forventede indtægter, som kontrahenterne havde anslået i deres tilbud, foreskriver aftalen, at det offentlige tilskud skal tilpasses. Den underskrevne aftale blev efterfølgende ændret således, at mere end 100 overfarter pr. år mellem Korsika og Marseille blev annulleret, de årlige referencekompensationsbeløb til de to kontrahenter blev reduceret med 6,5 mio. EUR, og et årligt loft for mekanismen til tilpasning af kontrahenternes indtægter blev indført for hver af de to kontrakter. 3 Skibsforbindelserne mellem Korsika og havnene i Nice og Toulon drives hovedsageligt af det franske selskab Corsica Ferries, som også deltog i den i præmis 1 nævnte udbudsprocedure, men selskabets tilbud blev ikke accepteret. For disse skibsforbindelser er selskabet Corsica Ferries pålagt forpligtelser til offentlig tjeneste som omhandlet i artikel 4 i Rådets forordning (EØF) nr. 3577/92 af 7. december 1992 om anvendelse af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser inden for søtransport i medlemsstaterne (cabotagesejlads) (EFT L 364, s. 7), idet selskabet som minimum navnlig er forpligtet til at foretage et vist antal overfarter om ugen afhængigt af sæsonen. På de nævnte forbindelser er der desuden en social støtteordning for passagerer, der opfylder betingelserne herfor. 4 For så vidt angår den samlede befordring mellem Korsika og det franske fastland har denne gennem flere år været kendetegnet ved stærke sæsonudsving, idet hovedparten af passagertrafikken foregår i sommermånederne. I løbet af 00’erne har tendensen i søtransporten mellem Korsika og det franske fastland primært bestået i at udvikle transportudbuddet med afgang fra Toulon, som er blevet den vigtigste forbindelseshavn for Korsika rent trafikalt. Det skal navnlig bemærkes, at der har været tendens til stigende trafik fra Toulon allerede inden indførelsen af den sociale støtteordning i 2002, og at det er en tendens, som siden er fortsat. Denne udvikling er sket parallelt med stigningen i selskabet Corsica Ferries’ markedsandel. 5 I 2007 modtog Kommissionen en klage fra Corsica Ferries vedrørende påstået ulovlig støtte, som var uforenelig med det indre marked, og som SNCM og CMN modtog i henhold til aftalen. Efter at have modtaget yderligere oplysninger fra klageren og efter skriftudveksling med de franske myndigheder meddelte Kommissionen ved skrivelse af 27. maj 2012 Den Franske Republik sin beslutning om at indlede proceduren efter artikel 108, stk. 2, TEUF i forhold til den potentielle støtte, som SNCM og CMN modtog i henhold til aftalen (EUT C 301, s. 1). Proceduren afsluttedes med, at Kommissionen den 2. maj 2013 vedtog den [omtvistede] afgørelse. 6 Den Franske Republik blev underrettet om den [omtvistede] afgørelse den 3. maj 2013. 7 For at afgøre om, kompensationen til SNCM og CMN udgjorde statsstøtte, undersøgte Kommissionen i den omtvistede afgørelse, om de kriterier, som Domstolen har opstillet i dom af 24. juli 2003, Altmark Trans og Regierungspräsidium Magdeburg (sag C-280/00, Sml. I, s.7747) (herefter »Altmark-kriterierne«), var opfyldt i det foreliggende tilfælde. Kommissionen konstaterede i den forbindelse, at den basistjeneste, som SNCM og CMN leverede, opfyldte et reelt behov for offentlig tjeneste, hvorimod den supplerende tjeneste, som blev leveret af SNCM alene, hverken var nødvendig eller proportional i forhold til opfyldelsen af et sådant behov, hvorfor Kommissionen konkluderede, at det kun var basistjenesten, der opfyldte det første af Altmark-kriterierne. Endvidere fandt Kommissionen, at udbudsbetingelserne (jf. præmis 1 ovenfor) ikke havde gjort det muligt at udvælge den kandidat, der var i stand til at levere de omhandlede tjenester til den laveste omkostning for samfundet, og at de franske myndigheder ikke havde meddelt oplysninger, der kunne påvise, at kompensationerne var blevet fastsat med udgangspunkt i en gennemsnitsvirksomhed, der er veldrevet og tilstrækkeligt udstyret med de nødvendige midler, hvorfor det fjerde Altmark-kriterium ikke kunne betragtes som opfyldt for de to omhandlede tjenester. Efter Kommissionens opfattelse udgjorde de omhandlede kompensationer derfor statsstøtte (artikel 1 i den [omtvistede] afgørelse). 8 For så vidt angår den undersøgte støttes forenelighed med det indre marked fandt Kommissionen, at basistjenesten udgjorde en tjeneste af almindelig økonomisk interesse, hvilket ikke var tilfældet for den supplerende tjeneste. Kommissionen erklærede derfor, at det kun var de kompensationer, som blev tildelt SNCM og CMN for basistjenesten (artikel 2, stk. 2, i den [omtvistede] afgørelse), der var forenelige med det indre marked, men at den kompensation, der alene blev tildelt SNCM for den supplerende tjeneste, måtte kvalificeres som uforenelig med det indre marked (artikel 2, stk. 1, i den [omtvistede] afgørelse). 9 I henhold til artikel 3 i den [omtvistede] afgørelse anordnede Kommissionen derfor, at udbetalingen af kompensation for den supplerende tjeneste skulle bringes til ophør omgående, og at den støtte, der allerede var udbetalt til dette formål – et beløb på ca. 220 mio. EUR – skulle tilbagesøges hos modtagerne, idet det blev præciseret, at tilbagesøgningen skulle iværksættes omgående og effektivt, og at de franske myndigheder skulle efterkomme afgørelsen senest fire måneder efter dens meddelelse (artikel 4 i den [omtvistede] afgørelse), dvs. senest den 3. september 2013. De franske myndigheder blev pålagt senest to måneder efter meddelelsen af den [omtvistede] afgørelse at underrette Kommissionen om bl.a. det samlede beløb, som støttemodtageren skulle tilbagebetale, ligesom de skulle afgive en detaljeret beskrivelse af de foranstaltninger, der allerede var truffet eller planlagt for at efterkomme afgørelsen, og der skulle fremlægges dokumentation for, at støttemodtageren havde fået påbud om at tilbagebetale støtten (artikel 5).