Domstolens Dom (Sjette Afdeling) af 22. oktober 1998. - Louis Wolfs mod Office national des pensions (ONP). - Anmodning om præjudiciel afgørelse: Tribunal du travail de Bruxelles - Belgien. - Direktiv 79/7/EØF - Ligebehandling - Alders- og arbejdsophørspension - Beregningsmetode - Pensionsalder. - Sag C-154/96.



Samling af Afgørelser 1998 side I-06173



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

Socialpolitik - ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring - direktiv 79/7 - undtagelse tilladt med hensyn til fastsaettelsen af den lovbestemte pensionsalder - raekkevidde - omfatter kun forskelsbehandling, som noedvendigvis og objektivt er knyttet til forskellen i pensionsalderen - forskellig beregningsmetode for arbejdsophoerspensioner - lovlig

[Raadets direktiv 79/7, art. 7, stk. 1, litra a)]

Sammendrag

Artikel 7, stk. 1, litra a), i direktiv 79/7 om gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring skal fortolkes saaledes, at naar en national lovgivning har opretholdt en forskel i pensionsalder mellem mandlige og kvindelige arbejdstagere, er den paagaeldende medlemsstat berettiget til at beregne pensionsbeloebet forskelligt efter arbejdstagerens koen.

Fastsaettelsen af pensionsalderen for arbejdsophoerspension er rent faktisk bestemmende for varigheden af den periode, hvori de paagaeldende kan yde bidrag til pensionsordningen. Hvis der er opretholdt en forskel i pensionsalder, hvilket er et spoergsmaal, som vedroerer de faktiske omstaendigheder, og som skal afgoeres af den nationale ret, er en forskelsbehandling med hensyn til beregningsmetoden for pensionsydelser noedvendigvis og objektivt knyttet til denne forskel og er dermed omfattet af den undtagelse, direktivbestemmelsen giver mulighed for.

Parter

I sag C-154/96,

angaaende en anmodning, som Tribunal du travail de Bruxelles (Belgien) i medfoer af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for naevnte ret verserende sag,

Louis Wolfs

mod

Office national des pensions (ONP),

at opnaa en praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen af artikel 4, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, litra a), i Raadets direktiv 79/7/EOEF af 19. december 1978 om gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring (EFT 1979 L 6, s. 24),

har

DOMSTOLEN

(Sjette Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, P.J.G. Kapteyn, og dommerne G.F. Mancini, J.L. Murray, H. Ragnemalm (refererende dommer) og R. Schintgen,

generaladvokat: M.B. Elmer

justitssekretaer: ekspeditionssekretaer D. Louterman-Hubeau,

efter at der er indgivet skriftlige indlaeg af:

- Louis Wolfs

- Office national des pensions (ONP) ved konsulent Gabriel Perl, som befuldmaegtiget

- den belgiske regering ved kommitteret Anne-Marie Snyers, Juridisk Tjeneste, Ministeriet for Udenrigsanliggender, Udenrigshandel og Udviklingssamarbejde, som befuldmaegtiget

- Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Marie Wolfcarius, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtiget,

paa grundlag af retsmoederapporten,

efter at der i retsmoedet den 22. januar 1997 er afgivet mundtlige indlaeg af Louis Wolfs, af Office national des pensions (ONP) ved konsulent Jean-Paul Lheureux, som befuldmaegtiget, af den belgiske regering ved Anne-Marie Snyers, og af Kommissionen ved Marie Wolfcarius,

og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 6. marts 1997,

afsagt foelgende

Dom

Dommens præmisser

1 Ved kendelse af 22. april 1996, indgaaet til Domstolen den 7. maj 1996, har Tribunal du travail de Bruxelles i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt tre praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 4, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, litra a), i Raadets direktiv 79/7/EOEF af 19. december 1978 om gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring (EFT 1979 L 6, s. 24, herefter »direktivet«).

2 Spoergsmaalene er blevet rejst i en sag mellem Louis Wolfs og Office national des pensions (herefter »ONP«) vedroerende beregningen af hans pension.

3 Ifoelge kongelig anordning nr. 50 af 24. oktober 1967 om arbejdsophoers- og efterladtepension for arbejdstagere (Moniteur belge af 27.10.1967, s. 11258, herefter »kongelig anordning nr. 50«), som var gaeldende indtil den 1. januar 1991, var den normale pensionsalder fastsat til 65 aar for maend og 60 aar for kvinder.

4 I medfoer af artikel 10 i kongelig anordning nr. 50 optjentes retten til arbejdsophoerspension for hvert kalenderaar med en broekdel af indtaegten, hvis stoerrelse var fastsat i henhold til saerlige regler. For maend svarede ydelsen for hvert kalenderaar til 1/45 af den saaledes beregnede indtaegt, og for kvinder til 1/40.

5 Naar et beskaeftigelsesforloeb havde en varighed paa mere end 40 eller 45 aar, blev pensionen beregnet paa grundlag af periodens mest fordelagtige kalenderaar.

6 Fra den 1. januar 1991 gennemfoertes ved lov af 20. juli 1990 om indfoerelse af en fleksibel pensionsalder for arbejdstagere og om tilpasning af arbejdstagerpensionerne til udviklingen i den generelle velfaerd (Moniteur belge af 15.8.1990, s. 15875, herefter »loven af 1990«) en ny ordning, hvorefter saavel maend som kvinder kunne gaa paa pension, tidligst fra den foerste dag i maaneden efter den, hvori de fyldte 60 aar.

7 Med hensyn til beregningen af pensionsydelsen bestemte loven af 1990, at retten til arbejdsophoerspension for hvert kalenderaar beregnedes som en broekdel af den paagaeldendes indtaegt, fastsat i henhold til kongelig anordning nr. 50, og at naevneren i denne broek fortsat skulle vaere 45 for maend og 40 for kvinder.

8 Direktivets artikel 4, stk. 1, forbyder enhver forskelsbehandling paa grundlag af koen, saavel direkte som indirekte, for saa vidt angaar beregningen af ydelserne, herunder ydelser ved alderdom.

9 Imidlertid foelger det af undtagelsesbestemmelsen i direktivets artikel 7, stk. 1, litra a), at:

»1. Dette direktiv ... ikke [er] til hinder for, at medlemsstaterne kan undtage foelgende fra direktivets anvendelsesomraade:

a) fastsaettelse af pensionsalderen for ydelse af alders- og arbejdsophoerspensioner og eventuelle foelger heraf for andre ydelser

...«

10 I den sag, som dannede grundlag for dommen af 1. juli 1993 (sag C-154/92, Van Cant, Sml. I, s. 3811) havde Arbeidsrechtbank, Antwerpen, spurgt Domstolen, om den ovenfor beskrevne beregningsmetode for arbejdsophoerspension for pensionsberettigede maend indebar en forskelsbehandling paa grundlag af koen, jf. direktivets artikel 4.

11 I praemis 13 i dommen i Van Cant-sagen udtalte Domstolen, at saafremt den nationale lovgivning har ophaevet forskellen i pensionsalder mellem mandlige og kvindelige arbejdstagere - en faktisk omstaendighed, som skal afgoeres af den nationale ret - kan direktivets artikel 7, stk. 1, litra a), ikke laengere paaberaabes som begrundelse for at fastholde en forskel i beregningsmetoden for arbejdsophoerspensionen, som var knyttet til forskellen i pensionsalderen.

12 Domstolen udtalte i samme dom, at direktivets artikel 4, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, er til hinder for, at nationale lovbestemmelser, hvorefter der gaelder samme pensionsalder for mandlige og kvindelige arbejdstagere, med hensyn til beregning af pensionen opretholder en forskel paa grundlag af koen, der er knyttet til den forskellige pensionsalder, der gjaldt i henhold til den tidligere ordning.

13 I den foreliggende sag er det oplyst, at ONP tilkendte Louis Wolfs en arbejdsophoerspension for arbejdstagere paa 109 026 BEF aarligt. Ydelsen var beregnet paa grundlag af en broek paa 13/45, idet aarene 1955 til 1967 blev taget i betragtning. Louis Wolfs forlod Belgien i 1968.

14 Under paaberaabelse af, at pensionsberegningen for kvinder, hvorefter de 40 mest fordelagtige beskaeftigelsesaar tages i betragtning, ville have foert til en hoejere pension end den, han havde faaet tilkendt, og under henvisning til Van Cant-dommen anlagde Louis Wolfs sag ved Tribunal du travail de Bruxelles med paastand om ophaevelse af den afgoerelse, hvorved ONP havde fastsat pensionsbeloebet.

15 Under sagens behandling har Tribunal du travail de Bruxelles besluttet at udsaette sagen paa Domstolens besvarelse af foelgende praejudicielle spoergsmaal:

»1) Omfatter undtagelsen i artikel 7, stk. 1, litra a), i Raadets direktiv 79/7/EOEF af 19. december 1978 (om gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring) det forhold, at en medlemsstat indfoerer en fleksibel pensionsordning i overensstemmelse med Raadet for Den Europaeiske Unions henstilling 82/857/EOEF af 10. december 1982 (om principperne for Faellesskabets politik vedroerende pensionsalder), i den forstand, at fastsaettelse af en fleksibel pensionsalder for maend og kvinder, f.eks. mellem 60 og 65 aar, ikke uden videre kan sidestilles med fastsaettelse af samme fratraedelsesalder for alle, og - selv kombineret med opretholdelse af en forskellig beregning af pension for maend og kvinder - ikke noedvendigvis er i strid med princippet om ligebehandling af maend og kvinder, som fastsat i artikel 4, stk. 1, i direktiv 79/7/EOEF, idet enhver fremtidig pensionsmodtager under en saadan ordning har mulighed for frit at fastsaette begyndelsestidspunktet for sin arbejdsophoerspension i overensstemmelse med sit eget erhvervsforloeb, navnlig hvis den saaledes indfoerte ordning opfylder et noedvendigt socialpolitisk formaal for den paagaeldende stat og er berettiget af grunde, som intet har at goere med forskelsbehandling paa grundlag af koen?

2) I benaegtende fald, betyder virkeliggoerelsen af de formaal, der er fastsat i direktiv 79/7/EOEF og i henstilling 82/857/EOEF - nemlig indfoerelse af en fleksibel pensionsalder for alle og lighed mellem maend og kvinder med hensyn til social sikring samt hensyntagen til den formelle lighed og den reelle forskelsbehandling, der fortsat bestaar mellem maend og kvinder med hensyn til lovbestemte arbejdsophoerspensioner - da, at en medlemsstat er forpligtet til rent mekanisk at nivellere betingelserne for adgang til arbejdsophoerspension nedad og sikre maend og kvinder ret til at oppebaere en saadan pension efter den paagaeldendes eget valg fra den laveste alder og efter den beregningsmaade, der indtil da blev anvendt for den kategori, som havde adgang til pension fra denne alder, uanset foelgerne for den oekonomiske ligevaegt i pensionsordninger, som ikke er udformet paa grundlag af disse principper?

3) Stadig for det tilfaelde, at det foerste spoergsmaal besvares benaegtende, skal anvendelsen af den loesning, der er mest fordelagtig for den paagaeldende, da i henhold til faellesskabsretten ske for hele den paagaeldendes erhvervsforloeb, eller kan den alene ske for de aar i erhvervsforloebet, der ligger enten efter det tidspunkt, da loven om indfoerelse af fleksibel pensionsalder traadte i kraft, eller efter afsigelsen af De Europaeiske Faellesskabers Domstols dom af 1. juli 1993 i sagen Remi Van Cant mod Office national des pensions?«

16 Ved skrivelse af 12. maj 1997 har den forelaeggende ret underrettet Domstolen om, at ONP har indkaeret kendelsen af 22. april 1996 for Cour du travail de Bruxelles bl.a. med paastand om, at de praejudicielle spoergsmaal traekkes tilbage. I overensstemmelse med en tilkendegivelse fra praesidenten for Cour du travail de Bruxelles i en skrivelse af 30. maj 1997, har Domstolen udsat den praejudicielle sag.

17 Ved skrivelse af 18. juni 1998 har praesidenten for Cour du travail de Bruxelles derefter anmodet Domstolen om at genoptage behandlingen af de praejudicielle spoergsmaal.

Det foerste spoergsmaal

18 Med det foerste spoergsmaal oensker den forelaeggende ret naermere bestemt oplyst, om en pensionsordning, hvorefter saavel maend som kvinder kan gaa paa pension fra de er fyldt 60 aar, men hvorefter beregningsmetoden for pensionen fortsat er forskellig for de to koen, falder ind under undtagelsen i direktivets artikel 7, stk. 1, litra a).

19 Dette er indholdsmaessigt det samme spoergsmaal, som Domstolen har taget stilling til i Van Cant-sagen. Det skal dog bemaerkes, at der er foejet et nyt moment til det regelsaet, der var gaeldende saavel ved afsigelsen af Van Cant-dommen som ved den praejudicielle forelaeggelse i naervaerende sag.

20 Den 19. juni 1996, dvs. efter afsigelsen af forelaeggelseskendelsen, vedtog den belgiske lovgiver en lov om fortolkningen af loven af 1990 (Moniteur belge af 20.7.1996, s. 19579, herefter »fortolkningsloven«). I henhold til fortolkningsloven anses loven af 1990, fra den 20. juli 1996, for at have haft den raekkevidde fra sin ikrafttraeden den 1. januar 1991, som den tillaegges ved fortolkningsloven.

21 I henhold til fortolkningslovens artikel 2 forstaas ved »arbejdsophoerspension« i artikel 2, stk. 1, 2 og 3, og artikel 3, stk. 1, 2, 3, 5, 6 og 7, i loven af 1990 »... den erstatningsindkomst, der ydes til en modtager, som anses for at vaere blevet uarbejdsdygtig paa grund af alder, idet en saadan situation antages at indtraede ved 65 aars alderen for mandlige modtagere og ved 60 aars alderen for kvindelige modtagere«.

22 Der skal herefter for at kunne give den nationale domstol en brugbar besvarelse, foretages en fortolkning af direktivbestemmelserne set i forhold til de nugaeldende nationale retsregler.

23 Det bemaerkes i denne forbindelse, at Domstolen allerede har foretaget en saadan gennemgang i dom af 30. april 1998 i sagen De Vriendt m.fl. (forenede sager C-377/96 - C-384/96, Sml. I, s. 2105).

24 I De Vriendt-dommens praemis 25 har Domstolen udtalt, at det foelger af fast praksis, at de i direktivets artikel 7, stk. 1, litra a), fastsatte undtagelser skal fortolkes snaevert (jf. bl.a. dom af 30.3.1993, sag C-328/91, Thomas m.fl., Sml. I, s. 1247, praemis 8). Naar en medlemsstat saaledes i medfoer af denne bestemmelse fastsaetter en pensionsalder for ydelse af alders- og arbejdsophoerspensioner, der er forskellig for maend og kvinder, er det omraade, hvor medlemsstaten kan goere undtagelse, begraenset til forskelsbehandling, som noedvendigvis og objektivt har sammenhaeng med forskellen i pensionsalderen (dommen i sagen Thomas m.fl., a.st., og dom af 19.10.1995, sag C-137/94, Richardson, Sml. I, s. 3407, praemis 18). Saafremt den nationale lovgivning derimod har ophaevet forskellen i pensionsalder, kan medlemsstaten ikke laengere fastholde en forskel i beregningsmetoden for pensionen, som er knyttet til arbejdstagerens koen (dommen i sagen Van Cant, a.st., praemis 13).

25 I De Vriendt-dommens praemis 26 har Domstolen endvidere udtalt, at det af karakteren af de i direktivets artikel 7, stk. 1, fastsatte undtagelser kan udledes, at faellesskabslovgiver havde til hensigt at tillade medlemsstaterne midlertidigt at opretholde de fordele, der var tildelt kvinder med hensyn til arbejdsophoer, for gradvist at saette dem i stand til at indrette deres pensionsordninger i den henseende, uden at bringe ordningernes komplekse oekonomiske ligevaegt i fare, et forhold, man ikke kunne undgaa at tage hensyn til (dom af 7.7.1992, sag C-9/91, Equal Opportunities Commission, Sml. I, s. 4297, praemis 15).

26 Paa denne baggrund udtalte Domstolen i De Vriendt-dommens praemis 27, at det skal undersoeges, om forskelsbehandlingen med hensyn til beregningsmetoden for arbejdsophoerspension noedvendigvis og objektivt er knyttet til opretholdelsen af nationale bestemmelser, der fastsaetter en forskellig pensionsalder afhaengig af koen, og som dermed er omfattet af undtagelsen i direktivets artikel 7, stk. 1, litra a).

27 I denne forbindelse bemaerkede Domstolen i De Vriendt-dommens praemis 28, som det fremgaar af praemis 13 i dommen i sagen Van Cant, a.st., at spoergsmaalet om, hvorvidt den nationale lovgivning har opretholdt en forskel i pensionsalder mellem mandlige arbejdstagere og kvindelige arbejdstagere, vedroerer de faktiske omstaendigheder, som skal afgoeres af den nationale ret.

28 For det tilfaelde, at denne forskel antages at vaere opretholdt, bemaerkede Domstolen i De Vriendt-dommens praemis 29, at fastsaettelsen af pensionsalderen for arbejdsophoerspension rent faktisk er bestemmende for varigheden af den periode, hvori de paagaeldende kan yde bidrag til pensionsordningen.

29 Herefter fastslog Domstolen i De Vriendt-dommens praemis 30, at en forskelsbehandling med hensyn til beregningsmetoden for pensionsydelser som den, der foelger af den paagaeldende nationale lovgivning, saaledes noedvendigvis og objektivt er knyttet til den forskel, der er blevet opretholdt med hensyn til fastsaettelse af pensionsalderen.

30 Paa baggrund af det anfoerte skal det foerste spoergsmaal besvares med, at direktivets artikel 7, stk. 1, litra a), skal fortolkes saaledes, at naar en national lovgivning har opretholdt en forskel i pensionsalder mellem mandlige og kvindelige arbejdstagere, er den paagaeldende medlemsstat berettiget til at beregne pensionsbeloebet forskelligt efter arbejdstagerens koen.

Det andet og det tredje spoergsmaal

31 Da det andet og det tredje spoergsmaal er stillet for det tilfaelde, at det foerste spoergsmaal besvares benaegtende, er det ikke paakraevet at behandle dem.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

32 De udgifter, der er afholdt af den belgiske regering og af Kommissionen, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN

(Sjette Afdeling)

vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Tribunal du travail de Bruxelles ved kendelse af 22. april 1996, for ret:

Artikel 7, stk. 1, litra a), i Raadets direktiv 79/7/EOEF af 19. december 1978 om gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring skal fortolkes saaledes, at naar en national lovgivning har opretholdt en forskel i pensionsalder mellem mandlige og kvindelige arbejdstagere, er den paagaeldende medlemsstat berettiget til at beregne pensionsbeloebet forskelligt efter arbejdstagerens koen.