ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Retspleje – søgsmålsfrister – appel – fremsendelse af en kopi af det originale eksemplar af stævningen i »Word«-format ledsaget af et dokument i »PDF«-format forsynet med advokatens underskrift – senere fremsendelse inden for den fastsatte frist af originaleksemplaret – formaliteten (statutten for Domstolen, art. 56; Domstolens procesreglement, art. 37, stk. 6) (jf. præmis 25 og 26)

2. Statsstøtte – Kommissionens undersøgelse – indledning af en formel undersøgelsesprocedure – forpligtelse til forudgående at drøfte støtteforanstaltningen med den pågældende medlemsstat og undersøge situationen ud fra de af denne fremlagte oplysninger (art. 88, stk. 2, EF) (jf. præmis 47 og 48)

3. Statsstøtte – begreb – foranstaltningens selektive karakter – selektivitet af en skattemæssig lempelsesforanstaltning for nyligt børsnoterede virksomheder knyttet til dens korte anvendelsesperiode (art. 87, stk. 1, EF) (jf. præmis 56 og 60)

4. Appel – anbringender – anbringende rettet mod overflødig præmis – irrelevant præmis – anfægtelse af Kommissionens vurdering med hensyn til selektiviteten af en statsstøtte – anerkendelse af velbegrundetheden af et af de selektivitetsforhold, der viser sig at være fri for enhver retlig fejl – anbringende rettet mod andre selektivitetsforhold – irrelevant præmis (jf. præmis 57 og 58)

5. Statsstøtte – forbud – undtagelser – støtte, der kan falde ind under undtagelsen i artikel 87, stk. 3, litra c), EF – driftsstøtte – udelukket [art. 87, stk. 3, litra c), EF] (jf. præmis 63 og 64)

Sagens genstand

Angående

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Tredje Afdeling) den 4. september 2009 i sag T-211/05, Italien mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt Kommissionen for en påstand om annullation af dens beslutning 2006/261/EF af 16. marts 2005 om Italiens støtteordning C 8/2004 (ex NN 164/2003) til fordel for nyligt børsnoterede selskaber (EUT 2006 L 94, s. 42).

Afgørelse

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.

3) Republikken Finland bærer sine egne omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri udveksling af tjenesteydelser – tv-radiospredningsvirksomhed – direktiv 89/552 – begrebet reklameindslag

(Rådets direktiv 89/552, art. 18, stk. 2)

Sammendrag

En medlemsstat, som tillader, at sendetiden på nationale fjernsynskanaler for visse reklametyper, såsom infomercials, telepromotionsindslag, sponsorreklameindslag og korte indslag med reklame som formål, overstiger maksimumsgrænsen på 20% af sendetiden pr. klokketime i artikel 18, stk. 2, i direktiv 89/552 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedrørende udøvelse af tv-radiospredningsvirksomhed, som ændret ved direktiv 97/36, tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til dette direktivs artikel 3, stk. 2. Disse reklametyper er omfattet af begrebet reklameindslag og er derfor underlagt de begrænsninger med hensyn til sendetid, som er fastsat i sidstnævnte bestemmelse.

Enhver type fjernsynsreklame udsendt mellem programmerne eller i pauserne udgør således i princippet et reklameindslag i direktiv 89/552’s forstand, medmindre den omhandlede reklametype er omfattet af en anden form for reklame, som er udtrykkeligt reguleret ved nævnte direktiv, som det er tilfældet navnlig for teleshopping, eller at den på grund af sin præsentationsmåde kræver en længere varighed end varigheden af reklameindslag, på betingelse af, at en anvendelse af begrænsningerne fastsat for nævnte indslag svarer til at stille den omhandlede reklameform ringere i forhold til reklameindslag uden gyldig begrundelse. Det følger heraf, at selv om en given reklametype på grund af sine iboende egenskaber, dvs. på grund af sin præsentationsmåde, har en længere varighed end den almindelige varighed af reklameindslag, er denne omstændighed alene ikke tilstrækkelig til at kvalificere den som en »anden form for reklame« som omhandlet i artikel 18, stk. 1, i direktiv 89/552.

(jf. præmis 52, 53, 55 og 56 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – fælles informationsudvekslingssystem – administrativt samarbejde vedrørende merværdiafgift – Revisionsrettens revisionsbeføjelser – rækkevidde

(Art. 248, stk. 1-3, EF; Rådets forordning nr. 1798/2003)

Sammendrag

En medlemsstat, der modsætter sig, at Revisionsretten for Den Europæiske Union kan gennemføre kontrol på dens område af det administrative samarbejde i henhold til forordning nr. 1798/2003 om administrativt samarbejde vedrørende merværdi og gennemførelsesbestemmelserne hertil, tilsidesætter sine forpligtelser i henhold artikel 248, stk. 1-3, EF.

Artikel 248 EF, der præciserer, hvordan Revisionsretten skal udføre sin regnskabsrevisionsopgave, bestemmer, at denne institution reviderer regnskaberne vedrørende samtlige Fællesskabets indtægter og udgifter, og efterprøver dels lovligheden og den formelle rigtighed af disse indtægter og udgifter, dels at den økonomiske forvaltning har været forsvarlig. Denne artikels stk. 3 bemyndiger Revisionsretten til at foretage revisioner på grundlag af regnskabsbilag og i fornødent omfang ved undersøgelser på stedet, bl.a. i medlemsstaterne.

Den ordning for egne indtægter, der er indført ved traktaten, har til formål hvad angår egne merværdiafgiftsindtægter at skabe en forpligtelse for medlemsstaterne til at stille en del af de beløb, som de opkræver som denne afgift, til rådighed for Fællesskabet som egne indtægter. Idet de samarbejdsmekanismer, som medlemsstaterne er pålagt i medfør af nævnte forordning nr. 1798/2003, har til formål at bekæmpe svig og unddragelse på merværdiafgiftsområdet, er de i sig selv egnede til at udøve en direkte og afgørende indflydelse på den faktiske opkrævning af indtægterne fra nævnte afgift og dermed på tilrådighedsstillelsen af merværdiafgiftsindtægter for Fællesskabets budget. En medlemsstats faktiske anvendelse af de bestemmelser om samarbejde, der er indført ved forordning nr. 1798/2003, er således ikke alene en betingelse for, at denne medlemsstat er i stand til effektivt at bekæmpe skattesvig og skatteunddragelse på sit eget område, men også for andre medlemsstaters mulighed for at sikre en sådan bekæmpelse på deres respektive områder, særligt når den korrekte anvendelse af merværdiafgiften i disse andre medlemsstater er afhængig af oplysninger, som den nævnte medlemsstat er i besiddelse af.

Revisionsrettens revision af det administrative samarbejde i henhold til forordning nr. 1798/2003 drejer sig således om forventede fællesskabsindtægter med udgangspunkt i lovligheden heraf og forsvarlig økonomisk forvaltning i forbindelse hermed, hvorfor der består en direkte forbindelse til de beføjelser, som denne institution har i henhold til artikel 248 EF.

(jf. præmis 59-61, 71, 77, 79 og 81 samt domskonkl. 1)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fælles handelspolitik – beskyttelse mod dumping – dumpingmargen – sammenligning mellem den normale værdi og eksportprisen – justeringer

(Rådets forordning nr. 384/96, art. 2, stk. 10)

2. Fælles handelspolitik – beskyttelse mod dumping – dumpingmargen – fastsættelse af normalværdien – indførsel fra lande uden markedsøkonomi som omhandlet i artikel 2,stk. 7, litra a), i forordning nr. 384/96

(Rådets forordning nr. 384/96, art. 2, stk. 1, 3 og 7)

Sammendrag

1. Ved anvendelsen af antidumpingforanstaltninger er fastsættelsen af den normale værdi og af eksportprisen underlagt klare regler. Det følger deraf, at salgs- og administrationsomkostninger og andre generalomkostninger ikke nødvendigvis skal behandles ens i alle tilfælde. Eventuelle forskelle mellem disse to tal kan imidlertid tages i betragtning i forbindelse med de justeringer, som der er hjemmel for i artikel 2, stk. 10, i den grundlæggende antidumpingforordning nr. 384/96.

I denne forbindelse fremgår det både af ordlyden og opbygningen af artikel 2, stk. 10, i grundforordning nr. 384/96, at en justering af eksportprisen eller den normale værdi kun kan foretages for at tage hensyn til forskelle i faktorer, der påvirker priserne og dermed prisernes sammenlignelighed, for at det kan sikres, at sammenligningen foretages i samme handelsled. Således kan EU-institutionerne foretage en sådan justering på grundlag af salgsomkostningerne i forbindelse med markedsføringen af varer på Fællesskabets marked, når den normale værdi og eksportprisen er blevet fastsat i to forskellige handelsled, og når salgsomkostningerne i et bestemt omfang kan påvirke sammenligneligheden mellem eksportprisen og den normale værdi.

(jf. præmis 25, 26, 37 og 39)

2. Selv om det almindelige princip i artikel 2, stk. 1, i den grundlæggende antidumpingforordning nr. 384/96 er, at den normale værdi normalt fastsættes på grundlag af de priser, der er betalt eller skal betales i normal handel af uafhængige kunder i eksportlandet, fremgår det hverken af ordlyden eller opbygningen af denne forordnings artikel 2, stk. 7, eller af Domstolens retspraksis, at den normale værdi i alle tilfælde, hvor EU-institutionerne fastsætter den på »på ethvert andet rimeligt grundlag«, skal svare til den normale værdi, til hvilken varen leveres til den første uafhængige kunde. En sådan fortolkning ville gøre indgreb i den skønsmæssige beføjelse, der tilkommer EU-institutionerne ved fastsættelsen af den normale værdi for så vidt angår lande, der ikke har markedsøkonomi.

Nævnte grundforordnings artikel 2, stk. 3, ændrer ikke denne konklusion, da bestemmelsen kun omhandler beregningen af den normale værdi for en eksportvirksomhed, der opererer på markedsøkonomiske vilkår.

(jf. præmis 33 og 34)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Retligt samarbejde i civile sager – retternes kompetence og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område – forordning nr. 44/2001 – anvendelsesområde – borgerlige sager, herunder handelssager – begreb

(Rådets forordning nr. 44/2001, art. 1)

2. Tilnærmelse af lovgivningerne – håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder – direktiv 2004/48 – sagsomkostninger

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/48, art. 14)

Sammendrag

1. Begrebet det civil- og handelsretlige område i artikel 1 i forordning nr. 44/2001 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at forordningen finder anvendelse på anerkendelse og fuldbyrdelse af en afgørelse fra en retsinstans, som omfatter pålæggelse af en bøde, med det formål at sikre efterkommelse af en retsafgørelse på det civil- og handelsretlige område.

Selv om bøden skal betales til en medlemsstat, opkræves på embeds vegne, og den faktiske inddrivelse foretages af offentlige myndigheder, kan disse aspekter imidlertid ikke anses for afgørende i relation til karakteren af fuldbyrdelsesretten. Karakteren af denne ret afhænger nemlig af karakteren af den subjektive ret, hvis tilsidesættelse ligger til grund for fuldbyrdelsen. Eneretten til udnyttelse af en opfindelse, der er beskyttet af et patent, henhører entydigt under det civil- og handelsretlige område som omhandlet i artikel 1 i forordning nr. 44/2001.

(jf. præmis 42 og 44 samt domskonkl. 1)

2. De omkostninger, der er forbundet med en eksekvaturprocedure, der indledes i en medlemsstat, og hvorunder der nedlægges påstand om anerkendelse og fuldbyrdelse af en retsafgørelse, som er truffet i en anden medlemsstat i forbindelse med en sag om håndhævelse af en intellektuel ejendomsrettighed, er omfattet af artikel 14 i direktiv 2004/48 om håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder.

Denne fortolkning er i overensstemmelse med såvel det generelle formål med direktiv 2004/48 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning med henblik på at sikre et højt, ækvivalent og ensartet beskyttelsesniveau som med det specifikke formål med artikel 14, som er at undgå, at en forurettet part opgiver at anlægge retssag med henblik på håndhævelse af sine intellektuelle ejendomsrettigheder. I overensstemmelse med disse formål må den part, der krænker de intellektuelle ejendomsrettigheder, i almindelighed bære alle de økonomiske konsekvenser af sin adfærd.

(jf. præmis 49 og 50 samt domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Miljø – vurdering af visse projekters indvirkning på miljøet – direktiv 85/337 – anvendelsesområde – projekt, der vedtages ved en national lov – ikke omfattet – betingelser

(Rådets direktiv 85/337, som ændret ved direktiv 2003/35, art. 1, stk. 5)

2. Miljø – vurdering af visse projekters indvirkning på miljøet – direktiv 85/337 – projekt, der vedtages ved en national lov, der henhører under direktivets anvendelsesområde – retten til at anfægte denne retsakt – rækkevidde

(Rådets direktiv 85/337, som ændret ved direktiv 2003/35, art. 10a; Rådets afgørelse 2005/370)

Sammendrag

1. Artikel 1, stk. 5, i direktiv 85/337 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, som ændret ved direktiv 2003/35, skal fortolkes således, at det kun er de projekter, der er vedtaget i enkeltheder ved en særlig lov, således at formålet med direktivet er opnået gennem lovgivningsproceduren, som er udelukket fra direktivets anvendelsesområde. Det tilkommer den nationale ret at undersøge, om disse to betingelser er opfyldt under hensyntagen til såvel indholdet af den vedtagne lov som hele den lovgivningsprocedure, der førte til lovens vedtagelse, navnlig de forberedende retsakter og de parlamentariske forhandlinger. En lov, som ene og alene stadfæster en eksisterende administrativ foranstaltning, og som blot henviser til tvingende almene hensyn, uden at der i materiel henseende gennemføres en forudgående lovgivningsprocedure, hvorunder nævnte betingelser kan iagttages, kan ikke anses for en særlig lov i dette direktivs forstand og er således ikke i sig selv tilstrækkelig til at udelukke projektet fra anvendelsesområdet for direktiv 85/337, med senere ændringer.

(jf. præmis 48 og domskonkl. 1)

2. Artikel 9, stk. 2, i Århuskonventionen om adgang til oplysninger, offentlig deltagelse i beslutningsprocesser samt adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet, godkendt på Det Europæiske Fællesskabs vegne ved afgørelse 2005/370, og artikel 10a i direktiv 85/337 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, som ændret ved direktiv 2003/35, skal fortolkes således, at:

- når et projekt, som er omfattet af disse bestemmelsers anvendelsesområde, er vedtaget ved en lov, skal spørgsmålet om, hvorvidt denne lov opfylder betingelserne i direktivets artikel 1, stk. 5, i henhold til nationale processuelle regler kunne prøves ved en domstol eller et ved lov etableret uafhængigt og upartisk organ

- såfremt en sådan lov ikke kan prøves på en måde og i et sådant omfang som angivet ovenfor, tilkommer det enhver national ret, som behandler en sag inden for rammerne af sin kompetence, at udøve den i foregående led beskrevne kontrol og i givet fald drage de nødvendige konsekvenser heraf og undlade at anvende denne lov.

(jf. præmis 57 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål – manglende efterkommelse af en beslutning fra Kommissionen om en statsstøtte – forpligtelse til at tilbagesøge tildelt støtte – tilbagesøgningsfrist (art. 88, stk. 2, EF, art. 226 EF og 249 EF) (jf. præmis 34 og 37)

2. Støtte tildelt af staterne – tilbagesøgning af en ulovlig støtte – støttemodtagende virksomheder gået konkurs – støtte opført på oversigten over tilgodehavender for at genskabe den tidligere situation (art. 88, stk. 2, EF) (jf. præmis 35 og 36)

3. Traktatbrudssøgsmål – manglende efterkommelse af en beslutning fra Kommissionen om en statsstøtte – forsvarsanbringender – indsigelse vedrørende beslutningens lovlighed – afvisning – grænser – nullitet (art. 88, stk. 2, andet afsnit, EF, art. 226 EF, 227 EF, 230 EF og 232 EF) (jf. præmis 41)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af alle de nødvendige bestemmelser for at efterkomme artikel 2, 3 og 4 i Kommissionens beslutning 2008/697/EF af 16. april 2008 om Italiens statsstøtte C 13/07 (ex NN 15/06 og N 734/06) til New Interline (meddelt under nr. K(2008) 1321).

Afgørelse

Konklusion

1) Den Italienske Republik har tilsidesat de forpligtelser, som påhviler den i henhold til artikel 249, stk. 4, EF samt artikel 2 og 3 i Kommissionens beslutning 2008/697/EF af 16. april 2008 om Italiens statsstøtte C 13/07 (ex NN 15/06 og N 734/06) til New Interline, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget alle de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre gennemførelsen af nævnte beslutning.

2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – ophavsret og beslægtede rettigheder – direktiv 93/83 – radio- og tv-udsendelse via satellit og viderespredning pr. kabel – tilladelse fra de pågældende ophavsretsindehavere – betingelser

(Rådets direktiv 93/83, art. 2)

Sammendrag

Artikel 2 i Rådets direktiv 93/83 om samordning af visse bestemmelser vedrørende ophavsrettigheder og ophavsretsbeslægtede rettigheder i forbindelse med radio- og tv-udsendelse via satellit og viderespredning pr. kabel skal fortolkes således, at en leverandør af satellitpakker er forpligtet til at indhente en tilladelse fra de berørte rettighedshavere til at gøre indgreb i udsendelsen af direkte og indirekte tv-programmer, medmindre disse rettighedshavere har indgået en aftale med det pågældende radio- og tv-selskab om, at de beskyttede værker ligeledes skal stilles til rådighed for almenheden ved denne leverandørs mellemkomst under forudsætning af, at leverandørens indgriben i sidstnævnte tilfælde ikke indebærer, at disse værker gøres tilgængelige for en ny almenhed.

(jf. præmis 84 og domskonkl.)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Støtte tildelt af staterne – tilbagesøgning af en ulovlig støtte – anvendelse af national ret – betingelser – iværksættelse af en procedure, som sikrer en øjeblikkelig og effektiv gennemførelse af Kommissionens beslutning (art. 88, stk. 2, EF og 249 EF; Rådets forordning nr. 659/1999, art. 14, stk. 3) (jf. præmis 35, 36 og 38)

2. Traktatbrudssøgsmål – manglende overholdelse af forpligtelsen til at tilbagesøge ulovlig støtte – forsvarsanbringender – absolut umulighed for gennemførelsen – bedømmelseskriterier – gennemførelsesvanskeligheder – Kommissionens og medlemsstatens forpligtelse til at samarbejde om at finde en løsning, der respekterer traktaten (art. 10 EF og 88, stk. 2, EF) (jf. præmis 40-42)

3. Støtte tildelt af staterne – tilbagesøgning af en ulovlig støtte – anvendelse af national ret – den nationale rets vedtagelse af foreløbige udsættelsesforanstaltninger – lovlig – betingelser (Rådets forordning nr. 659/1999, art. 14, stk. 3) (jf. præmis 45-47)

4. Støtte tildelt af staterne – tilbagesøgning af en ulovlig støtte – forpligtelse – pligt til øjeblikkeligt og effektivt at gennemføre Kommissionens beslutning – for sent trufne lovgivningsmæssige skridt, der skal sikre gennemførelse af Kommissionens beslutning – tilsidesættelse af forpligtelsen (art. 88, stk. 2, EF og 249 EF) (jf. præmis 53-55)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme artikel 2, 5 og 6 i Kommissionens beslutning 2000/394/EF af 25. november 1999 om fritagelse for og nedsættelse af sociale bidrag i Venedig og Chioggia i henhold til lov nr. 30/1997 og nr. 206/1995 (meddelt under nr. K(1999) 4268) (EFT L 150, s. 50).

Afgørelse

Konklusion

1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5 i Kommissionens beslutning 2000/394/EF af 25. november 1999 om fritagelse for og nedsættelse af sociale bidrag i Venedig og Chioggia i henhold til lov nr. 30/1997 og nr. 206/1995, idet den ikke inden for den fastsatte frist har truffet alle de foranstaltninger, der var nødvendige for hos modtagerne at tilbagesøge den støtte, der var tildelt i henhold til den støtteordning, som ved nævnte beslutning er erklæret ulovlig og uforenelig med fællesmarkedet.

2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.
For at bedømme, om det organ, der forelægger en sag, er en ret i artikel 267 TEUF’s forstand – et spørgsmål, som alene skal afgøres på grundlag af EU-retten – tager Domstolen en hel række forhold i betragtning, nemlig om organet er oprettet ved lov, har permanent karakter, virker som obligatorisk retsinstans, anvender en kontradiktorisk sagsbehandling, træffer afgørelse på grundlag af retsregler, og om det er uafhængigt. De nationale retter kan endvidere kun forelægge spørgsmål for Domstolen, hvis der verserer en tvist for dem, og de skal træffe afgørelse i en sag, som er bestemt til at resultere i en afgørelse, der har karakter af udøvelse af dømmende myndighed. Dette er tilfældet for skiftedommeren ved Tribunale di Cosenza, for så vidt som denne med henblik på at afgøre en tvist inden for rammerne af en kontradiktorisk procedure skal træffe en afgørelse, der har karakter af udøvelse af dømmende myndighed.

Skiftedommeren har således til opgave at fastslå – på kreditorernes anmodning og på grundlag af et udkast over boets passiver udarbejdet af kurator for det konkursramte selskab – hvilke fordringer der skal indgå som passiver. Desuden kan såvel kurator som de andre berørte bestride for skiftedommeren, at en fordring anmeldt af en kreditor skal indgå i boet. Endelig har skiftedommerens afgørelse om at afvise at optage en fordring som passiv i boet bindende retsvirkninger, såfremt der ikke gøres indsigelse herimod. Desuden har kuratoren og kreditorerne mulighed for at afgive skriftlige og mundtlige indlæg for skiftedommeren.

(jf. præmis 20, 21 og 23-25)