Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – spørgsmål rejst i forbindelse med en tvist, som kun har tilknytning til én medlemsstat

(Art. 267 TEUF)

2. Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – traktatens bestemmelser – anvendelsesområde

(Art. 43 EF, 48 EF, 49 EF og 56 EF)

3. Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – restriktioner

(Art. 43 EF og 48 EF)

Sammendrag

1. Når inden for rammerne af en præjudiciel forelæggelse samtlige elementer i den tvist, som er indbragt for den nationale ret, kun har tilknytning til én medlemsstat, kan Domstolen have kompetence til at besvare den nationale rets spørgsmål, eftersom det hvad angår en lovgivning, som foreskriver obligatoriske minimumsafstande mellem vejanlæg til salg af brændstof, på ingen måde kan udelukkes, at virksomheder med hjemsted i andre medlemsstater end den pågældende medlemsstat har været eller er interesseret i at sælge brændstof i sidstnævnte medlemsstat.

(jf. præmis 22-24)

2. En national lovgivning, der foreskriver obligatoriske minimumsafstande mellem vejanlæg til salg af brændstof, skal kun undersøges i lyset af traktatens bestemmelser om etableringsfriheden. Eftersom opførelse af sådanne anlæg, som sker ved juridiske personer som omhandlet i artikel 48 EF, nødvendigvis indebærer, at sidstnævnte har adgang til værtsmedlemsstatens område med henblik på på stabil og vedvarende måde at deltage i det økonomiske liv i denne stat, navnlig ved hjælp af oprettelse af agenturer, filialer og datterselskaber, er bestemmelserne vedrørende den frie udveksling af tjenesteydelser, som kun finder anvendelse, hvis bestemmelserne om etableringsretten ikke finder anvendelse, ikke relevante. Under den antagelse, at denne lovgivning har restriktive virkninger for de frie kapitalbevægelser, er sådanne virkninger desuden uundgåelige konsekvenser af en eventuel hindring for etableringsfriheden og kan under alle omstændigheder ikke begrunde en selvstændig undersøgelse af den nævnte lovgivning med hensyn til artikel 56 EF.

(jf. præmis 39-41)

3. Artikel 43 EF, sammenholdt med artikel 48 EF, skal fortolkes således, at en national lovgivning, der foreskriver obligatoriske minimumsafstande mellem vejanlæg til salg af brændstof, som kun finder anvendelse ved opførelse af nye anlæg, udgør en begrænsning af etableringsfriheden som omhandlet i EF-traktaten. Denne begrænsning synes ikke at kunne begrundes i hensynet til færdselssikkerheden, beskyttelse af sundheden og miljøet samt rationaliseringen af den tjeneste, der ydes brugerne, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve.

En sådan lovgivning, som kun finder anvendelse på nye anlæg og ikke på anlæg, som allerede fandtes inden ikrafttrædelsen af denne lovgivning, underlægger adgangen til virksomhed bestående i salg af brændstof betingelser. Idet den således favoriserer erhvervsdrivende, som allerede er aktive på det nationale område, kan denne lovgivning afholde erhvervsdrivende fra andre medlemsstater fra at få adgang til det nationale marked eller endog hindre en sådan adgang og udgør en begrænsning af etableringsfriheden som omhandlet i artikel 43 EF.

Denne begrænsning synes ikke at kunne begrundes i hensynet til færdselssikkerheden samt beskyttelse af sundheden og miljøet, eftersom den ikke synes reelt at opfylde hensynet til at nå disse mål på en sammenhængende og systematisk måde og derfor ikke synes egnet til at sikre gennemførelsen af disse påberåbte mål uden at gå ud over, hvad der er nødvendigt for at nå dem, med forbehold af den efterprøvelse, som i givet fald skal foretages af den nationale ret.

Hvad angår rationaliseringen af den tjeneste, der ydes brugerne, kan rent økonomiske hensyn ikke være tvingende almene hensyn, der kan begrunde en begrænsning af en grundlæggende frihed, som er sikret ved traktaten. Selv om det antages, at dette mål, for så vidt som det henhører under beskyttelse af forbrugerne, kan anses for at udgøre et tvingende alment hensyn og ikke et rent økonomisk hensyn, ses det desuden vanskeligt, hvorledes denne lovgivning kan være egnet til at beskytte forbrugerne eller give dem fordele. Tværtimod forekommer en sådan lovgivning, som hindrer adgangen til markedet for nye erhvervsdrivende, snarere at tilgodese retsstillingen for erhvervsdrivende, som allerede er aktive på nationalt område, uden at forbrugerne herved opnår ægte fordele. Under alle omstændigheder fremgår det, at den nævnte lovgivning går videre end nødvendigt med henblik på at virkeliggøre et eventuelt mål om beskyttelse af forbrugerne, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve.

(jf. præmis 45, 51, 52 og 55-57 samt domskonkl.)