4.

For at kunne vide, om varen kollektivt kan betegnes som »sukkervare« og kan tariferes under position 17.04, må der om fornødent foretages en smagsprøve. I nærværende sag bør varen således smage som karamelliseret sukker, idet det dog ikke altid er nødvendigt, at denne smag helt svarer til smagen af den eventuelle færdigvare, når blot den karakteristiske smag af sukkervare bibeholdes. Sagsøgeren i hovedsagen gør desuden gældende, at udtrykket »kollektivt betegnes som sukkervarer« henviser til de begreber, der sædvanligvis bruges inden for handelen. Imidlertid vil dette kriterium kun kunne anvendes, såfremt det er det samme i alle medlemsstater. I det foreliggende tilfælde er det sandsynligt, at man opererer med et ensartet begreb, idet fremstillingen af sukkervarer har fulgt den samme tekniske udvikling inden for Fællesskabet. Der må således svares bekræftende på spørgsmålet, om den pågældende vare skal tariferes under position 17.04. Sagsøgeren i hovedsagen foreslår følgende svar på de spørgsmål, der er stillet af Finanzgericht Hamburg: Første spørgsmål: det er udtrykkeligt angivet, at de varer, der er omhandlet i position 17.04, kan indeholde fedt, forudsat at dette indhold ikke medfører, at den karakteristiske sukkersmag forsvinder. Andet spørgsmål: eftersom en råmasse i sig selv kræver, at der tilsættes andre stoffer, for at man kan nå frem til et færdigt produkt, er det klart, at det er lovligt at tilsætte sukker til råmasserne ved fremstillingen af den færdige vare. Tredje spørgsmål: der er ikke andre muligheder end at holde sig til den gældende handelsmæssige opfattelse inden for sukkervareindustrien, idet der dog tages hensyn til terminologien i den fælles toldtarif og i de forklarende bemærkninger til Bruxelles-nomenklaturen. Sagsøgeren i hovedsagen sammenfatter sine indlæg som følger: »Tariferingen af en råmasse under position 17.04 i den fælles toldtarif er udelukket, for så vidt produktet på grund af mælkefedtindholdet mister den for en råmasse til fremstilling af sukkervarer karakteristiske smag. Det tilkommer de nationale domstole at afgøre, om dette er tilfældet.« Kommissionen bemærker foreløbigt, at resultatet af hovedsagen i første række afhænger af fortolkningen af position 17.04, eftersom position 21.07 ifølge sit indhold er subisidiær. Der findes ikke nogen fællesskabsregel, der indeholder mere præcise angivelser om tariferingen af de pågældende varer, hverken i form af tarifbestemmelser udstedt i medfør af Rådets forordning (EØF) nr. 97/69 af 16. januar 1969, ABl. 1969 nr. L 14, s. 1, eller i form af forklarende bemærkninger til den fælles toldtarif. Under henvisning til position 17.04, som den var gældende på importdatoen, peger Kommissionen på, at et mælkefedtindhold på mere end 1,5 vægtprocent i princippet ikke udelukker en vare fra denne position. Sammenligningen af underposition I (»Uden indhold af mælkefedt eller med indhold af mælkefedt på under 1,5 vægtprocent«) med underposition II (»I andre tilfælde..«) viser, at der ikke udtrykkeligt er fastsat nogen grænse for mælkefedtindholdet. Dette vil imidlertid ikke sige, at en sådan grænse ikke eksisterer. Tværtimod fremgår det af den omstændighed, at position 17.04 omhandler »sukkervarer«, at det nødvendigvis må dreje sig om produkter, hvor sukkerindholdet er den afgørende egenskab. Denne opfattelse støttes af de forklarende bemærkninger til Bruxelles-nomenklaturen ( 3 ) Selv om man ikke kan konkludere, at produkterne under position 17.04 i hovedsagen skal bestå af sukker, må mængden af de andre bestanddele end sukker ikke kunne berøve produktet dets karakter af »sukkervare« eller kunne bestemme varens karakter. Når man tager hensyn til mængden af opskrifter til fremstilling af sukkervarer, kan der ikke generelt fastsættes en øverste grænse for mælkefedtindholdet. Imidlertid medfører de nedenfor anførte betragtninger, at mælkefedtindholdet i almindelighed må være relativt lille. a) Den handelsordning, der blev indført ved Rådets forordning (EØF) nr. 1059/69 af 28. maj 1969 (EFT specialudgave 1969 (I), s. 225; original reference ABl. 1969, nr. L 141, s. 1) for visse varer fremstillet af landbrugsprodukter men ikke omfattet af den liste, der er nævnt i EØF-traktatens artikel 38, og som findes som bilag til nævnte traktat, således som listen er udfyldt ved Rådets forordning (EØF) nr. 1060/69 af 28. maj 1969 (EFT specialudgave 1969 (I), s. 230; original reference ABl. nr. L 141, s. 7), angiver ikke i noget tilfælde smør som basisprodukt for de varer, der henhører under position 17.04, i modsætning til de produkter, der falder under position 21.07. Forordning (EØF) nr. 1060/69 fastsætter — ved beregningen af det variable element af den afgift, der opkræves ved import — for hver enkelt af de varegrupper i den fælles toldtarif, der omfatter de af forordning (EØF) nr. 1059/69 omhandlede varer, den mængde basislandbrugsprodukter, der anses for at være medgået til fremstillingen af disse varer. Selv om forordning (EØF) nr. 1060/69 ikke har til formål at fastsætte den sammensætning, som de forskellige produkter skal udvise for at blive tariferet under positionerne 17.04 og 21.07, giver den dog en nyttig vejledning: såfremt smør havde været en rigtig og sædvanlig bestanddel af de varer, der hører under position 17.04, burde lovgiver have taget hensyn hertil. b) Selve underopdelingen af position 17.04 bekræfter, at de produkter, der hører under denne position, i almindelighed kun indeholder en beskeden mængde mælkefedt. Såfremt fællesskabslovgiveren havde været af den principielle opfattelse, at smørfedtindholdet i sukkervarer kunne nå et langt højere niveau end 1,5 %, ville det være uforståeligt, at der ikke var fastsat et større antal underpositioner, delt op efter smørfedtindholdet, med henblik på at lade det variable afgiftselement opfylde sin beskyttende funktion. Kommissionen tilføjer, at man, såfremt der ikke accepteres en øverste grænse for mælkefedtindholdet, kan risikere, at dette forhold kan udnyttes til at komme uden om den høje afgift ved import af smør til Fællesskabet til fordel for den langt mindre afgift, der gælder for majs, sukker eller sødmælkspulver (ifølge forordning (EØF) nr. 1060/69 består sukkervarer under position 17.04 af disse basisprodukter). Som konklusion foreslår Kommissionen følgende svar på det første spørgsmål: Mælkefedtindholdet er begrænset for varer under position 17.04 D II, idet det ikke må ændre disse produkters karakter af sukkervarer. Fastlæggelsen af en sådan øverste grænse kan ikke ske inden for rammerne af artikel 177 — proceduren, hvor det kun drejer sig om fortolkning af fællesskabsretten. Denne opgave tilkommer tværtimod de kompetente nationale myndigheder eller domstole. Vedrørende det andet og tredje spørgsmål Ifølge Kommissionen fremgår det af de forklarende bemærkninger til Bruxelles-nomenklaturen, at det ikke kun er sukkervarer, der er færdige til fortæring, men også sukkervarer i form af halvfabrikata, der skal tariferes under denne position. Denne opfattelse bekræftes af det tyske udtryk »Rohmasse« (som er mere omfattende end udtrykkene »pâtes« og »pastes« i den franske og engelske version) samt af udtrykket »til fremstilling af…«. Ved begrebet »råmasse« i position 17.04 må man forstå særlige halvfabrikata, der er bestemt til fremstilling af en vis slags sukkervarer, og som i almindelighed allerede fremviser de egenskaber og bestanddele, der er væsentlige for det færdige produkt. Dette skyldes for det første, at de råmasser, der nævnes i de forklarende bemærkninger til Bruxelles-nomenklaturen, nødvendigvis ma falde inden for det begreb »sukkervarer«, der benyttes i position 17.04. For det andet viser også de forklarende bemærkninger til Bruxelles-nomenklaturen, at det forholder sig således, idet de i form af eksempler opregner forskellige veldefinerede råmasser, der svarer til kendte begreber, nemlig sådanne, som er bestemt til fremstilling af konfekt, marcipan og nougat. Endelig påtvinger denne fortolkning sig på grund af selve systemet i toldtariffen; såfremt ikke særligt angivne blandinger, bestemt til fremstilling af sukkervarer, ligeledes kunne tariferes under position 17.04, ville sondringen mellem denne position og de andre positioner i kapitlerne 19, 20 og 21, særlig fællespositionen 21.07, give vanskeligheder. De forskelle, som en råmasse, der er bestemt til fremstilling af en sukkervare i position 17.04's forstand, kan opvise i forhold til det færdige produkt, uden at den herved falder uden for anvendelsesområdet for denne position, vil nødvendigvis være begrænsede. Det er ikke muligt at fastsætte disse grænser generelt. De vil afhænge af de faktiske omstændigheder vedrørende fabrikationsmåden og sammensætningen af det færdige produkt. For så vidt angår de varer, der er omhandlet i hovedsagen, gør Kommissionen videre gældende, at de ikke tariferes under position 17.04, såfremt deres brug til fremstilling af karameller yderligere kræver tilsætning af betragtelige mængder sukker for at neutralisere overskuddet af mælkefedt. Endvidere vil muligheden for at benytte et sådant produkt på en anden måde være i strid med kravet om, at det skal dreje sig om et bestemt halvfabrikata. Kommissionen foreslår følgende svar på andet og tredje spørgsmål: Råmasser bestemt til fremstilling af sukkervarer skal anses for sukkervarer, selv om sukkerindholdet skal øges ved fremstillingen af det færdige produkt, for så vidt disse råmasser allerede udgør særlige halvfabrikata, der er egnede til fremstilling af en bestemt type sukkervarer.