ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. EF-varemærker - indgivelse af ansøgning om EF-varemærke - prioritetsret - ansøgning om varemærke ledsaget af påberåbelse af prioritet - Harmoniseringskontorets undersøgelse af de formelle og indholdsmæssige betingelser

(Rådets forordning nr. 40/94, art. 29)

2. EF-varemærker - registreringsprocedure - tilbagetagelse, begrænsning og ændring af varemærkeansøgningen - anmodning om berigtigelse af varemærke - anmodning, der direkte er forbundet med påberåbelse af prioritetsret - virkning for behandlingen af anmodningen om berigtigelse

(Rådets forordning nr. 40/94, art. 29 og art. 44, stk. 2)

Sammendrag

1. I forbindelse med en ansøgning om registrering af et EF-varemærke, der er ledsaget af en påberåbelse af prioritet i henhold til artikel 29 i forordning nr. 40/94, betyder det forhold, at ansøgeren har til hensigt at indgive en ansøgning for det samme mærke, som han også vil gøre en prioritetsret gældende i relation til, ikke, at undersøgelsen af påberåbelsen af prioriteten bliver overflødig, eller at en prioritet aldrig ville kunne afvises, fordi prioritetsdokumentet på en bindende måde fastlægger sagsøgerens hensigt over for Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design). En ansøgning om et EF-varemærke, der er forbundet med en påberåbelse af prioritet, skal nemlig ikke automatisk accepteres på grundlag af en uafviselig formodning om, at ansøgeren har til hensigt at indgive en ansøgning for det samme varemærke, som han har påberåbt sig prioritet i relation til, men skal gøres til genstand for en undersøgelse, inden for hvilken Harmoniseringskontoret tager stilling til, om alle formelle og indholdsmæssige betingelser er opfyldt.

( jf. præmis 43 og 44 )

2. Ved at give mulighed for at ændre EF-varemærkeansøgningen på ansøgerens anmodning i de tilfælde, der er fastsat i artikel 44, stk. 2, i forordning nr. 40/94, og under præcise betingelser, navnlig for at berigtige sproglige fejl, skrivefejl eller åbenbare urigtigheder, for så vidt en sådan berigtigelse ikke påvirker varemærket i væsentlig grad, har fællesskabslovgiver villet forfølge to formål. For det første at undgå de ulemper, der følger af et fuldstændigt forbud mod at ændre en varemærkeansøgning, nemlig navnlig at ansøgeren bliver forpligtet til at indgive en ny ansøgning. For det andet har fællesskabslovgiver - ved at begrænse denne mulighed med den betingelse, at ændringen af ansøgningen ikke påvirker varemærket i væsentlig grad - villet forhindre misbrug, der kunne følge af et meget liberalt ændringssystem, og således beskytte tredjemænds interesser med hensyn til rådigheden over tegnene.

For så vidt som anmodningen om berigtigelse af varemærket, der er indgivet ansøgning for, er direkte forbundet med en påberåbelse af prioritet, da berigtigelsen har til formål at bringe det ansøgte EF-varemærkes ortografi i overensstemmelse med det varemærke, der tidligere var indgivet ansøgning for, er der tale om en omstændighed, der skal tages med i betragtning ved fortolkningen af det nævnte krav, nemlig at ændringen ikke påvirker varemærket i væsentlig grad.

( jf. præmis 48 og 49 )
Nøgleord

Afgørelse



Nøgleord

1. EF-varemærker - definition og erhvervelse af et EF-varemærke - tegn, der kan udgøre et varemærke - former - farver - betingelse - fornødent særpræg

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 4 og art. 7, stk. 1, litra b)]

2. EF-varemærker - definition og erhvervelse af et EF-varemærke - absolutte registreringshindringer - varemærker uden fornødent særpræg - tredimensionale varemærker, der består af produktets form og farve - fornødent særpræg - bedømmelseskriterier

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b)]

3. EF-varemærker - definition og erhvervelse af et EF-varemærke - absolutte registreringshindringer - varemærker uden fornødent særpræg - et tredimensionalt varemærkes træk, der henviser til visse egenskaber ved varen uden dog at være beskrivende - betydning for bedømmelsen af det fornødne særpræg

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b) og c)]

4. EF-varemærker - definition og erhvervelse af et EF-varemærke - absolutte registreringshindringer - varemærker uden fornødent særpræg - tredimensionalt varemærke - rektangulær tablet med let afrundede hjørner og to lag, et hvidt og et rødt, for produkter til vaskemaskine eller opvaskemaskine

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b)]

5. EF-varemærker - appel og søgsmål - søgsmål for Fællesskabets retsinstanser - anbringender - magtfordrejning - begreb

(Rådets forordning nr. 40/94, art. 63, stk. 2)

Afgørelse

På grundlag af disse præmisser

udtaler og bestemmer

RETTEN (Anden Afdeling)

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.

2) Hver part bærer sine egne omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Annullationssøgsmål - fysiske eller juridiske personer - retsakter, der berører dem umiddelbart og individuelt - forordning om indførelse af udligningstold - producenter og eksportører fra tredjelande

(EF-traktaten, art. 173, stk. 4 (efter ændring nu art. 230, stk. 4, EF))

2. Fælles handelspolitik - beskyttelse mod tredjelandes praksis med subsidier - skade - institutionernes skøn - retslig prøvelse - grænser

(Rådets forordning nr. 2026/97, art. 15 og 19)

Sammendrag

1. I henhold til traktatens artikel 173, stk. 4 (efter ændring nu artikel 230, stk. 4, EF), kan en fysisk eller juridisk person kun anlægge sag til prøvelse af en retsakt, der er udstedt af Kommissionen eller Rådet, såfremt denne retsakt er en beslutning, der retter sig til ham, eller en beslutning, som, skønt den er udfærdiget i form af en forordning eller en beslutning rettet til en anden person, dog berører ham umiddelbart og individuelt.

En sag, der er anlagt af en produktions- og eksportvirksomhed med påstand om annullation af en forordning, som indfører en endelig udligningstold på import og endelig opkrævning af en midlertidig udligningstold, kan kun antages til realitetsbehandling, såfremt virksomheden kan betragtes som umiddelbart og individuelt berørt af bestemmelserne i den nævnte forordning, som indfører en udligningstold eller endelig opkrævning af en midlertidig udligningstold på import af produkter fremstillet af virksomheden. Denne kan derimod ikke anlægge sag med påstand om annullation af bestemmelser i forordningen, som vedrører andre selskaber.

( jf. præmis 20 og 21 )

2. Hvad angår institutionernes gennemførelse af artikel 15, stk. 1, i Rådets grundforordning nr. 2026/97 om beskyttelse mod subsidieret indførsel fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab, og artikel 15 og 19 i aftalen om subsidier og udligningsforanstaltninger, indgået inden for rammerne af Verdenshandelsorganisationen i forbindelse med de multilaterale forhandlinger i Uruguay-runden, forudsætter besvarelsen af spørgsmålet om, hvorvidt EF-erhvervsgrenen har lidt skade, som kan tilskrives dumpingimport eller subsidieret import, en vurdering af komplicerede økonomiske forhold. Institutionerne har et vidt skøn, når de skal foretage en sådan vurdering, og den retslige prøvelse må derfor begrænses til en kontrol af, om formforskrifterne er overholdt, om de faktiske omstændigheder, på grundlag af hvilke det anfægtede valg er foretaget, er materielt rigtige, samt til, om der foreligger en åbenbar fejl i vurderingen af de nævnte faktiske omstændigheder, eller om der er begået magtfordrejning.

Institutionerne begår en åbenbar fejl vedrørende vurderingen af skaden, når de undlader at tage hensyn til en anden kendt faktor end de subsidierede indførsler - såsom den ensartede og konstante erhvervsmæssige praksis hos EF-producenterne inden for prisområdet, hvis objektive virkning på det omhandlede produktmarked er at overvælte de høje kunstige priser - som samtidig kunne have påført EF-erhvervsgrenen skade.

( jf. præmis 38, 45 og 48 )
RETTENS DOM (Femte Afdeling)

20. september 2001

Sag T-344/99

Lucía Recalde Langarica

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — udlandstillæg — vedtægtens artikel 4, stk. stk. 1, litra a) — vedtægtens artikel 26 — ret til kontradiktion«

Fuldstændig gengivelse på spansk II-833

Angående:

Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af 26. februar 1999 om ophævelse af sagsøgerens ret til udlandstillæg og indeholdelse i sagsøgerens løn for allerede udbetalte udlandstillæg.

Udfald:

Kommissionens afgørelse af 26. februar 2001 annulleres. Sagsøgerens påstand om, at Retten træffer sådanne andre foranstaltninger, som er hensigtsmæssige med henblik på at sikre, at Kommissionen opfylder de forpligtelser, der påhviler den i medfør af artikel 233 EF, afvises. Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler sagsøgerens omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – afgørelse, som berører en tjenestemands tjenesteretlige stilling – hensyntagen til forhold, som ikke fremgår af den personlige aktmappe – ulovligt – afgørende indflydelse – annullation – betingelser

(Tjenestemandsvedtægten, art. 26)

Under enhver procedure, der iværksættes over for en person, og som kan munde ud i en bebyrdende retsakt, er retten til kontradiktion et grundlæggende fællesskabsretligt princip. Kontradiktionsprincippet indebærer, at de adressater for en beslutning, hvis interesser i væsentlig grad berøres deraf, skal have mulighed for at gøre deres synspunkter gældende.

På området for Fællesskabets personaleret kommer kontradiktionsprincippet bl.a. til udtryk i vedtægtens artikel 26, som har til formål at forhindre, at de af ansættelsesmyndighedens afgørelser, som berører den pågældende tjenestemands tjenesteretlige stilling og karriere, træffes på grundlag af omstændigheder ved hans adfærd, der ikke er omtalt i hans personlige aktmappe, og som han ikke er blevet gjort bekendt med.

Overtrædelse af vedtægtens artikel 26 kan kun medføre annullation af en retsakt, såfremt det godtgøres, at de pågældende dokumenter har haft en afgørende indflydelse på den anfægtede afgørelse. I den forbindelse kan den omstændighed, at visse dokumenter ikke er blevet indsat i den personlige aktmappe, ikke alene retfærdiggøre en annullation af en bebyrdende afgørelse, såfremt tjenestemanden faktisk blev gjort bekendt med dokumenterne.

(jf. præmis 57-60)

Henvisning til: Domstolen, 28. juni 1972, sag 88/71, Brasseur mod Parlamentet, Sml. 1972, s. 131, org.ref.: Rec. s. 499, præmis 11; Domstolen, 12. februar 1987, sag 233/85, Bonino mod Kommissionen, Sml. s. 739, præmis 11; Domstolen, 24. oktober 1996, sag C-32/95P, Kommissionen mod Lisrestal m.fl., Sml. I, s. 5373, præmis 21; Domstolen, 12. november 1996, sag C-294/95, Ojha mod Kommissionen, Sml. I, s. 5863, præmis 57, 67 og 68.
Nøgleord

Afgørelse



Nøgleord

1. EF-varemærker - definition og erhvervelse af et EF-varemærke - tegn, der kan udgøre et varemærke - former - farver - betingelse - fornødent særpræg

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 4 og art. 7, stk. 1, litra b)]

2. EF-varemærker - definition og erhvervelse af et EF-varemærke - absolutte registreringshindringer - varemærker uden fornødent særpræg - tredimensionale varemærker, der består af produktets form og farve - fornødent særpræg - bedømmelseskriterier

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b)]

3. EF-varemærker - definition og erhvervelse af et EF-varemærke - absolutte registreringshindringer - varemærker uden fornødent særpræg - et tredimensionalt varemærkes træk, der henviser til visse egenskaber ved varen uden dog at være beskrivende - betydning for bedømmelsen af det fornødne særpræg

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b) og c)]

4. EF-varemærker - definition og erhvervelse af et EF-varemærke - absolutte registreringshindringer - varemærker uden fornødent særpræg - tredimensionalt varemærke - rektangulær tablet med let afrundede hjørner og to lag, et hvidt og et grønt, for produkter til vaskemaskine eller opvaskemaskine

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b)]

5. EF-varemærker - appel og søgsmål - søgsmål for Fællesskabets retsinstanser - anbringender - magtfordrejning - begreb

(Rådets forordning nr. 40/94, art. 63, stk. 2)

Afgørelse

På grundlag af disse præmisser

udtaler og bestemmer

RETTEN (Anden Afdeling)

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.

2) Hver part bærer sine egne omkostninger.
En udvælgelseskomite for en udvælgelsesprøve på grundlag af kvalifikationsbeviser og prøver skal, for at den kan anses for oprettet i overensstemmelse med vedtægtens bestemmelser og artikel 3 i dennes bilag III, være sammensat således, at det sikres, at den kan foretage en objektiv bedømmelse af ansøgernes faglige kvalifikationer ud fra deres præstationer ved prøverne. Dette krav indebærer, for så vidt angår udvælgelsesprøver for revisorer/ledende oversættere, at udvælgelses-komitéens medlemmer skal godtgøre et godt kendskab til det sprog, på hvilket ansøgerne skal aflægge revisionsprøverne, idet det dog ikke er en uomgængelig nødvendighed, at hvert enkelt medlem behersker dette sprog perfekt. Selv om udvælgelseskomiteen lovligt kan tilkalde rådgivende bisiddere, påhviler det komitéens medlemmer, og ikke tredjemænd, der alene deltager i prøverne som rådgivere, at bevare tilsynet med prøvernes afvikling og at forbeholde sig ret til selv at træffe endelig afgørelse.

(jf. præmis 32, 33, 34 og 38)

Henvisning til: Domstolen, 30. november 1978, forenede sager 4/78, 19/78 og 28/78, Salerno m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 2403, præmis 15; Retten, 22. juni 1990, forenede sager T-32/89 og T-39/89, Marcopoulos mod Domstolen, Sml. II, s. 281, præmis 37 og 41 ; Retten, 27. juni 1991, sag T-156/89, Valverde Mordt mod Domstolen, Sml. II, s. 407, præmis 105 og 106.
Pligten i medfør af vedtægtens artikel 25, stk. 2, til at begrunde enhver bebyrdende afgørelse udgør et vigtigt princip i fællesskabsretten, som kun kan fraviges af tvingende hensyn. Den har til formål dels at give den berørte et tilstrækkeligt grundlag til at vurdere retmæssigheden af den bebyrdende retsakt, og om det har noget formål at anlægge sag ved Retten, dels at gøre det muligt for denne at udøve sin kontrol.

Selv om ansættelsesmyndigheden ikke har pligt til at begrunde en afgørelse om forfremmelse over for ikke forfremmede tjenestemænd, har den derimod pligt til at begrunde en afgørelse om afvisning af en ikke forfremmet tjenestemands klage i medfør af vedtægtens artikel 90, stk. 2, idet begrundelsen for afgørelsen om afvisning er sammenfaldende med begrundelsen for den afgørelse, som klagen er rettet mod. Da afgørelser om forfremmelser træffes efter udvælgelse, er det tilstrækkeligt, at begrundelsen for afvisningen af klagen vedrører de retlige betingelser i vedtægten for forfremmelsens lovlighed.

(jf. præmis 28 og 29)

Henvisning til: Domstolen, 7. februar 1990, sag C-343/87, Culin mod Kommissionen, Sml. I, s. 225, præmis 13; Retten, 12. februar 1992, sag T-52/90, Volger mod Parlamentet, Sml. II, s. 121, bekræftet ved appel af Domstolens dom af 9. december 1993, sag C-115/92 P, Parlamentet mod Volger, Sml. I, s. 6549, præmis 22 og 23; Retten, 18. marts 1997, forenede sager T-178/95 og T-179/95, Picciolo og Caló mod Regionsudvalget, Sml. Pers. I-A, s. 51, og II, s. 155, præmis 33 og 34; Retten, 29. maj 1997, sag T-6/96, Contargyris mod Rådet, Sml. Pers. I-A, s. 119, og II, s. 357, præmis 148; Retten, 18. december 1997, sag T-142/95, Delvaux mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 477, og II, s. 1247, præmis 84; Retten, 17. februar 1998, sag T-56/96, Maccaferri mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 57, og II, s. 133, præmis 36; Retten, 21. september 1999, sag T-157/98, Oliveira mod Parlamentet, Sml. Pers. I-A, s. 163, og II, s. 851, præmis 50.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Annullationssøgsmål - fysiske eller juridiske personer - retsakter, der berører dem umiddelbart og individuelt - Kommissionens beslutning om individuel fritagelse af en aftale - sag anlagt af aftaleparterne efter at have anlagt erstatningssag ved de nationale retsinstanser - formaliteten

(Art. 230, stk. 4, EF)

2. Konkurrence - aftaler - forbud - fritagelse - betingelser - domstolskontrol - grænser

(EF-traktaten, art. 85, stk. 3 (nu art. 81, stk. 3, EF))

3. Retspleje - stævning - formkrav - kort fremstilling af søgsmålsgrundene - tilsvarende krav for argumenter, der fremføres til støtte for et anbringende

[EF-statutten for Domstolen, art. 19, stk. 1, og art. 46, stk. 1; Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra c) og d)]

Sammendrag

1. Andre personer end en beslutnings adressater kan kun påstå, at de berøres individuelt som omhandlet i artikel 230, stk. 4, EF, hvis beslutningen rammer dem på grund af visse egenskaber, som er særlige for dem, eller på grund af en faktisk situation, der adskiller dem fra alle andre og derfor individualiserer dem på lignende måde som adressaten.

For så vidt angår en beslutning om fritagelse af en aftale må aftalens parter anses for individuelt berørt, når de har gjort gældende, at aftalen pålagde dem diskriminerende priser og således forhindrede dem i at deltage i konkurrencen på lige vilkår, og har anlagt erstatningssag mod den anden part i aftalen ved de nationale domstole under anbringende af, at den fritagne aftale pålagde dem forpligtelser i strid med traktatens artikel 85 (nu artikel 81 EF).

( jf. præmis 25-27 )

2. Ved prøvelsen af komplicerede økonomiske vurderinger, som Kommissionen har foretaget som led i det skøn, som i henhold til traktatens artikel 85, stk. 3, (nu artikel 81, stk. 3, EF) tilkommer den med hensyn til hver af de heri indeholdte fire betingelser, skal Fællesskabets retsinstanser udelukkende kontrollere, at formforskrifterne og reglerne om begrundelse er overholdt, at de faktiske omstændigheder er materielt rigtige, samt at der ikke foreligger et åbenbart urigtigt skøn eller magtfordrejning.

( jf. præmis 38 )

3. Ifølge artikel 19, stk. 1, i statutten for Domstolen, som i henhold til samme statuts artikel 46, stk. 1, finder tilsvarende anvendelse på rettergangsmåden ved Retten, og artikel 44, stk. 1, litra c) og d), i Rettens procesreglement skal stævningen bl.a. indeholde en angivelse af søgsmålets genstand, sagsøgerens påstande og en kort fremstilling af søgsmålsgrundene. Uafhængigt af, hvilket ordvalg der benyttes, skal denne angivelse være så klar og præcis, at sagsøgte får mulighed for at tilrettelægge sit forsvar og Retten for at gennemføre den retslige efterprøvelse, i givet fald uden at måtte indhente yderligere oplysninger. For at et søgsmål kan antages til realitetsbehandling, er det af retssikkerhedshensyn og af hensyn til en god retspleje nødvendigt, at de væsentlige faktiske og retlige omstændigheder, som søgsmålet støttes på - i det mindste kortfattet - fremgår på en sammenhængende og forståelig måde af selve stævningen. Tilsvarende krav gælder, når et argument fremføres til støtte for et anbringende.

( jf. præmis 171 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Konkurrence - aftaler - aftaler mellem virksomheder - bevis for overtrædelsens varighed påhviler Kommissionen

(EF-traktaten, art. 85, stk. 1 (nu art. 81, stk. 1, EF))

2. Konkurrence - administrativ procedure - forpligtelse for Kommissionen til at advare virksomhederne om, at deres adfærd er ulovlig - foreligger ikke - følgerne af en sådan advarsel

3. Konkurrence - administrativ procedure - den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 6 kan ikke anvendes - anvendelse af de almindelige fællesskabsretlige principper

Sammendrag

1. Hvis der ikke foreligger beviser, som direkte kan godtgøre varigheden af en overtrædelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85, stk. 1 (nu artikel 81, stk. 1, EF), indebærer retssikkerhedsprincippet, at Kommissionen i det mindste må fremføre beviser, som vedrører faktiske omstændigheder, der ligger tilstrækkeligt tæt på hinanden til, at det med rimelighed kan fastslås, at overtrædelsen har varet uafbrudt mellem to præcise datoer.

( jf. præmis 62 )

2. Kommissionen er under en undersøgelse i medfør af forordning nr. 17 ikke forpligtet til at advare de berørte virksomheder om, at deres adfærd er ulovlig, og heller ikke om følgerne af at fortsætte denne.

I forhold til en virksomhed, der deltager i en overtrædelse af Fællesskabets konkurrenceregler, kan modtagelsen af en udtrykkelig advarsel fra Kommissionen imidlertid have konsekvenser for vurderingen af virksomhedens adfærd i forbindelse med fastsættelsen af bødens størrelse. I det omfang en sådan advarsel oplyser en virksomhed om, at fællesskabsmyndigheden, der er ansvarlig for konkurrencespørgsmål, er ved at gennemføre en undersøgelse, virker den som en tilskyndelse for den pågældende virksomhed til at bringe den af undersøgelsen omhandlede adfærd til ophør, hvilket kan føre til en nedsættelse af overtrædelsens varighed, hvilket er en omstændighed, som Kommissionen skal tage hensyn til ved udmålingen af bøden i medfør af artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17. Den omstændighed, at en virksomhed advares om, at dens adfærd er ulovlig, kan også have retlige virkninger, for så vidt som Kommissionen ved sin bedømmelse af, om den pågældende virksomhed enten har indstillet eller fortsat overtrædelsen, tillægger det betydning som en formildende eller skærpende omstændighed, hvorvidt virksomheden er blevet advaret.

( jf. præmis 148-150 )

3. Selv om Kommissionen ikke er en »domstol« i betydningen i den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 6, står det ikke desto mindre fast, at den under den administrative procedure, som er iværksat på grund af overtrædelse af konkurrencereglerne, er forpligtet til at overholde de generelle principper i fællesskabsretten.

( jf. præmis 155 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssøgsmål - akter, der kan være genstand for søgsmål - begreb - retsakter, der fremkalder bindende retsvirkninger - forberedende retsakter - ikke omfattet

(EF-traktatens art. 173 (efter ændring nu art. 230 EF))

Sammendrag

$$Kun foranstaltninger, der har retligt bindende virkninger, som kan berøre en sagsøgers interesser gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling, udgør retsakter eller beslutninger, der kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål i medfør af traktatens artikel 173 (efter ændring nu artikel 230 EF). Retsakter eller beslutninger, hvis tilblivelse omfatter flere stadier, navnlig sådanne, som afslutter en intern procedure, kan principielt kun anfægtes, hvis det drejer sig om foranstaltninger, som definitivt fastlægger Kommissionens standpunkt som afslutning på denne procedure, modsat foreløbige foranstaltninger, der har til formål at forberede den endelige beslutning.

Under disse omstændigheder må det, såfremt Kommissionen i den omtvistede skrivelse til klageren har gjort det klart, at der er tale om en foreløbig stillingtagen, såfremt den omtvistede retsakt indhold bekræfter denne antagelse, og såfremt Kommissionen har gjort det klart, at sagsøgeren kunne fremsætte supplerende bemærkninger til dens vurderinger, konkluderes, at den omtvistede retsakt må betragtes som en foreløbig stillingtagen. Da den omtvistede retsakt ikke er udtryk for en definitiv fastlæggelse af Kommissionens standpunkt, har den ikke retligt bindende virkninger, som kan berøre sagsøgerens interesser, og kan ikke danne grundlag for et annullationssøgsmål som forudsat i traktatens artikel 173.

( jf. præmis 32, 34, 36-38 og 41 )