28

På denne baggrund har Ustavno sodišče (forfatningsdomstol) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »1) Skal artikel 123 [TEUF] og artikel 21 i [protokollen om ESCB og ECB] fortolkes således, at de er til hinder for, at en national centralbank[,] der er medlem af Det Europæiske System af Centralbanker [(ESCB)], […] med egne midler er erstatningsansvarlig over for tidligere indehavere af slettede finansielle instrumenter, hvilke instrumenter denne bank besluttede at slette ved udøvelsen af en ved lov pålagt beføjelse [for at træffe] ekstraordinære foranstaltninger i almenhedens interesse med henblik på at forebygge trusler mod det finansielle systems stabilitet, såfremt det i forbindelse med efterfølgende retssager fremgår, at der [ved sletningen af disse finansielle instrumenter] er sket en tilsidesættelse af princippet, hvorefter ingen indehaver af et finansielt instrument [må stilles ringere som følge af ekstraordinære foranstaltninger] end, hvis disse foranstaltningerne aldrig var blevet truffet, når den nationale centralbank i denne sammenhæng er ansvarlig [for det første] for [den skade], der ville kunne [forudses] på grundlag af de forhold og omstændigheder, der gjorde sig gældende på tidspunktet for centralbankens afgørelse, og som sidstnævnte bank [tog] eller burde have [taget i betragtning], og [for det andet] for [den skade], som er en følge af adfærden hos de personer, der har handlet under udøvelsen af centralbankens beføjelser og på bankens vegne, [men] som derfor i lyset af de forhold og omstændigheder, som disse personer var eller burde have været bekendt med i overensstemmelse med deres beføjelser, ikke har udvist den nødvendige agtpågivenhed, som kan forventes af en sagkyndig og fornuftig person? 2) Skal artikel 123 [TEUF] og artikel 21 i [protokollen om ESCB og ECB] fortolkes således, at de er til hinder for, at en national centralbank, der er medlem af [ESCB], med egne midler betaler en særlig økonomisk godtgørelse til en del af de tidligere indehavere af slettede finansielle instrumenter (på grundlag af et kriterium om formueforhold), hvis finansielle instrumenter blev slettet af centralbanken under udøvelse af en [ved lov] pålagt beføjelse til at træffe ekstraordinære foranstaltninger af hensyn til almenvellet med henblik på at forebygge trusler mod det finansielle systems stabilitet, når det eneste krav for at opnå ret til godtgørelse i en sådan situation er, at det finansielle instrument er slettet, og det i denne forbindelse ikke har nogen betydning, om princippet, hvorefter ingen indehaver af et finansielt instrument [må stilles ringere som følge af ekstraordinære foranstaltninger] end, hvis disse foranstaltningerne aldrig var blevet truffet, er blevet tilsidesat? 3) Skal artikel 130 [TEUF] og artikel 7 i [protokollen om ESCB og ECB] fortolkes således, at de er til hinder for, at en national centralbank pålægges at betale erstatning for [en skade], der er opstået som følge af bankens udøvelse af [ved lov] pålagte beføjelser op til et beløb, som kan skade bankens mulighed for effektivt at udføre sine opgaver? Er de retlige betingelser for pålæggelsen af dette ansvar relevante med henblik på at afgøre, om princippet om den nationale centralbanks finansielle uafhængighed er tilsidesat? 4) Skal artikel 53-62 i direktiv [2013/36] eller artikel 44-52 i direktiv [2006/48], der beskytter fortroligheden af [fortrolige] oplysninger, der modtages [eller fremkommer] i forbindelse med tilsynet med banker, fortolkes således, at disse to direktiver også beskytter fortroligheden af oplysninger, der [modtages eller fremkommer] i forbindelse med gennemførelsen af foranstaltninger til redning af banker med henblik på at sikre det finansielle systems stabilitet, når [truslerne] mod bankernes solvens og likviditet ikke kunne fjernes ved hjælp af de almindelige tilsynsforanstaltninger, og disse foranstaltninger derfor blev anset for saneringsforanstaltninger som omhandlet i direktiv [2001/24]? 5) Såfremt [det fjerde spørgsmål] besvares bekræftende, skal artikel 53-62 i direktiv [2013/36] eller artikel 44-52 i direktiv [2006/48] om fortroligheden af oplysninger, der modtages [eller fremkommer] i forbindelse med tilsynet med banker, da fortolkes således, at med henblik på [denne] beskyttelse […] er direktiv [2013/36], der er et nyere direktiv, ligeledes relevant, når der er tale om fortrolige oplysninger, der er modtaget eller [fremkommet], mens direktiv [2006/48] var i kraft, såfremt disse oplysninger [blev] videregivet, mens direktiv [2013/36] var i kraft? 6) Såfremt [det fjerde spørgsmål] besvares bekræftende, skal artikel 53, stk. 1, første afsnit, i direktiv [2013/36] (og artikel 44, stk. 1, første afsnit, i direktiv [2006/48], afhængigt af besvarelsen på det foregående spørgsmål) da fortolkes således, at […]oplysninger, som en national centralbank råder over i egenskab af tilsynsorgan, og som er blevet offentliggjort nogen tid efter, at de er [fremkommet], [eller] oplysninger med hensyn til hvilke der gælder en tavshedspligt, [men] som går fem eller flere år tilbage, og som derfor i princippet på grund af den tid, der er gået, anses for historiske oplysninger, der ikke længere er fortrolige[, ikke længere anses for fortrolige oplysninger med hensyn til hvilke, der gælder en tavshedspligt? Afhænger bevarelsen af fortroligheden af historiske oplysninger, der går fem eller flere år tilbage, af, om fortroligheden er berettiget af andre grunde end den forretningsmæssige situation for de banker, der føres tilsyn med? 7) Såfremt [det fjerde spørgsmål] besvares bekræftende, skal artikel 53, stk. 1, tredje afsnit, i direktiv [2013/36] (og artikel 44, stk. 1, tredje afsnit, i direktiv [2006/48], afhængigt af besvarelsen af [det femte spørgsmål]) da fortolkes således, at bestemmelsen tillader, at fortrolige dokumenter – som ikke vedrører tredjemænd, der har forsøgt at redde et kreditinstitut, og som er retlig relevante for rettens afgørelse i forbindelse med et civilt erstatningssøgsmål, der er indledt over for det kompetente tilsynsorgan – allerede inden indledningen af en retssag automatisk videregives til alle eventuelle sagsøgere og disses repræsentanter, uden at der gennemføres en særlig procedure med henblik på at afgøre, om det er berettiget at videregive hver enkelt dokument til hver enkelt [modtager], og uden at der foretages en afvejning af interesserne i hver enkelt sag, og dette til og med, når der er tale om oplysninger vedrørende kreditinstitutter, som ikke er [erklæret] konkurs eller [taget under] tvangslikvidation, men som […] har modtaget støtte fra staten i forbindelse med [en procedure, hvorunder der blev slettet] finansielle instrumenter tilhørende aktionærer og efterstillede kreditorer i disse kreditinstitutter? 8) Såfremt [det fjerde spørgsmål] besvares bekræftende, skal artikel 53, stk. 1, andet afsnit, i direktiv [2013/36] (og artikel 44, stk. 1, andet afsnit, i direktiv [2006/48], afhængigt af besvarelsen af [det femte spørgsmål]) da fortolkes således, at bestemmelsen tillader offentliggørelse på internettet – og dermed tilrådighedsstillelse for alle – af fortrolige dokumenter eller sammendrag heraf, som ikke vedrører tredjemænd, der har forsøgt at redde et kreditinstitut, og som har retlig relevans for en domstols afgørelse i et civilt erstatningssøgsmål anlagt mod det kompetente tilsynsorgan, når der er tale om oplysninger om kreditinstitutter, som ikke er [erklæret] konkurs eller [taget under] tvangslikvidation, men som […] har modtaget støtte fra staten i forbindelse med [en procedure, hvorunder der blev slettet] finansielle instrumenter tilhørende aktionærer og efterstillede kreditorer i disse kreditinstitutter, [selv hvis] det er foreskrevet, at alle fortrolige oplysninger skal overstreges i forbindelse med den omhandlede offentliggørelse på internettet?«