Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Unionsborgerskab – traktatens bestemmelser – personelt anvendelsesområde

(Art. 17 EF og 299, stk. 3, EF)

2. Parlamentet – valg – valgret og valgbarhed – berettigede

(Art. 19 EF, 189 EF og 190 EF; akten om almindelige direkte valg af medlemmerne af Europa-Parlamentet)

3. Associering af oversøiske lande og territorier – traktatens almindelige bestemmelser ikke anvendelige, når der ikke udtrykkeligt henvises hertil

(Art. 19, stk. 2, EF, 182 EF, 189 EF og 190 EF)

4. Parlamentet – valg – person udelukket fra deltagelse på grund af en national retsforskrift, som er i strid med fællesskabsretten

5. Fællesskabsret – rettigheder tillagt borgerne – en medlemsstats tilsidesættelse – pligt til at erstatte tab, som er forvoldt borgerne

Sammendrag

1. Personer, der er statsborgere i en medlemsstat, og som er hjemmehørende eller har bopæl på et område, der hører til de oversøiske lande og territorier, som er omhandlet i artikel 299, stk. 3, EF, kan påberåbe sig de rettigheder, der tilkommer unionsborgere ifølge traktatens anden del.

(jf. præmis 29 og domskonkl. 1)

2. På fællesskabsrettens nuværende udviklingstrin henhører bestemmelsen af, hvem der har valgret og er valgbar ved valg til Europa-Parlamentet, under hver enkelt medlemsstats kompetence under overholdelse af fællesskabsretten.

Hverken artikel 189 EF og 190 EF eller akten om almindelige direkte valg af medlemmerne af Europa-Parlamentet indeholder nogen udtrykkelig og præcis bestemmelse af, hvem der har valgret og er valgbar til Europa-Parlamentet. Vedrørende dette spørgsmål kan der således ikke drages nogen klar slutning fra bestemmelserne vedrørende Europa-Parlamentet i artikel 189 EF og 190 EF, hvori bestemmes, at Europa-Parlamentet består af repræsentanter for folkene i medlemsstaterne, eftersom udtrykket »folkene«, der ikke er defineret, kan have forskellige betydninger i EU’s medlemsstater og på disse sprog. Heller ikke bestemmelserne i traktatens anden del om unionsborgerskabet giver unionsborgerne en ubetinget valgret og valgbarhed ved valg til Europa-Parlamentet. Artikel 19, stk. 2, EF bestemmer alene, at der ikke må forskelsbehandles på grundlag af nationalitet med hensyn til denne valgret og valgbarhed.

På fællesskabsrettens nuværende udviklingstrin er der derfor intet til hinder for, at medlemsstaterne, under overholdelse af fællesskabsretten, fastlægger betingelserne for valgret og valgbarhed ved valg til Europa-Parlamentet på grundlag af kriteriet om, at der skal være bopæl på det område, hvor valget afholdes.

Ligebehandlingsprincippet er imidlertid til hinder for, at de valgte kriterier medfører, at statsborgere, som befinder sig i ensartede situationer, behandles forskelligt, uden at denne forskellige behandling er objektivt begrundet.

(jf. præmis 44, 45, 52, 53 og 61 samt domskonkl. 2)

3. De oversøiske lande og territorier (OLT) er omfattet af en særlig associeringsordning, som er fastlagt i traktatens fjerde del (artikel 182 EF – 188 EF), hvorfor traktatens almindelige bestemmelser kun finder anvendelse på OLT, når der udtrykkeligt henvises hertil.

Følgelig finder bestemmelserne vedrørende Europa-Parlamentet i artikel 189 EF og 190 EF ikke anvendelse på disse lande og territorier, hvorfor medlemsstaterne ikke er forpligtet til at afholde valg til Europa-Parlamentet i disse lande og territorier.

I øvrigt finder artikel 19, stk. 2, EF, hvorefter forbuddet mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet gælder med hensyn til valgret og valgbarhed ved valg til Europa-Parlamentet, ikke anvendelse på en unionsborger, som har bopæl i et OLT, og som ønsker at udøve sin valgret i den medlemsstat, hvor den pågældende er statsborger.

(jf. præmis 44, 46, 47 og 53)

4. Så længe der ikke er vedtaget fællesskabsbestemmelser om afgørelse af tvivlsspørgsmål vedrørende valgretten og valgbarheden til Europa-Parlamentet, tilkommer det hver enkelt medlemsstat i sin nationale retsorden at fastlægge de foranstaltninger, der skal gælde for genopretning af retstillingen for en person, som på grund af en national retsforskrift, der er i strid med fællesskabsretten, ikke blev optaget på valglisten ved det valg til Europa-Parlamentet, som fandt sted den 10. juni 2004, og som dermed blev udelukket fra at deltage i valget. Sådanne foranstaltninger, som kan omfatte en godtgørelse af den skade, der er forvoldt på grund af en tilsidesættelse af fællesskabsretten, som kan tilregnes staten, må dels ikke være mindre gunstige end dem, der gælder for tilsvarende rettigheder efter nationale regler (ækvivalensprincippet), dels ikke i praksis gøre det umuligt eller uforholdsvis vanskeligt at udøve de rettigheder, der tillægges i henhold til Fællesskabets retsorden (effektivitetsprincippet).

(jf. præmis 67 og 71 samt domskonkl. 3)

5. Princippet om, at en medlemsstat er erstatningsansvarlig for tab, som er forvoldt borgerne på grund af tilsidesættelser af fællesskabsretten, der må tilregnes medlemsstaten, følger af selve traktatens system, hvorfor en medlemsstat er forpligtet til at erstatte de forvoldte skader, når den tilsidesatte retsregel har til formål at tillægge borgerne rettigheder, når tilsidesættelsen er tilstrækkelig kvalificeret, og når der er en direkte årsagsforbindelse mellem tilsidesættelsen af den forpligtelse, som påhviler staten, og de skadelidtes tab, hvilket dog ikke udelukker, at staten kan ifalde ansvar efter mindre restriktive betingelser i national ret.

Med det forbehold, at selve retten til erstatning følger direkte af fællesskabsretten, når de nævnte betingelser er opfyldt, skal staten erstatte det forvoldte tab efter nationale erstatningsregler, idet betingelserne i de nationale lovgivninger for erstatning af tab dog ikke må være mindre gunstige end dem, der gælder for tilsvarende søgsmål efter national ret, og ikke må være udformet således, at de i praksis gør det umuligt eller urimeligt vanskeligt at opnå erstatning.

(jf. præmis 69 og70)