ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Første anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat artikel 2, stk. 4, i bilag VII til tjenestemandsvedtægten og Kommissionens afgørelse af 15. april 2014 om almindelige gennemførelsesbestemmelser vedrørende personer, der ligestilles med et barn, over for hvilket der består forsørgerpligt, for så vidt som Kommissionen ved beregningen af sagsøgerens udgifter til forsørgelse af moderen fejlagtigt antog, at sagsøgerens moder havde bopæl i Rumænien og ikke i Belgien. Kommissionen har endvidere fejlagtigt beregnet sagsøgerens udgifter til forsørgelse af moderen til 50 % af en tjenestemands grundløn i lønklasse AST 1, løntrin 1, korrigeret med landekoefficienten for Rumænien, til trods for at sagsøgerens moder udgør et fast medlem af sagsøgerens husholdning, hvorfor 40 % af grundlønnen (uden korrektion) burde have været lagt til grund.
2.

Andet anbringende om tilsidesættelse af proceduren for og reglerne om kompetencefordeling. Sagsøgeren gør i denne forbindelse gældende, at afgørelsen om at indlede en administrativ undersøgelse burde have været truffet af generalsekretæren for EU-Udenrigstjenesten.
—

Sagsøgeren har gjort gældende, at Rådet ikke opfyldte det strenge krav for anvendelse af det retlige kriterium om, at udbredelse skal være til alvorlig skade for beslutningsprocessen. For det første var der på tidspunktet for den anfægtede afgørelse ikke nogen igangværende beslutningsproces om indholdet. Derudover anvendte Rådet fejlagtigt et argument om, at det ville være problematisk at involvere offentligheden i beslutningsprocessen i forbindelse med forordning nr. 1367/2006.
Sag anlagt den 25. oktober 2021 — NJ mod Kommissionen

(Sag T-693/21)

(2022/C 37/52)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: NJ (ved advokat C. Maczkovics)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås i medfør af artikel 265 TEUF, at Kommissionen retsstridigt undlod at handle på grundlag af sagsøgerens klage af 19. april 2018 over statsstøtte foranstaltning SA.50952(2018FC);

— Kommissionen tilpligtes straks at tage stilling til klagen, der er registreret under SA.50952(2018FC).

— Kommissionen tilpligtes at betale samtlige sagsomkostninger, herunder omkostninger som sagsøgeren har afholdt, selv om Kommissionen efter anlæggelsen af den foreliggende sag måtte iværksætte foranstaltninger, som ifølge Retten fratager søgsmålet sin genstand, eller hvis Retten afviser sagen.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har til støtte for søgsmålet påberåbt sig et enkelt anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde. Sagsøgeren har navnlig påberåbt sig en tilsidesættelse af artikel 265 TEUF og artikel 12, stk. 1, andet afsnit, i forordning 2015/1589 (1), kravet om omhyggelig og upartisk undersøgelse, princippet om god forvaltningsskik og princippet om vedtagelse af afgørelser inden for en rimelig frist, idet Kommissionen ikke har vedtaget en afgørelse i henhold til artikel 4, stk. 2, 3 eller 4, i forordning 2015/1589 mere end tre år og seks måneder efter indgivelsen af sagsøgerens klage over statsstøtteforanstaltning SA.50952(2018FC). Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen burde have vedtaget en sådan afgørelse inden for en periode på 12 måneder i overensstemmelse med Kodeks for god praksis ved behandling af statsstøttesager (2), eller i det mindste inden for en rimelig frist.

(1) Rådets forordning (EU) 2015/1589 af 13.7.2015 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (EUT 2015, L 248, s. 9).

(2) Kodeks for god praksis ved behandling af statsstøttesager (EUT 2009, C 136, s. 13).
—

Der gives medhold i nærværende søgsmål og afgørelsen truffet af Fjerde Appelkammer erstattes med en afgørelse, hvorved EU-varemærkeregistrering nr. 9 131 566 erklæres fortabt for de varer eller tjenesteydelser, der beskyttes af varemærket i henhold til artikel 58, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001 som følge af, at der ikke inden for en sammenhængende periode på fem år er blevet gjort reel brug af varemærket.
2.

Andet anbringende om, at Kommissionen har handlet i strid med princippet om en retfærdig rettergang og princippet om god forvaltningsskik. Navnlig var Kommissionens samlede udførelse af suspensionsundersøgelsen mangelfuld, og suspensionsundersøgelsen blev ikke retligt eller faktisk iværksat. I tillæg fastsatte Kommissionen unødvendige tidsgrænser for at opfylde en urimelig og unødvendig tidsfrist. Desuden handlede Kommissionen inkonsekvent ved at låne begrebet offentliggørelse, der gælder for nye og fornyede undersøgelser men ikke de tidsfrister, der gælder for disse undersøgelser. Endelig blev bedømmelsen af Unionens interesse ikke fremlagt for parterne, og parterne kunne ikke kommentere denne bedømmelse.
—

Det fastslås, at Europa-Kommissionen har tilsidesat artikel II.22.5 i standardkontraktvilkårene, de såkaldte »FP7 Grant Agreement — Annex II General Conditions«, og derfor genetableres situationen på tidspunktet for fremsættelsen af krav over for Kommissionen.
1.

Første anbringende om, at Kommissionen har handlet i strid med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/1036 (2), og navnlig artikel 10, stk. 2, heri, genstanden for og formålet med Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/1036 og Kommissionens faste praksis om at bestemme, at den foreløbige antidumpingtold skal opkræves.
3.

Tredje anbringende om, at der er begået procedurefejl, og at invaliditetsudvalget drog sine konklusioner på et for tidligt tidspunkt, for så vidt som de skal tage hensyn til den stresssituation, som er forårsaget af arbejde, og at de faktiske omstændigheder, som ligger til grund herfor, på nuværende tidspunkt er genstand for en administrativ undersøgelse.
—

Kommissionen tilpligtes at erstatte sagsøgeren det økonomiske tab, som han har lidt, med et beløb som opgjort i stævningen, idet han har mistet muligheden for at blive genindplaceret som midlertidig ansat i lønklasse AD 5 fra den 1. oktober 2021.
2.

Andet anbringende om anlæggelsen af et åbenbart urigtigt skøn i forbindelse med konstateringen af, at beviserne for, at der var handlet i strid med vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union (herefter »vedtægten«), var utilstrækkelige. Sagsøgeren har gjort gældende, at den pågældende blev udsat for chikane, idet der blev fastsat for korte procesfrister, og har anført, at vedtægtens artikel 59 blev tilsidesat, da denne bestemmelse ikke giver mulighed for at gennemføre de undersøgelser, der blev foretaget af lægetjenesten i den foreliggende sag.
—

Det gøres herved gældende, at dette anbringende er støttet på det forhold, at der ikke er grundlag for dette organs afvisning af at betale de anerkendte omkostninger i forbindelse med projektet og på anerkendelsen af enhedsomkostningerne.
4.

Fjerde led om, at de væsentlige principper og værdier, der er retningsgivende for Unionens handlinger på internationalt plan, er blevet tilsidesat, idet: Afgørelse 2019/441 for det første benægter det vestsahariske folks eksistens ved at erstatte det med begreberne »befolkningen i Vestsahara« og »de berørte befolkningsgrupper«, hvorved den tilsidesætter folkets ret til respekt for sin nationale enhed. Afgørelse 2019/441 for det andet opretter en international aftale, der uden det vestsahariske folks samtykke regulerer EU-fartøjernes udnyttelse af fiskeressourcerne, hvorved den tilsidesætter folkets ret til frit at disponere over sine naturressourcer. Afgørelse 2019/441 for det tredje opretter en international aftale, som finder anvendelse på det besatte Vestsahara, med Kongeriget Marokko inden for rammerne af dettes annekteringspolitik og de systematiske overtrædelser af de grundlæggende rettigheder, som opretholdelsen af denne politik kræver.
4.

Fjerde anbringende: Tilsidesættelse af sagsøgerens ret til god forvaltning i henhold til chartrets artikel 41 Kommissionen har brugt ca. fire år efter sagsøgerens indgivelse af en formel kartelklage til at meddele sagsøgeren, at den ikke på grundlag af denne klage har til hensigt at bringe de overtrædelser, der er gjort gældende, til ophør, og den har stadig ikke truffet en afsluttende afgørelse i anledning af klagen. Det kan dog ikke udledes af den del af sagsakterne, som Kommissionen har lagt frem, at der er grundlag for en så lang sagsbehandlingstid. Kommissionen har dermed tilsidesat chartrets artikel 41.
3.

Tredje anbringende om tilsidesættelse af artikel 22a i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union (herefter »vedtægten«), bistands- og omsorgspligten inden for rammerne af omplaceringsproceduren, vedtægtens artikel 22c og om manglende beskyttelse af whistleblowere, om tilsidesættelse af pligten til at udvise omhu, neutralitet, upartiskhed og objektivitet samt af sagsøgerens ret til at få sin sag behandlet retfærdigt af myndigheden, og om tilsidesættelse af sagsøgerens berettigede forventninger samt procedurefordrejning. Dette anbringende er opdelt i fire led: — Første led om tilsidesættelse af vedtægtens artikel 22c, for så vidt som ansættelsesmyndigheden har undladt at indføre den i denne bestemmelse omhandlede procedure. — Andet led om tilsidesættelse af omsorgspligten. — Tredje led om, at den kompetente ansættelsesmyndighed har tilsidesat pligten til objektivitet, upartiskhed og neutralitet, om tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling. — Fjerde led om tilsidesættelse af reglerne for bevisbyrde.
C 237/55

Sag anlagt den 18. januar 2022 — XH mod Kommissionen

(Sag T-522/21)

(2022/C 237/72)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: XH (ved advokat K. Górny-Salwarowska)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Annullation af afgørelse D/386/20 af 24. november 2020 om afslag på at rette sagsøgerens sag i Sysper 2, som blev opretholdt ved ansættelsesmyndighedens afgørelse R/125/21 af 16. juni 2021, som svar på sagsøgerens klage af 22. februar 2021.

— Annullation af afgørelse af 12. november 2020 (IA nr. 32/2020) om ikke at opføre sagsøgeren på listen over forfremmede tjenestemænd i 2020, som blev opretholdt ved ansættelsesmyndighedens afgørelse R/80/21 af 8. juni 2021, som svar på sagsøgerens klage af 5. februar 2021.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale erstatning for de tab og skader, som sagsøgeren har lidt (1).

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat to anbringender.

1. Første anbringende om en retlig fejl og om ulovlighed med hensyn til forfremmelsesproceduren: tilsidesættelse af bestemmelserne i afgørelse C(2013)8968 om almindelige gennemførelsesbestemmelser til vedtægtens artikel 45, tilsidesættelse af vedtægtens artikel 45, stk. 1, i lyset af artikel 7 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, og manglende faktisk sammenligning af fortjenesterne.

2. Andet anbringende om et åbenbart urigtigt skøn ved anvendelsen af de forfremmelseskriterier, der er fastsat i vedtægtens artikel 45, i lyset af artikel 7 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

(1) Påstanden om erstatning er i stævningen opgjort som to specifikke beløb på henholdsvis 25 000 EUR for ikke-økonomisk tab og 50 000 EUR for sagsøgerens hævdede økonomiske skade.
1.

Første anbringende om, at den anfægtede afgørelse ikke er støttet på et gyldigt retsgrundlag, der kan gøre det muligt at behandle helbredsoplysninger om sagsøgerne. Sagsøgerne har bestridt, at vedtægtens artikel 1e, stk. 2, samt artikel 10, stk. 1, artikel 80, stk. 4, og artikel 126, stk. 2, i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union udgør et gyldigt retsgrundlag for at vedtage den anfægtede afgørelse og dermed for at pålægge dem den anfægtede foranstaltning. De har endvidere gjort gældende, at en afgørelse fra præsidiet, såsom den anfægtede afgørelse, ikke kan danne grundlag for foranstaltninger, der indebærer behandling af meget følsomme oplysninger, for så vidt som de væsentlige elementer i en sådan behandling af oplysninger i overensstemmelse med artikel 8 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«) skal være fastsat i en »lov«, hvilket Parlamentets Præsidiums afgørelse ikke er.
1.

Første anbringende om, at den anfægtede afgørelse ikke er støttet på et gyldigt retsgrundlag, der giver ret til behandling af sagsøgernes helbredsoplysninger. Sagsøgerne har bestridt, at tjenestemandsvedtægtens artikel 1e, stk. 2, og artikel 10, stk. 1, artikel 80, stk. 4 og artikel 126, stk. 2, i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union udgør et gyldigt retsgrundlag for at vedtage den anfægtede afgørelse og dermed for at pålægge dem den anfægtede foranstaltning. De har endvidere gjort gældende, at en afgørelse fra præsidiet, såsom den anfægtede afgørelse, ikke kan danne grundlag for foranstaltninger, der indebærer behandling af meget følsomme oplysninger, for så vidt som de væsentlige elementer i en sådan behandling af oplysninger i overensstemmelse med artikel 8 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«) skal være fastsat i en »lov«, hvilket Parlamentets Præsidiums afgørelse ikke er.
2.

Andet anbringende om tilsidesættelse af begrundelsespligten FPI tilsidesatte begrundelsespligten, da tjenesten traf den anfægtede afgørelse. Denne pligt er fastsat i artikel 296, stk. 2, TEUF, og der henvises desuden hertil i chartrets artikel 41, stk. 2, litra c). I begrundelsen for den anfægtede afgørelse er det ikke muligt at identificere grundlaget for afgørelsen om ikke at anbefale sagsøgeren til missioner og at udelukke denne fra missioner i fem år.
—

EUIPO, og i givet fald den anden part i sagen for appelkammeret, tilpligtes at betale sagsomkostningerne, herunder de omkostninger, der er afholdt i forbindelse med sagens behandling for appelkammeret.
—

Sagsøgtes ikkeoffentliggjorte afgørelse af ukendt dato, hvoraf det med urette fremgår, at udpegelsen af Schweizerische Vereinigung für Qualitäts — und Management Systeme (»SQS«) som et organ til overensstemmelsesvurderinger af medicinsk udstyr i henhold til direktiv 93/42/EØF om medicinsk udstyr er udløbet, og hvorved SQS fjernes fra listerne på Europa-Kommissionens New Approach Notified and Designated Organizations database med virkning fra den 28. september 2021, annulleres.
Sag anlagt den 21. december 2021 — ClientEarth mod Kommissionen

(Sag T-792/21)

(2022/C 84/62)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: ClientEarth AISBL (Bruxelles, Belgien) (ved solicitor F. Logue)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Europa-Kommissionens stiltiende afgørelse af 12. oktober 2021 i sag GESTDEM nr. 2021/4394 om afslag på sagsøgerens begæring om aktindsigt (1) annulleres.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne i henhold til artikel 133 og 134 i Rettens procesreglement, herunder de af eventuelle intervenerende parter afholdte sagsomkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har til støtte for søgsmålet fremsat et enkelt anbringende om, at Kommissionen undlod at give en begrundelse, hvilket er i strid med artikel 8, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1049/2001 (2), artikel 41, stk. 2, litra c), i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 296, stk. 2, TEUF.

(1) Forklarende note: De omhandlede dokumenter vedrører EU’s lovgivningsinitiativ om bæredygtig virksomhedsledelse.

(2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30.5.2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT 2001, L 145, s. 43).
—

Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2021/1474 (1) af 14. september 2021 om udvidelse af den endelige antidumpingtold, der indførtes ved gennemførelsesforordning (EU) 2015/2384 og gennemførelsesforordning (EU) 2017/271 på importen af visse typer folie af aluminium med oprindelse i Folkerepublikken Kina, til også at omfatte importen af visse typer folie af aluminium afsendt fra Thailand, uanset om varen er angivet med oprindelse i Thailand eller ej, offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende L 325 af 15. september 2021, annulleres for så vidt som den vedrører Hangzhou Dingsheng Industrial Group Co., Ltd., Dingheng New Materials Co., Ltd. og Thai Ding Li New Materials Co. Ltd, og
Sag anlagt den 15. december 2021 — Folkertsma mod Kommissionen

(Sag T-778/21)

(2022/C 84/60)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Rommert Folkertsma (Zierikzee, Nederlandene) (ved advokaterne L. Levi og P. Baudoux)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Kommissionens ansvar uden for kontraktforhold anerkendes.

— Der tildeles en erstatning for den økonomiske og ikke-økonomiske skade, som sagsøgeren har lidt på grund af Kommissionens retsstridige handlinger.

— I givet fald annulleres Kommissionens afgørelse af 5. oktober 2021, hvorved dens ansvar i forbindelse med sagsøgerens fjernelse fra SUBRATA-projektet i Fillippinerne afvises.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført tre anbringender.

1. Første anbringende om tilsidesættelse af sagsøgerens ret til at blive hørt.

2. Andet anbringende om Kommissionens tilsidesættelse af begrundelsespligten.

3. Tredje anbringende om Kommissionens tilsidesættelse af pligten til at udvise fornøden omhu.

Den skade, som sagsøgeren har lidt, er faktisk, sikker og kvantificerbar. Den består i det af sagsøgeren lidte indtægtstab under tjenestekontraktens varighed, derefter i tabet af en reel mulighed for at få kontrakten fornyet med yderligere to år efter den oprindelige løbetid og for det tredje i det indgreb, der er gjort i sagsøgerens gode navn og omdømme. Sagsøgeren har nedlagt påstand om erstatning for sit økonomiske og ikke-økonomiske tab.
Sag anlagt den 27. oktober 2021 — NO mod Kommissionen

(Sag T-708/21)

(2022/C 84/57)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: NO (ved Solicitor E. Smartt)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Kommissionen i strid med sine forpligtelser i henhold til artikel 265 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde har undladt at træffe afgørelse, idet den undlod at tage stilling til sagsøgerens klage om bl.a. statsstøtte ydet af Irland.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

— Det fastslås, at sagsøgerens sagsomkostninger skal godtgøres.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført følgende anbringender.

Kommissionen var i henhold til artikel 265 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde forpligtet til at tage stilling til sagsøgerens klage om bl.a. statsstøtte ydet af Irland inden for en rimelig frist efter fremsættelsen af sagsøgerens klage. I forbindelse med denne manglende afgørelse inden for en rimelig frist opfordrede sagsøgeren ved skrivelse af 28. juni 2021 Kommissionen til at træffe afgørelse. Kommissionen undlod i sit svar på sagsøgerens opfordring til at træffe afgørelse at tage stilling inden for den anførte frist efter sagsøgerens opfordring til at træffe afgørelse.

I betragtning af, at det er ubestrideligt, at Kommissionen under disse omstændigheder undlod at tage stilling, har sagsøgeren anlagt nærværende passivitetssøgsmål i henhold til artikel 265 TEUF.
C 84/42

Sag anlagt den 13. december 2021 — DPG Deutsche Pfandsystem mod EUIPO — Užstato sistemos administratorius (Gengivelse af silhuetten af en flaske og en pil)

(Sag T-774/21)

(2022/C 84/59)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: DPG Deutsche Pfandsystem GmbH (Berlin, Tyskland) (ved advokat J. Götz)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Užstato sistemos administratorius VšĮ (Vilnius, Litauen)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Užstato sistemos administratorius VšĮ

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om EU-figurmærket (Gengivelse af silhuetten af en flaske og en pil) — registreringsansøgning nr. 14 481 519

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 23. september 2021 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 117/2020-2)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringende

Appelkammeret lagde fejlagtigt til grund for sin afgørelse, at sagsøgeren ikke havde godtgjort, at der var gjort reel brug af vedkommendes ældre varemærke i overensstemmelse med dets primære funktion som angivelse af de omhandlede varer og tjenesteydelsers handelsmæssige oprindelse.
1.

Første anbringende, hvorefter Kommissionen ved at inkludere aluminiumsfolie af høj renhed i anvendelsesområdet for foranstaltningerne begik en åbenbar skønsfejl ved vurderingen af beviserne fremlagt under undersøgelsen og tilsidesatte proportionalitetsprincippet. Sagsøgeren har navnlig gjort gældende, at der er solide beviser for, at aluminiumsfolie af høj renhed ikke fremstilles i EU.
2.

Andet anbringende om ugyldighed som følge af EMA’s retsvildfarelse om, at undersøgelse C4591001 endnu ikke er afsluttet for så vidt angår ændringen af den pædiatriske indikation og er i overensstemmelse med »EMA Policy(0070) on Clinical Data Publication« (EMA/144064/2019).
—

Annullation af Europa-Kommissionens ansættelsesmyndigheds afgørelse af 8. februar 2021, for så vidt som den til dels forkastede sagsøgerens anmodninger af 2. oktober 2020, der var støttet på den psykiske chikane, som Europa-Kommissionen bærer ansvaret for i henhold til vedtægtens artikel 12a, stk. 1-3, nærmere bestemt ved ikke at anerkende den chikane, som sagsøgeren har været udsat for siden 2014, ved at begå åbenbart urigtige skøn angående de anførte faktiske omstændigheder, ved ikke at have draget alle de hensigtsmæssige konsekvenser og ved at tilsidesætte sin omsorgspligt samt ved at afvise at iværksætte proceduren for anerkendelse af sagsøgerens usynlige hjerneskade inden proceduren for genindsættelse efter anerkendelsen af invaliditet, og ved at afvise at træffe beslutning om rimelige tilpasninger i forbindelse med udøvelsen af sagsøgerens vigtigste arbejdsopgaver såsom lægeordineret deltid, hjemmearbejde og genopfriskningskurser i henhold til vedtægtens artikel 1d, stk. 4, og artikel 33 samt artikel 15 i bilag VIII til vedtægten og Kommissionens afgørelse C(2004) 1318 af 7. april 2004.
—

De anfægtede afgørelser om tilbagebetaling af fordringer, der er indeholdt i Kommissionens skrivelser af 10. september 2021, 16. september 2021 og 30. september 2021, hvorved Kommissionen har indledt tilbagesøgning af stort set hele det beløb, der er overført i forbindelse med et projekt finansieret af Den Europæiske Union og som anses for at kunne inddrives som følge af uregelmæssigheder, der angiveligt skulle have fundet sted i forbindelse med regnskabsaflæggelsen, annulleres.
1.

Første anbringende om, at sagsøgte anlagde åbenbart urigtige skøn og handlede i strid med artikel 2, stk. 10, litra i), i forordning (EU) 2016/1036 (2) (»grundforordningen«) ved ikke at lægge til grund, at sagsøgerne og Sveza-Les udgjorde en enkelt økonomisk enhed, og ved at justere eksportprisen for de provisionsbeløb, der blev betalt til Sveza-Les, eller subsidiært at sagsøgte anlagde åbenbart urigtige skøn og handlede i strid med grundforordningens artikel 2, stk.10, og artikel 2, stk. 10, litra i), ved ikke at justere den normale værdi for den avance, som Sveza-Les modtog for hjemmemarkedssalg.
—

den anfægtede afgørelse ændres således, at det fastslås, at der med hensyn til tegnet »VITA-MIN MULTIPLE SPORT« for de varer i klasse 5 i Niceklassifikationen, der er omfattet af ansøgningen, ikke består en absolut registreringshindring i henhold til EU-varemærkeforordningens artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i form af tegnets manglende særpræg eller beskrivende karakter.
1.

Første anbringende om, at sagsøgte anlagde åbenbart urigtige skøn og handlede i strid med artikel 2, stk. 10, og artikel 2, stk. 10, litra i), i forordning (EU) 2016/1036 (2) (»grundforordningen«) ved at justere sagsøgerens eksportpris for de provisioner, der blev betalt til Trade House for hjemmemarkedssalg, i stedet for at justere den normale værdi for disse provisioners fulde beløb.