ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

I en situation, hvor der er foretaget ændringer i den nationale retsorden, som for det første fratager en national ret kompetencen til at træffe afgørelse i første og sidste instans i søgsmål anlagt af kandidater til dommerembeder ved en ret såsom Sąd Najwyższy (øverste domstol, Polen) til prøvelse af afgørelser truffet af et organ såsom Krajowa Rada Sądownictwa (det nationale domsstolsråd, Polen) om ikke at forelægge de pågældendes, men andre kandidaters ansøgninger for Republikken Polens præsident med henblik på udnævnelse til disse embeder, som for det andet fastsætter, at sådanne søgsmål, der fortsat er verserende, automatisk skal indstilles, idet behandlingen af dem ikke kan fortsætte, og søgsmålene ikke anlægges på ny, og som for det tredje herved fratager en sådan national ret muligheden for at få svar på de præjudicielle spørgsmål, som den har forelagt Domstolen, – skal artikel 267 TEUF og artikel 4, stk. 3, TEU fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for sådanne ændringer, såfremt det fremgår – hvilket det tilkommer den forelæggende ret at vurdere på grundlag af alle de relevante forhold – at disse ændringer specifikt bevirker, at Domstolen forhindres i at træffe afgørelse om præjudicielle spørgsmål som dem, den er blevet forelagt af denne ret, og at enhver mulighed for en national ret for i fremtiden på ny at forelægge tilsvarende spørgsmål udelukkes – skal artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for sådanne ændringer, såfremt det fremgår – hvilket det tilkommer den forelæggende ret at vurdere på grundlag af alle de relevante forhold – at disse ændringer kan rejse rimelig tvivl i offentligheden om, hvorvidt de dommere, som Republikken Polens præsident udnævner på grundlag af de nævnte afgørelser fra Krajowa Rada Sądownictwa (det nationale domstolsråd), er uimodtagelige for påvirkning udefra, og navnlig for direkte eller indirekte påvirkninger fra den lovgivende og den udøvende magt, og neutrale i forhold til de interesser, som står over for hinanden, og således kan føre til, at disse dommere ikke fremstår som uafhængige og upartiske, hvilket kan skade den tillid, som domstolene skal indgyde borgerne i et demokratisk samfund og en retsstat. Såfremt det fastslås, at disse artikler er tilsidesat, skal princippet om EU-rettens forrang fortolkes således, at det forpligter den forelæggende ret til at undlade at anvende de omhandlede ændringer, uanset om de er fastsat ved lov eller i forfatningen, og i konsekvens heraf fortsat påtage sig den kompetence, som den tidligere havde til at træffe afgørelse i de sager, som var indbragt for den inden indførelsen af disse ændringer.
Artikel 5 i direktiv 2002/58 med overskriften »Kommunikationshemmelighed« bestemmer:

»1. Medlemsstaterne sikrer kommunikationshemmeligheden ved brug af offentlige kommunikationsnet og offentligt tilgængelige elektroniske kommunikationstjenester, både for så vidt angår selve kommunikationen og de dermed forbundne trafikdata, via nationale forskrifter. De forbyder især aflytning, registrering, lagring og andre måder, hvorpå samtaler kan opfanges eller overvåges af andre end brugerne, uden at de pågældende brugere har indvilget heri, bortset fra tilfælde, hvor det er tilladt ifølge lovgivningen, jf. artikel 15, stk. 1. Dette stykke er ikke til hinder for teknisk lagring, som er nødvendig for overføring af en kommunikation, forudsat at princippet om kommunikationshemmelighed ikke berøres heraf.

[…]

3. Medlemsstaterne sikrer, at lagring af oplysninger eller opnåelse af adgang til oplysninger, der allerede er lagret i en abonnents eller brugers terminaludstyr, kun er tilladt på betingelse af, at abonnenten eller brugeren har givet sit samtykke hertil efter i overensstemmelse med direktiv 95/46[…] at have modtaget klare og fyldestgørende oplysninger, bl.a. om formålet med behandlingen. Dette er ikke til hinder for teknisk lagring eller adgang til oplysninger, hvis det alene sker med det formål at overføre kommunikation via et elektronisk kommunikationsnet eller er absolut påkrævet for at sætte udbyderen af en informationssamfundstjeneste, som abonnenten eller brugeren udtrykkelig har anmodet om, i stand til at levere denne tjeneste.«
71

For så vidt angår spørgsmålet om, hvilken betydning det i denne sammenhæng har, at artikel 103, stk. 8, i den græske forfatning er blevet ændret, efter at direktiv 1999/70 trådte i kraft og inden udløbet af fristen for gennemførelsen heraf med henblik på at indføre et absolut forbud inden for den offentlige sektor mod at ændre tidsbegrænsede ansættelseskontrakter til tidsubegrænsede kontrakter, bemærkes blot, at et direktiv har retsvirkninger i den medlemsstat, det er rettet til – og følgelig over for alle de nationale myndigheder – alt efter det enkelte tilfælde fra offentliggørelsen eller fra tidspunktet for meddelelsen heraf (dom af 23.4.2009, Angelidaki m.fl., C-378/07 – C-380/07, EU:C:2009:250, præmis 204 og den deri nævnte retspraksis).
1)

Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 7, stk. 1 og 5, og artikel 15, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/60/EF af 23. oktober 2007 om vurdering og styring af risikoen for oversvømmelser, idet det ikke inden udløbet af den fastsatte frist har udarbejdet, offentliggjort og meddelt Europa-Kommissionen risikostyringsplanerne for oversvømmelser for vandområdedistrikterne ES120 Gran Canaria, ES122 Fuerteventura, ES123 Lanzarote, ES124 Tenerife, ES125 La Palma, ES126 La Gomera og ES127 El Hierro (Spanien), og sine forpligtelser i henhold til dette direktivs artikel 10, stk. 1 og 2, idet det heller ikke inden udløbet af den fastsatte frist har afsluttet den offentlige oplysning og høring om udarbejdelse af risikostyringsplaner for oversvømmelser for vandområdedistrikterne ES120 Gran Canaria, ES122 Fuerteventura og ES125 La Palma.
1)

Republikken Bulgarien er ikke efterkommet sine forpligtelser i henhold til artikel 21, stk. 1 og 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/49/EF af 29. april 2004 om jernbanesikkerhed i EU og om ændring af Rådets direktiv 95/18/EF om udstedelse af licenser til jernbanevirksomheder og direktiv 2001/14/EF om tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet og opkrævning af afgifter for brug af jernbaneinfrastruktur samt sikkerhedscertificering (»jernbanesikkerhedsdirektivet«), idet den har undladt at træffe de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at undersøgelsesorganet er uafhængigt af infrastrukturforvalteren, der er kontrolleret af ministeren for transport, informationsteknologi og kommunikation, og for at sikre, at dette organ er uafhængigt af denne forvalter med hensyn til nævnte organs adgang til tilstrækkelige ressourcer til at udføre sine opgaver.
1)

Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 395, stk. 2, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, idet det har indført nye forenklingsforanstaltninger, der udvider anvendelsen af nulsatsen og undtagelsen til det almindelige krav om at føre regnskab over merværdiafgift, der er fastsat i Value Added Tax (Terminal Markets) Order 1973 (dekret om merværdiafgift (terminsmarkeder) af 1973), som ændret ved Value Added Tax (Terminal Markets) (Amendment) Order 1975 (dekret om merværdiafgift (terminsmarkeder) (ændring) af 1975), uden at have indgivet en anmodning til Europa-Kommissionen med henblik på tilladelse fra Rådet for Den Europæiske Union.
1)

Republikken Cypern har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3, 4, 10 og 15 og bilag I, punkt A, B og D, i Rådets direktiv 91/271/EØF af 21. maj 1991 om rensning af byspildevand, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1137/2008 af 22. oktober 2008, – idet den ikke har forsynet 31 byområder (Aradippou, Ypsonas, Dali, Voroklini, Deryneia, Sotira, Xylophagou, Pervolia, Kolossi, Poli Chrysochous, Leivadia, Dromolaxia, Pera Chorio-Nisou, Liopetri, Avgorou, Paliometocho, Kiti, Frenaros, Ormideia, Kokkinotrimithia, Trachoni, Episkopi, Xylotympou, Pano Polemidia, Pyla, Lympia, Parekklisia, Kakopetria, Achna, Meneou og Pyrgos) med et kloaknet til opsamling af byspildevand, og – idet den ikke for de samme byområder har sikret, at byspildevand, der tilledes kloaknettet, før udledningen underkastes sekundær rensning eller en tilsvarende rensning.
1)

Den Europæiske Unions Rets dom af 20. marts 2019, Spanien mod Kommissionen (T‑237/17, ikke trykt i Sml., EU:T:2019:172), ophæves, for så vidt som Retten herved annullerede Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2017/264 af 14. februar 2017 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt inden for rammerne af Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL), for så vidt som der heri anvendes en fast korrektion på 10% på visse udgifter afholdt af Kongeriget Spanien.
1.

Traktatbrudssøgsmål – Domstolens dom, der fastslår traktatbrud – frist for opfyldelse – relevant tidspunkt for bedømmelsen af, om der foreligger et traktatbrud (Art. 260, stk. 2, TEUF) (jf. præmis 22-24, 26 og 44)
1.

Traktatbrudssøgsmål – Domstolens dom, der fastslår traktatbrud – frist for opfyldelse – relevant tidspunkt for bedømmelsen af, om der foreligger et traktatbrud (Art. 260, stk. 2, TEUF) (jf. præmis 12)
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 12. november 2020 –

Pethke mod EUIPO

(Sag C-382/19 P) ( 1 )

»Appel – personalesag – tjenestemænd – intern omstrukturering af Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsrets (EUIPO) afdelinger – omplacering – artikel 7 i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union – skjult disciplinær sanktion – tjenestens interesse – stillingernes ækvivalens – begrundelsespligt – urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder – psykisk chikane – artikel 12a i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union«

1. Tjenestemænd – reorganisering af tjenestegrene – omplacering – overholdelse af stillingernes ækvivalens – rækkevidde – den pågældendes ret til at bevare bestemte funktioner – foreligger ikke (Tjenestemandsvedtægten, art. 7, stk. 1, og art. 45, stk. 1; Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1023/2013, 19. betragtning) (jf. præmis 50-52, 54 og 55)

2. Appel – anbringender – urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder og af beviserne – afvisning – Domstolens prøvelse af vurderingen af de faktiske omstændigheder og af beviselementer – udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt – anbringende om urigtig gengivelse af beviserne – nødvendigheden af præcist at angive de urigtigt gengivne beviser og påvise de fejl i analysen, der har ført til denne urigtige gengivelse – den urigtige gengivelse skal fremgå på åbenbar vis af sagsakterne [Art. 256, stk. 1, andet afsnit, TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 168, stk. 1, litra d)] (jf. præmis 60-62, 65, 77, 79 og 86)

3. Tjenestemænd – psykisk chikane – begreb – omplacering uden bevis for misbrug – ikke omfattet (Tjenestemandsvedtægten, art. 12a, stk. 3) (jf. præmis 95-97)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Ralph Pethke bærer sine egne omkostninger og betaler de af Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) afholdte omkostninger.

( 1 ) – EUT C 337 af 7.10.2019.
1.

Annullationssøgsmål – frister – begyndelsestidspunkt – dato for meddelelsen af afgørelsen – dato for erhvervelse af kendskab til retsakten – forskelle mellem den forkyndte version og den offentliggjorte version af afgørelsen – forskelle, der ikke er til hinder for at gøre sig bekendt med indholdet af denne afgørelse og anlægge et søgsmål (Art. 263, stk. 6, TEUF og art. 297, stk. 2, tredje afsnit, TEUF) (jf. præmis 27, 28 og 35)
8.

Den Europæiske Unions budget – finansiel støtte fra Unionen – modtageren forpligtet til at overholde betingelserne for tildeling af tilskud – begrundelse for afholdte udgifter – procedure indledt af Kommissionen med henblik på inddrivelse af tidligere udbetalte forskud – inddrivelse af finansiering af omkostninger, der ikke anses for at være støtteberettigede i henhold til en revisionsberetning – tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet – foreligger ikke (Art. 317 TEUF) (jf. præmis 114 og 115)
8.

Den Europæiske Unions budget – finansiel støtte fra Unionen – modtageren forpligtet til at overholde betingelserne for tildeling af tilskud – begrundelse for afholdte udgifter – procedure indledt af Kommissionen med henblik på inddrivelse af tidligere udbetalte forskud – inddrivelse af finansiering af omkostninger, der ikke anses for at være støtteberettigede i henhold til en revisionsberetning – tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet – foreligger ikke (Art. 317 TEUF) (jf. præmis 127 og 128)
6.

Grundlæggende rettigheder – ret til en effektiv domstolsbeskyttelse – prøvelse af lovligheden af Unionens retsakter – regler – beskyttelse af denne ret fra Unionens retsinstanser eller de nationale domstole, afhængig af den anfægtede retsakts retlige karakter – mulighed for at anvende et annullationssøgsmål eller en præjudiciel forelæggelse vedrørende gyldighedsspørgsmål (Art. 263, stk. 4, TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47) (jf. præmis 61 og 62)
4)

ECB frifindes i det annullationssøgsmål, som er anlagt af Espírito Santo Financial Group SA, under likvidation, for så vidt som der herved er nedlagt påstand om annullation af den afgørelse, der blev truffet af ECB den 31. august 2016, om delvist afslag på aktindsigt i visse dokumenter vedrørende ECB’s afgørelse af 1. august 2014 vedrørende Banco Espírito Santo SA, for så vidt som ECB herved gav denne afslag på aktindsigt i det lånebeløb, som fremgår af uddragene af den protokol, der indeholder ECB’s Styrelsesråds afgørelse af 28. juli 2014.
1.

Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik – specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder med henblik på at bekæmpe terrorisme – afgørelse om indefrysning af midler – opretholdelse på grundlag af en national afgørelse om indefrysning af midler – betingelser – bevis for, at risikoen for involvering i terroraktiviteter fortsat består – henvisning til den nationale afgørelse, der begrundede den oprindelige opførelse – afgørelse, der har været genstand for en fornyet gennemgang, der på grundlag af nylige hændelser gør det muligt at konkludere, at opførelsen er begrundet – lovlighed (Rådets fælles holdning 2001/931, art. 1, stk. 6) (jf. præmis 38 og 39)
1.

Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde – afgørelse om ikke at antage et bud inden for rammerne af en udbudsprocedure om indgåelse af en offentlig bygge- og anlægskontrakt – den ordregivende myndigheds forpligtelse til at fremlægge en minutiøs sammenlignende undersøgelse af det valgte bud og buddet fra den udelukkede bydende – foreligger ikke – pligt til at fremsende bedømmelsesudvalgets rapport – foreligger ikke (Art. 296, stk. 2, TEUF; Parlamentets og Rådets forordning nr. 966/2012, art. 113; Kommissionens forordning nr. 1268/2012, art. 161, stk. 2 og 3) (jf. præmis 37-40 og 42)
1.

Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik – specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder med henblik på at bekæmpe terrorisme – afgørelse om indefrysning af midler – opretholdelse på grundlag af en national afgørelse om indefrysning af midler – national afgørelse, der ikke længere i sig selv gør det muligt at fastslå, at risikoen for involvering i terrorhandlinger fortsat består – Rådets forpligtelse til at tage hensyn til de seneste faktiske forhold, der godtgør, at risikoen fortsat består (Rådets fælles holdning 2001/931, art. 1, stk. 6) (jf. præmis 37 og 38)
5.

Tjenestemænd – vedtægt – almindelige gennemførelsesbestemmelser – institutionernes beføjelser – grænser – et EU-organs mulighed for at vedtage regler, der fraviger vedtægten, under afventning af Kommissionens godkendelse af almindelige gennemførelsesbestemmelser – ikke omfattet (Tjenestemandsvedtægten, art. 110) (jf. præmis 75)
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 25. juni 2020 – Kommissionen mod CX

(Sag C-131/19 P) ( 1 )

»Appel – personalesag – disciplinærsag – ret til forsvar – ret til kontradiktion – bilag IX til vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union – artikel 4 – mulighed for den tjenestemand, som ikke kan høres, for at fremsætte sine bemærkninger skriftligt eller for at lade sig repræsentere – artikel 22 – ansættelsesmyndighedens høring af tjenestemanden forud for vedtagelsen af den disciplinære sanktion – angiveligt umuligt for tjenestemanden at blive hørt samt at formulere skriftlige bemærkninger eller at lade sig repræsentere – bedømmelse af de lægelige beviser – Den Europæiske Unions Rets manglende svar på argumenter fremført i første instans«

1. Appel – søgsmålsinteresse – appel, der kan medføre en fordel for den part, som har iværksat sagen – appel iværksat af en institution med henblik på at anfægte en afgørelse fra Retten i en personalesag – afgørelse fra Domstolen, som kan gøre det muligt for institutionen at fastlægge en tjenestemands situation – opretholdelse af søgsmålsinteressen (Domstolens procesreglement, art. 149 og art. 190, stk. 1) (jf. præmis 18 og 19)

2. Appel – anbringender – anbringender og argumenter, som blot gentager det for Retten påberåbte – ingen angivelse af den påberåbte retlige fejl – afvisning – anfægtelse af den af Retten foretagne fortolkning eller anvendelse af EU-retten – formaliteten [Art. 256, stk. 1, TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 168, stk. 1, litra d), og art. 169, stk. 2] (jf. præmis 23-25)

3. Appel – anbringender – utilstrækkelig eller selvmodsigende begrundelse – formaliteten – rækkevidden af begrundelsespligten – Rettens begrundelse fremgår indirekte – lovlighed – betingelser (Art. 256 TEUF; statutten for Domstolen, art. 36, art. 53, stk. 1, og art. 58, stk. 1; Rettens procesreglement, art. 119) (jf. præmis 33-35)

Konklusion

1) Dommen afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 13. december 2018, CX mod Kommissionen (T‑743/16 RENV, ikke trykt i Sml., EU:T:2018:937), ophæves.

2) Sagen hjemvises til Retten.

3) Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes.

( 1 ) – EUT C 182 af 27.5.2019.
1.

Retslig procedure – fremsættelse af nye anbringender under sagens behandling – betingelser – anbringender støttet på omstændigheder, som er kommet frem under sagens behandling i første instans – for sen fremsættelse af anmodning om at fremlægge et nyt anbringende – afvisning (Rettens procesreglement, art. 84, stk. 1 og 2) (jf. præmis 14-16 og 20-23)
4.

Den Europæiske Unions budget – finansiel støtte fra Unionen – modtageren forpligtet til at overholde betingelserne for tildeling af tilskud – begrundelse for afholdte udgifter – procedure indledt af Kommissionen med henblik på inddrivelse af tidligere udbetalte forskud – inddrivelse af finansiering af omkostninger, der ikke anses for at være støtteberettigede (Art. 317 TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 966/2012, art. 135) (jf. præmis 49-52)
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 9. juli 2020 – Kommissionen mod HM

(Sag C-70/19 P) ( 1 )

»Appel – personalesag – tjenestemænd – ansættelse – meddelelse om udvælgelsesprøve EPSO/AST-SC/03/15 – ikke adgang til at deltage i prøverne – ansøgning om en fornyet prøvelse – mail fra Det Europæiske Personaleudvælgelseskontor (EPSO) – EPSO’s manglende videresendelse af ansøgningen om fornyet prøvelse til udvælgelseskomitéen – begrundelse for afslaget – for sent fremsat – kvalifikation af mailen fra EPSO – afgørelse om afslag på ansøgningen om fornyet prøvelse – beføjelser – intet retsgrundlag – annullation«

1. Tjenestemænd – udvælgelsesprøve – Det Europæiske Personaleudvælgelseskontor (EPSO) – beføjelser – fornyet prøvelse af en udvælgelseskomités afgørelser – udelukket – EPSO’s afslag på en anmodning om fornyet prøvelse af en afgørelse truffet af udvælgelseskomitéen på grund af forsinkelse – ulovlighed (Tjenestemandsvedtægten, bilag III, art. 7, stk. 2) (jf. præmis 76-80, 100 og 102)

2. Appel – anbringender – anbringende rettet mod overflødig præmis – anbringende uden betydning – afvisning (jf. præmis 105)

3. Tjenestemandssager – retlig interesse – anbringende om tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter – administrationens kompetence – anbringende uden betydning (Tjenestemandsvedtægten, art. 91) (jf. præmis 119)

4. Tjenestemandssager – frister – klage indgivet for sent – bevisbyrde (Tjenestemandsvedtægten, art. 91, stk. 3) (jf. præmis 123)

Konklusion

1) Dommen afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 21. november 2018, HM mod Kommissionen (T-587/16, EU:T:2018:818), ophæves.

2) Sagen hjemvises til Den Europæiske Unions Ret.

3) Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes.

( 1 ) – EUT C 164 af 13.5.2019.
1.

Statsstøtte – begreb – tildeling af en fordel til støttemodtagerne – anvendelse af en undtagelse fra de almindelige retsregler for konkurs for centrale virksomheder under insolvensbehandling – omfattet – betingelser – kurators forpligtelse til at videreføre virksomhedens aktivitet på trods af dens økonomiske situation og til at hindre uberettigede, kollektive afskedigelser – omfattet (Art. 107, stk. 1, TEUF) (jf. præmis 32 og 42-44)
1)

Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 9, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/27/EU af 25. oktober 2012 om energieffektivitet, om ændring af direktiv 2009/125/EF og 2010/30/EU samt om ophævelse af direktiv 2004/8/EF og 2006/32/EF, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget alle de nationale bestemmelser om installation af individuelle anordninger til måling af forbruget af varme, køling og varmt vand i bygninger, der er nødvendige for at efterkomme denne bestemmelse.
1)

Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 288, stk. 4, TEUF og artikel 3 og 4 i Kommissionens afgørelse (EU) 2016/1385 af 1. oktober 2014 vedrørende statsstøttesag SA.27408 (C 24/10) (ex NN 37/10, ex CP 19/09) tildelt af myndighederne i Castilla-La Mancha til udrulning af jordbaseret digital-TV i fjerntliggende og mindre urbaniserede områder i Castilla-La Mancha ved ikke inden for de fastsatte frister at have truffet alle de nødvendige foranstaltninger for hos Telecom Castilla-La Mancha SA at tilbagesøge den statsstøtte, som ved denne afgørelses artikel 1 er blevet erklæret ulovlig og uforenelig med det indre marked, ved ikke at have dokumenteret, at alle de resterende betalinger af denne støtte er blevet annulleret, og ved ikke inden for den fastsatte frist at have meddelt Europa-Kommissionen de foranstaltninger, der er truffet for at efterkomme denne afgørelse.
1)

Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 73 og artikel 306-310 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, idet den har udelukket rejseydelser leveret til afgiftspligtige, som anvender ydelserne til brug for deres virksomhed, fra særordningen for merværdiafgift (moms), som finder anvendelse på rejsebureauer, og idet den i de tilfælde, hvor denne særordning finder anvendelse på rejsebureauer, har tilladt disse at fastsætte et samlet momsgrundlag for ydelseskategorier eller for samtlige ydelser, der er leveret i løbet af en afgiftsperiode.
1)

Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 4, og artikel 6, stk. 1, i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, som ændret ved Rådets direktiv 2006/105/EF af 20. november 2006, idet den ikke inden for den fastsatte frist har truffet alle de foranstaltninger, som er nødvendige for fastlæggelsen af egnede bevaringsmålsætninger og egnede bevaringsforanstaltninger for så vidt angår 239 lokaliteter af fællesskabsbetydning, der befinder sig på det græske område, og som er opført i Kommissionens beslutning af 19. juli 2006 om vedtagelse af listen over lokaliteter af fællesskabsbetydning i det mediterrane biogeografiske område i henhold til Rådets direktiv 92/43/EØF.