ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

Sagen udsættes og Retten forelægges følgende præjudicielle spørgsmål efter en hasteprocedure: 1. Ophæver Det Forenede Kongeriges udtræden af Den Europæiske Union unionsborgerskabet for de britiske statsborgere, som før overgangsperiodens udløb udnyttede deres ret til fri bevægelighed og til at bosætte sig på en anden medlemsstats område? 2. I bekræftende fald: Skal artikel 2, 3, 10, 12 og 127 i udtrædelsesaftalen, punkt 6 i præamblen hertil, og artikel 18, 20 og 21 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde anses for at have tilladt disse britiske statsborgere uden undtagelse at bevare de rettigheder til unionsborgerskab, som de havde inden deres lands udtræden af Den Europæiske Union? 3. Såfremt det andet spørgsmål besvares negativt: Tilsidesætter udtrædelsesaftalen artikel 18, 20 og 21 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, for så vidt som den ikke indeholder bestemmelser, som gør det muligt for dem at bevare disse rettigheder uden undtagelse? 4. Under alle omstændigheder: Tilsidesætter udtrædelsesaftalens artikel 127, stk. 1, litra b), artikel 18, 20 og 21 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, men også artikel 39 og 40 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, for så vidt som den fratager unionsborgere, som har udøvet deres ret til fri bevægelighed og til at bosætte sig i Det Forenede Kongerige, valgretten og valgbarheden til kommunale valg i dette land og, såfremt Retten og Domstolen er enige heri med det franske statsråd, gælder denne tilsidesættelse ikke for statsborgere fra Det Forenede Kongerige, som har udnyttet deres til fri bevægelighed og til frit at bosætte sig?
—

EUIPO tilpligtes at bære sine egne omkostninger og at betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger (herunder omkostningerne afholdt i forbindelse med sagens behandling for appelkammeret) og intervenienten tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling for indsigelsesafdelingen.
2.

Andet anbringende om et åbenbart urigtigt skøn af de elementer, som blev fremlagt til støtte for ansøgningen om bistand henset til den omstændighed, at sagsøgeren gennem sin klage har fremlagt tilstrækkelige elementer, som kan godtgøre den reelle karakter af de angreb, som han var genstand for.
2.

Med det andet anbringende gøres det gældende, at den anfægtede afgørelse udgør en tilsidesættelse af artikel 14, stk. 11, i forordning nr. 726/2004 (2), sammenholdt med artikel 10, stk. 1, og artikel 6, stk. 1, i direktiv 2001/83, idet det i afgørelsen blev konkluderet, at reglerne om databeskyttelse for sagsøgerens produkt, »Dexdor«, var udløbet, og idet det herved blev accepteret, at produktet (og de forskningsdata, der lå til grund herfor) kunne anvendes som et referencelægemiddel til støtte for en ansøgning om markedsføringstilladelse for et (generisk) kopiprodukt med den begrundelse, at lægemidlerne »Precedex« og »Dexdor« hører ind under samme samlede markedsføringstilladelse.
1.

Første anbringende om tilsidesættelse af princippet om, at udvælgelseskomitéens medlemmer skal have de fornødne kompetencer til at foretage en objektiv bedømmelse af ansøgerens præstation og faglige kvalifikationer under det områdespecifikke interview, tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet og tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.
4.

Fjerde anbringende om, at det den 17. februar 2020 var blevet processuelt umuligt for ECB at vedtage et udkast til afgørelse om inddragelse af licens dateret den 12. september 2019 på grund af den processuelle bestemmelse i artikel 83, stk. 1, i forordning (EU) nr. 468/2014.
2.

Den 23. maj 2017 blev Deloitte af SRB betroet værdiansættelsen af Banco Popular, mens præsidenten for SRB, Elka König, i et interview med Bloomberg TV, indrømmede, at Banco Popular var under observation. Heraf kan det udledes, at SRB allerede den 23. maj 2017 havde besluttet at afvikle Banco Popular, hvilket sivede ud til Reuters nyhedsbureau den 31. maj og førte til den indlånsflugt, som fik Banco Populars likviditet til at kollapse.
1.

Med det første anbringende gøres gældende, at Kommissionens afgørelse er i strid med bestemte bestemmelser i TEUF og med almindelige EU-retlige principper vedrørende forbuddet mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet og den fri bevægelighed for tjenesteydelser, der har dannet grundlag for liberaliseringen af lufttransportmarkedet i EU siden slutningen af 1980’erne. Liberaliseringen af lufttransportmarkedet i EU har medført en vækst i de reelt fælleseuropæiske lavpris-luftfartsselskaber. Kommissionens afgørelse undlader at tage hensyn til sådanne fælleseuropæiske luftfartsselskabers rolle for forbindelsen mellem EU-medlemsstater ved at tillade Sverige kun at yde støtte til EU-luftfartsselskaber, som Sverige har udstedt EU-driftslicenser til. Artikel 107, stk. 3, litra b), TEUF indeholder en undtagelse til forbuddet mod statsstøtte i henhold til artikel 107, stk. 1, TEUF, men indeholder ikke en undtagelse til de øvrige regler og principper i TEUF.
Sag anlagt den 5. maj 2020 — Stada Arzneimittel mod EUIPO — Pfizer (RUXYMLA)

(Sag T-248/20)

(2020/C 209/49)

Stævningen er affattet på tysk

Parter

Sagsøger: Stada Arzneimittel AG (Bad Vilbel, Tyskland) (ved advokaterne J.-C. Plate og R. Kaase)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Pfizer Inc. (New York, New York, De Forenede Stater)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Stada Arzneimittel AG

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om EU-ordmærket RUXYMLA — registreringsansøgning nr. 17 865 739

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 13. februar 2020 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 1878/2019-4)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne, herunder omkostningerne i forbindelse med sagens behandling for appelkammeret.

Anbringende
Sag anlagt den 30. april 2020 — Stada Arzneimittel mod EUIPO — Pfizer (RUXXIMLA)

(Sag T-239/20)

(2020/C 209/48)

Stævningen er affattet på tysk

Parter

Sagsøger: Stada Arzneimittel AG (Bad Vilbel, Tyskland) (ved advokaterne J.-C. Plate og R. Kaase)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Pfizer Inc. (New York, New York, De Forenede Stater)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Stada Arzneimittel AG

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om EU-ordmærket RUXXIMLA — registreringsansøgning nr. 17 865 742

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 13. februar 2020 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 1879/2019-4)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne, herunder omkostningerne i forbindelse med sagens behandling for appelkammeret.

Anbringende
4.

Fjerde anbringende om manglende proportionalitetskontrol med ophævelsen af unionsborgerskabet for visse kategorier af briter. Sagsøgerne er af den opfattelse, at den anfægtede afgørelse skal annulleres med den begrundelse, at den ikke har taget hensyn til, at det for flere kategorier af britiske statsborgere var umuligt at stemme i forbindelse med folkeafstemningen den 23. juni 2016 om Det Forenede Kongeriges medlemskab af Den Europæiske Union: dem, der havde udøvet deres ret til fri bevægelighed i Unionen og som havde været fraværende fra det britiske territorium i mere end femten år, statsborgere fra de oversøiske lande og territorier, fra Kanaløerne og fra de britiske besiddelser.
—

Det fastslås, at Rådets forordning (EU) nr. 36/2012 af 18. januar 2012 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Syrien og om ophævelse af forordning (EU) nr. 442/2011 er ulovlig for så vidt angår den del, der vedrører sagsøgeren, at afgørelse 2013/255/FUSP af 31. maj 2013 om restriktive foranstaltninger over for Syrien er ulovlig for så vidt angår den del, der vedrører sagsøgeren, at Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2020/211 af 17. februar 2020 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 36/2012 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Syrien er ulovlig for så vidt angår den del, der vedrører sagsøgeren, og at Rådets gennemførelsesafgørelse (FUSP) 2020/212 af 17. februar 2020 om gennemførelse af afgørelse 2013/255/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Syrien er ulovlig for så vidt angår den del, der vedrører sagsøgeren.
—

Sagsøgte tilpligtes at betale hver af sagsøgerne et beløb på 5 000 EUR, opgjort efter ret og billighed, i erstatning for det ikke-økonomiske tab, der er forvoldt ved overskridelsen af en rimelig frist, med tillæg af morarenter indtil fuldstændig betaling sker.
C 201/29

Sag anlagt den 19. marts 2020 — IZ mod Parlamentet

(Sag T-155/20)

(2020/C 201/40)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: IZ (ved advokaterne T. Bontinck og A. Guillerme)

Sagsøgt: Europa-Parlamentet

Sagsøgerens påstande

Principalt:

— Annullation af afgørelsen af 4. juli 2019 om afskedigelse af sagsøgeren.

— Europa-Parlamentet tilpligtes at betale en godtgørelse på 20 000 EUR i erstatning for det lidte ikke-økonomiske tab.

— Parlamentet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Subsidiært:

— Det fastslås, at afgørelsen om opløsning af den politiske gruppe ENL er ulovlig.

— Følgelig annulleres afgørelsen af 4. juli 2019 om afskedigelse af sagsøgeren.

— Europa-Parlamentet tilpligtes at betale en godtgørelse på 20 000 EUR i erstatning for det lidte ikke-økonomiske tab.

— Parlamentet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren principalt anført fem anbringender, som er identiske med eller ligner de anbringender, der er påberåbt i forbindelse med sag T-154/20, IY mod Parlamentet.

Subsidiært har sagsøgeren gjort gældende, at afgørelsen om opløsning af den politiske gruppe ENL er ulovlig. Sagsøgeren har anført, at eftersom afgørelsen om opløsning er ulovlig, da den er behæftet med et åbenbart urigtigt skøn og magtfordrejning, er afgørelsen om afskedigelse, som udelukkende er baseret på denne opløsning, derfor i sig selv ulovlig og skal annulleres.
—

EUIPO og intervenienten, såfremt den anden part i sagen for appelkammeret skulle intervenere i sagen for Retten, tilpligtes at bære deres egne omkostninger og at betale de af sagsøgeren afholdte gebyrer og omkostninger.
1.

Første anbringende om, at Europa-Kommissionens afgørelse er i strid med særlige bestemmelser i TEUF og de generelle EU-retlige principper om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet og den frie bevægelighed for tjenesteydelser, der har dannet grundlag for liberaliseringen af lufttransport i Den Europæiske Union siden slutningen af 1980’erne. Liberaliseringen af lufttransportmarkedet i Den Europæiske Union har givet mulighed for væksten af egentlige paneuropæiske lavprisluftfartsselskaber. Europa-Kommissionens afgørelse ser bort fra sådanne paneuropæiske luftfartsselskabers rolle i medlemsstaternes markedsstruktur ved at tillade Frankrig at forbeholde støtte til de EU-luftfartsselskaber, som Frankrig har udstedt EU- driftstilladelser til. Artikel 107, stk. 2, litra b), TEUF fastsætter en undtagelse til forbuddet mod statsstøtte i henhold til artikel 107, stk. 1, TEUF, men denne bestemmelse er ikke en undtagelse til andre regler og principper i TEUF.
Sag anlagt den 1. maj 2020 — Da Silva Carreira mod Kommissionen

(Sag T-260/20)

(2020/C 215/69)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: José Da Silva Carreira (Olhos de Água, Portugal) (ved advokaterne S. Orlandi og T. Martin)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

Det fastslås:

— Afgørelsen af 26. juli 2019, hvorved Kommissionen afslog at ændre sagsøgerens alderspension ex nunc, annulleres.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført et enkelt anbringende om tilsidesættelse af artikel 21 og af artikel 22 i bilag XIII til vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union (herefter »vedtægten«). Sagsøgeren har bl.a. gjort gældende, at Kommissionens afslag på at ændre hans alderspension ex nunc er i strid med artikel 41 i bilag VIII til vedtægten og med lighedsprincippet.
Sag anlagt den 28. april 2020 — Sabra mod Rådet

(Sag T-249/20)

(2020/C 215/63)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Abdelkader Sabra (Beirut, Libanon) (ved M. Lester, QC, og solicitor A. Bradshaw)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— De anfægtede foranstaltninger annulleres, for så vidt som de vedrører ham.

— Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har nedlagt påstand om annullation af Rådets gennemførelsesafgørelse (FUSP) 2020/212 af 17. februar 2020 om gennemførelse af afgørelse 2013/255/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Syrien (1) og Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2020/211 af 17. februar 2020 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 36/2012 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Syrien (2).

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren gjort gældende, at den omstændighed, at han er omfattet af de restriktive foranstaltninger, er resultatet af et åbenbart urigtigt skøn fra Rådet. Særligt har sagsøgeren gjort følgende gældende:

— Han tilhører ikke kategorien fremtrædende erhvervsfolk, der driver virksomhed i Syrien, som omhandlet i artikel 15, stk. 1, litra a), i Rådets forordning (EU) nr. 36/2012 af 18. januar 2012 (3).

— Han har ikke tilknytning til det syriske regime, udøver ikke indflydelse på regimet og udgør ingen risiko for omgåelse som omhandlet i artikel 15, stk. 1, litra b), i Rådets forordning nr. 36/2012.

— Han yder ingen støtte til og nyder ikke gavn af det syriske regime.

(1) EUT 2020, L 43I, s. 6.

(2) EUT 2020, L 43I, s. 1.

(3) Rådets forordning (EU) nr. 36/2012 af 18.1.2012 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Syrien og om ophævelse af forordning (EU) nr. 442/2011 (EUT 2012, L. 16, s. 1).
2.

Andet anbringende om anlæggelse af et åbenbart urigtigt skøn og magtmisbrug, for så vidt som sagsøgeren har gjort gældende, at hun blev chikaneret af X i løbet af bedømmelsesperioden, at i) X som følge heraf ikke havde den fornødne objektivitet til at bedømme hendes indsats og at hans bemærkninger og bedømmelser således var behæftet med et åbenbart urigtigt skøn og at ii) bedømmelsesrapporten blev vedtaget med den hensigt at skade sagsøgeren og således er behæftet med magtmisbrug.
C 215/57

Sag anlagt den 5. maj 2020 — Oatly mod EUIPO (IT’S LIKE MILK BUT MADE FOR HUMANS)

(Sag T-253/20)

(2020/C 215/65)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Oatly AB (Malmø, Sverige) (ved advokat M. Johansson)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Det omtvistede varemærke: Ansøgning om EU-ordmærket IT’S LIKE MILK BUT MADE FOR HUMANS — registreringsansøgning nr. 18 035 560

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 7. februar 2020 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 2446/2019-5)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO tilpligtes at bære sine egne omkostninger og betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger i den foreliggende sag.

Anbringende
—

Om fornødent, og som foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse eller som foranstaltninger til bevisoptagelse, tilpligtes Europa-Parlamentet at fremlægge de udtalelser, som blev afgivet af Europa-Parlamentets juridiske tjeneste og som blev fremsat den 16. juli 2018 samt den 3. december 2018, med forbehold for den nøjagtige dato, men under alle omstændigheder før vedtagelsen af Europa-Parlamentets Præsidiums afgørelse af 10. december 2018 om ændring af gennemførelsesbestemmelserne til statutten for Europa-Parlamentets medlemmer (2018/C 466/02, EUT 28.12.2018, C 466/8).
—

EUIPO tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling for Retten og Zumex Group, SA tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling for indsigelsesafdelingen og appelkammeret ved EUIPO.
—

Afgørelse truffet af Den Fælles Afviklingsinstans den 19. marts 2020 om beregning af ex ante-bidrag fra Banco Cooperativo Español, S.A., Hypo Vorarlberg Bank AG (tidligere Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG) og Portigon AG Den Fælles Afviklingsfond for 2016 (SRB/ES/2020/16) (»Decision of the Single Resolution Board of 19 March 2020 on the calculation of the 2016 ex-ante contributions due by Banco Cooperativo Español S.A., Hypo Vorarlberg Bank AG (formerly: Vorarl-berger Landes- und Hypothekenbank AG), and Portigon AG to the Single Resolution Fund [SRB/ES/2020/16]«), herunder bilagene dertil, annulleres, og under alle omstændigheder i det omfang afgørelsen, herunder bilagene dertil, vedrører det bidrag, som sagsøgeren skal betale.
9.

Niende anbringende om, at såfremt Retten er af den opfattelse, at Kommissionen ved udstedelsen af den anfægtede forordning selv kunne definere betingelserne for klassificeringen eller genstanden for en klassificering, eller der ikke var plads til en konsekvensanalyse eller en forholdsmæssig anvendelse, tilsidesatte artikel 37, stk. 5, artikel 53, stk. 1, og artikel 53a i forordning nr. 1272/2008 artikel 290, stk. 1 og 2, i TEUF. I det foreliggende tilfælde udgjorde det nemlig en tilsidesættelse af artikel 290 TEUF at anvende basisretsakten (forordning nr. 1272/2008) til den anfægtede forordning.
7.

Syvende anbringende om, at sagsøgerens ejendomsret i henhold til artikel 17, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder er blevet tilsidesat, fordi de restriktive foranstaltninger er en ubegrundet og uforholdsmæssig begrænsning af disse rettigheder, bl.a. fordi, (i) der ikke er noget grundlag for at antage, at nogen af de midler, som sagsøgeren hævdes at have tilegnet sig uretmæssigt, skal anses for at være blevet ført ud af Ukraine, og (ii) det hverken er nødvendigt eller hensigtsmæssigt at indefryse alle sagsøgerens aktiver, eftersom de ukrainske myndigheder nu har opgjort værdien af de tab, der hævdes retsforfulgt i de underliggende straffesager mod sagsøgeren.
2.

Andet anbringende om et urigtigt skøn i den foreliggende sag og om magtfordrejning. Sagsøgeren har gjort gældende, at Rådet, henset til de oplysninger, der er blevet fremsendt til det, kun kunne konstatere, at der ikke foreligger et tilstrækkeligt faktuelt grundlag for en straffesag. Sagsøgeren har ligeledes påberåbt sig talrige tilsidesættelser af sine grundlæggende rettigheder, hvilke Rådet ikke har draget nogen konsekvenser af.
—

Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at udvælgelseskomitéen for udvælgelsesprøven er forpligtet til at sikre, at den ved sine bedømmelser af alle de ansøgere, der deltager i prøverne, overholder betingelserne om lighed og objektivitet, og at bedømmelseskriterierne er ensartede og anvendes ensartet på alle ansøgerne. Idet udvælgelseskomitéen afveg fra meddelelsen, sikrede den ikke objektiviteten og ligheden i forbindelse med efterprøvelsen af de særlige betingelser, hvilken efterprøvelse blev gennemført uden for lex specialis for udvælgelsesprøven.
—

Den anden part i sagen tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling ved EUIPO og i påkommende tilfælde at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling for Retten.
4.

Fjerde anbringende, for så vidt angår den korrektion, som blev pålagt foranstaltning 125A, om en tilsidesættelse af artikel 24, stk. 2, litra b), i forordning (EU) nr. 65/2011 (4), af artikel 43 forordning (EF) nr. 1974/2006 og af bestemmelserne i det af Kommissionen godkendte nationale program for udvikling af landdistrikterne for perioden 2007-2013, manglende begrundelse med hensyn til retsgrundlaget for korrektionen, manglende retligt grundlag og begrundelse samt en faktisk fejl for så vidt angår den pålagte finansielle korrektion og dennes størrelse (10 %).
—

Rådets afgørelse (FUSP) 2020/373 af 5. marts 2020 om ændring af afgørelse 2014/119/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine (1) og Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 2020/370 af 5. marts 2020 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 208/2014 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine (2) annulleres, for så vidt som disse retsakter vedrører sagsøgeren.
—

Rådets afgørelse (FUSP) 2020/373 af 5. marts 2020 om ændring af afgørelse 2014/119/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine (1) og Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2020/370 af 5. marts 2020 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 208/2014 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine (2) annulleres, for så vidt som disse retsakter vedrører sagsøgeren.
1.

Med det første anbringende gøres gældende, at Kommissionen begik åbenbare retlige fejl og fejl i vurderingen af de faktiske omstændigheder og lagde en cyklisk argumentation til grund ved (1) at fastslå, at sagsøgerne systematisk undlod at samarbejde materielt med Kommissionen og af denne grund anvendte artikel 17, stk. 4 i grundforordningen (2), (2) at fastslå, at sagsøgerne havde anmodet om en individuel dumpingmargen i stedet for at være en stikprøveudtaget eksporterende producent i henhold til grundforordningens artikel 17, stk. 1 og 2, og herved også tilsidesætte grundforordningens artikel 6, og (3) pålægge sagsøgerne den maksimale restantidumpingstraftold, der var bestemt for ikke-samarbejdsvillige parter eller parter, der ikke gav sig til kende, og herved også tilsidesatte grundforordningens artikel 2, 3 og artikel 9, stk. 4, og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, princippet om god forvaltningsskik, princippet om ikkeforskelsbehandling og proportionalitetsprincippet.
1.

Første anbringende om tilsidesættelse af artikel 64 og artikel 65 i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union (herefter »vedtægten«) og af ligebehandlingsprincippet samt anlæggelse af et åbenbart urigtigt skøn. Sagsøgerne har i denne henseende gjort gældende, at sagsøgte ikke har fremlagt beviser, som gør det muligt for dem at forstå ikke blot nedsættelsen af den justeringskoefficient, der blev anvendt på deres løn, men ligeledes anvendelsen med tilbagevirkende kraft, som afstedkommer en særlig stor gæld.
4.

Fjerde anbringende om tilsidesættelse af retten til forsvar, for så vidt som SRB fortsat behandler visse oplysninger som følsomme og skjuler disse for Banco Populars aktionærer og kreditorer under foregivende af, at »offentliggørelse af disse oplysninger vil kunne tilsidesætte instansens ret til forsvar i de verserende retssager«.
—

Appelkammeret begik en retlig fejl, idet det ikke tog det manglende eller utilstrækkelige bevis for brug angående salg i den relevante periode i betragtning vedrørende de spanske varemærker 1795078 og 2289074, der er genstand for bevis for brug, og for disse mærkers vedkommende lagde til grund, at der foreligger en risiko for forveksling mellem varemærkerne for en del af forbrugerne
—

Den anden part i sagen for appelkammeret tilpligtes at betale sagsomkostningerne samt de gebyrer og alle de omkostninger, som sagsøgeren har afholdt i forbindelse med sagens behandling ved EUIPO og for Retten.
1.

For det første har sagsøgeren gjort gældende, at værdiansættelsesrapport 3 ikke er blevet udfærdiget af en sagkyndig, som reelt er uafhængig, således som det påkræves i artikel 20, stk. 16-18, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 806/2014 af 15. juli 2014 om ensartede regler og en ensartet procedure for afvikling af kreditinstitutter og visse investeringsselskaber inden for rammerne af en fælles afviklingsmekanisme og en fælles afviklingsfond og om ændring af forordning (EU) nr. 1093/2010 (EUT 2014, L 225, s. 1).