Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Tjenestemænd — ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte — retlig karakter — forordning — medlemsstaternes forpligtelser — hensyntagen til, at Fællesskabets ordning for arbejdsløshedsunderstøttelse har en supplerende karakter — tidligere midlertidigt ansat, der har ret til arbejdsløshedsunderstøttelse fra Fællesskabet — anvendelse af en national antikumulationsregel — (Art. 249, stk. 2, EF; ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, art. 28a, stk. 1, andet afsnit; Rådets forordning nr. 259/68)

2. Fri bevægelighed for personer — arbejdstagere — ligebehandling — forskelle fra den ene medlemsstat til den anden, der følger af, at de nationale lovgivninger på området for social sikring afviger fra hinanden — lovlighed — betingelser — person, der udøver et postuniversitært hverv — person, der anses for at være en stipendiatstuderende, og som ikke kan optages i den nationale arbejdsløshedsforsikringsordning — lovlighed — (Art. 39, stk. 2, EF; Rådets forordning nr. 1612/68, art. 7, stk. 4)

Sammendrag

1. Ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i De Europæiske Fællesskaber er blevet vedtaget ved forordning nr. 259/68 og er i henhold til artikel 249, stk. 2, EF almengyldige, bindende i alle enkeltheder og gælder umiddelbart i hver medlemsstat. Det følger heraf, at de ikke alene har en intern betydning for fællesskabsinstitutionernes administrationer, men at de ligeledes skaber forpligtelser for medlemsstaterne, i det omfang disses medvirken er nødvendig for at gennemføre dem.

I artikel 28a, stk. 1, andet afsnit, i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte er det fastsat, at når en tidligere midlertidigt ansat har ret til arbejdsløshedsunderstøttelse i henhold til en national ordning, skal den pågældende understøttelse fratrækkes den, der udbetales i henhold til fællesskabsordningen. Det fastsættes således i denne bestemmelse, at Fællesskabets ordning for arbejdsløshedsunderstøttelse har en supplerende karakter i forhold til medlemsstaternes ordninger. Der kan ikke ses bort fra denne supplerende karakter ved anvendelsen af en national ordning vedrørende arbejdsløshedsunderstøttelse og særligt af en national antikumulationsregel, der er fastsat i denne ordning, på en tidligere midlertidigt ansat, der er bosat i den pågældende medlemsstat, og som har ret til arbejdsløshedsunderstøttelse udbetalt i henhold til den ordning, der finder anvendelse på øvrige ansatte.

(jf. præmis 32-35 samt domskonkl. 1)

2. Fællesskabsretten begrænser ikke medlemsstaternes kompetence til selv at udforme deres sociale sikringsordninger. I mangel af en harmonisering på fællesskabsplan tilkommer det nemlig hver medlemsstat i lovgivningen at fastsætte dels vilkårene for retten eller forpligtelsen til at blive tilsluttet en social sikringsordning, dels de betingelser, som en person skal opfylde for at være berettiget til ydelser. Det forholder sig imidlertid således, at medlemsstaterne skal overholde fællesskabsretten ved udøvelsen af denne kompetence.

I denne forbindelse gælder princippet om forbud mod forskelsbehandling, der er nedfældet såvel i artikel 39, stk. 2, EF som i artikel 7 i forordning nr. 1612/68 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet, ved inden for traktatens kompetenceområde at forbyde hver medlemsstat at anvende national ret forskelligt alt efter de pågældende personers nationalitet, ikke for den eventuelle forskelsbehandling, der kan følge af, at de nationale lovgivninger afviger fra den ene medlemsstat til den anden, forudsat at disse forskelle berører de personer, der er omfattet af anvendelsesområdet for disse lovgivninger, på ensartet vis efter objektive kriterier og uden hensyn til deres nationalitet.

Princippet om forbud mod forskelsbehandling i artikel 7, stk. 4, i forordning nr. 1612/68 er mere konkret ikke til hinder for, at en person, der udøver et postuniversitært hverv som det, der udøves i henhold til en kontrakt, hvis formål er at udbygge unge arbejdstageres faglige kvalifikationer, idet disse ikke aflønnes, men får udbetalt et månedligt beløb, der dækker deres udgifter til rejse og ophold, og som selv skal betale sociale sikringsbidrag og skat, i en medlemsstat anses for at være en stipendiatstuderende, der ikke kan optages i den nationale arbejdsløshedsforsikringsordning, når en person, der udøver et tilsvarende hverv, i andre medlemsstater anses for at være erhvervsmæssigt beskæftiget og dermed for at være omfattet af arbejdsløshedsforsikringsordningen.

(jf. præmis 37, 38 og 40 samt domskonkl. 2)