1)

Artikel 43 EF og 49 EF skal fortolkes således, at a) for at et offentligt monopol på sportsvæddemål og lotterier som dem, der er omhandlet i hovedsagerne, kan begrundes under henvisning til et mål om at forhindre incitamenter til overdrevent forbrug i tilknytning til spillevirksomhed og at bekæmpe ludomani, skal de pågældende nationale myndigheder ikke nødvendigvis være i stand til at fremlægge en undersøgelse, som påviser, at nævnte foranstaltning er forholdsmæssig, og som blev gennemført før vedtagelsen af denne b) den omstændighed, at en medlemsstat foretrækker et sådant monopol frem for en ordning, som tillader private foretagenders virksomhed, idet de lovligt kan udøve deres virksomhed inden for rammerne af bestemmelser, der ikke er baseret på eneret, kan opfylde proportionalitetskravet, for så vidt som — hvad angår målet om et højt beskyttelsesniveau for forbrugerne — indførelsen af nævnte monopol ledsages af indførelsen af lovgivningsmæssige rammer, som sikrer, at indehaveren af monopolet reelt er i stand til på en sammenhængende og systematisk måde at forfølge et sådant mål ved hjælp af et udbud, hvis kvantitative omfang og kvalitative indhold er fastlagt ud fra nævnte mål, og som er underlagt en streng kontrol fra de offentlige myndigheders side c) den omstændighed, at de kompetente myndigheder i en medlemsstat kan blive stillet over for visse vanskeligheder med henblik på at sikre håndhævelsen af et sådant monopol over for arrangører af spil og væddemål, der er etableret i udlandet, og som via internettet og i strid med nævnte monopol indgår væddemål med personer, der befinder sig inden for nævnte myndigheders område, kan ikke som sådan påvirke spørgsmålet om overensstemmelse mellem et sådant monopol og de nævnte bestemmelser i traktaten d) i en situation, hvor en national ret på en gang konstaterer, — at de reklameforanstaltninger, som iværksættes af indehaveren af et sådant monopol, og som vedrører andre former for hasardspil, som også udbydes af denne, ikke er begrænset til, hvad der er nødvendigt for at kanalisere forbrugerne mod udbuddet, som tilbydes af monopolhaveren, ved at få dem væk fra andre, ikke-autoriserede spillekanaler, men tilsigter at anspore forbrugernes spilletrang og at stimulere deres aktive deltagelse i spil med henblik på at maksimere indtægterne fra sådan virksomhed — at andre former for hasardspil kan foranstaltes af private foretagender, som har en tilladelse, og — at de kompetente myndigheder hvad angår andre former for hasardspil, som ikke er omfattet af nævnte monopol, og som desuden har et større risikopotentiale for afhængighed end de spil, som er underlagt dette monopol, fører eller tolererer politikker, der øger udbuddet, og som kan udvikle og stimulere spillevirksomhed, navnlig med henblik på at maksimere indtægterne herfra kan den nationale ret med rette anse, at et sådant monopol ikke er egnet til at sikre virkeliggørelsen af målet om at forhindre incitamenter til overdrevent forbrug i tilknytning til spil og at bekæmpe ludomani, med henblik på hvilket det er blevet indført, ved at bidrage til at reducere spillemulighederne og begrænse aktiviteterne på dette område på en sammenhængende og systematisk måde.