Sag C-616/11

T-Mobile Austria GmbH

mod

Verein für Konsumenteninformation

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberster Gerichtshof)

»Direktiv 2007/64/EF — betalingstjenester — artikel 4, nr. 23) — begrebet »betalingsinstrument« — overførselsordrer via netbank og ved anvisning i papirform — artikel 52, stk. 3 — betalingsmodtagerens ret til at opkræve et gebyr hos betaleren for brugen af et betalingsinstrument — medlemsstaternes beføjelse til at udstede et generelt forbud — kontrakt mellem en mobiltelefonioperatør og privatpersoner«

Sammendrag – Domstolens dom (Femte Afdeling) af 9. april 2014

Tilnærmelse af lovgivningerne – betalingstjenester i det indre marked – direktiv 2007/64 – artikel 52, stk. 3 – betalingsmodtagerens ret til at opkræve et gebyr hos betaleren for brugen af et betalingsinstrument – den til medlemsstaterne overladte beføjelse – generelt forbud, rettet mod betalingsmodtagere, mod at opkræve gebyrer hos betaleren for brugen af ethvert betalingsinstrument – lovlig – betingelser – bedømmelse tilkommer den nationale ret

Tilnærmelse af lovgivningerne – betalingstjenester i det indre marked – direktiv 2007/64 – artikel 52, stk. 3 – betalingsmodtagerens ret til at opkræve et gebyr hos betaleren for brugen af et betalingsinstrument – anvendelse af denne bestemmelse i et kontraktforhold mellem en mobiltelefonioperatør og dennes privatkunde

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 20)

Det fremgår af selve ordlyden af artikel 52, stk. 3, i direktiv 2007/64 om betalingstjenester i det indre marked, som regulerer betalingsmodtagerens ret til at opkræve gebyr hos betaleren for brugen af et givent betalingsinstrument, at denne bestemmelse omhandler forholdet mellem »betalingsmodtageren« og »betaleren«. Det følger heraf, at den nævnte bestemmelse finder anvendelse i forbindelse med brugen af et betalingsinstrument i et kontraktforhold mellem en mobiltelefonioperatør som betalingsmodtager og dennes privatkunde som betaler. (jf. præmis 26 og 28 samt domskonkl. 1)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 32)

Artikel 4, nr. 23), i direktiv 2007/64 om betalingstjenester i det indre marked skal fortolkes således, at såvel en procedure for udstedelse af en overførselsordre, der hviler på en af betaleren underskrevet betalingsanvisning, som en procedure for udstedelse af overførselsordrer via netbank udgør betalingsinstrumenter som omhandlet i denne bestemmelse. Såvel udstedelsen af en overførselsordre ved en betalingsanvisning forsynet med betalerens underskrift som en udstedelse af en overførselsordre via netbank udgør nemlig et sæt af procedurer, der er aftalt mellem brugeren og udbyderen af betalingstjenester, og som brugeren bruger for at initiere en betalingsordre. (jf. præmis 38, 41 og 44 samt domskonkl. 2)

Artikel 52, stk. 3, i direktiv 2007/64 skal fortolkes således, at den overlader medlemsstaterne en beføjelse til generelt at forbyde betalingsmodtagere at opkræve gebyrer hos betaleren for brugen af ethvert betalingsinstrument, for så vidt som den nationale lovgivning i sin helhed tager hensyn til behovet for at øge konkurrencen og brugen af effektive betalingsinstrumenter, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve. Det fremgår nemlig af selve ordlyden af nævnte bestemmelser, at den beføjelse, der er tillagt medlemsstaterne til at forbyde betalingsmodtageren at opkræve gebyr for brugen af et betalingsinstrument, kan gennemføres i forhold til en del af eller samtlige betalingsinstrumenter i brug på deres område, og begrænser ikke brugen af et bestemt betalingsinstrument. (jf. præmis 46 og 48 samt domskonkl. 3)