DOMSTOLENS DOM (FEMTE AFDELING) AF 10. MARTS 1992. - MITA INDUSTRIAL CO LTD MOD RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - ANTIDUMPINGTOLD PAA PPC-FOTOKOPIERINGSMASKINER MED OPRINDELSE I JAPAN. - SAG C-172/87.



Samling af Afgørelser 1992 side I-01301



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Faelles handelspolitik - beskyttelse mod dumping - dumpingmargen - fastsaettelse af den normale vaerdi - beregnet vaerdi - beregningens formaal - hensyntagen til salgs-, administrations- og andre generalomkostninger

[Raadets forordning nr. 2176/84, art. 2, stk. 3, litra b), nr. ii)]

2. Faelles handelspolitik - beskyttelse mod dumping - dumpingmargen - fastsaettelse af eksportprisen - beregning paa grundlag af prisen betalt af den foerste uafhaengige koeber - justeringer af hensyn til omkostningerne i forbindelse med den virksomhed, der inden indfoerslen er udoevet af et datterselskab af den eksporterende fabrikant - lovligt

[Raadets forordning nr. 2176/84, art. 2, stk. 8, litra b)]

Sammendrag

1. Naar den normale vaerdi fastsaettes som en beregnet vaerdi, er formaalet hermed at fastlaegge salgsprisen for en vare, saaledes som denne ville vaere, saafremt varen solgtes i oprindelses- eller eksportlandet. Det er foelgelig omkostningerne ved afsaetning paa hjemmemarkedet, der skal tages i betragtning ved fastsaettelsen af den beregnede vaerdi.

Faellesskabsinstitutionerne kan derfor med foeje afvise at anvende oplysninger vedroerende et andet marked end hjemmemarkedet i oprindelses- eller eksportlandet.

2. Saafremt eksportprisen af andre grunde end dem, der naevnes i artikel 2, stk. 8, litra b), i grundforordning nr. 2176/84 om antidumping, beregnes paa grundlag af den pris, der er betalt af den foerste uafhaengige koeber, skal denne pris justeres af hensyn til de omkostninger og den fortjeneste, der kan henfoeres til den virksomhed, som et datterselskab af producenten, der virker som et mellemled ved eksportsalget, udoever vedroerende modtagelse af ordrer, udsendelse af fakturaer og modtagelse af betalinger. Datterselskabets omkostninger ved denne virksomhed formindsker nemlig reelt det beloeb, der modtages af eksportoeren, og forordningens artikel 2, stk. 8, litra b), er ikke til hinder for, at der foretages justeringer af hensyn til saadanne omkostninger, selv om de vedroerer en virksomhed, der udoeves foer indfoerslen.

Dommens præmisser

1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 6. juni 1987 har Mita Industrial Co. Ltd (herefter benaevnt "Mita"), Osaka, i medfoer af EOEF-traktatens artikel 173, stk. 2, anlagt sag med paastand om annullation af artikel 1 og 2 i Raadets forordning (EOEF) nr. 535/87 af 23. februar 1987 om indfoerelse af en endelig antidumpingtold paa importen af PPC-fotokopieringsmaskiner med oprindelse i Japan (EFT L 54, s. 12, herefter benaevnt "den anfaegtede forordning") i det omfang, de angaar sagsoegeren.

2 Selskabet Mita fremstiller PPC-fotokopieringsmaskiner (herefter benaevnt "PPC"), som det eksporterer til Faellesskabet gennem Mita Europe, dels til uafhaengige importoerer, der saelger dem under varemaerket Mita, dels - svarende til 50% af eksporten - til Original Equipment Manufacturers (leverandoerer, som under eget varemaerke afsaetter produkter fremstillet af andre virksomheder, herefter benaevnt "OEM-selskaber"), herunder til Gestetner, Océ, Triumph-Adler, Utax, Olympia og Develop. I Japan, hvor selskabet ikke saelger til OEM-selskaber, saelger Mita PPC under varemaerket Mita til forhandlere og til endelige forbrugere gennem selskabets egne salgsdatterselskaber.

3 I juli 1985 blev der til Kommissionen klaget over Mita og andre japanske producenter af Committee of European Copier Manufacturers, som beskyldte Mita for at saelge sine produkter i Faellesskabet til dumpingpriser.

4 Den antidumpingprocedure, som Kommissionen indledte i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 2176/84 af 23. juli 1984 om beskyttelse mod dumpingimport eller subsidieret import fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab (EFT L 201, s. 1), foerte til vedtagelsen af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2640/86 af 21. august 1986 om indfoerelse af en midlertidig antidumpingtold paa importen af PPC-fotokopieringsmaskiner med oprindelse i Japan (EFT L 239, s. 5). Denne midlertidige told blev fastsat til 13,7% af prisen, netto, frit Faellesskabets graense, paa importen af PPC, som fremstilles og eksporteres af Mita. Ved den anfaegtede forordning, der blev vedtaget paa forslag fra Kommissionen, fastsatte Raadet derefter den endelige antidumpingtold til 12,6%.

5 Hvad naermere angaar sagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.

6 Mita har til stoette for paastanden anfoert to anbringender, dels at den normale vaerdi af de produkter, der blev solgt til OEM-selskaberne, blev beregnet fejlagtigt, dels at eksportprisen blev beregnet fejlagtigt.

Anbringendet om fejlagtig beregning af den normale vaerdi af de produkter, der blev solgt til OEM-selskaberne

7 Mita har gjort gaeldende, at selv om institutionerne i forbindelse med beregningen af den normale vaerdi af de produkter, der blev solgt til OEM-selskaberne, i henhold til artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii), i forordning nr. 2176/84 med rette tog hensyn til, at fortjenesten ved selskabets salg til OEM-selskaberne var lavere end fortjenesten ved selskabets salg af produkter under sit eget varemaerke, var det forkert, at institutionerne i den normale vaerdi medregnede samtlige omkostninger til distribution, salgsfremstoed og kundeservice, som selskabet i virkeligheden alene baerer paa hjemmemarkedet og ikke i forbindelse med sit salg til OEM-selskaberne.

8 Mita finder i denne forbindelse, at institutionerne burde have taget hensyn til de oplysninger, som selskabet havde forelagt Kommissionen, og som viste den ovennaevnte forskel i omkostninger, selv om de naevnte oplysninger vedroerte eksportsalget. Selskabet finder, at disse udgjorde de eneste "tilgaengelige oplysninger" efter betydningen i artikel 2, stk. 3, litra b), nr. ii), i forordning nr. 2176/84, som institutionerne kunne tage hensyn til ved beregningen af den normale vaerdi.

9 Indledningsvis bemaerkes, at Domstolen tog stilling til et lignende anbringende til stoette for en paastand om annullation af den samme forordning som den, naervaerende sag drejer sig om, i dom af 14. marts 1990 (forenede sager C-133/87 og C-150/87, Nashua mod Kommissionen og Raadet, Sml. I, s. 719, praemis 33), og herved fastslog, at institutionerne havde taget hensyn til forskellen mellem omkostningerne og fortjenesten ved salg til OEM-selskaberne og ved andre salg, og at det var med dette formaal for oeje og under hensyntagen til, at det var umuligt for institutionerne at opgoere denne forskel praecist, at de som led i beregningen af den normale vaerdi for OEM-selskaberne fastsatte fortjenstmargenen til 5% og ikke til den anslaaede gennemsnitsstoerrelse paa 14,6%, som de anvendte paa de salg, der var foretaget under fabrikanternes maerke. Mita har endvidere ikke bevist, at stoerrelsen af den justering, som institutionerne foretog, var utilstraekkelig til at daekke samtlige de paastaaede forskelle.

10 Hertil kommer, at de tal, der er fremlagt som bevis for de ovennaevnte omkostningsforskelle, kun vedroerte salget paa faellesmarkedet.

11 Det fremgaar af Domstolens praksis, som navnlig fastlagt ved dom af 5. oktober 1988 (sag 250/85, Brother mod Raadet, Sml. s. 5683, praemis 18), at naar den normale vaerdi fastsaettes som en beregnet vaerdi, er formaalet hermed at fastlaegge salgsprisen for en vare, saaledes som denne ville vaere, saafremt varen solgtes i oprindelses- eller eksportlandet, og at det foelgelig er omkostningerne ved afsaetning paa hjemmemarkedet, der skal tages i betragtning. Det var herefter med foeje, at institutionerne afviste at anvende oplysninger vedroerende et andet marked end hjemmemarkedet i oprindelses- eller eksportlandet.

12 Mita har tillige gjort gaeldende, at den af institutionerne anvendte metode, som var at benytte den samme fortjenstmargen paa 5% af den beregnede normale vaerdi af de produkter, der solgtes til OEM-selskaberne af alle de paagaeldende japanske eksportoerer, i stedet for at tage hensyn til den faktiske fortjenstmargen, som disse eksportoerer opnaaede ved salg af varer under deres eget varemaerke, er diskriminerende og begunstiger de eksportoerer, der har lave omkostninger og en hoej fortjenstmargen ved salg paa hjemmemarkedet af produkter under eget maerke.

13 Dette argument kan ikke tiltraedes. AArsagen til, at en enkelt fortjenstmargen blev lagt til grund, er nemlig, saaledes som det er anfoert ovenfor, at institutionerne ikke raadede over de noedvendige oplysninger med henblik paa en sikker beregning af den enkelte eksportoers fortjenstmargen.

14 Det foelger af det anfoerte, at anbringendet om fejlagtig beregning af den normale vaerdi af de produkter, der blev solgt til OEM-selskaberne, maa forkastes.

Anbringendet om fejlagtig beregning af eksportprisen

15 Mita har foerst gjort gaeldende, at for saa vidt angaar salgene til OEM-importoererne blev eksportprisen ikke, som Raadet har haevdet, fastsat i medfoer af artikel 2, stk. 8, litra b), i forordning nr. 2176/84, men paa grundlag af samme forordnings artikel 2, stk. 8, litra a). Sidstnaevnte bestemmelse hjemler imidlertid ikke det fradrag paa 5%, der blev foretaget for agentprovision til Mita Europe.

16 Mita har dernaest vedroerende salgene til uafhaengige importoerer af PPC under varemaerket Mita anfoert, at Raadet i henhold til artikel 2, stk. 8, litra a), i forordning nr. 2176/84 som eksportpris skulle have anvendt de priser, der blev betalt til Mita Europe, og ikke maatte beregne eksportprisen paa grundlag af samme forordnings artikel 2, stk. 8, litra b), med et fradrag paa 6% for Mita Europe' s omkostninger og 5% for fortjenstmargenen.

17 Ifoelge Mita finder artikel 2, stk. 8, litra b), i forordning nr. 2176/84 i hvert fald ikke anvendelse i naervaerende sag, idet PPC for begge de foernaevnte salgskategoriers vedkommende blev indfoert af kunder, der var uafhaengige af Mita, og idet Mita Europe hverken indfoerer eller saelger produkter i Faellesskabet. De omkostninger, der er paaloebet mellem indfoersel og videresalg, baeres alene af de uafhaengige importoerer, der koeber PPC af Mita, og ikke af Mita, hvorfor de foretagne fradrag er ulovlige.

18 Endelig haevder Mita, at som foelge af, at artikel 2, stk. 8, litra b), i forordning nr. 2176/84 blev anvendt saavel paa salg af Mita' s PPC til uafhaengige importoerer som paa salg af PPC til OEM-koebere, er eksportprisen blevet fastsat efter foretagelse af et dobbelt fradrag for fortjeneste, nemlig dels en fortjeneste ved videresalg eller en provision paa 5%, dels den normale fortjeneste, som de uafhaengige importoerer og OEM-koeberne opnaar ved salget af deres produkter i Faellesskabet.

19 Det skal foerst bemaerkes, at Domstolen i dom af 14. marts 1990 (sag C-156/87, Gestetner mod Raadet og Kommissionen, Sml. I, s. 781, praemis 27) vedroerende Mita' s salg til OEM-importoerselskabet Gestetner bemaerkede, at de PPC, der var fremstillet af Mita, blev solgt gennem Mita Europe, der modtager ordrerne fra kunderne, tilsender dem fakturaerne og modtager fakturabetalingerne, og at den pris, som koeberne betaler til Mita Europe, ikke er den samme som fakturaprisen fra Mita Japan til Mita Europe.

20 Det fremgaar af den naevnte dom, at Mita Europe' s placering som mellemled er begrundelsen for, at eksportprisen blev fastsat paa grundlag af artikel 2, stk. 8, litra b), i forordning nr. 2176/84, idet hverken den pris, som Mita Europe havde betalt til Mita Japan, eller den pris, som Gestetner havde betalt til Mita Europe, kunne laegges til grund som foelge af forbindelsen mellem den eksporterende fabrikant og dennes datterselskab samt datterselskabets virksomhed med henblik paa salg. Omkostningerne ved en saadan virksomhed formindsker nemlig reelt det beloeb, som den eksporterende fabrikant modtager, i det omfang, hvori de normalt baeres af importoeren (praemis 31). Herefter fandt Domstolen, at det var korrekt at beregne eksportprisen paa grundlag af den pris, der var betalt af den foerste uafhaengige koeber, og at justere denne pris under hensyn til de omkostninger og fortjenstmargener, der foelger af Mita Europe' s funktioner (praemis 34).

21 Det fremgaar endvidere af samme dom, at den omstaendighed, at Mita Europe' s omkostninger vedroerer en aktivitet, der ligger foer indfoerslen, ikke stiller sig i vejen for at anvende artikel 2, stk. 8, litra b), i forordning nr. 2176/84, der ikke er til hinder for, at de fornoedne justeringer foretages, saafremt eksportprisen skal beregnes af andre grunde end de naevnte (praemis 32 og 33).

22 Det maa herefter fastslaas, at Raadet i den foreliggende sag fastsatte eksportprisen korrekt for saa vidt angaar salgene til OEM-selskaberne, da det beregnede denne pris paa grundlag af den pris, der blev betalt af den foerste uafhaengige koeber, og justerede prisen under hensyn til de omkostninger og fortjenstmargener, som foelger af Mita Europe' s funktioner.

23 Det samme gaelder med hensyn til fastsaettelsen af eksportprisen for Mita' s salg gennem Mita Europe af PPC under varemaerket Mita til uafhaengige importoerer. Som det anfoeres af Raadet i betragtning 15, tredje afsnit, til den anfaegtede forordning, varetager Mita Europe i alle disse tilfaelde de funktioner, der typisk er tillagt et importdatterselskab, og som er de samme som de, der udfoeres i forhold til OEM-selskaberne.

24 Det foelger af det anfoerte, at argumentet om, at Raadet ved at anvende artikel 2, stk. 8, litra b), i forordning nr. 2176/84 paa salgene til uafhaengige importoerer (OEM-selskaber og andre) fastsatte eksportprisen ved at foretage et dobbelt fradrag for fortjeneste, ikke kan tiltraedes.

25 Det fremgaar hverken af sagens akter eller af indlaeggene for Domstolen, at justeringen var for stor. Anbringendet om, at eksportprisen blev beregnet fejlagtigt, maa foelgelig forkastes, og sagsoegte vil herefter vaere at frifinde i det hele.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

26 Ifoelge procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Sagsoegeren har tabt sagen og paalaegges derfor at betale sagens omkostninger, herunder omkostningerne for intervenienten Cecom, der har nedlagt paastand herom. Kommissionen baerer sine egne omkostninger, jf. procesreglementets artikel 69, stk. 4. Selskabet Gestetner, der har interveneret til stoette for sagsoegerens paastande, baerer sine egne omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN (Femte Afdeling)

1) Sagsoegte frifindes.

2) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger, herunder de af intervenienten Cecom afholdte omkostninger. Selskabet Gestetner baerer sine egne omkostninger.