DA Den Europæiske Unions Tidende C 63/19

Sag anlagt den 30. november 2010 — Europa-Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tyskland

(Sag C-562/10)

2011/C 63/37

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved F.W. Bulst og I. Rogalski, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Forbundsrepublikken Tyskland

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 56 TEUF, idet den 1) i henhold til ordlyden af SGB XI’s § 34, stk. 1, nr. 1), kun giver ret til plejeydelse i højest seks uger under den plejekrævendes midlertidige ophold i et andet EU-land 2) for plejetjenester, der gøres brug af under den plejekrævendes midlertidige ophold i et andet EU-land, og som ydes af en tjenesteyder, der er etableret i et andet EU-land, ikke fastsætter eller ved SGB XI’s § 34, stk. 1, nr. 1), udelukker en godtgørelse af udgifter i samme størrelsesorden, som for de i Tyskland ydede naturalplejeydelser 3) ikke godtgør udgifter til leje af udstyr ved den plejekrævendes midlertidige ophold i et andet EU-land eller ved SGB XI’s § 34, stk. 1, nr. 1), udelukker en godtgørelse af udgifter, selv om disse ville blive godtgjort i Tyskland eller udstyr ville blive stillet til rådighed, og godtgørelsen ikke ville have en fordobling eller en anden forhøjelse af de i Tyskland tildelte ydelser til følge.

— Forbundsrepublikken Tyskland tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Det foreliggende søgsmåls genstand er den tyske plejeforsikringsordning, hvorefter plejekrævende, der i Tyskland modtager ydelser fra den lovbestemte (sociale) plejeforsikring, ikke kan gøre krav gældende på disse ydelser i samme omfang, hvis de midlertidigt rejser til en anden medlemsstat og dér gør brug af (vil gøre brug af) plejetjenester eller plejeydelse. Med hensyn til et midlertidigt ophold i et andet EU-land fastsætter de omhandlede regler om naturalplejeydelser, plejeydelse og udstyr betydeligt ringere ydelser end ved pleje i Tyskland.

Kommissionen er af den opfattelse, at de pågældende regler ikke er forenelige med artikel 56 TEUF, da de vanskeliggør brugen af plejetjenester i et andet EU-land betydeligt, og dette ikke er begrundet i eller nødvendigt på grund af tvingende almene hensyn. Plejetjenester er — ligesom leje af udstyr til pleje — ydelser, der erlægges mod betaling, og de er derfor tjenesteydelser i henhold til artikel 56 TEUF. De falder dermed ind under anvendelsesområdet for bestemmelserne om den frie udveksling af tjenesteydelser. Domstolen har i sin praksis vedrørende godtgørelse af lægelige behandlingsudgifter, som er opstået i udlandet, lagt vægt på, at medlemsstaterne skal overholde fællesskabsretten ved udøvelsen af beføjelsen til at udforme deres sociale sikringssystemer. Den omstændighed, at en ordning henhører under området for social sikring, udelukker derfor ikke anvendelsen af artikel 56 TEUF.

Med hensyn til reglerne om plejeydelse ligger der en (forskelsbehandlende) begrænsning deri, at en ret til plejeydelse kun består i højest seks uger, hvis den forsikrede opholder sig i udlandet. Dermed bliver det vanskeligt for den plejekrævende efter dette tidsrum at gøre brug af plejetjenester i udlandet.

Med hensyn til reglerne om naturalplejeydelser ligger der en (forskelsbehandlende) begrænsning deri, at der ikke er fastsat en godtgørelse af udgifter til naturalplejeydelser, der gøres brug af under den plejekrævendes midlertidige ophold i et andet EU-land, og som erlægges af en tjenesteyder, som er etableret i et andet EU-land, eller at en sådan godtgørelse er udelukket. Den omstændighed, at udgifter til naturalplejeydelser fra institutioner, som plejeforsikringsinstutionen ikke har indgået en overenskomst med, heller ikke godtgøres i Tyskland, således som forbundsregeringen har anført, fører ikke til en anden vurdering. I Tyskland er der nemlig et stort antal udbydere, der har indgået overenskomst. Efter det for Kommissionen oplyste er der derimod overhovedet ikke sådanne udbydere i de andre EU-lande. Derfor er det for de forsikrede (eller plejekrævende) principielt udelukket at gøre brug af naturalplejeydelser i henhold til den sociale plejeforsikring i en anden medlemsstat, hvorimod de kan gøre dette i Tyskland, selv om det dog ikke er fra alle udbydere.

Endelig ligger der — med hensyn til reglerne om forsyning med udstyr — en (forskelsbehandlende) begrænsning deri, at udgifterne til leje (og anvendelse) af sådant udstyr i et andet EU-land heller ikke godtgøres, selvom de ville blive godtgjort i forbindelse med pleje i Tyskland.

I henhold til Domstolens faste praksis kræver den frie udveksling af tjenesteydelser, der er sikret ved artikel 56 TEUF, ikke blot afskaffelse af enhver forskelsbehandling til skade for tjenesteyderen på grund af dennes nationalitet, men også ophævelse af enhver restriktion — også selv om den anvendes uden forskel på indenlandske tjenesteydere og tjenesteydere fra andre medlemsstater — der kan udelukke eller hindre den virksomhed, som udøves af en tjenesteyder med hjemsted i en anden medlemsstat, hvor han lovligt leverer tilsvarende tjenesteydelser.

De af forbundsregeringen fremførte begrundelser — beskyttelse af folkesundheden og plejeforsikringens finansielle balance — kan ikke retfærdiggøre den foreliggende begrænsning af den frie udveksling af tjenesteydelser.

For det første går de begrænsende regler betydeligt ud over, hvad der kan være nødvendigt for at beskytte kvaliteten af de omhandlede tjenesteydelser eller beskyttelsen af sundheden. Således bliver en godtgørelse af udgifter, der er opstået i et andet EU-land, udelukket generelt og uafhængigt af nogen som helst kvalitetskontrol. Dermed ydes der heller ingen godtgørelse af udgifter, hvis en tilstrækkelig kvalitet ved plejeydelserne er sikret, og det er udelukket, at der er fare for den plejekrævendes sundhed.

For det andet er de tyske regler, der udelukker godtgørelse af udgifter, som er opstået i udlandet og i hvert tilfælde er betydeligt lavere, end hvad der finansieres i Tyskland, ikke nødvendige for at udelukke en betydelig fare for den finansielle ligevægt i det sociale sikringssystem. De udgifter, der opstår derved at der gøres brug af plejetjenester i udlandet, skal — for at forhindre en begrænsning af den frie udveksling af tjenesteydelser — i sidste ende kun godtgøres i det omfang, de godtgøres i Tyskland.