Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Appel - anbringender - anbringender mod en doms eller kendelses præmis, der ikke er nødvendig som begrundelse for domskonklusionen - uvirksomt

(Domstolens statut, art. 56, stk. 1)

2. Appel - anbringender - fejlagtig bedømmelse af faktiske omstændigheder og bevisligheder - afvisning

(Art. 225 EF; Domstolens statut, art. 58)

3. Særlige rettergangsformer - udsættelse af gennemførelsen - betingelser - alvorligt og uopretteligt tab - årsagsforbindelse mellem det påståede tab og den anfægtede retsakt

(Art. 242 EF)

4. Særlige rettergangsformer - Rettens begrundelsespligt - rækkevidde

5. Særlige rettergangsformer - udsættelse af gennemførelsen - betingelser - alvorligt og uopretteligt tab - forholdsreglen forekomme umiddelbart berettiget - afvisning af begæringen alene på grund af manglede uopsættelighed - konsekvenser under en appelsag

(Art. 242 EF; Domstolens procesreglement, art. 83, stk. 2; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

Sammendrag

1. Anbringender i en appelsag, som er rettet mod overflødige præmisser i en appelleret dom eller kendelse, skal forkastes.

( jf. præmis 16 )

2. Ifølge artikel 225 EF og artikel 58 i Domstolens statut er appel begrænset til retsspørgsmål og kan kun støttes på, at Retten savner kompetence, at der er begået rettergangsfejl, som krænker sagsøgerens interesser, eller at Retten har overtrådt fællesskabsretten. Det er således alene Retten, der er kompetent til dels at fastlægge de faktiske omstændigheder i sagen, medmindre en indholdsmæssig urigtighed af dens konstateringer måtte følge af de akter, den har fået forelagt i sagen, dels at tage stilling til de faktiske omstændigheder i sagen. Derudover har Domstolen principielt ikke kompetence til at bedømme de beviser, Retten har lagt til grund for sin konstatering af, at disse omstændigheder foreligger. Når de bestemmelser og almindelige retsgrundsætninger vedrørende bevisbyrden såvel som de processuelle regler vedrørende fremlæggelse af bevis er blevet iagttaget, er det alene Retten, der har kompetence til at afgøre, hvilken bevisværdi der skal tillægges de oplysninger, den har fået forelagt.

( jf. præmis 21 )

3. I en sag om foreløbige forholdsregler med henblik på at opnå udsættelse af gennemførelsen af en retsakt udstedt af en institution, er årsagsforbindelsen mellem den anfægtede retsakt og det påståede tab en relevant omstændighed, når uopsættelighedsbetingelsen skal undersøges. Fællesskabets retsinstanser kan således foreskrive foreløbige forholdsregler, såfremt der foreligger uopsættelighed, dvs. at det for at undgå et alvorligt og uopretteligt tab for den berørte er nødvendigt at foreskrive dem og tillægge dem retsvirkninger før afgørelsen i hovedsagen. Foreløbige forholdsregler, der ikke er i stand til forhindre det alvorlige og uoprettelige tab, kan allerede af denne grund ikke være nødvendige i dette øjemed.

( jf. præmis 26 )

4. Det kan ikke kræves, at Fællesskabets retsinstanser udtrykkeligt besvarer samtlige faktiske eller retlige momenter, som er blevet diskuteret under sagen om foreløbige forholdsregler. Det er tilstrækkeligt, at de af Retten nedfældede præmisser gyldigt under hensyn til sagens omstændigheder begrunder kendelsen og gør det muligt for Domstolen at udøve sin kontrol.

( jf. præmis 40 )

5. Under en appel af en kendelse, hvorved en begæring om udsættelse af gennemførelsen ikke er blevet taget til følge, fordi de begærede forholdsregler ikke er uopsættelige, uden at der er taget stilling til, om begæringen umiddelbart forekommer berettiget, kan anbringender, der er fremført til støtte for sidstnævnte omstændighed, men som ikke anfægter antagelsen om den manglende uopsættelighed af de begærede forholdsregler, ikke føre til ophævelse, heller ikke delvis, af den appellerede kendelse, da betingelserne vedrørende en udsættelse af gennemførelsen er kumulative.

( jf. præmis 56-58 )