ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Det bemærkes i denne forbindelse, at Domstolen som svar på et tilsvarende spørgsmål, der var blevet forelagt af Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (den regionale forvaltningsdomstol for Lazio) under en sag, hvor sagsøgerne havde rejst indsigelse mod størrelsen af det gebyr, som de var blevet pålagt i henhold til samme nationale lovgivning som den i tvisten i hovedsagen omhandlede, med den begrundelse, at gebyret dækkede poster, som ikke stod i direkte forbindelse med den nationale tilsynsmyndigheds omkostninger til forhåndsregulering af markedet, i dom af 18. juli 2013, Vodafone Omnitel m.fl. (C-228/12 – C-232/12 og C-254/12 – C-258/12, EU:C:2013:495), fastslog, at tilladelsesdirektivets artikel 12 skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning, i medfør af hvilken virksomheder, der udbyder en elektronisk kommunikationstjeneste eller et elektronisk kommunikationsnet, afkræves et gebyr, der er bestemt til dækning af alle de af den nationale tilsynsmyndighed afholdte omkostninger, som ikke finansieres af staten, hvorved disse gebyrers størrelse fastsættes på grundlag af de indtægter, som disse virksomheder oppebærer, under forudsætning af, at dette gebyr udelukkende er bestemt til at dække omkostninger til de aktiviteter, der er nævnt i artikel 12, stk. 1, litra a), at de samlede indtægter i form af det pågældende gebyr ikke overstiger de samlede omkostninger i forbindelse med disse aktiviteter, og at virksomhederne pålægges disse gebyrer på en objektiv, transparent og forholdsmæssigt afpasset måde.
52

Hvis de retlige og faktiske oplysninger, som fremgår af de sagsakter, der er forelagt den ret, der skal træffe afgørelse under en betalingspåkravsprocedure, rejser alvorlig tvivl om den urimelige karakter af visse vilkår, som forbrugeren ikke har anfægtet, men som har forbindelse til tvistens genstand, uden at der imidlertid kan foretages en endelig vurdering heraf, og hvis retten finder, at den urimelige karakter af disse vilkår bør efterprøves, skal denne, om nødvendigt ex officio træffe bevisforanstaltninger med henblik på at supplere sagsakterne ved, under overholdelse af kontradiktionsprincippet, at anmode parterne om at forelægge den afklaringer og de nødvendige dokumenter med henblik herpå. Det følger heraf, at den nationale ret er forpligtet til ex officio at træffe bevisforanstaltninger, såfremt de retlige og faktiske oplysninger, der allerede fremgår af sagens akter, rejser alvorlig tvivl om den urimelige karakter af visse vilkår (jf. i denne retning dom af 11.3.2020, Lintner, C-511/17, EU:C:2020:188, præmis 37 og 38).
6

Forordningens artikel 6 med overskriften »Undtagelser« har følgende ordlyd: »1. Hvis et transporterende luftfartsselskab med rimelighed forventer, at en flyafgang bliver forsinket ud over tidspunktet for den planlagte afgang a) med to timer eller mere for alle flyvninger på 1500 km eller mindre eller b) med tre timer eller mere for alle flyvninger inden for Fællesskabet på mere end 1500 km og for alle andre flyvninger på mellem 1500 km og 3500 km eller c) med fire timer eller mere for alle flyvninger, som ikke falder ind under a) eller b)[,] tilbyder det transporterende luftfartsselskab passagererne i) den bistand, der er specificeret i artikel 9, stk. 1, litra a), og artikel 9, stk. 2 ii) den bistand, der er specificeret i artikel 9, stk. 1, litra b) og c), når det nye afgangstidspunkt med rimelighed kan forventes at være senest dagen efter det planlagte afgangstidspunkt iii) den bistand, der er specificeret i artikel 8, stk. 1, litra a), når forsinkelsen er på mindst fem timer. 2. Bistand skal under alle omstændigheder tilbydes inden for de tidsfrister, der er anført ovenfor i forbindelse med hver enkelt afstandskategori.«
4

JPMC-selskaberne har til støtte for deres anmodning hovedsageligt anført, at de har iværksat appel, registreret ved Rettens Justitskontor med sagsnr. T-106/17, til prøvelse af den omtvistede afgørelse, som de ligeledes er adressater for, og at denne appel vedrører den samme problematik som den foreliggende appel. De har anført, at Retten på grundlag af artikel 69, stk. 1, litra b), i dens procesreglement har besluttet at udsætte denne sag på Domstolens dom vedrørende den foreliggende appel. Det fremgår klart af sidstnævnte afgørelse, at sag T-106/17 er blevet udsat, fordi der er blevet fremsat anbringender svarende til de anbringender, der er blevet fremsat i sag T-105/17, og dermed i den foreliggende sag. At der er tale om ens anbringender, fremgår i øvrigt af den appellerede dom. Appellanterne har heraf udledt, at den dom, der vil blive afsagt i den foreliggende appelsag, vil have direkte betydning for udfaldet af deres eget annullationssøgsmål. Under disse omstændigheder har JPMC-selskaberne understreget, at det ville være uretfærdigt, at Domstolen udtaler sig om spørgsmål, der er afgørende for afgørelsen af deres sag, uden at de bliver hørt om disse spørgsmål.
12

Credit Europe Ipotecar gjorde heroverfor for det første gældende, at anbringenderne vedrørende den omhandlede låneaftales artikel 6.1 ikke kunne antages til realitetsbehandling med den begrundelse, at direktiv 93/13 ikke fandt anvendelse, og at rumænsk ret ikke gav den domstol, for hvilken sagen var indbragt, mulighed for at udfylde en aftale med et yderligere vilkår. Dernæst gjorde selskabet gældende, at det ikke havde nogen forpligtelse til at oplyse låntagerne om kursrisikoen, eftersom udviklingen i valutakurserne ikke med sikkerhed kunne fastslås på forhånd og var en del af de tilfældigheder, som enhver gennemsnitsforbruger kunne forstå. Endelig gjorde selskabet gældende, at der ikke kan foreligge en aftalemæssig ubalance, eftersom en regel om »valutamæssig nominalisme« er indført af den nationale lovgiver i civillovbogens artikel 1578, og eftersom søgsmålet i hovedsagen er i strid med denne bestemmelse, for så vidt som det har til formål at fjerne kursrisikoen.
Real decreto legislativo 2/2015 (kongeligt lovdekret nr. 2/2015) af 23. oktober 2015 (BOE nr. 255 af 24.10.2015, s. 100224) har godkendt den omarbejdede udgave af Ley del Estatuto de los Trabajadores (lov om arbejdstageres rettigheder). Denne lovs artikel 33, stk. 1, 2 og 5 har følgende ordlyd:

»1. [Fogasa], som er et selvstændigt organ under ministeriet for beskæftigelse og social sikring med status som juridisk person og med retsevne til gennemførelse af sine mål, udbetaler den løn, som arbejdstagere har krav på i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens eller konkurs.

I henhold til det foregående afsnit anses for løn det beløb, der er anerkendt som sådant i et forlig eller i en retsafgørelse under en af de i artikel 26, stk. 1, omhandlede former, samt løn, der forfalder under en procedure til anfægtelse af en afskedigelse, således som fastsat i henhold til lov, hvorved [Fogasa] hverken samlet eller særskilt i noget tilfælde må udbetale et beløb, der er større end det beløb, som fremkommer ved at multiplicere det dobbelte af den daglige mindsteløn, inklusive den tilsvarende andel bestående af tillæg, med antallet af dage, hvor der ikke er udbetalt løn, i op til 120 dage.

2. I de i det foregående stykke nævnte tilfælde betaler [Fogasa] godtgørelse, der er tilkendt arbejdstagerne ved dom, kendelse, indenretligt forlig eller administrativ afgørelse som følge af afskedigelse, eller som følge af at aftaler er bragt til ophør […] samt godtgørelse som følge af at tidsbegrænsede kontrakter eller midlertidige ansættelsesforhold er bragt til ophør i de i loven nævnte tilfælde. Under alle omstændigheder må denne betaling ikke overstige et års løn, idet daglønnen, som er grundlaget for beregningen, ikke må overstige det dobbelte af mindstelønnen, inklusive den tilsvarende andel bestående af tillæg.

Den godtgørelse, [Fogasa] skal betale i tilfælde af afskedigelse eller af, at aftalerne er bragt til ophør i henhold til denne lovs artikel 50, beregnes på grundlag af 30 dage pr. ansættelsesår og kan ikke overstige det i det foregående afsnit anførte loft.

[…]

5. [Fogasa] finansieres af bidrag udbetalt af alle arbejdsgivere […], både offentlige og private.

Bidragssatsen fastsættes af regeringen for løn, der danner grundlag for beregning af det bidrag, der skal dække risici forbundet med arbejdsulykker, erhvervssygdomme og arbejdsløshed, inden for det sociale sikringssystem.«
Domstolens kendelse (Tiende Afdeling) af 23. april 2020 –

Clarke mod Europa-Kommissionen

(Sag C-284/19 P-OST)

»Artikel 155 i Domstolens procesreglement – undladelse af at træffe afgørelse – foreligger ikke«

Retslig procedure – undladelse af at træffe afgørelse – begreb – pligt til at træffe afgørelse om alle påstande, der er nedlagt af parterne – ingen undladelse af at træffe afgørelse

(Domstolens procesreglement, art. 155)

(jf. præmis 15-19)

Konklusion

1) Anmodningen, indgivet af Andrew Clarke i henhold til artikel 155, stk. 1, i Domstolens procesreglement den 10. oktober 2019, afvises.
6.

Annullationssøgsmål – Unionens retsinstansers kompetence – omfang – forbud mod at træffe afgørelse ultra petita – Domstolens prøvelse af egen drift af anbringender om en ufravigelig procesforudsætning – lovlighed – Unionens retsinstansers prøvelse ex officio af et anbringende om lovligheden af den omtvistede afgørelse, der ikke er blevet fremført – afvisning fra realitetsbehandling (Art. 263 TEUF) (jf. præmis 68, 69, 75, 76 og 85)
Artikel 39 i traktaten mellem Den Europæiske Unions medlemsstater og Republikken Bulgarien og Rumænien om Republikken Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse af Den Europæiske Union (EUT 2005, L 157, s. 203, herefter »tiltrædelsestraktaten«), som trådte i kraft den 1. januar 2007, fastsætter følgende:

»1. Hvis det på grundlag af Kommissionens løbende overvågning af de tilsagn, som Bulgarien og Rumænien har givet i forbindelse med tiltrædelsesforhandlingerne, og navnlig Kommissionens overvågningsrapporter herom står klart, at forberedelserne til at overtage og gennemføre gældende fællesskabsret i Bulgarien eller Rumænien befinder sig på et sådant stadium, at der er alvorlig fare for, at enten Bulgarien eller Rumænien på en række vigtige områder vil være åbenlyst uforberedt til at opfylde kravene til medlemskab på tiltrædelsesdatoen den 1. januar 2007, kan Rådet med enstemmighed på grundlag af en henstilling fra Kommissionen beslutte, at datoen for denne stats tiltrædelse udskydes ét år til den 1. januar 2008.

2. Uanset stk. 1 kan Rådet med kvalificeret flertal på grundlag af en henstilling fra Kommissionen træffe den i stk. 1 omhandlede afgørelse med hensyn til Rumænien, hvis der konstateres alvorlige mangler i Rumæniens opfyldelse af et eller flere af de tilsagn og krav, der er anført i bilag IX, punkt I.

3. Uanset stk. 1 og med forbehold af artikel 37 kan Rådet med kvalificeret flertal på grundlag af en henstilling fra Kommissionen, og efter at der i efteråret 2005 er foretaget en detaljeret vurdering af Rumæniens fremskridt inden for konkurrencepolitik, træffe den i stk. 1 omhandlede afgørelse med hensyn til Rumænien, hvis der konstateres alvorlige mangler i Rumæniens opfyldelse af forpligtelserne i Europaaftalen […] eller et eller flere af de tilsagn og krav, der er anført i bilag IX, punkt II.«
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 12. maj 2020 –

Comprojecto – Projectos e Construções m.fl. mod ECB

(Sag C-251/19 P-OST)

»Artikel 155 i Domstolens procesreglement – undladelse af at træffe afgørelse – foreligger ikke«

Retslig procedure – undladelse af at træffe afgørelse – begreb – pligt til at træffe afgørelse om alle påstande, der er nedlagt af parterne – ingen undladelse af at træffe afgørelse

(Domstolens procesreglement, art. 155 og art. 169, stk. 1)

(jf. præmis 7-9 og 13-18)

Konklusion

1) Anmodningen indgivet den 31. oktober 2019 af Comprojecto-Projectos e Construções Lda, Paulo Eduardo Matos Gomes de Azevedo og Julião Maria Gomes de Azevedo samt Isabel Maria Matos Gomes de Azevedo i henhold til artikel 155 i Domstolens procesreglement tages ikke til følge.
Domstolens kendelse (Første Afdeling) af 3. september 2021 –

Scandlines Danmark og Scandlines Deutschland mod Kommissionen

(Sag C-173/19 P) ( 1 )

»Appel – artikel 181 i Domstolens procesreglement – annullationssøgsmål – statsstøtte – offentlig finansiering af den faste jernbane- og vejforbindelse over Femern Bælt – individuel støtte – retsakt, der ikke kan gøres til genstand for et søgsmål – rent bekræftende retsakt – forberedende akt«

Annullationssøgsmål – søgsmål anlagt til prøvelse af en afgørelse, der blot bekræfter en forudgående afgørelse – afvisning – begrebet bekræftende afgørelse

(Art. 263 TEUF)

(jf. præmis 54 og 55)

Konklusion

1) Appellen forkastes som åbenbart ugrundet.

2) Scandlines Danmark ApS og Scandlines Deutschland GmbH bærer deres egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.

3) Kongeriget Danmark bærer sine egne omkostninger.

( 1 ) – EUT C 148 af 29.4.2019.
1)

Artikel 6, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for, at et vilkår i en aftale, der er indgået mellem en erhvervsdrivende og en forbruger, og hvis urimelige karakter kan fastslås af en retsinstans, kan være genstand for en kontrakt om novation mellem denne erhvervsdrivende og denne forbruger, hvorved forbrugeren giver afkald på virkningerne af, at det fastslås, at dette vilkår er urimeligt, for så vidt som dette afkald følger af et frit og informeret samtykke, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve. Et kontraktvilkår, hvorved forbrugeren hvad angår fremtidige tvister giver afkald på at rejse søgsmål støttet på de rettigheder, som vedkommende har i medfør af direktiv 93/13, er derimod ikke bindende for forbrugeren.
Domstolens kendelse (Niende Afdeling) af 3. september 2020 –

SATA international

(Sag C-137/20) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 53, stk. 2, i Domstolens procesreglement – luftbefordring – forordning (EU) nr. 261/2004 – artikel 5, stk. 3 – kompensation til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser – rækkevidde – fritagelse for forpligtelsen til at betale kompensation – begrebet »usædvanlige omstændigheder« – manglende tilstrækkelig præcisering af den faktiske og retlige baggrund for tvisten i hovedsagen samt manglende begrundelse for nødvendigheden af at besvare de præjudicielle spørgsmål – åbenbart afvisningsgrundlag«

Præjudicielle spørgsmål – formaliteten – spørgsmål forelagt uden tilstrækkelige præciseringer med hensyn til den faktiske og retlige sammenhæng og om grundene til, at en besvarelse af de præjudicielle spørgsmål er nødvendig – spørgsmål forelagt i en sammenhæng, der udelukker et hensigtsmæssigt svar – åbenbart afvisningsgrundlag

(Art. 267 TEUF; statutten for Domstolen, art. 23; Domstolens procesreglement, art. 53, stk. 2, og art. 94)

(jf. præmis 11-21 samt konkl.)

Konklusion

Den anmodning om præjudiciel afgørelse, som Tribunal Judicial da Comarca dos Açores (ret i første instans, Azorerne, Portugal) har indgivet ved afgørelse af 10. januar 2020, afvises.

( 1 ) – EUT C 209 af 22.6.2020.
2.

Grundrettigheder – Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – retten til god forvaltning – retten til at blive hørt – rettighed, som ikke kan gøres gældende over for medlemsstaterne (Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 41) (jf. præmis 27)
2.

Socialpolitik – tilnærmelse af lovgivningerne – kollektive afskedigelser – direktiv 98/59 – anvendelsesområde – nærmere regler for beskyttelsen af en arbejdstager, der har været genstand for en uretmæssig kollektiv afskedigelse som følge af en tilsidesættelse af kriterierne for valget af, hvilke arbejdstagere der skal afskediges – udelukket (Rådets direktiv 98/59) (jf. præmis 31-34)
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 12. november 2020 –

Lazarus mod Kommissionen

(Sag C-85/20 P) ( 1 )

»Appel – artikel 181 i Domstolens procesreglement – statsstøtte – støtte iværksat af Ungarn til fordel for virksomheder, der ansætter handicappede arbejdstagere – angivelige afgørelser fra Europa-Kommissionen, hvorved foranstaltningen erklæres forenelig med det indre marked – annullationssøgsmål – klagefrist – begyndelsestidspunkt – kendskab til, at den appellerede retsakt findes – rimelig frist for at anmode om den fulde ordlyd af retsakten – begrebet anfægtelig retsakt som omhandlet i artikel 263 TEUF – afvisning af anmodningen i første instans – åbenbart, at appellen delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet«

1. Annullationssøgsmål – frister – begyndelsestidspunkt – tidspunktet for erhvervelse af kendskab til retsakten – ikke kendskab til søgsmålskompetencen på tidspunktet for erhvervelse af kendskab til retsakten – ikke relevant (Art. 263, stk. 4 og 6, TEUF) (jf. præmis 23-25)

2. Appel – anbringender – urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder og af beviserne – afvisning – Domstolens prøvelse af vurderingen af de faktiske omstændigheder og af beviselementer – udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt (Art. 256 TEUF; statutten for Domstolen, art. 58) (jf. præmis 27 og 28)

3. Appel – anbringender – anbringende fremført for første gang i forbindelse med appellen – afvisning (Art. 256, stk. 1, andet afsnit, TEUF; statutten for Domstolen, art. 58) (jf. præmis 30)

4. Annullationssøgsmål – frister – begyndelsestidspunkt – retsakt, der hverken er offentliggjort eller meddelt sagsøgeren – præcist kendskab til indholdet og begrundelsen – pligt til at anmode om oplysning om retsaktens fulde ordlyd inden for en rimelig frist efter opnåelse af kendskab til dens eksistens – overholdelse af en rimelig frist – bedømmelseskriterier (Art. 263, stk. 6, TEUF) (jf. præmis 32-35)

5. Annullationssøgsmål – akter, der kan være genstand for søgsmål – begreb – akter, der fremkalder bindende retsvirkninger – skrivelse fra Kommissionen til en national domstol, der udelukkende oplyser om status for undersøgelsen af en klage på statsstøtteområdet – ikke omfattet – afvisning af sagen (Art. 263 TEUF) (jf. præmis 41-46)

6. Retslig procedure – afgørelse truffet ved en begrundet kendelse – foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse – Rettens forpligtelse til at begrunde nødvendigheden af de pågældende foranstaltninger – foreligger ikke – tilsidesættelse af retten til forsvar – foreligger ikke (Rettens procesreglement, art. 89, 90 og 126) (jf. præmis 50-55)

Konklusion

1) Appellen forkastes, idet det er åbenbart, at den dels skal afvises, dels er ugrundet.

2) Lazarus Szolgáltató és Kereskedelmi Kft. betaler sagsomkostningerne.

( 1 ) – EUT C 201 af 15.6.2020.
3.

Præjudicielle spørgsmål – formaliteten – nødvendigheden af at forelægge Domstolen tilstrækkelige præciseringer med hensyn til den faktiske og retlige sammenhæng – tilstedeværelsen af en eventuel grænseoverskridende interesse – tilstedeværelsen af elementer, der giver mulighed for et hensigtsmæssigt svar – foreligger ikke – åbenbart afvisningsgrundlag (Art. 267 TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24, art. 4; Domstolens procesreglement, art. 94) (jf. præmis 36-39)
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 1. oktober 2020 –

Slovenský plynárenský priemysel

(Sag C-113/20)

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – direktiv 90/435/EØF – fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber i forskellige medlemsstater – anvendelsesområde ratione temporis – opkrævning af ubetalt indkomstskat for en periode, der ligger forud for en medlemsstats tiltrædelse af Den Europæiske Union – skatteansættelsen foretaget efter tidspunktet for tiltrædelsen«

Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – grænser – fortolkning af et EU-direktiv vedrørende den fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater – opkrævning af ubetalt indkomstskat for en periode, der ligger forud for en medlemsstats tiltrædelse af Den Europæiske Union – skatteansættelsen foretaget efter tidspunktet for tiltrædelsen – ikke omfattet

(Art. 267 TEUF; Rådets direktiv 90/435)

(jf. præmis 25, 30 og 31 samt konkl.)

Konklusion

Rådets direktiv 90/435/EØF af 23. juli 1990 om en fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater finder ikke anvendelse i en situation, hvor en skatte- og afgiftsmyndighed i en medlemsstat hos en skattepligtig person opkræver ubetalt indkomstskat for et skatteår, der ligger forud for denne medlemsstats tiltrædelse af Den Europæiske Union, ved en skatteansættelse, der er foretaget efter tiltrædelsen.
Domstolens kendelse (afdelingen for bevilling af appel) af 26. november 2020 – Scorify mod EUIPO

(Sag C-418/20 P)

»Appel – EU-varemærker – forudgående bevilling af appeller – artikel 170b i Domstolens procesreglement – anmodning, der ikke godtgør, at et spørgsmål er vigtigt for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – appellen admitteres ikke«

1. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – bevisbyrde (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170b) (jf. præmis 17)

2. Appel – regler om forudgående bevilling – anmodning om bevilling om appel – formkrav – rækkevidde (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a og 170b) (jf. præmis 18-20)

3. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – anmodning om bevilling, der ikke godtgør vigtigheden af spørgsmålet – admitteres ikke (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170b) (jf. præmis 21-26)

Konklusion

1) Appellen admitteres ikke.
1.

Europa-Parlamentet – efterprøvelse af medlemmernes mandat – grænser – handling, der består i at tage til efterretning, at et parlamentsmedlem har fortabt sit mandat i henhold til national ret – manglende kompetence for Parlamentet til at tage stilling til lovligheden af nationale valgprocedurer i henhold til EU-retten (Art. 5, stk. 1, TEU og art. 13, stk. 2, TEU; art. 258 TEUF og 267 TEUF; akten om almindelige direkte valg af medlemmerne af Europa-Parlamentet, art. 13, stk. 3; Europa-Parlamentets forretningsorden, art. 4, stk. 4, andet afsnit) (jf. præmis 57-66)
Domstolens kendelse (Afdelingen for bevilling af appel) af 12. november 2020 – Katjes Fassin mod EUIPO

(Sag C-446/20 P)

»Appel – EU-varemærker – bevilling af appel – artikel 170b i Domstolens procesreglement – anmodning, der ikke godtgør, at et spørgsmål er vigtigt for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – appellen admitteres ikke«

1. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – bevisbyrde (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170b) (jf. præmis 8)

2. Appel – regler om forudgående bevilling – anmodning om bevilling om appel – formkrav – rækkevidde (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a og 170b) (jf. præmis 9-11)

3. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – anmodning om bevilling, der ikke godtgør vigtigheden af spørgsmålet – admitteres ikke (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a og 170b) (jf. præmis 12, 13, 15 og 16)

4. Appel – regler om forudgående bevilling – vigtigt spørgsmål for EU-rettens ensartede anvendelse, sammenhæng eller udvikling – Domstolens prøvelse af vurderingen af de faktiske omstændigheder og af beviselementer – udelukket (Statutten for Domstolen, art. 58a; Domstolens procesreglement, art. 170a og 170b) (jf. præmis 14)

Konklusion

1) Appellen admitteres ikke.