FORENEDE FORSLAGER TIL AFGOERELSE FRA GENERALADVOKAT DARMON FREMSAT DEN 25. FEBRUAR 1992. - INFORTEC - PROJECTOS E CONSULTADORIA LDA MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - SAG C-157/90. - CONSORGAN - GESTAO DE EMPRESAS LDA MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - SAG C-181/90. - CIPEKE - COMERCIO E INDUSTRIA DE PAPEL LDA MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - SAG C-189/90. - DEN EUROPAEISKE SOCIALFOND - ANNULLATIONSSOEGSMAAL TIL PROEVELSE AF NEDSAETTELSE AF OPRINDELIG BEVILGET TILSKUD.



Samling af Afgørelser 1992 side I-03525



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hr. afdelingsformand,

De herrer dommere,

1. Den Europaeiske Socialfond (herefter benaevnt "fonden"), som blev oprettet ved Rom-traktaten i 1957, er den aeldste af de tre strukturfonde i Faellesskabet. Reglerne for fonden er i 1971, 1977, 1983 og 1988 blevet tilpasset den oekonomiske og sociale udvikling i Faellesskabet.

2. Den af fonden anvendte finansieringsprocedure, jf. Raadets afgoerelse 83/516/EOEF af 17. oktober 1983 (1), Raadets forordning (EOEF) nr. 2950/83 af 17. oktober 1983 (2) og Kommissionens beslutning 83/673/EOEF af 22. december 1983 (3) ° der alle danner grundlaget for den saakaldte "tredje Europaeiske Socialfond" (4) ° er centrum for de annullationssager, der er anlagt af selskaberne Infortec (sag C-157/90), Consorgan (sag C-181/90, Sml. 1992 I, s. 3557) og Cipeke (sag C-189/90, Sml. 1992 I, s. 3573).

3. Fonden har til formaal at fremme "ivaerksaettelsen af en politik, der dels tager sigte paa at give arbejdskraften de fornoedne faglige kvalifikationer for at opnaa stabil beskaeftigelse, dels tager sigte paa at oege beskaeftigelsesmulighederne" (5).

4. Foelgelig indgaar fondens intervention som led i medlemsstaternes foranstaltninger til fremme af beskaeftigelsen. Disse foranstaltninger samfinansieres af medlemsstaterne, fonden og ° til en vis grad ° private virksomheder (6).

5. Dette "partnerskab" (7) mellem fond og medlemsstater er forklaringen paa, at medlemsstaterne er snaevert tilknyttet fondens virke.

6. Fonden administreres af Kommissionen (8).

7. Ansoegninger om tilskud indgives til fonden paa et standardskema (9) gennem medlemsstaterne, som foretager en foerste filtrering. Efter at have behandlet ansoegningen traeffer Kommissionen i givet fald beslutning om godkendelse (10), som automatisk medfoerer udbetaling af et forskud (11).

8. Naar uddannelsesforanstaltningen ° eller foranstaltningen til fremme af beskaeftigelsen ° er afsluttet, indgiver tilskudsmodtageren til fonden gennem sin medlemsstat en anmodning om udbetaling af saldobeloeb (12) indeholdende en detaljeret redegoerelse for indholdet, resultaterne og finansieringen af den paagaeldende foranstaltning (13). Medlemsstaten attesterer den faktiske og regnskabsmaessige rigtighed af de i udbetalingsanmodningen indeholdte oplysninger (14). Kommissionen udbetaler derefter saldobeloebet. Tilskuddet fra fonden udgoer i alt 50% af de samlede tilskudsberettigede udgifter, men kan dog ikke overstige det oekonomiske tilskud, de offentlige myndigheder yder (15).

9. Kommissionen kontrollerer med den paagaeldende medlemsstats bistand tilskuddets anvendelse (16). Medlemsstaten holder Kommissionen underrettet om igangvaerende foranstaltninger (17).

10. Saafremt tilskuddet fra fonden ikke anvendes paa de i godkendelsesbeslutningen fastsatte betingelser, kan Kommissionen suspendere, nedsaette eller lade tilskuddet bortfalde efter at have givet den paagaeldende medlemsstat lejlighed til at fremkomme med sine bemaerkninger (18).

11. Kommissionen er ligeledes bemyndiget til at kontrollere indholdet i en udbetalingsanmodning ved "repraesentative stikproever", der kan foere til en nedsaettelse af tilskud, som "anvendes proportionalt paa hele det beloeb, som udbetalingsanmodningen vedroerer" (19).

12. De udbetalte beloeb, som ikke er blevet anvendt paa de i godkendelsesbeslutningen fastsatte betingelser, skal tilbagebetales (20). Den paagaeldende medlemsstat garanterer en forsvarlig gennemfoerelse af foranstaltningerne. Den er subsidiaert ansvarlig for tilbagebetalingen af beloeb, som er udbetalt med urette (21).

13. Logisk er det alene Kommissionen, der har denne ret til at nedsaette det tilskud, der oprindelig er bevilget. Medlemsstaterne forelaegger nemlig kun fonden anmodninger om saldoudbetaling, hvis rigtighed de har attesteret (22). De har foelgelig ogsaa godkendt dem.

14. Denne finansieringsprocedure har to karakteristiske traek, nemlig den komplekse rolle, der spilles af medlemsstaten, og betydningen af godkendelsesbeslutningen.

15. Medlemsstaten udvaelger projekterne, som den forelaegger Kommissionen og finansierer og kontrollerer sammen med Kommissionen. Men medlemsstaten er, som naevnt, tillige garant eller "kautionist", for de tilskudsmodtagere, hvis udbetalingsanmodninger, den attesterer. Den befinder sig saaledes i en situation, hvor den er debitor i forhold til tilskudsmodtageren, og ogsaa kan blive debitor i forhold til Kommissionen.

16. Medlemsstaten, som er det noedvendige forbindelsesled mellem Kommissionen og de tilskudsmodtagende virksomheder, soerger for gennemfoerelse af fondens afgoerelser. Den giver de paagaeldende virksomheder meddelelse om afgoerelserne, og Kommissionen underretter den i forbindelse med programmer vedroerende flere virksomheder om, efter hvilke retningslinjer tilskuddene er fordelt mellem disse. Omvendt er det medlemsstaten, der forelaegger Kommissionen de oprindelige ansoegninger og anmodningerne om saldoudbetaling fra tilskudsmodtagerne.

17. Som Domstolen har udtalt i sin dom af 15. marts 1984, Eiss mod Kommissionen (23):

"... med naevnte fremgangsmaade opstaar finansielle forbindelser paa den ene side mellem Kommissionen og den paagaeldende medlemsstat og paa den anden side mellem denne medlemsstat og den institution, der modtager stoetten".

18. Der maa sondres omhyggeligt mellem de situationer, hvor medlemsstaten skal gennemfoere Kommissionens beslutninger (24), og dem, hvor den ansoeger Kommissionen om noget. I det foerste tilfaelde tillaegger faellesskabsreglerne ikke medlemsstaten nogen egen kompetence, idet den handler paa Kommissionens vegne. I det andet tilfaelde optraeder medlemsstaten uafhaengigt af Kommissionen og kan paaklage dennes beslutninger (25).

19. Godkendelsesbeslutningen er det andet punkt, der kendetegner denne procedure. Beslutningen har to vaesentlige foelger:

° Den udloeser Kommissionens og medlemsstatens udbetaling af forskud (26).

° Det er paa grundlag af denne beslutning, transaktionen bliver kontrolleret. Saafremt tilskuddet fra fonden ikke anvendes paa de i godkendelsesbeslutningen fastsatte betingelser, kan Kommissionen suspendere, nedsaette eller lade tilskuddet bortfalde (27) eller kraeve det tilbagebetalt (28).

20. Heraf foelger, at godkendelsesbeslutningen medfoerer, at der opstaar et krav paa udbetaling af saldobeloeb til fordel for de virksomheder, der modtager tilskuddene, naar blot disse anvendes paa de i beslutningen fastsatte betingelser, og virksomhederne dokumenterer dette (29). Saaledes giver beslutningen virksomhederne en retlig sikkerhed, da virksomhederne med rette kan forvente, at saldobeloebene vedroerende godkendte tilskud vil blive udbetalt af fonden, som er bundet af godkendelsesbeslutningen, naar foerst virksomhederne har dokumenteret de udgifter, som er anfoert i beslutningen.

21. Denne forudsigelighed i forbindelse med ydelsen af tilskud er absolut noedvendig for at goere det muligt for de tilskudsmodtagende virksomheder at afholde udgifter uden fare for, at det i sidste ende bliver dem, der alene skal baere disse udgifter.

22. Som det ses, spiller godkendelsesbeslutningen en afgoerende rolle i denne finansieringsprocedure. Det er denne beslutning, der er kernen i de sager, Consorgan og Cipeke har anlagt ved Domstolen.

23. Jeg skal dog i foerste omgang behandle den sag, der er anlagt af Infortec, og som kort sagt rejser det spoergsmaal om anvendelse af artikel 6, stk. 1, i forordning nr. 2950/83, som Domstolen har afgjort ved Interhotel- og Oliveira-dommene af 7. maj 1991 (30).

24. Det portugisiske selskab, Infortec, hvis formaal er "levering af tjenesteydelser og teknisk stoette, projektering og raadgivning", har gennem den portugisiske stat til fonden indgivet en ansoegning om tilskud indeholdende en fuldstaendig redegoerelse for omkostningerne samt angivelse af antallet af praktikanter og varigheden af uddannelsesforanstaltningerne (sagsnr. 870889 P3).

25. Den 31. marts 1987 godkendte Kommissionen inden for visse graenser denne ansoegning (31).

26. Ved skrivelse af 13. april 1987 (32) meddelte Departamento para os Assuntos de Fundo Social Europeu (herefter benaevnt "DAFSE") under Arbejdsministeriet i Lissabon Infortec denne godkendelsesbeslutning, hvori fondens bidrag blev fastsat til 8 373 341 ESC til 138 personer (33), og bidraget fra medlemsstaten ° repraesenteret ved Instituto de Gestão Financeira de Segurança Social (herefter benaevnt "IGFSS") ° til 6 850 915 ESC.

27. Den 26. juni 1987 modtog Infortec et forskud fra fonden paa 4 186 670 ESC (34) og den 7. august 1987 et forskud paa 3 425 457 ESC fra IGFSS/DAFSE (35).

28. Den 30. juni 1988 indgav Infortec en anmodning om udbetaling af saldobeloebet, ledsaget af en rapport indeholdende en kvalitativ og kvantitativ evaluering (36).

29. Den 9. marts 1990 sendte DAFSE en skrivelse (37) til Infortec med meddelelse om, at tilskuddene var nedsat i forbindelse med to sager, nemlig sagsnr. 870889 P3, som er genstand for den foreliggende sag, og sagsnr. 870965 P1, som har vaeret genstand for en saerskilt sag for Domstolen (sag C-12/90), og som blev afsluttet ved en kendelse om afvisning paa grund af for sen indbringelse (38).

30. Med hensyn til ansoegning om tilskud nr. 870889 P3 anlagde Infortec den 21. maj 1990 sag med paastand om annullation af Kommissionens beslutning, som var "truffet paa et ukendt tidspunkt, men meddelt ved skrivelse af 9. marts 1990, hvori det tidligere godkendte tilskud fra ESF blev kraevet nedsat" (39).

31. Ifoelge sagsoegeren er den portugisiske stat ikke blevet hoert foer beslutningen om nedsaettelse, som kraevet i artikel 6, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 2950/83, og beslutningen er ikke begrundet.

32. Kommissionen paastaar sagen afvist. Den har haevdet, at tvistens genstand ikke er anfoert i staevningen, og at den anfaegtede akt ikke klart kan identificeres. For saa vidt angaar skrivelsen af 9. marts 1990 er der tale om en beslutning truffet ikke af Kommissionen, men af DAFSE, som paa eget initiativ har foretaget reguleringer under sammenblanding af to forskellige sager, uden at Kommissionen har paabudt det. Er der tale om skrivelsen af 7. september 1989, hvorved Kommissionen faktisk har givet meddelelse om en nedsaettelse af fondens tilskud i ansoegning om tilskud nr. 870889 P3, kan sagen ikke antages til realitetsbehandling. Denne skrivelse er nemlig ikke naevnt i staevningen, som i oevrigt er indleveret for sent. Kommissionen har endvidere bemaerket, at den anfaegtede nedsaettelse ikke er anfoert med noget beloeb.

33. Efter sin anmodning om udbetaling af saldobeloeb modtog Infortec vedroerende ansoegning nr. 870889 P3 en skrivelse nr. 3637 af 9. marts 1990 fra DAFSE (40), hvori det anfoertes, at:

° Kommissionen havde truffet beslutning vedroerende denne ansoegning.

° Det tilskud, der oprindelig var bevilget selskabet Infortec, var blevet nedsat.

Det af fonden "godkendte saldobeloeb" androg nemlig 2 107 105 ESC, mens det forventede saldobeloeb androg 4 186 670 ESC (41). Ved skrivelsen blev Infortec endvidere underrettet om, at selskabet skyldte fonden 16 257 800 ESC fordelt paa to sager.

34. I denne skrivelse anfoeres hverken datoen paa eller det noejagtige indhold i Kommissionens beslutning om nedsaettelse af tilskuddet.

35. Denne skrivelse ° som Kommissionen har fremlagt for Domstolen under den skriftlige forhandling ° er dateret den 7. september 1989 (42). Det anfoeres deri, at fondens bidrag ikke kan overstige 6 293 775 ESC, og at saldobeloebet efter udbetalingen af forskuddet er paa 2 107 105 ESC.

36. Og det er netop dette beloeb, der er anfoert i skrivelsen af 9. marts 1990 i rubrikken "saldobeloeb godkendt af ESF". Saaledes maa DAFSE ved udformningen af skrivelsen have baseret sig paa beslutningen af 7. september 1989.

37. Det er derfor klart, at nedsaettelsen af tilskuddet overhovedet ikke er sket paa DAFSE' s initiativ, og at skrivelsen af 9. marts 1990 er den akt, ved hvilken fondens beslutning blev bragt til sagsoegerens kundskab.

38. Den portugisiske regering har i oevrigt i sit svar paa det skriftlige spoergsmaal fra Domstolen fjernet enhver tvetydighed i den forbindelse: "... DAFSE har foerst meddelt Infortec indholdet af Kommissionens beslutning vedroerende anmodningen om udbetaling af saldobeloeb i sag 870889 P3 den 9. marts 1990 ved skrivelse nr. 3637" (43).

39. At DAFSE ved samme skrivelse foretager en modregning ved at traekke tilgodehavendet paa 2 107 105 ESC fra Infortec' s fordring i henhold til en anden sag, aendrer ikke noget ved skrivelsens karakter af en akt, hvorved faellesskabsbeslutningen meddeles selskabet.

40. Det sagsoegende selskab kunne ikke i sit annullationssoegsmaal vaere mere praecis end den akt, hvorved denne beslutning blev meddelt det. Det er klart, at naar der i staevningen hverken er naevnt datoen for Kommissionens beslutning til skade for selskabet eller den noejagtige stoerrelse af det af denne institution tilbageholdte beloeb, skyldes det, at sagsoegeren ikke er blevet underrettet herom.

41. De foelger heraf, at tvistens genstand er fuldt ud paavist, og at formalitetsindsigelsen maa forkastes.

42. Kommissionens beslutning om at nedsaette tilskuddene til Infortec blev bragt til DAFSE' s kendskab ved den skrivelse, fonden sendte departementet den 7. september 1989 i form af en debetnota.

43. Er denne beslutning truffet under overholdelse af artikel 6, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 2950/83, ifoelge hvilken Kommissionen foerst maa nedsaette et tilskud, der ikke er anvendt paa de i godkendelsesbeslutningen fastsatte betingelser, efter at have givet den paagaeldende medlemsstat lejlighed til at fremkomme med sine bemaerkninger?

44. Som generaladvokat Tesauro har anfoert i sit forslag til afgoerelse i sagen FUNOC mod Kommissionen (44), kraeves der efter denne artikel

"ikke en formel hoeringsprocedure, men kun, at den paagaeldende medlemsstats myndigheder gives lejlighed til at fremkomme med sine bemaerkninger, inden den endelige beslutning traeffes".

45. Skrivelsen af 7. september 1989 opfordrer ikke den portugisiske regering til at fremkomme med sine bemaerkninger, den giver meddelelse om en beslutning. Dette bevises ved den maade, hvorpaa skrivelsen er affattet: "ESF' s tjenestegrene har konstateret, at der foreligger ikke-tilskudsberettigede udgifter til et beloeb af ... Foelgelig kan fondens bidrag ikke overstige ... Forskellen ... skal indbetales til vor bankkonto."

46. Kommissionen erkender i oevrigt i sit svarskrift (45), at den har givet den portugisiske regering mulighed for at fremkomme med sine bemaerkninger, efter at beslutningen var truffet.

47. Kommissionen har i sit svar paa det skriftlige spoergsmaal fra Domstolen haevdet, at beslutningen var blevet meddelt den portugisiske stat under udtrykkelig henvisning til ovennaevnte artikel 6, stk. 1, dvs. at den portugisiske stat "kunne vaere fremkommet med sine bemaerkninger, saafremt den havde skoennet det hensigtsmaessigt. Det har den imidlertid ikke gjort, men har accepteret den foreslaaede nedsaettelse".

48. Saaledes skulle altsaa en brevveksling, der har fundet sted efter den af Kommissionen trufne beslutning, vaere i overensstemmelse med artikel 6, stk. 1, og den paagaeldende medlemsstats manglende reaktion paa meddelelsen om nedsaettelsesbeslutningen skulle vaere ensbetydende med en accept af denne (46).

49. Jeg har allerede fremhaevet ulemperne ved en saadan praksis (47), som endvidere er i strid med ordlyden af artikel 6, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 2950/83.

50. Domstolen har selv udtrykkeligt underkendt denne praksis i Oliveira-dommen af 7. maj 1991 (48), hvori det hedder:

"Kommissionens anbringende om, at den paagaeldende medlemsstat kan optage forhandling med fonden, naar nedsaettelsesbeslutningen er blevet meddelt den, kan ikke tiltraedes.

Hertil bemaerkes alene, at baade tilskudsmodtageren, der bliver underrettet om en saadan forhandling, og den paagaeldende medlemsstat afskaeres fra at anlaegge annullationssoegsmaal til proevelse af nedsaettelsesbeslutningerne, saafremt Kommissionen trods medlemsstatens indsigelser fastholder de oprindeligt vedtagne beslutninger efter udloebet af fristen paa to maaneder i traktatens artikel 173, stk. 3.

Tilskudsmodtageren og medlemsstaten vil i saa fald heller ikke kunne anlaegge annullationssoegsmaal til proevelse af de beslutninger, der bekraefter nedsaettelsen af tilskuddene, idet et annullationssoegsmaal til proevelse af en afgoerelse, der blot bekraefter en tidligere afgoerelse, som ikke er blevet anfaegtet inden for fristerne, skal afvises" (49).

51. Det bestrides ikke, at medlemsstaten i sagsnr. 870889 P3 ikke har kunnet fremkomme med sine bemaerkninger, inden Kommissionen traf sin beslutning om nedsaettelse af tilskuddet. Heraf foelger, at denne beslutning boer annulleres, uden at det er fornoedent at tage stilling til de oevrige anbringender, sagsoegeren har paaberaabt sig.

52. Betingelserne for anvendelsen af artikel 6, stk. 1, i forordning nr. 2950/83 skal ligeledes fremhaeves i Consorgan- og Cipeke-sagerne, om end under en anden synsvinkel. Disse to sager vedroerer hovedsagelig virkningerne af godkendelsesbeslutningen. Jeg skal nu behandle disse sager.

53. Selskabet Consorgan har vaeret medlem af en gruppe paa 14 virksomheder med Ceramic som foerende selskab. Gruppen indgav i 1987 en ansoegning til fonden om tilskud (50) med henblik paa "en erhvervsuddannelsesforanstaltning til fordel for unge under 25 aar ..." (51), som beroerte 1 263 personer (ansoegning nr. 871106 P1).

54. Holder man sig til den anmodning om udbetaling af saldobeloeb, der blev indgivet den 27. oktober 1988 (52), havde Kommissionen godkendt det samlede projekt ved beslutning af 31. marts 1987, hvori der var tale om et beloeb paa 328 148 959 ESC, som blev haevet til 337 749 326 ESC ved aendringsbeslutning af 30. april 1987. Disse to beslutninger er ikke blevet fremlagt for Domstolen. De er alene blevet meddelt DAFSE, som derefter, ifoelge de oplysninger, Kommissionens repraesentant er fremkommet med i retsmoedet, har fordelt forskuddene mellem de paagaeldende virksomheder.

55. Ifoelge den rapport indeholdende en kvantitativ og kvalitativ evaluering (53), der er udarbejdet af Consorgan, fik dette selskab godkendt et bidrag fra fonden paa 93 552 788 ESC (mens selskabet fik godkendt et bidrag fra IGFSS paa 76 518 645 ESC).

56. Sagsoegeren modtog et forskud paa 85 020 716 ESC, hvoraf 46 761 394 ESC hidroerte fra fonden (54), og 38 259 322 ESC fra IGFSS (55).

57. Ifoelge ovennaevnte evalueringsrapport endte selskabet med at bruge 177 129 810 ESC. I den anmodning om udbetaling af saldobeloeb, som Ceramic indgav for hele virksomhedsgruppen, var fondens samlede bidrag sat til 263 965 133 ESC. Anmodningen er dateret den 27. oktober 1988 (56).

58. Ved skrivelse af 30. marts 1990 (57) meddelte DAFSE Consorgan, at fondens tjenestegrene havde fastslaaet, at et beloeb paa 30 501 190 ESC udgjorde ikke-tilskudsberettigede udgifter. De godkendte saldobeloeb androg 6 472 608 ESC for saa vidt angik fondens tilskud og 5 295 771 ESC for saa vidt angik det nationale bidrag.

59. Consorgan var saaledes berettiget til forskuddene (85 020 716 ESC) og det godkendte saldobeloeb (11 768 379 ESC (58)), dvs. i alt 96 789 095 ESC.

60. Dette beloeb skal sammenholdes med det godkendte totalbeloeb, nemlig 188 934 925 ESC, og det samlede beloeb, der var brugt, nemlig 177 129 810 ESC.

61. Det er denne beslutning fra Kommissionen om at nedsaette de tilskud, der oprindelig var bevilget, og som blev bragt til Consorgan' s kendskab ved ovennaevnte skrivelse af 30. marts 1990 fra DAFSE, der er genstand for soegsmaalet.

62. Den manglende overholdelse af det formkrav, der er fastsat i artikel 6, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 2950/83, maa anses for en vaesentlig formel mangel i henhold til EOEF-traktatens artikel 173, stk. 1, svarende til den, som Domstolen af egen drift efterproevede (59) i Interhotel-dommen.

63. Tilskyndet hertil af det skriftlige spoergsmaal, Domstolen har stillet Kommissionen, skal jeg derfor paa eget initiativ kontrollere, om den paagaeldende medlemsstat er blevet hoert, inden Kommissionen besluttede at nedsaette fondens tilskud, saaledes som ovennaevnte artikel 6, stk. 1, kraever det.

64. Da uddannelsesforanstaltningerne var afsluttet og anmodningen om udbetaling af saldobeloeb gennemgaaet, nedsatte Kommissionen ved en foerste afgoerelse, der blev bragt til DAFSE' s kendskab ved skrivelse af 5. september 1989 (60), fondens bidrag til Ceramic-projektet til 201 130 494 ESC (61) (dvs. 62 834 639 ESC i ikke-tilskudsberettigede udgifter).

65. Ved skrivelse af 27. september 1989 (62) anmodede DAFSE fonden om at specificere, hvorledes de beloeb, der ikke betragtedes som tilskudsberettigede, fordelte sig paa virksomheder og kategorier. DAFSE fremkom med naermere oplysninger herom i skrivelse af 27. oktober 1989 (63) ledsaget af en oversigt over de forskellige poster i skemaet, der var blevet nedsat.

66. Endelig anmodede DAFSE i en ny skrivelse af 19. februar 1990 (64) om yderligere oplysninger, idet det samlede beloeb, der af Kommissionen var erklaeret ikke-tilskudsberettiget, androg 130 118 760 ESC, mens der i skrivelsen af 5. september 1989 var bebudet en vaesentlig mindre nedsaettelse. I en skrivelse af 2. marts 1990 (65) bekraeftede Kommissionen, at de ikke-tilskudsberettigede udgifter beloeb sig til 62 834 639 ESC og alene vedroerte fondens deltagelse i denne foranstaltning.

67. Det var paa grundlag af disse skrivelser, at DAFSE ved ovennaevnte skrivelse af 30. marts 1990 gav Consorgan meddelelse om en nedsaettelse af tilskuddene.

68. Da der forud for sidstnaevnte skrivelse har fundet en brevveksling sted mellem Kommissionen og medlemsstaten, og da denne via DAFSE har haft lejlighed til at fremkomme med sine bemaerkninger, maa bestemmelserne i artikel 6, stk. 1, i forordning nr. 2950/83 anses for overholdt, saaledes som Domstolen allerede har statueret i sin dom i sagen FUNOC mod Kommissionen (66).

69. Den af Consorgan anlagte annullationssag er saaledes alene baseret paa manglende begrundelse i forhold til de i traktatens artikel 190 fastsatte regler.

70. Spoergsmaalet er, om skrivelsen af 30. marts 1990, hvorved Consorgan fik meddelelse om en nedsaettelse af tilskuddene, opfylder det krav om en begrundelse, der stilles i denne artikel. I skrivelsen fastsaettes Consorgan' s ikke-tilskudsberettigede udgifter til 30 501 190 ESC, fordi der i anmodningen om udbetaling af saldobeloeb figurerer et overdrevent stort antal praktiktimer og en raekke ikke-godkendte udgifter.

71. Efter Domstolens faste praksis har

"forpligtelsen til at begrunde den individuelle beslutning ... til formaal at goere det muligt for Domstolen at efterproeve beslutningens lovlighed samt at give den beroerte virksomhed de oplysninger, ved hjaelp af hvilke det kan fastslaas, om der er grundlag for beslutningen, eller om der muligt foreligger en saadan fejl, at den kan anfaegtes. Omfanget af begrundelsespligten afhaenger af arten af den paagaeldende retsakt og den sammenhaeng, hvori den er vedtaget" (67).

72. Saaledes har Domstolen fundet begrundelsen for en beslutning truffet af Kommissionen efter udtalelse fra Toldfritagelsesudvalget om at naegte indfoersel af et videnskabeligt apparat med fritagelse for told tilstraekkelig, idet den udtalte:

"Selv om den begrundelse, som kraeves i henhold til traktatens artikel 190, ifoelge Domstolens faste praksis ganske vist klart og utvetydigt skal angive de betragtninger, som den faellesskabsmyndighed, der har udstedt den anfaegtede retsakt, har lagt til grund, dels saaledes at de beroerte personer kan faa kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, for at de kan forsvare deres rettigheder, dels saaledes at Domstolen kan udoeve sin proevelsesret, kraeves det dog ikke, at begrundelsen angiver alle de forskellige relevante faktiske eller retlige momenter. Spoergsmaalet, om en beslutningsbegrundelse opfylder disse krav, skal vurderes ikke blot i forhold til ordlyden, men ligeledes til den sammenhaeng, hvori den indgaar, samt alle de retsregler, som gaelder paa det paagaeldende omraade" (68).

73. Begrundelsen for en individuel beslutning skal saaledes vaere tilstraekkelig til, at Domstolen kan udoeve sin proevelsesret, og til, at den beroerte person kan faa kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning og eventuelt bestride den. Begrundelsen skal ikke gaa laengere end noedvendigt under hensyntagen til de krav og forpligtelser, der er knyttet til faellesskabsinstitutionernes funktion.

74. I dom i sagen Amsterdam Kommune mod Kommissionen (69) af 7. februar 1990 har Domstolen med hensyn til Den Europaeiske Socialfond antaget, at den omstaendighed, at begrundelsen til Kommissionens beslutning om at naegte tilskud fra Den Europaeiske Socialfond til en erhvervsuddannelsesforanstaltning, er kortfattet, er

"en uundgaaelig foelge af edb-behandlingen af adskillige tusinder ansoegninger om tilskud, som Kommissionen skal tage stilling til inden for en kort frist. En mere detaljeret begrundelse til stoette for hver enkelt individuel beslutning ville derfor kunne vaere en hindring for en rationel og effektiv tildeling af oekonomiske tilskud fra fonden" (70).

75. En saadan kortfattet begrundelse kan tillades i forbindelse med en beslutning om at naegte at yde et tilskud inden for rammerne af den oprindelige ansoegning, som Kommissionen skal tage stilling til inden for en meget kort frist (71). Kan denne loesning overfoeres til beslutninger, hvorved Kommissionen efter en anmodning om udbetaling af saldobeloeb nedsaetter stoerrelsen af de oprindeligt godkendte tilskud?

76. Ganske vist traeffer Kommissionen i saa fald, som vi har set, sin beslutning efter en anmodning ledsaget af en rapport indeholdende en kvantitativ og kvalitativ evaluering, hvori den paagaeldende virksomhed kan redegoere for sin sag. Men Kommissionen er ikke laengere bundet af de samme frister.

77. Domstolen har i oevrigt antaget, at naar den virksomhed, som den beslutning, hvis begrundelse anfaegtes, er rettet til, har vaeret med til at forberede beslutningen, opfylder denne begrundelse "minimumskravene" efter traktatens artikel 190, naar blot den indeholder de elementer, som er noedvendige for, at den beroerte virksomhed kan vurdere, om beslutningen er behaeftet med en mangel (72).

78. Som naevnt kan medlemsstaterne fremkomme med deres bemaerkninger under fondens finansieringsprocedure. Derimod deltager de virksomheder, der rammes af nedsaettelserne af tilskuddene, ikke i udarbejdelsen af Kommissionens beslutning.

79. Derfor kan man paa grund af den meget specielle situation, en virksomhed befinder sig i, mens den venter paa udbetalingen af saldobeloebet, ikke anse en kortfattet begrundelse for tilstraekkelig.

80. Afviser Kommissionen en oprindelig ansoegning om tilskud, indebaerer det nemlig alene tab af en finansieringsmulighed for den paagaeldende virksomhed, idet denne endnu ikke har afholdt udgifter.

81. Er den oprindelige ansoegning derimod godkendt, har virksomheden modtaget et forskud, som kun daekker 50% af de godkendte udgifter (73). Foerst naar uddannelsesforanstaltningen er afsluttet, forfalder saldobeloebet. Selskabet har saaledes i almindelighed lagt penge ud i forventning om at faa udbetalt saldobeloebet, hvilken forventning er berettiget, naar foranstaltningen er gennemfoert paa de i godkendelsen fastsatte betingelser.

82. Som det vil ses, vil en nedsaettelse af tilskuddene, som de paagaeldende virksomheder faar kendskab til ved udbetalingen af saldobeloebet, saafremt den ikke er tilstraekkelig begrundet til, at dens berettigelse kan efterproeves, derfor kunne medfoere et vaesentligt tab (74), der kan foere til alvorlige oekonomiske problemer for tilskudsmodtagerne.

83. Kommissionen har i sin skrivelse af 30. marts 1990 anfoert som sin foerste grund, at antallet af praktiktimer skal skaeres ned med 17% for at svare til det samlede antal teoritimer.

84. Det sagsoegende selskab bestrider ikke, at det ved cirkulaereskrivelse nr. 10/DAFSE/87 af 8. juni 1987 (75) blev oplyst om, at varigheden af erhvervspraktikken skal svare til antallet af teoritimer, idet enhver overskridelse betragtes som ikke-prioriteret og derfor ikke betales af DAFSE.

85. Consorgan' s forklaringer saetter spoergsmaalstegn ved Kommissionens tal og soeger at godtgoere, at selskabet har overholdt cirkulaereskrivelsens bestemmelser (76). Selskabet har i hvert fald vaeret i stand til at bedoemme, hvad det er, Kommissionen bebrejder det.

86. Heraf foelger, at den anfaegtede beslutning ikke paa dette punkt kan betragtes som utilstraekkeligt begrundet.

87. Inden jeg gaar over til at analysere den anden begrundelse, der er fremfoert i skrivelsen af 30. marts 1990, vil jeg opholde mig et oejeblik ved den fremgangsmaade, fonden og DAFSE har fulgt i denne sag. Den viser nemlig noget om den praksis, der foelges af Kommissionen i tilfaelde af ansoegninger om tilskud fra en gruppe virksomheder.

88. De beroerte virksomheder, herunder Consorgan, har sammen indgivet én ansoegning om tilskud, hvis rubrikker er meget detaljeret udfyldt.

89. Godkendelsen er givet for et samlet beloeb og meddelt DAFSE (77), som har fordelt dette beloeb mellem ovennaevnte virksomheder i forhold til deres andel i projektet.

90. Det var naturligvis tilladt for Kommissionen at meddele DAFSE en detaljeret godkendelse, rubrik for rubrik, og for DAFSE at fordele de godkendte beloeb mellem virksomhederne.

91. Men da DAFSE ° her Kommissionens befuldmaegtigede ° kun meddelte Consorgan en samlet godkendelse, var Kommissionen bundet af denne beslutning, saa laenge denne ikke var aendret eller annulleret ved en senere, eventuelt mere noejagtig, beslutning (78).

92. Consorgan havde opnaaet en godkendelse daekkende et beloeb paa 188 934 925 ESC. Da det efter de gaeldende faellesskabsregler ikke kraeves, at godkendelsen skal vaere detaljeret, rubrik for rubrik, kunne dette selskab med fuld ret tro, at dets ansoegning var blevet godkendt (79) inden for rammerne af et samlet tilskud, der ikke maatte overskrides. I oevrigt blev dets samlede udgifter begraenset til 177 129 810 ESC.

93. Det kan saaledes ikke laegges Consorgan til last, at det ikke reagerede paa en godkendelsesbeslutning ° som det kunne finde fuldt tilfredsstillende ° og ikke udbad sig oplysninger hos DAFSE om fordelingen af det godkendte beloeb.

94. Ogsaa anmodningen om udbetaling af saldobeloeb blev indgivet samlet for hele projektet.

95. Paa samme maade er nedsaettelsen af tilskuddene blevet besluttet under ét (80) og derefter fordelt paa de enkelte rubrikker som bestemt af Kommissionen (81). Denne har ligeledes givet DAFSE foelgende instruks: "Nedsaettelsen for hver enkelt virksomhed skal vaere proportional med virksomhedens relative vaegt i de poster paa skemaet, for hvilke visse udgifter er blevet betragtet som ikke-tilskudsberettigede" (82).

96. Det synes saaledes, som om artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 2950/83, ifoelge hvilken der skal ske en form for hurtig behandling af anmodningerne om udbetaling af saldobeloeb, og som alene giver mulighed for "proportionale" nedsaettelser, er blevet anvendt. I denne artikel hedder det:

"Revisionen af oplysningerne i en udbetalingsanmodning kan foretages ved repraesentative stikproever. Kommissionen fastsaetter, inden den foretager kontrol og i samraad med den paagaeldende medlemsstat, omfanget af stikproeverne paa grundlag af de materielle og tekniske vilkaar for den paagaeldende foranstaltning. I det omfang stikproeven foerer til en nedsaettelse, anvendes denne nedsaettelse proportionalt paa hele det beloeb, som udbetalingsanmodningen vedroerer, efter at medlemsstaten har haft lejlighed til at fremsaette sine bemaerkninger" (83).

97. Kommissionen har paa intet tidspunkt under behandlingen af ansoegningen paaberaabt sig anvendelsen af denne bestemmelse. I oevrigt er hverken medlemsstaten eller virksomhederne, for slet ikke at tale om Domstolen, bekendt med, under hvilke vilkaar "omfanget af stikproeven" er fastsat, eller hvor "repraesentativ" denne stikproeve er.

98. Hvorom alting er, har Kommissionen kunnet fordele tilskudsnedsaettelserne mellem virksomhederne proportionalt med den enkelte virksomheds vaegt i de paagaeldende poster og ikke i forhold til den noejagtige stoerrelse af de ikke-tilskudsberettigede udgifter, idet en virksomhed kan blive ramt af en nedsaettelse paa en bestemt post, selv om den kan dokumentere, at tilskuddet til denne post er anvendt i henhold til godkendelsesbeslutningen.

99. Det er saaledes klart, at Kommissionen har nedsat tilskuddene:

° paa grundlag af abstrakte kriterier, idet den "proportionale" nedsaettelse ikke har noget at goere med stoerrelsen af de dokumenterede udgifter, som virksomhederne konkret har afholdt paa den paagaeldende post

° uden at give virksomhederne nogen forklaring. Virksomhederne kender ikke det noejagtige indhold af den godkendelsesbeslutning, som Kommissionen paaberaaber sig over for virksomhederne som begrundelse for nedsaettelsen. Men virksomhederne har overhovedet intet kendskab til de bestemmelser i beslutningen, der vedroerer dem, idet den eneste beslutning, der er meddelt dem, ikke indeholder den sondring efter rubrikker, som Kommissionen naevner.

100. Der opstaar her den paradoksale situation, at en beslutning, der er truffet for at sikre overholdelsen af artikel 6, stk. 1, i forordning nr. 2950/83 (udskillelse af de udgifter, der ikke er i overensstemmelse med godkendelsesbeslutningen), kan foere til det modsatte resultat (faktisk fjernelse af udgifter, der er i overensstemmelse med godkendelsesbeslutningen).

101. Det ses saaledes, at en procedure, som bygger paa retssikkerhedsprincippet, idet den omfatter en godkendelsesbeslutning, som fastsaetter parternes rettigheder, i praksis kan anvendes paa en maade, der tilsidesaetter dette princip.

102. Bundesanstalt fuer Arbeit havde i medfoer af de regler, der gjaldt for fonden foer 1983, forelagt Kommissionen fire ansoegninger om tilskud, der var blevet godkendt. Anmodningerne om udbetaling af saldobeloeb var blevet afvist med den begrundelse, at de var indgivet efter den frist paa 18 maaneder, der var fastsat i artikel 4, stk. 1, i Kommissionens beslutning 78/706/EOEF.

103. Domstolen, som tog paastanden om annullation af Kommissionens beslutning om ikke at udbetale saldobeloeb til foelge, udtalte:

"Retssikkerhedsprincippet kraever ... at en bestemmelse, hvorved der indfoeres en praeklusiv frist, navnlig naar fristen kan foere til, at en medlemsstat fortaber en oekonomisk stoette, som allerede er bevilget, og paa grundlag af hvilken staten allerede har afholdt betydelige udgifter, udformes klart og praecist, for at medlemsstaterne med fuld klarhed over retstilstanden kan vurdere betydningen af, at de overholder fristen. Hverken ordlyden af artikel 4, stk. 1, i Kommissionens beslutning 78/706/EOEF eller den sammenhaeng, bestemmelsen indgaar i, kan berettige, at fristen fortolkes som en praeklusiv frist" (84).

104. Paa samme maade synes det ikke at vaere i overensstemmelse med det retssikkerhedsprincip, som Domstolen har understreget i sagerne vedroerende Den Europaeiske Socialfond, naar Kommissionen nedsaetter tilskuddene uden at meddele samtlige beroerte virksomheder en detaljeret og praecis godkendelsesbeslutning, og saaledes at de besluttede nedsaettelser vedroerende en bestemt post fordeles proportionalt mellem virksomhederne.

105. I den anden grund, der er anfoert i skrivelsen af 30. marts 1990, henvises der netop til godkendelsesbeslutningen. Endvidere er den samlede nedsaettelse, Consorgan har faaet meddelelse om, delvis resultatet af en proportional fordeling af den samlede nedsaettelse mellem de beroerte virksomheder. Jeg vil nu se paa denne begrundelse i lyset af de ovenfor anfoerte bemaerkninger.

106. Jeg skal for det foerste goere opmaerksom paa de ubestemte angivelser, der er indeholdt i denne skrivelse: "visse udgifter ... er ikke godkendt i ansoegningen om tilskud (bl.a. under punkt 14.3.3, 4, 5, 7 og 8)" (85).

107. Selv om Consorgan saaledes kendte stoerrelsen paa den samlede nedsaettelse, kendte det ikke

° den samlede liste over de poster eller rubrikker, der var tale om

° nedsaettelsens fordeling pr. post

° maaden, hvorpaa nedsaettelsen var beregnet.

108. Det er fuldt berettiget, at Kommissionen erklaerer udgifter, der ikke er godkendt ved godkendelsesbeslutningen, for ikke-tilskudsberettigede. I denne forbindelse er det tilstraekkeligt at henvise til artikel 6 i forordning (EOEF) nr. 2950/83. Det er derfor efter min opfattelse berettiget at begrunde en udgifts manglende tilskudsberettigelse med en manglende godkendelse. Dette kraever dog, at den oprindelige godkendelsesbeslutning meddeles det selskab, der modtager tilskuddet, i en form, der er tilstraekkelig praecis til, at selskabet kan identificere de godkendte poster, de afviste poster og de poster, hvor der har fundet nedsaettelse sted.

109. Som bekendt er dette ikke tilfaeldet i denne sag. Godkendelsen er givet for et samlet beloeb, der er lavere end det beloeb, der er ansoegt om (86). Beloebene i visse rubrikker er saaledes blevet genstand for tilskudsnedsaettelser, uden at Consorgan eller de oevrige beroerte virksomheder kan identificere dem.

110. Endelig er de ikke-tilskudsberettigede udgifter i Consorgan-sagen fastsat til 30 501 190 ESC i Kommissionens beslutning.

111. Dette beloeb er bl.a. resultatet af en sammenlaegning af de nedsaettelser for hver enkelt rubrik, der er beregnet i forhold til Consorgan' s vaegt i disse (87).

112. Men virksomheden er ikke blevet underrettet om denne "proportionale" beregningsmaade, som den umuligt kunne have kendskab til.

113. Den manglende begrundelse paa dette punkt, uden hvilken det er umuligt at vide, hvorledes Kommissionen er naaet frem til et saadant resultat, sammenholdt med henvisningen til en godkendelsesbeslutning vedroerende et samlet beloeb, der er meddelt selskabet Consorgan, indebaerer, at den anfaegtede beslutning ikke er tilstraekkeligt begrundet i henhold til traktatens artikel 190.

114. Det skal endelig fremhaeves, at disse krav med hensyn til begrundelse er helt forenelige med de hensyn til god forvaltning og effektivitet, som fonden oensker tilgodeset.

115. Ved 1) at sende de beroerte virksomheder godkendelsesbeslutningen og 2) at begraense tilskudsnedsaettelserne til alene at omfatte udgifter, der ikke er anvendt paa de i godkendelsen fastsatte betingelser, og uden at anvende abstrakte kriterier (88), vil saavel hensynet til effektivitet som til retssikkerheden efter min opfattelse blive tilgodeset.

116. De vanskeligheder, som godkendelsesbeslutningens manglende gennemskuelighed rejser, er ikke forblevet upaaagtet af lovgiver i Faellesskabet. I artikel 10 i Raadets forordning nr. 4253/88 af 19. december 1988, som indeholder reglerne for fondens finansieringsprocedure, er det fastsat, at Kommissionens godkendelsesbeslutninger skal offentliggoeres i De Europaeiske Faellesskabers Tidende.

117. Efter min opfattelse boer Consorgan' s annullationspaastand saaledes tages til foelge.

118. De spoergsmaal, der rejser sig i denne sag, rejser sig ligeledes i Cipeke-sagen. Det er alene af hensyn til klarhed i fremstillingen, at jeg behandler denne for sig.

119. Selskabet Cipeke' s formaal er at organisere erhversuddannelseskurser inden for de grafiske kunster.

120. Den 17. august 1986 indgav selskabet Partex for 11 virksomheder, heriblandt Cipeke, en ansoegning til fonden om tilskud.

121. Kommissionen godkendte projektet og bevilgede et beloeb paa 300 665 191 ESC (89) ved beslutning af 31. marts 1987, som aendret den 30. april 1987. Disse dokumenter er ikke fremlagt for Domstolen.

122. Ifoelge den af Cipeke udarbejdede rapport indeholdende en kvantitativ og kvalitativ evaluering (90) fik selskabet godkendt et bidrag fra fonden paa 35 298 094 ESC (og et bidrag fra IGFSS paa 28 880 258 ESC).

123. Cipeke modtog et forskud paa 32 089 174 ESC, heraf 17 649 045 ESC fra fonden.

124. Efter kurset udarbejdede selskabet en rapport indeholdende en kvantitativ og kvalitativ evaluering, hvori saldobeloebet blev ansat til 9 316 486 ESC.

125. Anmodningen om udbetaling af saldobeloebet blev for samtlige virksomheder, med Partex som den foerende, indgivet den 28. oktober 1988.

126. Ved skrivelse fra DAFSE, afsendt den 15. marts 1990 og modtaget den 3. april 1990, fik Cipeke meddelelse om, at selskabet skulle tilbagebetale 2 084 518 ESC, fordi der "i skemaets punkt 14.2, 14.3 og 14.4 var et beloeb paa 11 104 748 ESC i ikke-tilskudsberettigede udgifter".

127. Den 4. april 1990 anmodede Cipeke om en begrundelse for denne beslutning. Selskabet modtog svar i form af en telefax af 20. april 1990, hvori det blot var angivet, at udgifterne var stoerre end forudset, at visse rubrikker ikke var godkendt, og at andre ikke figurerede i den oprindelige ansoegning. Det anfoertes ligeledes, at den nedsaettelse, der skulle ske, var proportional med virksomhedens "relative vaegt for saa vidt angaar hvert enkelt punkt i skemaet".

128. Sagsoegeren har nedlagt paastand om annullation af den den 3. april 1990 modtagne beslutning paa grund af tilsidesaettelse af traktatens artikel 190.

129. Jeg skal, ligesom jeg gjorde i Consorgan-sagen, foerst kontrollere, om de betingelser, de er stillet i artikel 6, stk. 1, i forordning nr. 2950/83, er opfyldt.

130. Kommissionen begraensede i en foerste beslutning, der blev meddelt DAFSE den 10. januar 1990, fondens bidrag til Partex-projektet, ansoegning nr. 871012 P1, til 175 112 651 ESC (91).

131. Ved skrivelse af 5. februar 1990 (92) anmodede DAFSE fonden om at specificere de beloeb, der betragtedes som ikke-tilskudsberettigede, efter virksomhed og rubrik.

132. DAFSE fik yderligere oplysninger i skrivelse af 2. marts 1990 (93), der var ledsaget af en oversigt over de forskellige poster i skemaet, hvor der var sket nedsaettelse. I slutningen af skrivelsen hed det, at "nedsaettelsen for hver enkelt virksomhed er proportional med virksomhedens relative vaegt i de poster paa skemaet, for hvilke visse udgifter er blevet betragtet som ikke-tilskudsberettigede".

133. Det var efter denne skrivelse, at DAFSE den 15. marts 1990 gav meddelelse om den anfaegtede beslutning.

134. Den paagaeldende medlemsstat er saaledes blevet hoert paa betingelser, der opfylder kravene i artikel 6, stk. 1, i ovennaevnte forordning.

135. Hvorledes forholder det sig med begrundelsen for den anfaegtede beslutning?

136. Det skal for det foerste bemaerkes, at begrundelsen i skrivelsen af 15. marts 1990 ° hvorved Cipeke fik paabud om at tilbagebetale det skyldige beloeb ved bankcheck inden 15 dage ° i sig selv burde have vaeret tilstraekkelig.

137. Kommissionen kan ikke betragte oplysninger, der paa selskabets anmodning er afgivet paa et tidspunkt, hvor fristen for at anlaegge annullationssag vedroerende den anfaegtede beslutning allerede var begyndt at loebe, som en supplerende begrundelse for denne beslutning, idet debitorselskabet i en saadan situation unddrages de rettigheder, det efter de almindelige retsregler har i forbindelse med annullationssoegsmaal, bl.a. soegsmaalsfristen paa to maaneder.

138. Det maa konstateres, at sagsoegeren ved skrivelsen af 15. marts 1990 ikke fik oplyst, hvorledes den bebudede nedsaettelse fordelte sig mellem de tre rubrikker i skemaet. Sagsoegeren blev heller ikke gjort bekendt med grundene til denne nedsaettelse. Var der f.eks. tale om poster, der ikke var medtaget i den oprindelige ansoegning, om rubrikker, der havde vaeret genstand for en ansoegning, men var blevet nedsat i forbindelse med godkendelsen? Hvis det drejede sig om nedsaettelser besluttet paa godkendelsestidspunktet, var godkendelsen da bragt til Cipeke' s kendskab i form af en meddelelse om et samlet beloeb eller paa anden vis?

139. Hertil kommer, at det ikke fremgaar, hvorledes denne nedsaettelse er beregnet. Er nedsaettelsen lig med summen af udgifter, der faktisk ikke er tilskudsberettigede, eller er den beregnet i forhold til selskabets "vaegt" i hver post uden hensyntagen til de faktiske udgifter?

140. Det foelger heraf, at skrivelsen af 15. marts 1990 ikke indeholder den efter traktatens artikel 190 kraevede begrundelse.

141. Saafremt Domstolen dog skoenner det muligt at tage hensyn til Kommissionens senere forklaringer, opfordrer jeg den til ligesom i Consorgan-sagen at udtale, at beslutningen, da Cipeke aldrig har faaet kendskab til en detaljeret godkendelsesbeslutning, der er truffet rubrik for rubrik, er ugyldig paa grund af utilstraekkelig begrundelse.

142. Jeg foreslaar herefter, at Domstolen

annullerer foelgende beslutninger om nedsaettelse af tilskud fra Den Europaeiske Socialfond, som blev truffet af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber:

1) beslutningen vedroerende sagsnr. 870889 P3, af 7. september 1989, som blev meddelt Infortec ved skrivelse af 9. marts 1990

2) beslutningen vedroerende selskabet Consorgan, sagsnr. 871106 P1, som blev meddelt selskabet ved skrivelse af 30. marts 1990

3) beslutningen vedroerende selskabet Cipeke, sagsnr. 871012 P1, som blev meddelt selskabet ved skrivelse af 15. marts 1990

og paalaegger den sagsoegte institution at betale sagernes omkostninger.

(*) Originalsprog: portugisisk.

(1) ° Afgoerelse om Den Europaeiske Socialfonds opgaver, EFT L 289, s. 38.

(2) ° Forordning om gennemfoerelse af afgoerelse 83/516/EOEF om Den Europaeiske Socialfonds opgaver, EFT L 289, s. 1.

(3) ° Beslutning vedroerende forvaltningen af Den Europaeiske Socialfond, EFT L 377, s. 1.

(4) ° Europa ° socialt set, 2/91, s. 87.

(5) ° Artikel 1 i afgoerelse 83/516/EOEF.

(6) ° Se bilaget til afgoerelse 83/516/EOEF, erklaering ad artikel 5, stk. 1.

(7) ° Se f.eks. artikel 6, stk. 2, i afgoerelse 83/516/EOEF.

(8) ° Artikel 124 i EOEF-traktaten.

(9) ° Som findes i bilag 1 til beslutning 83/673/EOEF.

(10) ° Artikel 5, stk. 1 og 2, i forordning (EOEF) nr. 2950/83.

(11) ° Ibidem.

(12) ° Indgives paa det skema, der findes i bilag 2 til beslutning 83/673/EOEF.

(13) ° Artikel 5, stk. 4, i forordning (EOEF) nr. 2950/83.

(14) ° Ibidem.

(15) ° Undtagen i saerlige tilfaelde, jf. artikel 5 i afgoerelse 83/516/EOEF.

(16) ° Artikel 7 i forordning (EOEF) nr. 2950/83.

(17) ° Ibidem.

(18) ° Artikel 6, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 2950/83.

(19) ° Ogsaa i dette tilfaelde skal den paagaeldende medlemsstat hoeres, jf. artikel 7, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 2950/83.

(20) ° Artikel 6, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 2950/83.

(21) ° Ibidem og artikel 2, stk. 2, i afgoerelse 83/516/EOEF.

(22) ° Artikel 5, andet punktum, i forordning (EOEF) nr. 2950/83.

(23) ° Sag 310/81, Sml. s. 1341, praemis 15, mine fremhaevelser, afsagt i henhold til 1977-reglerne.

(24) ° Enten er der tale om meddelelsen af godkendelsesbeslutningen eller meddelelsen af beslutningen om fastsaettelse af det saldobeloeb, der skyldes af Kommissionen.

(25) ° Se f.eks. dom af 1.10.1987, sag 84/85, Det Forenede Kongerige mod Kommissionen, Sml. s. 3765.

(26) ° Som oeger de paagaeldende virksomheders likviditet.

(27) ° Artikel 6, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 2950/83.

(28) ° Artikel 6, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 2950/83.

(29) ° Se punkt 24 i mit forslag til afgoerelse fremsat i forbindelse med dommen af 7.5.1991 i sag C-291/89, Interhotel, Sml. I, s. 2257, paa s. 2264.

(30) ° Ovennaevnte Interhotel-dom; Oliveira-dommen, sag C-304/89, Sml. I, s. 2283.

(31) ° Bilag 9 i sagen.

(32) ° Bilag 8 i sagen.

(33) ° Mens der var ansoegt om 66 533 519 ESC til 380 personer.

(34) ° Bilag 11 i sagen.

(35) ° Bilag 10 i sagen.

(36) ° Bilag 12 i sagen.

(37) ° Bilag 5 i sagen.

(38) ° Kendelse af 21.11.1990, Sml. I, s. 4265.

(39) ° Staevningen, s. 2.

(40) ° Bilag til sagen, dokument 5.

(41) ° Der erindres om, at der var blevet godkendt et samlet beloeb paa 8 373 341 ESC, og at Infortec allerede havde modtaget 4 186 670 ESC i forskud fra fonden.

(42) ° Bilag 1 til svarskriftet.

(43) ° Mine fremhaevelser. Se ligeledes s. 17 i svarskriftet.

(44) ° Dom af 11.10.1990, sag C-200/89, Sml. I, s. 3684.

(45) ° Punkt 24 og 25.

(46) ° I retsmoedet har Kommissionens repraesentant bekraeftet, at dette er Kommissionens fortolkning af denne bestemmelse.

(47) ° Se punkt 12 i mit forslag til afgoerelse i forbindelse med ovennaevnte dom af 7.5.1991, Oliveira.

(48) ° Ovennaevnte dom. Se ligeledes ovennaevnte dom i sag C-291/89, Interhotel, praemis 15.

(49) ° Praemis 22, 23 og 24 i ovennaevnte Oliveira-dom.

(50) ° Med et beloeb paa 550 668 844 ESC.

(51) ° Ansoegning om tilskud, s. 2, bilag I til Kommissionens svarskrift.

(52) ° Bilag 1 til Kommissionens svarskrift.

(53) ° Bilag 2 til staevningen.

(54) ° I modsaetning til, hvad selskabet Consorgan anfoerer i sin staevning, punkt 4 i indledningen, beviser dokument 3, som er bilagt staevningen, ikke, at fonden har foretaget en udbetaling. Men dette punkt bestrides ikke af Kommissionen.

(55) ° Se betalingstilladelse nr. 1933/87 fra DAFSE, bilag 4 til staevningen.

(56) ° Bilag 1 til Kommissionens svarskrift.

(57) ° Bilag 1 til staevningen.

(58) ° Heraf 6 472 608 ESC fra Den Europaeiske Socialfond og 5 295 771 ESC fra det nationale bidrag (se skrivelse af 30.3.1990).

(59) ° Se praemis 14 i ovennaevnte Interhotel-dom; se ligeledes praemis 17 og 18 i ovennaevnte Oliveira-dom.

(60) ° Bilag I til Kommissionens svar paa det skriftlige spoergsmaal fra Domstolen.

(61) ° Det er dette beloeb, der yderligere blev opfoert i anmodningen om udbetaling af saldobeloeb.

(62) ° Ibidem, bilag II.

(63) ° Ibidem, bilag III.

(64) ° Ibidem, bilag IV.

(65) ° Ibidem, bilag V.

(66) ° Ovennaevnte dom i sag C-200/89, praemis 17.

(67) ° Dom af 17.4.1987, sag 32/86, Sisma mod Kommissionen, Sml. s. 1645, paa s. 1670, praemis 8, min fremhaevelse.

(68) ° Dom af 25.10.1984, sag 185/83, Interfacultair Instituut Electronenmicroscopie der Rijksuniversiteit te Groningen mod Inspecteur der Invoerrechten en accijnzen, Sml. s. 3623, praemis 38, min fremhaevelse.

(69) ° Sag C-213/87, Sml. I, s. 221.

(70) ° Praemis 28 til ovennaevnte dom.

(71) ° Se artikel 4, stk. 2, i forordning (EOEF) nr. 2950/83.

(72) ° Ovennaevnte dom i sag 185/83, praemis 39.

(73) ° Bortset fra saerlige tilfaelde. Se artikel 5 i forordning (EOEF) nr. 2950/83.

(74) ° I den foreliggende sag er der tale om foelgende nedsaettelser: Fondens bidrag er nedsat med 30 501 190 ESC i forhold til det oprindeligt godkendte beloeb paa 93 552 788 ESC (se evalueringsrapport, bilag 2 i sagen).

(75) ° Bilag 1 til Kommissionens duplik. Det skal bemaerkes, at cirkulaereskrivelsen er omhyggeligt begrundet.

(76) ° Replikken, punkt 11.

(77) ° Se punkt 54 ovenfor.

(78) ° Se punkt 20 ovenfor.

(79) ° Saa meget mere som forskuddet var udbetalt.

(80) ° Nedsaettelsen blev fastsat til 62 834 639 ESC ved fondens skrivelse af 5.9.1989, bilag I til Kommissionens svar paa Domstolens skriftlige spoergsmaal.

(81) ° Se skrivelse af 27.10.1989 fra Kommissionen, bilag III til Kommissionens svar paa Domstolens skriftlige spoergsmaal.

(82) ° Ibidem.

(83) ° Mine fremhaevelser.

(84) ° Dom af 26.5.1982, sag 44/81, Tyskland mod Kommissionen, Sml. s. 1855, praemis 16.

(85) ° Bilag 1 til staevningen, mine fremhaevelser. Det skal i oevrigt bemaerkes, at Consorgan ikke havde ansoegt om noget beloeb under post 14.7 (se anmodning om udbetaling af saldobeloeb, bilag 1 til svarskriftet). Endvidere maa nedsaettelsen noedvendigvis beroere andre poster end de her naevnte. En sammenlaegning af beloebene i disse rubrikker giver nemlig et resultat, der er lavere end den samlede nedsaettelse.

(86) ° 337 749 326 ESC i stedet for 550 668 844 ESC; se anmodningen om udbetaling af saldobeloeb, s. 1, rubrik 5 og 6.

(87) ° Se punkt 95 ovenfor.

(88) ° Som f.eks. hver enkelt virksomheds relative vaegt i de forskellige rubrikker.

(89) ° Ifoelge anmodningen om udbetaling af saldobeloeb, rubrik 5 og 6, bilag 2 til svarskriftet.

(90) ° Bilag 6 i sagen.

(91) ° Bilag I til Kommissionens svar paa Domstolens skriftlige spoergsmaal.

(92) ° Ibidem, bilag II.

(93) ° Ibidem, bilag III.