ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 72/11

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovakiet) den 17. december 2010 — SAG ELV Slovensko, a.s., FELA Management AG, ASCOM (Schweiz) AG, Asseco Central Europe, a.s., TESLA STROPKOV, a.s., Autostrade per ľItalia SpA, EFKON AG, STALEXPORT Autostrady SA mod Úrad pre verejné obstarávanie

(Sag C-599/10)

2011/C 72/19

Processprog: slovakisk

Den forelæggende ret

Najvyšší súd Slovenskej republiky

Parter i hovedsagen

Sagsøger: SAG ELV Slovensko, a.s, FELA Management AG, ASCOM (Schweiz) AG, Asseco Central Europe a.s, TESLA STROPKOV a.s, Autostrade per ľItalia SpA, EFKON AG, STALEXPORT Autostrady SA

Sagsøgt: Úrad pre verejné obstarávanie

Intervenient: Národná dialnicná spolocnost, a.s.

Præjudicielle spørgsmål

1) Er fortolkningen af artikel 51 sammenholdt med artikel 2 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (herefter »direktivet«), ifølge hvilken den ordregivende myndighed henset til principperne om ligebehandling og gennemsigtighed i forbindelse med indgåelse af offentlige kontrakter er forpligtet til at anmode om supplerende tilbudsoplysninger, så den enkelte sikres den subjektive processuelle rettighed til at blive opfordret til at tilføje eller fremsende supplerende oplysninger eller certifikater og dokumenter, der er blevet fremlagt i henhold til artikel 45-50 i det nævnte direktiv, såfremt en omstridt eller uklar forståelse af tilbudsgiverens tilbud kan medføre udelukkelse af tilbudsgiveren fra det offentlige udbud, i overensstemmelse med det nævnte direktiv i den affattelse, som var gældende på det pågældende tidspunkt?

2) Er fortolkningen af direktivets artikel 51 sammenholdt med artikel 2, ifølge hvilken den ordregivende myndighed henset til principperne om ligebehandling og gennemsigtighed i forbindelse med indgåelse af offentlige kontrakter ikke er forpligtet til at anmode om supplerende tilbudsoplysninger, såfremt myndigheden finder det godtgjort, at kravene vedrørende kontraktens genstand ikke er opfyldt, i overensstemmelse med direktivet i den affattelse, som var gældende på det pågældende tidspunkt?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 72/14

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Korkein hallinto-oikeus, Finland den 23. december 2010 — Insinööritoimisto InsTiimi Oy

(Sag C-615/10)

2011/C 72/23

Processprog: finsk

Den forelæggende ret

Korkein hallinto-oikeus

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Insinööritoimisto InsTiimi Oy

Procesdeltagere: Puolustusvoimat

Præjudicielt spørgsmål

Skal Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (1) under hensyntagen til det nævnte direktivs artikel 10, artikel 346, stk. 1, litra b), i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og listen over våben, ammunition og krigsmateriel i Rådets afgørelse af 15. april 1958 anvendes ved et indkøb, der i øvrigt henhører under direktivets anvendelsesområde, og hvor indkøbets genstand ifølge de ordregivende myndigheder har et anvendelsesformål, der er udelukkende militært, men der for indkøbets genstand også findes vidtgående tilsvarende tekniske anvendelser på det civile marked?

(1) EUT L 134, s. 114.
2)

Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende: Tillader toldkodeksens artikel 78, stk. 1 og 3 (2), en efterfølgende revision af udførselsangivelsen, med henblik på at ændre eksportøren i rubrik 2 i udførselsangivelsen, og er toldmyndighederne i et tilfælde som det i hovedsagen omhandlede forpligtet til at afklare situationen og yde eksportøren eksportrestitution?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 103/13

Appel iværksat den 28. december 2010 af Kalliope Agapiou Joséphidès til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 21. oktober 2010 i sag T-439/08, Agapiou Joséphidès mod Kommissionen og EACEA

(Sag C-626/10 P)

2011/C 103/22

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Kalliope Agapiou Joséphidès (ved avocats C. Joséphidès og H. Joséphidès)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen og Forvaltningsorganet for Undervisning, Audiovisuelle Medier og Kultur (EACEA)

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Rettens dom af 21.oktober 2010 i sag T-439/08 ophæves.

— Forvaltningsorganet for Undervisning, Audiovisuelle Medier og Kultur (EACEA)‧s afgørelse af 1. august 2008, hvorved det nægter sagsøgeren aktindsigt i visse dokumenter i sag nr. 07/0122 vedrørende støtte tildelt University of Cyprus til et Jean Monnet-ekspertisecenter, annulleres.

— Kommissionens beslutning K(2007) 3749 af 8. august 2007 om en konkret beslutning om tilsagn om støtte inden for rammerne af programmet Livslang læring, herunder dets delprogram Jean Monnet, annulleres.

Anbringender og væsentligste argumenter

Til støtte for appellen har appellanten påberåbt sig en række anbringender.

Kalliope Agapiou Joséphides har gjort gældende, at Retten har tilsidesat appellantens generelle personlige ret til aktindsigt i dokumenter, der vedrører appellanten, gennemsigtighedsprincippet i artikel 1, stk. 2, og artikel 6 TEU, artikel 255 EF og Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (artikel 8, artikel 41, stk. 2, litra b), 42 og artikel 52, stk. 6). Retten begik således en procedurefejl ved at se bort fra appellantens henvisninger til chartret om grundlæggende rettigheder under retsmødet og ved at se bort fra konklusionerne af 3. juni 2009 fra Republikken Cyperns Ombudsmand om University of Cyprus’ afslag på aktindsigt i de samme omstridte dokumenter som dem, indstævnte råder over.

Appellanten har påberåbt sig en af Retten begået retlig fejl, idet den dels fastslog, at Forvaltningsorganet for Undervisning, Audiovisuelle Medier og Kultur (EACEA) havde kompetence til at behandle den genfremsatte begæring om aktindsigt i dokumenterne, dels forkastede ulovlighedsindsigelsen rejst af appellanten mod afgørelsen truffet af EACEA’s styrelseskomité.

Appellanten har endvidere gjort gældende, at der foreligger tilsidesættelse af adskillige bestemmelser i forordning (EF) nr. 1049/2001 (1), som Retten fortolkede for restriktivt og under tilsidesættelse af de i retspraksis knæsatte principper.

Appellanten har ligeledes påberåbt sig et anbringende om tilsidesættelse af loyalitetsprincippet, princippet om sammenhæng og princippet om god forvaltningsskik samt den principielle begrundelsespligt.

Appellanten har endelig gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl ved ikke at annullere Kommissionens beslutning K(2007) 3749 af 8. august 2008.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30.5.2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT L 145, s. 43).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 103/11

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesfinanzhof (Tyskland) den 23. december 2010 — Waldemar Hudzinski mod Agentur für Arbeit Wesel — Familienkasse

(Sag C-611/10)

2011/C 103/19

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Waldemar Hudzinski

Sagsøgt: Agentur für Arbeit Wesel — Familienkasse

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 14a, stk. 1, litra a), i forordning nr. 1408/71 (1) fortolkes således, at den fratager den ikke-kompetente medlemsstat muligheden for i henhold til sin nationale lovgivning at tildele familieydelser til en arbejdstager, der midlertidigt er beskæftiget på dens område, i hvert fald når hverken arbejdstageren selv eller hans børn er bosat i den ikke-kompetente stat eller normalt opholder sig der?

(1) Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14.6.1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (EFT L 149, s. 2).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 103/13

Sag anlagt den 29. december 2010 — Europa-Kommissionen mod Republikken Slovenien

(Sag C-627/10)

2011/C 103/23

Processprog: slovensk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved H. Støvlbæk og D. Kukovec, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Republikken Slovenien

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Republikken Slovenien med hensyn til gennemførelse af den første jernbanepakke har tilsidesat sine forpligtelser i medfør af artikel 6, stk. 3, i og bilag II til direktiv 91/440/EØF (1), som ændret, og artikel 14, stk. 2, i direktiv 2001/14/EF (2), samt i medfør af artikel 6, stk. 2-5, artikel 7, stk. 3, artikel 8, stk. 1, artikel 11 og artikel 30 i direktiv 2001/14/EF.

— Republikken Slovenien tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ifølge Kommissionen har Republikken Slovenien tilsidesat sine forpligtelser i medfør af artikel 6, stk. 3, i og bilag II til direktiv 91/440/EØF, som ændret, og artikel 14, stk. 2, i direktiv 2001/14/EF, eftersom det er infrastrukturforvalteren, der alene leverer jernbanetransportydelser, forvalter togtrafikken og derfor er involveret i beslutningsprocessen vedrørende tildeling af kanaler samt fordeling af infrastrukturkapacitet.

Ifølge Kommissionen har Republikken Slovenien endvidere tilsidesat sine forpligtelser i medfør af artikel 6, stk. 2-5, i direktiv 2001/14/EF ved ikke at have sikret en incitamentsordning til at nedbringe omkostningerne ved tilvejebringelse af infrastruktur og niveauet for adgangsafgifterne.

Kommissionen er af den opfattelse, at Republikken Slovenien har tilsidesat sine forpligtelser i medfør af artikel 7, stk. 3, i direktiv 2001/14/EF, idet den ikke har indført en beregningsmetode, der sikrer, at afgifterne for minimumsadgangsydelserne og sporadgangen til servicefaciliteterne svarer til de omkostninger, der er direkte forbundet med leveringen af jernbanetjenesteydelserne.

Ifølge Kommissionen har Republikken Slovenien endvidere tilsidesat sine forpligtelser i medfør af artikel 11 i direktiv 2001/14/EF, for så vidt som den ikke har indført en resultatforbedringsordning, der tilskynder jernbanevirksomheder og infrastrukturforvalteren til at minimere forstyrrelser på jernbanenettet og forbedre nettets ydeevne.

Desuden har Republikken Slovenien tilsidesat sine forpligtelser i medfør af artikel 8, stk. 1, i direktiv 2001/14/EF, for så vidt som dens lovgivning ikke gør det obligatorisk at kontrollere, om et særligt markedssegment kan bære tillæg med henblik på fuld dækning af infrastrukturforvalterens omkostninger.

Endelig ifølge Kommissionen har Republikken Slovenien tilsidesat sine forpligtelser i medfør af artikel 30, stk. 1, i direktiv 2001/14/EF, idet den ikke har oprettet et tilsynsorgan, som med hensyn til beslutningstagning er uafhængigt af enhver jernbaneinfrastrukturforvalter og enhver ansøger.

(1) Rådets direktiv 91/440/EØF af 29.7.1991 om udvikling af Fællesskabets jernbaner (EFT L 237, s. 25).

(2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/14/EF af 26.2.2001 om tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet og opkrævning af afgifter for brug af jernbaneinfrastruktur (EFT L 75, s. 29).
For det første foreholder Kommissionen sagsøgte ikke at have opfyldt forpligtelserne ifølge den første jernbanepakke, som ikke kun kræver udskillelse af enheder, der sikrer driften af jernbanetransport (i Frankrig SNCF), men også, at de såkaldte »væsentlige« funktioner om tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet, opkrævning af benyttelsesafgift for infrastruktur og udstedelse af tilladelser bliver varetaget af uafhængige organer. Imidlertid er SNCF ansvarlig for visse væsentlige funktioner på området for tildeling af kanaler, hvilke funktioner udøves via Direction des Circulations Ferroviaires (DCF). Denne specialtjeneste er ikke retligt uafhængig af SNCH, hverken organisatorisk eller beslutningsmæssigt.
1)

Skal artikel 14, stk. 1, litra a), i forordning nr. 1408/71 (1) fortolkes således, at den medlemsstat, i hvilken en arbejdstager er udstationeret, når denne stat hverken er kompetent i henhold til den nævnte bestemmelse eller er bopælsstat for arbejdstagerens børn, under alle omstændigheder ikke har beføjelse til at udbetale familieydelser til den udstationerede arbejdstager, når arbejdstageren ikke lider noget retstab som følge af sin udstationering?
1)

Skal artikel 1, stk. 2, samt artikel 8, stk. 2 og 4, i direktiv 91/439/EØF (1) — især i betragtning af artikel 2, stk. 1, og artikel 3, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder — fortolkes således, at de tillader en medlemsstat (»værtsmedlemsstaten«) at undlade at anerkende en førerret til kategori B, som en anden medlemsstat (»udstedelsesmedlemsstaten«) under tilsidesættelse af bopælskravet i artikel 7, stk. 1, litra b), i direktiv 91/439/EØF, hvilken tilsidesættelse fremgår af selve kørekortet, har udstedt til en person, som værtsmedlemsstaten tidligere har iværksat foranstaltninger over for, i medfør af artikel 8, stk. 2, i direktiv 91/439/EØF, når denne person senere har opnået en førerret til kategori C i udstedelsesmedlemsstaten, uden at der af kørekortet fremgår en tilsidesættelse af bopælskravet?
1)

Strider det mod fællesskabsretten, navnlig vedrørende forbrugeres og brugeres ret, at en national retsinstans undlader at udtale sig ex officio og ab limine litis og i enhver fase af processen om ugyldighed eller integration af et vilkår om morarenter (i dette tilfælde på 29 %) i en forbrugerlånekontrakt? Kan den pågældende ret uden at ændre de forbrugerrettigheder [der er anerkendt i] fællesskabslovgivningen, vælge kun at foretage en eventuel analyse af et sådant vilkår på skyldnerens initiativ (ved en hensigtsmæssig processuel indsigelsesprocedure)?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 89/8

Appel iværksat den 23. december 2010 af Dieter C. Umbach til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 21. oktober 2010 i sag T-474/08, Dieter C. Umbach mod Europa-Kommissionen

(Sag C-609/10 P)

2011/C 89/16

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Dieter C. Umbach (ved Rechtsanwalt M. Stephani)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Punkt 1 i konklusionen af Rettens dom af 21.oktober 2010 i sag T-474/08 (Umbach mod Europa-Kommissionen) ophæves.

— Europa-Kommissionens beslutning af 2. september 2008 nr. SG.E.3/MV/psi D(2008) 6991, annulleres, og

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale omkostningerne såvel i første instans som i appelsagen.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har med sin appel anfægtet Rettens afgørelse (Syvende Afdeling) af 21. oktober 2010 i sag T-474/08 og har nedlagt påstand om ophævelse af denne dom, hvorved appellanten blev nægtet fuldstændig aktindsigt i visse dokumenter i en Tacis-kontrakt, der vedrører appellanten.

Appellanten har lagt til grund, at allerede i medfør af primærretlige forpligtelser, navnlig artikel 41, stk. 2, litra b), i chartret om grundlæggende rettigheder, skal der gives appellanten en umiddelbar adgang til de dokumenter, der vedrører ham, navnlig når han afkræves betaling gennem stævning indgivet af Europa-Kommissionen for en medlemsstats ret, og i den forbindelse har brug for disse bilag og dokumenter fra Europa-Kommissionen med henblik på at sikre sit forsvar.

Europa-Kommissionen har for sin del lagt til grund, at alene forordning (EF) nr. 1049/2001 finder anvendelse, og at den herved er berettiget til alene at give begrænset eller slet ingen adgang til de udbedte dokumenter.

Appellanten har under henvisning til forordning (EF) nr. 1049/2001 gjort gældende, at såfremt denne forordning finder anvendelse, er Europa-Kommissionens skøn begrænset med henblik på appellantens grundlæggende rettigheder, hvilket på grund af den nævnte bestemmelse i chartret om grundlæggende rettigheder må føre til samme resultat såvel med hensyn til den afledte som den primære ret.
4)

Såfremt spørgsmål 1 besvares benægtende, kræver det EU-retlige effektivitetsprincip da, at en medlemsstat skal undlade at anvende nationalretlige restriktioner (som f.eks. section 78 og 80 i Value Added Tax Act 1994) på alle nationale krav eller retsmidler, som ellers ville være til rådighed for den afgiftspligtige person, for at håndhæve den EU-retlige rettighed, som er fastslået af Domstolen i dennes svar på de tre første spørgsmål, eller er det tilstrækkeligt, at den nationale ret kun undlader at anvende sådanne restriktioner vedrørende et af disse nationale krav eller retsmidler? Hvilke andre principper bør den nationale ret have for øje i forbindelse med gennemførelsen af denne EU-retlige rettighed for at sikre overensstemmelse med EU-rettens effektivitetsprincip?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 89/5

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Naczelny Sąd Administracyjny (Polen) den 14. december 2010 — Minister Finansów mod Kraft Foods Polska SA

(Sag C-588/10)

2011/C 89/10

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Naczelny Sąd Administracyjny

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Minister Finansów

Sagsøgt: Kraft Foods Polska SA

Præjudicielt spørgsmål

I betragtning af at afgiftsgrundlaget i henhold til artikel 90, stk. 1, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem nedsættes tilsvarende ved afslag i prisen efter det tidspunkt, hvor transaktionen har fundet sted, på betingelser, som fastsættes af medlemsstaterne, omfatter begrebet »betingelser« da en betingelse som den, der fremgår af § 29, stk. 4a, i momsloven af 11. marts 2004 (Dz. U. Nr. 54, pos. 535, med senere ændringer), hvorefter retten til nedsættelse af beregningsgrundlaget i forhold til det grundlag, der følger af den udstedte faktura, er betinget af, at den afgiftspligtige inden udløbet af fristen for indgivelse af momsangivelsen for den afgiftsperiode, hvor køberen af varen eller tjenesteydelsen modtog den berigtigede faktura, er i besiddelse af en kvittering for, at køberen af den vare eller tjenesteydelse, som fakturaen blev udstedt for, har modtaget den berigtigede faktura, og er betingelsen heller ikke i strid med princippet om momsens neutralitet og proportionalitet?
—

Det fastslås, at Kongeriget Sverige har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/1/EF af 15. januar 2008 om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening (1), idet det ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at de kompetente myndigheder ved hjælp af godkendelser i overensstemmelse med direktivets artikel 6 og 8 eller på passende måde ved at revurdere og om nødvendigt ajourføre vilkårene har sørget for, at samtlige bestående anlæg senest den 30. oktober 2007 drives i overensstemmelse med kravene i direktivets artikel 3, 7, 9, 10, 13, artikel 14, litra a) og b), og artikel 15, stk. 2.
3)

Skal artikel 21 og 20, stk. 2, i traktaten om den Europæiske Unions funktionsmåde og artikel 10 i forordning nr. 1408/71 fortolkes således, at de er til hinder for, at den nationale forskrift i artikel 138, stk. 1, og 2, i Ustawa z dnia 17.12.1998 r. o emeryturach i rentach z Funduszu Ubezpieczeń Społecznych anvendes således, at den polske pensionsinstitution skal forlange, at en person, der fra 1975 til 2009 samtidigt har haft to sædvanlige bopæle (to centre for personens livsinteresser) i to stater, der begge nu er medlemmer af Den Europæiske Union, skal tilbagebetale sin alderspension for de sidste tre år, når denne person, da afgørelsen om tildeling af pensionen blev truffet og efter dennes udbetaling fra den polske forsikringsinstitution ikke blev oplyst om, at det var nødvendigt også at angive, at han havde to sædvanlige bopæle i to stater, og at han også skulle indgive en ansøgning om valg af en forsikringsinstitution i en af disse stater, der skulle være kompetent til afgørelse af ansøgninger vedrørende alderspensionen eller afgive en tilsvarende erklæring?
1)

Hvordan skal begrebet »databaser, som på grund af udvælgelsen eller struktureringen af indholdet udgør ophavsmandens egen intellektuelle frembringelse« i artikel 3, stk. 1, i direktiv 96/9/EF (1) om retlig beskyttelse af databaser forstås, og navnlig: a) skal den intellektuelle bestræbelse og kunnen med hensyn til at skabe data udelukkes? b) skal »udvælgelse eller strukturering« at en allerede eksisterende oplysning tillægges væsentlig betydning (som ved fastsættelse af datoen for en fodboldkamp); c) kræver begrebet »ophavsmandens egen intellektuelle frembringelse« mere end betydeligt arbejde og kunnen fra ophavsmandens side, og i givet fald hvad?
1)

Er det i strid med § 5, stk. 1, i rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, som er indeholdt i bilaget til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 (1), såfremt en national retsforskrift, der som § 14, stk. 1, andet punktum, nr. 3, i Teilzeit- und Befristungsgesetz (lov om deltidsbeskæftigelse og tidsbegrænsede ansættelseskontrakter, herefter »TzBfG«), bestemmer, at der foreligger en objektiv begrundelse for at tidsbegrænse en ansættelseskontrakt flere gange, hvis arbejdstageren er ansat som vikar for en anden arbejdstager, fortolkes og anvendes således, at der ligeledes er tale om en objektiv begrundelse, såfremt der er et konstant vikarbehov, selv om vikarbehovet også ville kunne dækkes, såfremt den pågældende arbejdstager blev fastansat og fik til opgave at vikariere for kontinuerligt fraværende arbejdstagere, dog således at arbejdsgiveren forbeholder sig ret til i hvert tilfælde at beslutte, hvilken foranstaltning der skal træffes i anledning af det konkrete fravær? Såfremt Domstolen besvarer spørgsmål 1 bekræftende:
7)

Giver SBC-forordningen, og navnlig artikel 3, litra b), mulighed for at udstede et supplerende beskyttelsescertifikat for en enkelt bestemt aktiv ingrediens, når: a) et grundpatent, der er i kraft, beskytter den enkelte bestemte aktive ingrediens i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i SBC-forordningens artikel 3, litra a), og b) et lægemiddel, der indeholder den enkelte bestemte aktive ingrediens sammen med en eller flere andre aktive ingredienser, er genstand for en gyldig tilladelse, som er udstedt i overensstemmelse med direktiv 2001/83/EF (2) eller 2001/82/EF (3), som er den første tilladelse til at markedsføre den enkelte bestemte aktive ingrediens eller kombination af aktive ingredienser?
2)

Kan kompetence- og fuldbyrdelsesforordningens artikel 22, nr. 4, anvendes på en begæring om et foreløbigt retsmiddel, der støttes på et udenlandsk patent (som et foreløbigt grænseoverskridende forbud mod eneretskrænkelse), og i hvilken rekvisitus gør gældende, at det udenlandske patent er ugyldigt, og idet det bemærkes, at den ret, der behandler begæringen om det foreløbige retsmiddel ingen definitiv afgørelse træffer med hensyn til det påberåbte patents gyldighed, men alene anlægger et skøn med hensyn til, hvorledes den ret, der er kompetent i henhold til kompetence- og fuldbyrdelsesforordningens artikel 22, nr. 4, vil afgøre sagen, og at den, såfremt der findes en rimelig chance, der ikke må forspildes, for, at det påberåbte patent vil blive annulleret af den kompetente ret, skal undlade at imødekomme begæringen om et foreløbigt retsmiddel i form af et forbud?
3)

Skal forordningen fortolkes således, at et luftfartsselskab i forbindelse med et fly, der er aflyst af usædvanlige omstændigheder, i medfør af artikel 5, stk. 3, kan fritages fra sin pligt til at yde kompensation til passagerer til senere afgange med den begrundelse, at det ved at omlægge de følgende afgange har forsøgt at sprede de negative virkninger af de usædvanlige omstændigheder — f.eks. en strejke — blandt en større mængde passagerer end passagererne til den aflyste afgang, så ventetiden ikke blev urimelig lang for nogen. Kan et luftfartsselskab med andre ord også påberåbe sig usædvanlige omstændigheder over for passagerer til senere flyafgange end den, der er direkte berørt af den pågældende omstændighed? Er der i denne forbindelse betydelig forskel på, om man vurderer passagerens stilling og ret til kompensation på grundlag af artikel 4, der vedrører boardingafvisning, eller artikel 5, der vedrører aflysning?