ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 6. september 2012 — The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs mod Philips Electronics UK Ltd (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-18/11) (1)

(Etableringsfrihed - skattelovgivning - selskabsskat - skattelempelse - national lovgivning, der udelukker overførsel af de tab, som er lidt på det nationale område af et ikke-hjemmehørende driftssted for et selskab, der er etableret i en anden medlemsstat, til et selskab i samme koncern, der er etableret på det nationale område)

(2012/C 331/06)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

Sagsøgt: Philips Electronics UK Ltd

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) — fortolkning af artikel 49 TEUF — etableringsfrihed — skattelovgivning — selskabsskat — afgiftslempelse — national lovgivning, der udelukker overførsel af tab, der er lidt på det nationale område af et fast forretningssted for et ikke-hjemmehørende selskab, der er etableret i en anden medlemsstat, til et selskab i samme koncern, der er hjemmehørende på det nationale område

Konklusion

1) Artikel 43 EF skal fortolkes således, at det udgør en begrænsning af et ikke-hjemmehørende selskabs ret til frit at etablere sig i en anden medlemsstat, hvis muligheden for til et hjemmehørende selskab gennem koncernlempelse at overføre tab, som er lidt af det ikke-hjemmehørende selskabs faste driftssted i denne medlemsstat, i henhold til en national lovgivning underlægges en betingelse om, at disse tab ikke kan anvendes ved beregningen af en udenlandsk skat, hvorimod overførslen af tab, som et hjemmehørende selskab har lidt i denne medlemsstat, ikke er underlagt nogen tilsvarende betingelse.

2) En begrænsning af et ikke-hjemmehørende selskabs frihed til at etablere sig i en anden medlemsstat, såsom den i hovedsagen omhandlede begrænsning, kan ikke begrundes i tvingende almene hensyn, der er udledt af målet om at forhindre dobbelt anvendelse af underskud, målet om at sikre en afbalanceret fordeling af beskatningskompetencen mellem medlemsstaterne eller af en kombination af begge disse begrundelser.

3) Den nationale dommer skal i en situation som den i hovedsagen foreliggende undlade at anvende en bestemmelse i den nationale lovgivning, som strider med artikel 43 EF.

(1) EUT C 89 af 19.3.2011.
2)

Artikel 2, litra c), i direktiv 2004/83 skal fortolkes således, at ansøgeren har en velbegrundet frygt for forfølgelse, når de kompetente myndigheder under hensyn til ansøgerens personlige forhold finder, at det med rimelighed kan forventes, at ansøgeren ved en tilbagevenden til hjemlandet vil udføre religiøse handlinger, der vil udsætte vedkommende for en reel risiko for forfølgelse. De nævnte myndigheder kan i forbindelse med den individuelle vurdering af en ansøgning om flygtningestatus ikke med rimelighed forvente, at ansøgeren afstår fra disse religiøse handlinger.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 5. september 2012 — europæisk arrestordre udstedt mod Joao Pedro Lopes Da Silva Jorge (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour d’appel d'Amiens — Frankrig)

(Sag C-42/11) (1)

(Politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager - rammeafgørelse 2002/584/RIA - den europæiske arrestordre og procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne - artikel 4, nr. 6) - fakultativ grund til at afslå fuldbyrdelse af en europæisk arrestordre - gennemførelse i national ret - anholdt person, som er statsborger i den udstedende medlemsstat - europæisk arrestordre, der er udstedt med henblik på fuldbyrdelse af en frihedsstraf - en medlemsstats lovgivning, hvorefter der kun er mulighed for at afslå fuldbyrdelsen af den europæiske arrestordre, såfremt de eftersøgte er statsborgere i nævnte stat)

(2012/C 331/07)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d’appel d’Amiens

Parter i hovedsagen

Joao Pedro Lopes Da Silva Jorge

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Cour d’appel d’Amiens — fortolkning af artikel 4, stk. 6, i Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne (EFT L 190, s. 1) og af artikel 18 TEUF — europæisk arrestordre, der er udstedt med henblik på fuldbyrdelsen af en frihedsstraf — en medlemsstats lovgivning, der kun giver mulighed for at afslå fuldbyrdelsen af den europæiske arrestordre, såfremt de eftersøgte er statsborgere i nævnte stat — forskelsbehandling på grundlag af nationalitet

Konklusion

Artikel 4, nr. 6), i Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne og artikel 18 TEUF skal fortolkes således, at selv om en medlemsstat ved gennemførelsen af nævnte artikel 4, nr. 6), kan vælge at begrænse de situationer, hvor den fuldbyrdende nationale judicielle myndighed kan afslå at overgive en person, der er omfattet af bestemmelsens anvendelsesområde, kan medlemsstaten ikke absolut og automatisk udelukke statsborgere fra andre medlemsstater, som opholder sig på eller er bosat på medlemsstatens område, fra dette anvendelsesområde uafhængigt af, hvilken tilknytning der består mellem disse statsborgere og medlemsstaten.

Den forelæggende ret er forpligtet til i videst muligt omfang at fortolke national ret i lyset af ordlyden af og formålet med rammeafgørelse 2002/584, idet den tager national ret i dens helhed i betragtning og anvender de fortolkningsmetoder, der er anerkendt heri, med henblik på at sikre den fulde virkning af rammeafgørelsen og for at nå et resultat, der er i overensstemmelse med det formål, som den forfølger.

(1) EUT C 103 af 2.4.2011.
1)

Artikel 3 og 4 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 469/2009 af 6. maj 2009 om det supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler skal fortolkes således, at i et tilfælde som det i hovedsagen omhandlede er den omstændighed i sig selv, at der findes en tidligere markedsføringstilladelse opnået for et veterinærmedicinsk lægemiddel, ikke til hinder for, at der udstedes et supplerende beskyttelsescertifikat for en anden anvendelse af det samme produkt, for hvilket der er udstedt en markedsføringstilladelse, forudsat at denne anvendelse falder inden for beskyttelsen af det grundpatent, der er påberåbt til støtte for ansøgningen om et supplerende beskyttelsescertifikat.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 295/6

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 19. juli 2012 — Marianne Scheunemann mod Finanzamt Bremerhaven (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof — Tyskland)

(Sag C-31/11) (1)

(Etableringsfrihed - frie kapitalbevægelser - direkte beskatning - arveafgift - fremgangsmåde for beregning af afgiften - erhvervelse ved arv af en kapitalandel på 100 % i et kapitalselskab med hjemsted i et tredjeland - national lovgivning, der udelukker skattefordele for en kapitalandel i sådanne selskaber)

2012/C 295/09

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Marianne Scheunemann

Sagsøgt: Finanzamt Bremerhaven

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesfinanzhof — fortolkning af artikel 56 EF og 58 EF — erhvervelse ved arv af en andel på 100 % i et kapitalselskab med hjemsted i et tredjeland, der tilhører den afdødes private formue — arveafgift — national lovgivning, der foreskriver skattefordele for selskaber med hjemsted eller ledelsens sæde på det nationale område

Konklusion

En medlemsstats lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som ved beregning af arveafgift udelukker anvendelsen af visse skattefordele på en arv i form af en kapitalandel i et kapitalselskab, der har hjemsted i et tredjeland, men der indrømmer de samme fordele ved arv af en sådan kapitalandel, når selskabets hjemsted er beliggende i en medlemsstat, påvirker i overvejende grad udøvelsen af etableringsfriheden som omhandlet i artikel 49 TEUF ff., eftersom denne andel gør det muligt for indehaveren heraf at udøve en klar indflydelse på beslutningerne i selskabet og træffe afgørelse om dets drift. Disse artikler finder ikke anvendelse på en situation, som vedrører en kapitalandel i et selskab, hvis hjemsted er beliggende i et tredjeland.

(1) EUT C 113 af 9.4.2011.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 295/8

Domstolens dom (Store Afdeling) af 19. juli 2012 — Land Hessen mod Florence Feyerbacher (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hessisches Landessozialgericht, Darmstadt — Tyskland)

(Sag C-62/11) (1)

(Protokollen om statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank - artikel 36 - protokollen vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter - artikel 13, 15 og 23 - ECB’s hjemstedsaftale - artikel 15 - anvendelse af bestemmelserne i tysk socialret om forældredagpenge på ansatte ved ECB)

2012/C 295/13

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Hessisches Landessozialgericht, Darmstadt

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Land Hessen

Sagsøgt: Florence Feyerbacher

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hessisches Landessozialgericht, Darmstadt — fortolkning af artikel 15 i hjemstatsaftalen af 18. september 1998 indgået mellem Forbundsrepublikken Tyskland og Den Europæsike Centralbank (ECB) i forbindelse med artikel 36 i statutten for Det Europæiske System af Centralbanker (ESCB) — ret for en tysk tjenestemand ved Den Europæiske Centralbank til at modtage familieydelser i henhold til tysk ret — kvalificering af hjemstedsaftalen vedrørende Den Europæiske Centralbank som en del af EU-retten eller som en folkeretlig aftale — anvendelse af bestemmelser i tysk socialret om familieydelser på ansatte ved Den Europæiske Centralbank

Konklusion

Artikel 15 i aftalen af 18. september 1998 indgået mellem den tyske regering og Den Europæiske Centralbank om denne institutions hjemsted, sammenholdt med artikel 36 i protokollen om statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank i den version, der var knyttet som bilag til EF-traktaten, udelukker ikke, at Forbundsrepublikken Tyskland kan tildele en ydelse som den i hovedsagen omhandlede.

(1) EUT C 145 af 14.5.2011.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 295/11

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 19. juli 2012 — Bawaria Motors Sp. z o.o. mod Minister Finansów (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Naczelny Sąd Administracyjny — Polen)

(Sag C-160/11) (1)

(Direktiv 2006/112/EF - moms - artikel 136 - fritagelser - artikel 313-315 - den særlige fortjenstmargenordning - en afgiftspligtig videreforhandlers levering af brugte køretøjer - køretøjer, der tidligere er blevet leveret med momsfritagelse til den afgiftspligtige videreforhandler af en anden afgiftspligtig person, som har foretaget delvist fradrag af den indgående moms)

2012/C 295/18

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Naczelny Sąd Administracyjny

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Bawaria Motors Sp. z o.o.

Sagsøgt: Minister Finansów

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Naczelny Sąd Administracyjny — fortolkning af artikel 136, artikel 313, stk. 1, artikel 314 og 315 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1) — særordning for afgiftspligtige videreforhandlere — salg af brugte motorkøretøjer til en slutforbruger — anvendelse af ordningen vedrørende »fortjenstmargen« i et tilfælde, hvor videreforhandleren har købt motorkøretøjer med afgiftsfritagelse af en person, der selv har været berettiget til delvis fradrag af indgående afgift

Konklusion

Artikel 313, stk. 1, og artikel 314 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, sammenholdt med direktivets artikel 136 og 315, skal fortolkes således, at en afgiftspligtig videreforhandler ikke kan anvende fortjenstmargenordningen, når vedkommende leverer motorkøretøjer, der er brugte genstande som omhandlet i direktivets artikel 311, stk. 1, nr. 1), og som vedkommende tidligere har erhvervet med fritagelse for merværdiafgift fra en anden afgiftspligtig person, der havde ret til delvist fradrag af den indgående afgift på købsprisen for disse køretøjer.

(1) EUT C 204 af 9.7.2011.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 295/12

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 19. juli 2012 — Fortuna Sp z o.o. (sag C-213/11), Grand sp. z o.o. (sag C-214/11) og Forta sp. z o.o. (sag C-217/11) mod Dyrektor Izby Celnej w Gdyni (anmodninger om præjudiciel afgørelse fra Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gdańsku — Polen)

(Forenede sager C-213/11, C-214/11 og C-217/11) (1)

(Det indre marked - direktiv 98/34/EF - tekniske standarder og forskrifter - informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter - spilleautomater med mindre gevinster - forbud mod ændring, forlængelse og meddelelse af driftstilladelser - begrebet »teknisk forskrift«)

2012/C 295/19

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gdańsku

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Fortuna Sp z o.o. (sag C-213/11), Grand sp. z o.o. (sag C-214/11) og Forta sp. z o.o. (sag C-217/11)

Sagsøgt: Dyrektor Izby Celnej w Gdyni

Sagens genstand

Anmodninger om præjudiciel afgørelse — Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gdańsku — fortolkning af artikel 1, punkt 11), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/34/EF af 22. juni 1998 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter samt forskrifter for informationssamfundets tjenester (EFT L 204, s. 37), som ændret ved Rådets direktiv 2006/96/EF af 20. november 2006 — begrebet »teknisk forskrift« — national forskrift, der forbyder ændring af tilladelse til at drive virksomhed med automatspil med mindre gevinster for så vidt angår stedet for udbud af spil

Konklusion

Artikel 1, nr. 11), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/34/EF af 22. juni 1998 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter samt forskrifter for informationssamfundets tjenester, som ændret ved Rådets direktiv 2006/96/EF af 20. november 2006, skal fortolkes således, at nationale bestemmelser som dem, der er omhandlet i lov om hasardspil (ustawa o grach hazardowich) af 19. november 2009, der kan begrænse og endog gradvist gøre det umuligt at udbyde automatspil med mindre gevinster andre steder end i kasinoer og i spillehaller, kan udgøre »tekniske forskrifter« som omhandlet i denne bestemmelse, hvorom udkast skal fremsendes i henhold til direktivets artikel 8, stk. 1, første afsnit, forudsat at det godtgøres, at de nævnte bestemmelser udgør betingelser, der kan influere betydeligt på det pågældende produkts natur eller afsætning, hvilket det påhviler den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 219 af 23.7.2011.
2)

EU-retten skal fortolkes således, at det ikke kan udelukkes, at en national retsforskrift, som tillader, at en privatperson, der har undladt at opfylde sin forpligtelse til at lade sig registrere i registret over merværdiafgiftspligtige personer, og som ikke er betalingspligtig for denne afgift, pålægges en bøde, der er fastsat ved anvendelse af den normale sats for merværdiafgiften på værdien af de goder, som er blevet leveret, er i strid med proportionalitetsprincippet. Det tilkommer den nationale ret at efterprøve, om sanktionens beløb går videre end, hvad der er nødvendigt for at nå målet om at sikre en korrekt opkrævning af merværdiafgiften og at undgå svig, henset til sagens omstændigheder og særlig det faktisk pålagte beløb og en eventuel foreliggende svig eller fordrejning af den anvendelige lovgivning, der kan tilregnes den afgiftspligtige person, som er blevet pålagt sanktioner for manglende registrering.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 295/16

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 19. juli 2012 — SIA Garkalns mod Rīgas Dome (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Augstākās tiesas Senāts — Letland)

(Sag C-470/11) (1)

(Artikel 49 EF - restriktioner i den frie udveksling af tjenesteydelser - ligebehandling - forpligtelse til gennemsigtighed - hasardspil - kasinoer, spillehaller og bingohaller - forpligtelse til at indhente et forudgående samtykke fra etableringsstedets kommune - skøn - væsentlig skade for landets interesser og for indbyggernes interesser i det pågældende administrative område - begrundelser - proportionalitet)

2012/C 295/27

Processprog: lettisk

Den forelæggende ret

Augstākās tiesas Senāts

Parter i hovedsagen

Sagsøger: SIA Garkalns

Sagsøgt: Rīgas Dome

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Augstākās tiesas Senāts — fortolkning af artikel 56 TEUF (artikel 49 EF) — national lovgivning, hvorved der med det formål at begrænse hasardspil indføres en ordning med krav om tilladelse til at åbne kasinoer samt spille- og bingohaller — afslag på tilladelse til at opføre en spillehal med den begrundelse, at afholdelse af hasardspil i det relevante område ville være til væsentlig skade for indbyggerne i det pågældende administrative område

Konklusion

Artikel 49 EF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der tildeler lokale myndigheder en vid skønsmargin, idet den giver myndighederne mulighed for at afslå tilladelse til at åbne et kasino, en spillehal eller en bingosal på grundlag af »væsentlig skade for landets interesser og for indbyggerne i det pågældende administrative områdes interesser«, for så vidt som denne lovgivning reelt har til formål at reducere spillemulighederne og begrænse aktiviteterne på dette område på en sammenhængende og systematisk måde eller sikre den offentlige orden, og for så vidt som de kompetente nationale myndigheders skønsudøvelse sker på en gennemsigtig måde, der gør det muligt at føre kontrol med, om tilladelsesprocedurerne er upartiske, hvilket det tilkommer den nationale ret at undersøge.

(1) EUT C 331 af 12.11.2011.
1)

Formueforvaltning i forbindelse med værdipapirer som den i hovedsagen omhandlede — dvs. en virksomhed, der udføres mod vederlag og består i, at en afgiftspligtig person træffer selvstændige beslutninger vedrørende køb og salg af værdipapirer og udfører disse beslutninger ved køb og salg af værdipapirer — består af to elementer, der er så nært forbundne, at de objektivt set udgør én enkelt økonomisk ydelse.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 366/13

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 4. oktober 2012 — Germán Rodríguez Cachafeiro og María de los Reyes Martínez-Reboredo Varela-Villamor mod Iberia, Líneas Aéreas de España SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de lo Mercantil no 2 de A Coruña — Spanien)

(Sag C-321/11) (1)

(Luftfart - forordning (EF) nr. 261/2004 - kompensation til passagerer ved boardingafvisning - begrebet »boardingafvisning« - luftfartsselskabs annullation af en passagers boardingkort som følge af en forventet forsinkelse af en forudgående flyvning, som var registreret samtidigt med den pågældende flyvning, og som blev varetaget af samme luftfartsselskab)

2012/C 366/21

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de lo Mercantil no 2 de A Coruña

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Germán Rodríguez Cachafeiro og María de los Reyes Martínez-Reboredo Varela-Villamor

Sagsøgt: Iberia, Líneas Aéreas de España SA

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Juzgado de lo Mercantil de A Coruña — fortolkning af artikel 2, litra j), artikel 3, stk. 2, artikel 4, stk. 3, 5 og 7 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11.2.2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (EUT L 46, s. 1) — begrebet »boardingafvisning« — afvisning af boarding på et tilslutningsfly begrundet med et første flys forsinkelse, der skyldes luftfartsselskabet — pladserne i tilslutningsflyet tildelt andre passagerer henset til den formodede, men ikke påviste mulighed af, at de afviste passagerer kunne nå rettidigt frem til deres tilslutningsfly

Konklusion

Artikel 2, litra j), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91, sammenholdt med artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 261/2004, skal fortolkes således, at begrebet »boardingafvisning« omfatter den situation, hvor et luftfartsselskab i forbindelse med en samlet transportkontrakt, som omfatter flere reservationer til flyvninger, der følger umiddelbart efter hinanden og er registreret samtidigt, nægter visse passagerer at boarde med den begrundelse, at den første flyvning, der er omfattet af deres reservation, er forsinket, hvilket kan tilskrives dette luftfartsselskab, og at luftfartsselskabet fejlagtigt har vurderet, at disse passagerer ikke vil nå frem i tide til at boarde den anden flyvning.

(1) EUT C 282 af 24.9.2011.
2)

Artikel 2, litra j), og artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 261/2004 skal fortolkes således, at det forhold, at der indtræffer »usædvanlige omstændigheder«, som medfører, at et luftfartsselskab omorganiserer de flyvninger, som skal gennemføres efter at disse omstændigheder er indtrådt, ikke kan begrunde »boardingafvisning« på de nævnte efterfølgende flyvninger eller fritage dette luftfartsselskab fra dets forpligtelse til at yde kompensation i henhold til artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 261/2004, til en passager, som bliver nægtet boarding på en af de flyvninger, som er chartret efter de nævnte omstændigheders indtræden.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 366/11

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 4. oktober 2012 — Format Urządzenia i Montaże Przemysłowe Sp. z o.o. mod Zakład Ubezpieczeń Społecznych (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sąd Apelacyjny w Warszawie — Polen)

(Sag C-115/11) (1)

(Social sikring - bestemmelse af, hvilken lovgivning der skal finde anvendelse - forordning (EØF) nr. 1408/71 - artikel 14, stk. 2, litra b) - en person, der normalt udøver lønnet beskæftigelse på to eller flere medlemsstaters område - på hinanden følgende arbejdskontrakter - arbejdsgiver med hjemsted i den medlemsstat, hvor arbejdstageren almindeligvis har ophold - lønnet beskæftigelse udøvet udelukkende i andre medlemsstater)

2012/C 366/17

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Apelacyjny w Warszawie

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Format Urządzenia i Montaże Przemysłowe Sp. z o.o.

Sagsøgt: Zakład Ubezpieczeń Społecznych

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Sąd Apelacyjny w Warszawie — fortolkning af artikel 14, stk. 2, litra b), i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (EFT L 149, s. 2) med senere ændringer — afgrænsningen mellem begreberne en »person, der normalt har lønnet beskæftigelse på to eller flere medlemsstaters område« og en »udsendt medarbejder« — arbejdstager, der er ansat i en virksomhed med hjemsted i arbejdstagerens oprindelsesmedlemsstat, og som udelukkende udfører sit arbejde i andre EU-medlemsstater, idet den pågældende opretholder sin bopæl og centrum for sine livsinteresser i oprindelsesmedlemsstaten

Konklusion

Artikel 14, stk. 2, litra b), i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1992/2006 af 18. december 2006, skal fortolkes således, at under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede kan en person — der inden for rammerne af flere på hinanden følgende arbejdskontrakter, hvori stedet for arbejdets udførelse præciseres som værende flere medlemsstaters område, faktisk under varigheden af hver af disse kontrakter kun arbejder på én af disse staters område ad gangen — ikke henhøre under begrebet »person, der normalt udøver lønnet beskæftigelse på to eller flere medlemsstaters område« i denne bestemmelses forstand.

(1) EUT C 152 af 21.5.2011.