FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT

G. PITRUZZELLA

fremsat den 17. september 2020 ( 1 )

Sag C-490/19

Syndicat interprofessionnel de défense du fromage Morbier

mod

Société Fromagère du Livradois SAS

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour de cassation (kassationsdomstol, Frankrig))

»Præjudiciel forelæggelse – landbrug – landbrugsprodukter og fødevarer – geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser – beskyttelse af en betegnelses registrering – forbud mod tredjemands anvendelse eller forbud mod en præsentation, der vil kunne vildlede forbrugerne uden anvendelse af betegnelsen«

I. Indledning

1. Cour de cassation (kassationsdomstol, Frankrig) har med den anmodning om præjudiciel afgørelse, som er genstand for nærværende forslag til afgørelse, forelagt Domstolen et spørgsmål vedrørende fortolkningen af artikel 13, stk. 1, i henholdsvis forordning (EF) nr. 510/2006 ( 2 ) og i forordning (EU) nr. 1151/2012 ( 3 ).

2. Dette spørgsmål er rejst inden for rammerne af en tvist mellem Syndicat interprofessionnel de défense du fromage Morbier (herefter »Syndicat«) og Société Fromagère du Livradois SAS (herefter »SFL«) vedrørende en hævdet illoyal konkurrence og snylteragtig adfærd begået af den sidstnævnte under tilsidesættelse af den beskyttede oprindelsesbetegnelse »Morbier«.

II. Retsforskrifter

A. EU-retten

3. Den Europæiske Union har indført en beskyttelse af oprindelsesbetegnelser og beskyttede geografiske betegnelser (IGP) for landbrugsprodukter og fødevarer ved Rådets forordning (EØF) nr. 2081/92 af 14. juli 1992 ( 4 ), som ophævet og erstattet ved forordning nr. 510/2006. Den sidstnævnte forordnings artikel 13, stk. 1, bestemmer: »Registrerede betegnelser er beskyttet mod: a) enhver direkte eller indirekte kommerciel anvendelse af en registreret betegnelse for produkter, der ikke er omfattet af registreringen, for så vidt sådanne produkter kan sammenlignes med de produkter, der er registreret under den pågældende betegnelse, eller for så vidt anvendelsen af betegnelsen udnytter den beskyttede betegnelses omdømme b) enhver uretmæssig anvendelse, efterligning eller antydning, uanset om produktets virkelige oprindelse er angivet, eller den beskyttede betegnelse er oversat eller er ledsaget af udtryk såsom »art«, »type«, »måde«, »som fremstillet i«, »efterligning« eller tilsvarende c) enhver anden form for falsk eller vildledende angivelse af produktets herkomst, oprindelse, art og vigtigste egenskaber på den indre eller ydre emballage, i reklamerne eller i dokumenterne for det pågældende produkt samt anvendelse af emballager, der kan give et fejlagtigt indtryk af produktets oprindelse d) enhver anden form for praksis, der vil kunne vildlede forbrugerne med hensyn til produktets virkelige oprindelse. […]«

4. Forordning nr. 510/2006 er fra den 4. januar 2013 ophævet og erstattet ved forordning nr. 1151/2012. Artikel 13, stk. 1, i den sidstnævnte forordning er i det væsentlige identisk med den i forordning nr. 510/2006 tilsvarende bestemmelse, bortset fra, at denne også finder anvendelse på produkter, der er omfattet af den beskyttede betegnelse, når disse anvendes som ingredienser og som »tjenesteydelser«. Lignende bestemmelser som de i artikel 13, stk. 1, i forordning nr. 510/2006 og forordning nr. 1151/2012 indeholdte er fastsat i de forskellige kvalitetsordninger, som Unionen har indført ( 5 ).

5. I henhold til Kommissionens forordning (EF) nr. 1241/2002 af 10. juli 2002 ( 6 ), der er vedtaget i henhold til forordning nr. 2081/92, blev betegnelsen »Morbier« optaget i registret over oprindelsesbetegnelser. Varespecifikationen vedrørende oprindelsesbetegnelsen »Morbier«, som ændret ved Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 1128/2013 af 7. november 2013 ( 7 ), som finder anvendelse på tvisten i hovedsagen, beskriver Morbiers visuelle struktur som følger: »»Morbier« er en ost af ukogt presset masse, fremstillet af rå komælk og med form som en flad cylinder med en diameter på 30 til 40 cm, en højde på 5 til 8 cm, en vægt på 5 til 8 kg og med en flad over- og underside og let buede sider. Denne ost har en sammenpresset vandret sort stribe, som fortsætter hen over hele skiven. Skorpen er naturlig, aftørret, med en regelmæssig struktur, kittet og med aftryk af formen. Farven er beige til orange med nuancer af brunlig orange, rødlig orange og rosa orange. Ostemassen er ensartet elfenbensfarvet med en svagt gullig tone med spredte huller på størrelse med et ribs eller små flade bobler. […]«

6. Forordning (EU) nr. 1129/2011 ( 8 ), der trådte i kraft den 1. juni 2013, forbeholder udtrykkeligt brugen af vegetabilsk kul E 153 til oste med oprindelsesbetegnelsen »Morbier« ( 9 ).

B. Fransk ret

7. Artikel L. 722-1 i code de la propriété intellectuelle (lov om intellektuel ejendomsret), udstedt i henhold til lov nr. 2007-1544 af 29. oktober 2007 om bekæmpelse af varemærkeforfalskning ( 10 ), som finder anvendelse i hovedsagen, bestemmer: »Enhver krænkelse af en geografisk angivelse medfører civilretligt ansvar for ophavsmanden. I dette kapitel forstås ved »geografisk angivelse«: […] b) beskyttede oprindelsesbetegnelser og beskyttede geografiske angivelser fastsat i EU-retten om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og fødevarer […]«

III. Retsforhandlingerne i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål

8. Syndicat blev den 18. juli 2007 af Institut national de l’origine et de la qualité (INAO) anerkendt som brancheorganisationen til beskyttelse af Morbier-osten. SFL, der er etableret i Puy-de-Dôme (Frankrig), er et selskab, der fremstiller og markedsfører oste.

9. Morbier er en ost, der har en kontrolleret oprindelsesbetegnelse (AOC) i medfør af et dekret af 22. december 2000, hvori der i artikel 8 er fastsat en overgangsperiode for virksomheder beliggende uden for det geografiske referenceområde som defineret i dette dekret, der fremstiller og markedsfører oste under navnet »Morbier«, med henblik på at lade disse virksomheder fortsætte med at anvende det omhandlede navn uden betegnelsen »AOC« indtil udløbet af en frist på fem år efter Europa-Kommissionens offentliggørelse af registreringen af oprindelsesbetegnelsen »Morbier« i henhold til en beskyttet oprindelsesbetegnelse (BOB) i overensstemmelse med artikel 6 i forordning nr. 2081/92 ( 11 ). Det nævnte dekret er blevet ophævet af dekret nr. 2011-441 af 20. april 2011.

10. SFL, der ikke var beliggende i det geografiske område, for hvilket betegnelsen »Morbier« er forbeholdt, men som havde fremstillet ost under den samme betegnelse siden 1979, fik i overensstemmelse med artikel 8 i dekretet af 22. december 2000 tilladelse til at anvende denne betegnelse uden betegnelsen »AOC« indtil den 11. juli 2007, hvorfra SFL erstattede den omhandlede betegnelse med betegnelsen »Montboissié du Haut Livradois«. Desuden havde SFL den 5. oktober 2001 i USA indgivet det amerikanske varemærke Morbier du Haut Livradois til registrering, hvilken SFL i 2008 fornyede for ti år, ligesom SFL den 5. november 2004 havde indgivet det franske varemærke Montboissier til registrering.

11. Idet Syndicat foreholdt SFL, at denne har krænket den beskyttede betegnelse samt udøvet illoyal konkurrence og snylteri ved at fremstille og markedsføre en ost, der gengiver udseendet af det produkt, som er omfattet af oprindelsesbetegnelsen »Morbier«, i den hensigt at skabe forveksling med dette og at udnytte omdømmet af det billede, som associeres med denne, uden at skulle overholde varespecifikationen, sagsøgte Syndicat den 22. august 2013 SFL ved tribunal de grande instance de Paris (retten i første instans i Paris, Frankrig) med påstand om, at denne dømtes til at ophøre med enhver direkte eller indirekte kommerciel anvendelse af oprindelsesbetegnelsen »Morbier«, enhver uretmæssig anvendelse, efterligning eller antydning af denne oprindelsesbetegnelse, enhver anden form for falsk eller vildledende angivelse af produktets herkomst, oprindelse, art og vigtigste egenskaber på en hvilken som helst måde, der kan give et fejlagtigt indtryk af produktets oprindelse, enhver anden form for praksis, der vil kunne vildlede forbrugerne med hensyn til produktets virkelige oprindelse, og navnlig enhver anvendelse af en sort stribe, der adskiller ostens to dele, og til at betale erstatning for den lidte skade.

12. Ved dom af 14. april 2016 forkastede tribunal de grande instance de Paris (retten i første instans i Paris, Frankrig) samtlige påstande fremsat af Syndicat. Denne dom blev stadfæstet af cour d’appel de Paris (appeldomstolen i Paris) ved en dom af 16. juni 2017. I denne dom fandt cour d’appel de Paris (appeldomstolen i Paris) bl.a., at det ikke var fejlagtigt at markedsføre en ost, som besidder et eller flere karakteristika, der fremgår af Morbiers varespecifikation, og som således ligner denne. Efter at have fastslået, at lovgivningen om BOB ikke har til formål at beskytte et produkts udseende eller egenskaber, således som de fremgår af varespecifikationen, men dets betegnelse, og dermed ikke forbyder fremstilling af et produkt ved brug af de samme teknikker som dem, der er beskrevet i de standarder, der finder anvendelse på den geografiske betegnelse, og efter at have fremhævet, at efterligning af et produkts udseende, når der ikke findes noget forbud, er en del af et frit erhvervsliv, fastslog cour d’appel de Paris (appeldomstolen i Paris), at de egenskaber, som Syndicat havde fremført, navnlig den vandrette blå stribe, var udtryk for en historisk tradition, en gammel teknik, som findes i andre oste, og som SFL anvendte endog inden betegnelsen BOB blev tildelt, og som ikke er baseret på investeringer, som Syndicat eller dets medlemmer har foretaget. Cour d’appel de Paris (appeldomstolen i Paris) fastslog, at såfremt anvendelsen af vegetabilsk kul kun er tilladt i en enkelt ost med BOB »Morbier«, burde SFL for at overholde den amerikanske lovgivning have erstattet den med polyfenoler fra druer, således at de to oste ikke kunne sidestilles med hensyn til denne egenskab. Cour d’appel (appeldomstol) konkluderede, at SFL havde henvist til andre forskelle mellem Montboissié-osten og Morbier-osten, navnlig anvendelsen af pasteuriseret mælk til den førstnævnte ost og af rå mælk til den sidstnævnte ost, og fastslog, at de to oste var forskellige, og at Syndicat forsøgte at udvide beskyttelsen af betegnelsen »Morbier« med et ulovligt handelsmæssigt formål i strid med princippet om fri konkurrence.

13. Syndicat har iværksat kassationsanke til prøvelse af den nævnte dom fra cour d’appel de Paris (appeldomstolen i Paris) ved den forelæggende ret. Syndicat har gjort gældende, at cour d’appel de Paris (appeldomstolen i Paris) ved at fastslå, at kun anvendelse af navnet »Morbier« kan udgøre en krænkelse af oprindelsesbetegnelsen »Morbier«, anlagde en fortolkning, der er i strid med ordlyden af artikel 13 i forordning nr. 510/2006 og forordning nr. 1151/2012, og ikke besvarede spørgsmålet om, hvorvidt præsentationen af »Montboissié«-osten ville kunne vildlede forbrugeren. SFL har gjort gældende, at en oprindelsesbetegnelse beskytter produkter fra et afgrænset område, og at disse er de eneste, som er omfattede af den beskyttede betegnelse. Den forbyder ikke andre producenter at fremstille og markedsføre lignende produkter, for så vidt som markedsføringen ikke ledsages af nogen form for praksis, der vil kunne skabe forveksling, navnlig via uretmæssig anvendelse eller antydning af den beskyttede betegnelse. SFL har endvidere gjort gældende, at en »praksis, der vil kunne vildlede forbrugerne med hensyn til produktets virkelige oprindelse«, som det er fastslået i artikel 13, stk. 1, litra d), i henholdsvis forordning nr. 510/2006 og i forordning nr. 1151/2012, nødvendigvis må vedrøre produktets »oprindelse«, idet der således skal være tale om en praksis, der fører forbrugeren til at tro, at der er tale om et produkt, som den pågældende oprindelsesbetegnelse gælder for. SFL er af den opfattelse, at en sådan »praksis« ikke kan følge alene af produktets udseende som sådan, når der ikke på nogen måde henvises til den beskyttede herkomst på emballagen.

14. Det er i denne sammenhæng, at Cour de cassation (kassationsdomstol) har besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »Skal artikel 13, stk. 1, i henholdsvis forordning nr. 510/2006 […] og forordning nr. 1151/2012 […] fortolkes således, at de alene forbyder tredjemands anvendelse af den registrerede betegnelse, eller skal de fortolkes således, at de forbyder præsentation af et produkt, der er beskyttet af en oprindelsesbetegnelse, navnlig gengivelse af den form eller det udseende, der kendetegner det, og som kan vildlede forbrugeren med hensyn til produktets virkelige oprindelse, selv om den registrerede betegnelse ikke anvendes?«

15. Der er i denne sag indgivet skriftlige indlæg af Syndicat, SFL, den franske og den græske regering samt Kommissionen. Disse parter og procesdeltagere har endvidere – bortset fra den græske regering – afgivet mundtlige indlæg under retsmødet for Domstolen den 18. juni 2020.

IV. Bedømmelse

A. Indledende bemærkninger

16. Det præjudicielle spørgsmål, som Cour de cassation (kassationsdomstol) har forelagt, kan opdeles i to dele. Med den første del af spørgsmålet ønsker den forelæggende ret oplyst, om artikel 13, stk. 1, i henholdsvis forordning nr. 510/2006 og i forordning nr. 1151/2012 skal fortolkes således, at disse bestemmelser alene forbyder tredjemand uden tilladelse at anvende en registreret betegnelse.

17. Den anden del af det præjudicielle spørgsmål, som forudsætter, at den første del besvares benægtende, sigter derimod til spørgsmålet om, hvorvidt – når den beskyttede betegnelse ikke kan anvendes – den blotte gengivelse af den form eller det udseende, der kendetegner et produkt, der er omfattet af en registreret betegnelse, også er forbudt, når den vil kunne vildlede forbrugerne med hensyn til produktets virkelige oprindelse ved at gengive denne form eller dette udseende.

18. Selv om det præjudicielle spørgsmål vedrører artikel 13, stk. 1, i de nævnte forordninger i sin helhed, sigter det – således som det kan udledes af dets formulering, og som det fremgår af forelæggelsesafgørelsens begrundelse – nærmere bestemt til bestemmelsen i litra d) i nævnte artikel 13, stk. 1, som omfatter enhver »anden form for praksis, der vil kunne vildlede forbrugerne med hensyn til produktets virkelige oprindelse«. Imidlertid har næsten alle procesdeltagere, som har indgivet skriftlige indlæg for Domstolen, som det fremgår af det følgende, også analyseret det præjudicielle spørgsmål i lyset af artikel 13, stk. 1, litra b), i henholdsvis forordning nr. 510/2006 og i forordning nr. 1151/2012, som navnlig forbyder enhver »antydning« af en beskyttet oprindelsesbetegnelse. Desuden vedrørte et af de skriftlige spørgsmål til mundtlig besvarelse, som Domstolen har stillet procesdeltagerne i retsmødet, forskellen mellem bestemmelserne i litra b) og d) i artikel 13, stk. 1. Dermed tager jeg for fuldstændighedens skyld højde for det præjudicielle spørgsmål i lyset af begge de ovennævnte bestemmelser i litra b) og litra d).

B. Oversigt over parternes indlæg

19. Syndicat har gjort gældende, at svaret på den første del af den forelæggende rets spørgsmål allerede findes i Domstolens praksis, navnlig i dom af 7. juni 2018, Scotch Whisky Association ( 12 ) (herefter »Scotch Whisky-dommen«), og af 2. maj 2019, Fundación Consejo Regulador de la Denominación de Origen Protegida Queso Manchego ( 13 ) (herefter »Queso Manchego-dommen«), hvori det præciseres, at også en praksis, som ikke består i anvendelse af en beskyttet betegnelse, kan være omfattet af det i artikel 13, stk. 1, i forordning nr. 510/2006 og forordning nr. 1151/2012 fastsatte forbud. Hvad angår den anden del af det præjudicielle spørgsmål har Syndicat gjort gældende, at forbuddet mod gengivelse af det karakteristiske udseende af et produkt, som er omfattet af en registreret oprindelsesbetegnelse, kan overvejes i lyset af litra b) såvel som litra d) i artikel 13, stk. 1, i forordning nr. 510/2006 og forordning nr. 1151/2012. Således er gengivelse af produktets karakteristiske udseende ifølge Syndicat kun forbudt på grundlag af artikel 13, stk. 1, litra b), i forordning nr. 502/2006, når det omtvistede udseende vil kunne føre forbrugerne til direkte at tænke på produkter, som en beskyttet betegnelse gælder for. En sådan gengivelse er derimod forbudt på grundlag af litra d) i den nævnte artikel 13, stk. 1, hvis den vil kunne vildlede forbrugerne med hensyn til produktets oprindelse. Hvad angår den sorte stribe, der findes på Morbier-osten, har Syndicat fremhævet, at der er tale om den pågældende osts tegn på anerkendelse, om dens »signatur«, som giver den sin identitet, i det mindste når de andre betingelser til farve og tekstur er opfyldt.

20. SFL har gjort gældende, at en oprindelsesbetegnelse ifølge selve sin natur beskytter et produkts »betegnelse«, som gør det muligt at knytte denne til et område og en produktionsteknik. Derimod forbeholder den ikke anvendelsen af en sådan teknik til produkter, der er omfattet af denne betegnelse, eller gør det muligt at forbyde markedsføring af et produkt med det samme udseende som dette. En sådan bred beskyttelse ville udgøre et monopol på vedvarende udnyttelse af en eller flere af de i betegnelsens varespecifikation beskrevne karakteristika og af udseendet af et produkt, der ikke som sådan beskyttes af en intellektuel ejendomsret. SFL har fremhævet, at Scotch Whisky-dommen og Queso Manchego-dommen vedrører visuelle elementer på produktets emballage eller produktets navn, som gør produkterne lette at forveksle, og at disse domme ikke forhindrer markedsføring af et produkt i sig selv modsat de elementer, som vedrører produktets udseende, såsom striben i midten af de oste, som fremstilles af SFL, hvilket desuden følger af en gammel fremstillingsteknik ( 14 ). SFL har ligeledes henvist til Domstolens praksis vedrørende foranstaltninger med tilsvarende virkning, hvoraf det fremgår, at man ikke kan sætte sig på anvendelsen af emballage med en særlig form, når ikke der foreligger nogen privat rettighed eller tekst til gavn for en del af producenterne, såfremt andres anvendelse er loyal og traditionel. SFL har desuden gjort gældende, dels at det ikke er forbudt at fremstille »feta«-, »mozzarella«-oste eller endda »parmesan«-oste med samme præsentation og emballage som de oste, der er omfattet af de respektive beskyttede betegnelser ( 15 ), dels at flere forskellige BOB kan beskytte et produkt, der har en identisk form. SFL har endvidere henvist til »afklassificerede« produkter, nemlig produkter, som på grund af deres præsentation, der ikke er i overensstemmelse med oprindelsesbetegnelsens varespecifikation, ikke kan foregive at være en sådan, men som stadig markedsføres med tilladelse fra de professionelle organer, såsom Syndicat. Endelig har SFL anført, at den sorte stribe er et karakteristisk træk, som findes på mange produkter fremstillet i Frankrig og i udlandet (eksempelvis Cendré des Prés, Douanier, Ratoureux osv.). SFL har konkluderet, at det præjudicielle spørgsmål bør besvares således, at den beskyttelse, der følger af en BOB, kun vedrører produktets betegnelse, og at der ikke heraf følger noget forbud for et produkt, som ikke har en tilsvarende karakteristisk form.

21. Kommissionen har indledningsvis fremhævet, at en oprindelsesbetegnelse ikke beskytter de produkter, som den omfatter, hverken hvad angår nogen former for fysiske eller andre karakteristika ved disse produkter, som disse fremgår af varespecifikationen, eller som de forekommer på de produkter, som markedsføres af dem, som den pågældende beskyttede geografiske angivelse gælder for. Genstand for beskyttelsen er alene den registrerede betegnelse. Det er dog Kommissionens generelle opfattelse, at det ikke prima facie kan udelukkes, at gengivelse af den form eller det udseende, der kendetegner et produkt, hvis betegnelse er beskyttet, vil kunne udgøre en krænkelse af denne betegnelse, selv om en sådan mulighed er undtagelsen. Kommissionen er under henvisning til Scotch Whisky-dommen og Queso Manchego-dommen af den opfattelse, at artikel 13, stk. 1, i henholdsvis forordning nr. 510/2006 og i forordning nr. 1151/2012 skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke alene forbyder tredjemands anvendelse af den registrerede betegnelse, men også enhver anden form for praksis, navnlig gengivelse af den form eller det udseende, der kendetegner det produkt, der beskyttes af betegnelsen, når en sådan praksis vedrører karakteristika, som er klart synlige, som fuldstændig tilhører dette produkt, og såfremt der foreligger en begrebsmæssig lighed, som er tilstrækkelig direkte og entydig, mellem denne praksis og den beskyttede betegnelse, der vil kunne vildlede forbrugerne med hensyn til produktets virkelige oprindelse, selv om den registrerede betegnelse ikke anvendes. For at det imidlertid i et konkret tilfælde kan konstateres, om der foreligger en sådan praksis, er det nødvendigt, at den form eller det udseende, der er genstand for gengivelse, er karakteristisk for de produkter, som den beskyttede betegnelse gælder for, og at den af forbrugerne opfattes som unik og »særpræget« for disse produkter.

22. Den franske regering har hvad angår den første del af det præjudicielle spørgsmål bemærket, at det følger af ordlyden, ånden og formålet med artikel 13, stk. 1, i henholdsvis forordning nr. 510/2006 og i forordning nr. 1151/2012, samt af Domstolens praksis, at disse bestemmelser giver registrerede betegnelser en udvidet beskyttelse, som omfatter en lang række forskellige krænkelser, og at tredjemands blotte anvendelse af denne betegnelse dermed ikke er forbudt. Hvad angår den anden del af det præjudicielle spørgsmål er det den franske regerings opfattelse, at efterligning af en karakteristisk form eller et tegn, der har særlig særpræg, af et produkt, som er omfattet af en BOB, dels kan give anledning til en »antydning« i strid med artikel 13, stk. 1, litra b), i henholdsvis forordning nr. 510/2006 og i forordning nr. 1151/2012, dels udgør en forbudt praksis som omhandlet i litra d), i samme artiklers stk. 1, når denne direkte vil kunne føre forbrugeren til at tænke på det nævnte produkt.

23. Den græske regering er ligeledes af den opfattelse, at det fremgår af ordlyden og formålene med artikel 13, stk. 1, i henholdsvis forordning nr. 510/2006 og i forordning nr. 1151/2012, at bestemmelserne heri omfatter den bredest mulige vifte af krænkelser, som kan overgå beskyttede betegnelser. Hvad nærmere bestemt angår artikel 13, stk. 1, litra d), i de nævnte forordninger er det den græske regerings opfattelse, at denne bestemmelse er bredere end de bestemmelser, der gik forud for denne, for så vidt angår typen og formen af praksis, men ikke hvad angår det resultat, som den pågældende praksis må medføre, hvilket er at vildlede forbrugeren. Imidlertid vil ifølge denne regering et produkts form eller udseende kunne vildlede forbrugerne og i disses hukommelse direkte antyde det produkt, der er omfattet af den beskyttede betegnelse, selv når ikke der er nogen direkte reference til denne. Dermed kan gengivelse af udseendet for et produkt, hvis betegnelse beskyttes, være omfattet af forbuddene i artikel 13, stk. 1, i henholdsvis forordning nr. 510/2006 og i forordning nr. 1151/2012 på betingelse af, at gengivelsen ikke er et tilfælde, men har til hensigt at udnytte den beskyttede betegnelses omdømme.

C. Bedømmelse

24. Indledningsvis ønsker jeg at kommentere det af Kommissionen hævdede i såvel sit skriftlige og som sit mundtlige indlæg, hvorefter artikel 13, stk. 1, i forordning nr. 510/2006 og forordning nr. 1151/2012 fastsætter en beskyttelsesordning for den registrerede betegnelse selv og ikke for det produkt, der er omfattet af denne betegnelse.

25. Dette er uden tvivl korrekt. Således er det i vores tilfælde betegnelsen »Morbier«, som beskyttes, og hverken – i hvert fald ikke direkte – det produkt, der er fremstillet i henhold til de regler, der er fastsat ved denne betegnelses varespecifikation ( 16 ), og som har de fysiske og organoleptiske karakteristika beskrevet i denne, eller præsentationen, udseendet eller nogle andre karakteristika ved det nævnte produkt. Imidlertid skal en sådan antagelse efter min opfattelse nødvendigvis ses i sammenhæng.

26. Jeg vil for det første fremhæve, at selv om der ikke er tvivl om, at genstanden for beskyttelsen i artikel 13, stk. 1, i henholdsvis forordning nr. 510/2006 og i forordning nr. 1151/2012 er den registrerede betegnelse, må det heller ikke glemmes, at EU-lovgiver ved at oprette en beskyttelsesordning af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser dels har villet støtte landbrugsøkonomien – navnlig ugunstigt stillede eller fjerntliggende områder – gennem »fremme af produkter med visse kendetegn« ( 17 ), dels bevare »[k]valiteten og alsidigheden af Unionens landbrugsproduktion […]«, der anses for »en af dens vigtige styrker, udgør en konkurrencefordel for Unionens producenter og […] samtidig [yder] et betydeligt bidrag til Unionens levende gastronomiske kulturarv« ( 18 ). Det er således i sidste ende beskyttelse af traditionelle produktioner, »der besidder specifikke karakteristika, som kan tilskrives deres geografiske oprindelse«, som udgør det endelige formål med reglerne vedrørende BOB og IGP. Betegnelsernes beskyttelse er kun et instrument til brug for dette formål, og dennes rækkevidde skal dermed fortolkes i lyset heraf ( 19 ).

27. For det andet og i forlængelse af det netop anførte minder jeg om, at i henhold til selve ordlyden af artikel 5, stk. 1, litra a) og b), i forordning nr. 1151/2012 forstås ved »oprindelsesbetegnelse« en »betegnelse, der identificerer et produkt, som har oprindelse et bestemt sted, i en region eller, i undtagelsestilfælde, i et land«, »hvis kvalitet eller karakteristika hovedsagelig eller fuldstændig kan tilskrives et geografisk miljø med dets naturbetingede og menneskelige faktorer« ( 20 ). BOB er således beskyttede, for så vidt som de betegner et produkt, som har visse »egenskaber« eller visse »karakteristika«, dvs. fysiske attributter såsom smag, lugt og udseende, som er særlige for denne, og som kan tilskrives dennes geografiske oprindelse. Mere generelt er det sammenhængen med området, som er det element, der gør det muligt kvalitativt at differentiere et produkt fra hele det udbud, der er tilgængeligt på markedet, og som udgør grundlaget for beskyttelsen i henhold til en BOB. Registreringsproceduren for en BOB, som nu er fastsat i artikel 49-52 i forordning nr. 1151/2012, sigter nærmere til, at det undersøges, om de krav, som finder anvendelse på oprindelsesbetegnelser, som fastsat i denne forordnings artikel 5, er opfyldt. Til dette formål skal ansøgninger om registrering i overensstemmelse med den nævnte forordnings artikel 8 indeholde en varespecifikation af produktet, som navnlig indeholder »en beskrivelse af det pågældende produkt med angivelse af råvarer, hvis relevant, såvel som af produktets vigtigste fysiske, kemiske, mikrobiologiske eller organoleptiske karakteristika«, en afgrænsning af det geografiske referenceområde og oplysninger om sammenhængen mellem produktets kvalitet eller karakteristika og dette område ( 21 ). Denne ansøgning skal også ledsages af et enhedsdokument, som navnlig indeholder »de vigtigste oplysninger fra varespecifikationen: betegnelse, beskrivelse af produktet, herunder, hvis det er relevant, specifikke regler for emballering og mærkning« og »en beskrivelse af produktets tilknytning til det geografiske miljø eller den geografiske oprindelse […] herunder, hvis det er relevant, de specifikke elementer af produktbeskrivelsen eller produktionsmetoden, der begrunder tilknytningen« ( 22 ). Der er også fastsat en indsigelsesprocedure, hvorefter tredjemand kan gøre indsigelse mod registreringen, navnlig når denne viser, at de vedrørende BOB anvendelige krav, således som de er defineret i artikel 5 i forordning nr. 1151/2012, eller betingelserne i denne forordnings artikel 7, stk. 1, vedrørende varespecifikationen, ikke er opfyldt ( 23 ).

28. Endelig er det vigtigt at fremhæve, at såfremt Domstolen finder, at gengivelse af særpræget ved et produkt, som er omfattet af en registreret betegnelse, vil kunne være i strid med artikel 13, stk. 1, i henholdsvis forordning nr. 510/2006 og i forordning nr. 1151/2012, er genstanden for beskyttelsen hverken det pågældende karakteristika som sådan eller det produkt, som det henviser til. En sådan gengivelse er kun forbudt, for så vidt som den, hvis relevant, udgør antydningen af en beskyttet betegnelse eller en praksis, der hindrer producenter eller landbrugere, hvis produkter er omfattede af en sådan betegnelse, i »på vilkår om loyal konkurrence [at] oplyse købere og forbrugere om deres produkters karakteristika« og i »at mærke deres produkter korrekt, så produkterne kan genkendes på markedet« ( 24 ), dvs. for så vidt som den griber ind i opfyldelsen af de specifikke formål om beskyttelse af BOB og IGP. Disse formål identificeres i 18. betragtning til forordning nr. 1151/2012 og udtrykkes i dennes artikel 4, og de sigter navnlig mod at sikre producenter og landbrugere et rimeligt udbytte, der afspejler kvaliteten af produkter, som kan tilskrives et geografisk område, og give forbrugerne tydelige oplysninger om sådanne produkter.

29. Indledningsvis må det fastslås, at selv om de geografiske betegnelser er industrielle ejendomsrettigheder, er de genstand for sui generis-regler, hvor offentligretlige aspekter er blandet med privatretlige og vejer tungere end disse. Ud fra dette synspunkt adskiller de sig også fra varemærker, som udgør den industrielle ejendomsrettighed, som tilnærmer sig mest de geografiske betegnelser. Således afhænger for det første spørgsmålet om, hvorvidt der juridisk foreligger oprindelsesbetegnelser (som i øvrigt IGP), af en retsakt (en forordning fra Kommissionen). En sådan retsakt fastsætter i detaljer »produktets vigtigste fysiske, kemiske, mikrobiologiske eller organoleptiske karakteristika« og måden, som tildelingen er sket på, samt, hvis det er relevant, dennes emballage. For det andet er der oprettet en overvågningsordning for at verificere overholdelsen af de retlige krav vedrørende BOB. Denne ordning bygger på officielle kontroller, der udføres af en ansvarlig myndighed udpeget af hver medlemsstat, og som navnlig, gennem en »verifikation af, om et produkt er i overensstemmelse med den pågældende varespecifikation« ( 25 ), har til hensigt at sikre opretholdelse af de kvalitative standarder af de produkter, som markedsføres under en registreret betegnelse ( 26 ). For det tredje står reglerne vedrørende registrerede betegnelser meget i skyggen af formålet om beskyttelse af forbrugernes interesser, hvilke der tages hensyn til såvel i lyset af deres forventninger til kvalitetsniveauet af de produkter, der er omfattede af disse betegnelser, som i lyset af deres ret til oplysninger i form af sandfærdige kommercielle angivelser og til ikke at blive vildledt i deres valg, når de køber ind ( 27 ). For det fjerde forholder det sig således, at selv om registrerede geografiske betegnelser udgør en privat rettighed, er en sådan rettighed ikke individuel, idet enhver producent i det pågældende geografiske område kan anvende den relative betegnelse alene på den betingelse, at den overholder den pågældende varespecifikation ( 28 ). Også her vejer den offentlige interesse i, at oprindelsesbetegnelser frit kan tilpasses af enhver producent, der opfylder betingelserne, tungest. Endelig har den private rettighed, der udgøres af registrerede geografiske betegnelser, ikke til formål at belønne innovation, opfindsomhed eller ganske enkelt individuelle iværksætterfærdigheder, og ej heller at betale for investeringer foretaget af producenter, som har tilladelse til at anvende disse betegnelser, i modsætning til, hvad cour d’appel de Paris (appeldomstolen i Paris) fandt i den i hovedsagen afsagte dom. Disse producenter fortsætter pr. definition faktisk blot en lokal og til tider meget lang fremstillingstradition, som kan tilskrives det naturbetingede og menneskelige miljø i den region, som de opererer i, dvs. faktorer, som ikke afhænger af deres initiativ eller erhvervsmæssige valg. Som det allerede er blevet redegjort for i dette forslag til afgørelse, er det formålene landbrugspolitik, forbrugerbeskyttelse samt beskyttelse af den fælles kulturarv, som har inspireret til reglerne vedrørende beskyttelse af registrerede geografiske betegnelser. Disse regler fremmer således en incitamentsmodel, som har direkte sammenhæng med de nævnte formål, og som er anderledes end formål, der fokuserer på konkurrencemæssig innovation.

30. Nu, hvor alt det foregående er præciseret, tager jeg fat på gennemgangen af den første del af det præjudicielle spørgsmål, hvorved den forelæggende ret ønsker oplyst, om artikel 13, stk. 1, i forordning nr. 510/2006 og forordning nr. 1151/2012 forbyder tredjemands blotte anvendelse af en registreret betegnelse.

31. Som anerkendt af samtlige procesdeltagere, der har indgivet indlæg i nærværende sag, findes svaret på dette spørgsmål allerede i Domstolens praksis.

32. Således sondrede Domstolen i Scotch Whisky-dommen, som blev afsagt efter dommen fra cour d’appel de Paris (appeldomstolen i Paris), som er genstand for kassationsanken ved den forelæggende ret, tydeligt mellem direkte og indirekte anvendelse af en registreret geografisk angivelse som omhandlet i artikel 16, litra a), i forordning nr. 110/2008 ( 29 ), som har en ordlyd, der i det væsentlige er identisk med ordlyden af artikel 13, stk. 1, i henholdsvis forordning nr. 510/2006 og i forordning nr. 1151/2012 – og de angivelser, der navnlig er omfattede af artikel 16, litra b). Selv om den første bestemmelse ifølge Domstolen har til hensigt at forbyde, »at erhvervsdrivende i kommercielt øjemed i forbindelse med produkter, der ikke er omfattet af registreringen, anvender en registreret geografisk betegnelse, bl.a. med henblik på utilbørlig udnyttelse af denne geografiske betegnelse« ( 30 ), og dækker situationer, hvor det omtvistede tegn anvender den registrerede geografisk angivelse »på en identisk eller i det mindste fonetisk og/eller visuelt meget lignende måde« ( 31 ), omfatter litra b), i den nævnte artikel »situationer, hvor det omtvistede tegn ikke anvender den geografiske betegnelse som sådan, men hentyder til den på en sådan måde, at forbrugeren føres til at danne et tilstrækkeligt tæt slægtskab mellem dette tegn og den registrerede geografiske betegnelse« ( 32 ).

33. Domstolen præciserede endvidere i Scotch Whisky-dommen, at hverken det forhold, at »en del af en beskyttet geografisk betegnelse er omfattet i det omtvistede tegn« eller »identificeringen af et fonetisk og visuelt slægtskab mellem den omtvistede betegnelse og den beskyttede geografiske angivelse« ( 33 ) udgør en uomgængelig forudsætning for, at artikel 16, litra b), i forordning nr. 110/2008 finder anvendelse, samt at det – med henblik på at vurdere, om der foreligger en »antydning« som omhandlet i denne bestemmelse, tilkommer »den nationale ret [at] undersøge, om forbrugeren, når han ser navnet på det pågældende produkt, føres til at tænke på den vare, som er omfattet af den beskyttede geografiske betegnelse«. Under henvisning til præmis 35 i dom af 21. januar 2016, Viiniverla (C-75/15, EU:C:2016:35), har Domstolen fastslået, at der i givet fald skal tages hensyn til kriteriet om, at der foreligger en »begrebsmæssig lighed« mellem to udtryk på forskellige sprog, eftersom en sådan lighed tillige med de ovennævnte kriterier også kan føre forbrugeren til at tænke på den vare, som er forsynet med den beskyttede oprindelsesbetegnelse, når han ser et sammenligneligt produkt med den omtvistede betegnelse ( 34 ), og konkluderede, at den nationale ret skal undersøge, om der foreligger en antydning »under hensyntagen til, hvorvidt en beskyttet geografisk betegnelse er delvis omfattet i den anfægtede betegnelse, om der er et fonetisk og/eller visuelt slægtskab med denne anfægtede betegnelse, eller om der foreligger en begrebsmæssig lighed mellem den nævnte anfægtede betegnelse og den nævnte geografiske betegnelse, alt efter omstændighederne« ( 35 ). Disse principper blev bekræftet i Queso Manchego-dommen, hvor Domstolen præciserede, at den brede formulering af artikel 13, stk. 1, litra b), i forordning nr. 510/2006 »kan opfattes som en henvisning til ikke blot de udtryk, hvormed en registreret betegnelse kan antydes, men også til ethvert figurtegn, der kan føre forbrugeren til at tænke på de produkter, som denne betegnelse gælder for«, og at brugen af udtrykket »enhver« i denne bestemmelses ordlyd afspejler EU-lovgivers ønske om at »beskytte de registrerede betegnelser ved at tage højde for en antydning, der kan foreligge ved en ordbestanddel eller et figurtegn« ( 36 ). Ifølge Domstolen kan »[d]et […] derfor ikke principielt udelukkes, at figurtegn kan føre forbrugeren til direkte at tænke på produkter, som en registreret betegnelse gælder for, som følge af deres begrebsmæssige lighed med en sådan betegnelse« ( 37 ).

34. Hvad angår artikel 16, litra c), i forordning nr. 110/2008 har Domstolen præciseret, at den »udvider […] beskyttelsens omfang ved at medtage »enhver anden […] angivelse«, dvs. oplysninger til forbrugerne i forbindelse med det pågældende produkts betegnelse, præsentation eller mærkning, som ganske vist ikke antyder den beskyttede geografiske betegnelse, men kvalificeres som »falsk[e] eller vildledende« med hensyn til produktets tilknytning til denne betegnelse«, og at udtrykket »enhver anden […] angivelse«, der anvendes i denne bestemmelse, »omfatter oplysninger, der kan forekomme i en hvilken som helst form, i forbindelse med det pågældende produkts betegnelse, præsentation eller mærkning, herunder i form af en tekst, et billede eller en form, der kan oplyse om produktets herkomst, oprindelse, art og hovedegenskaber« ( 38 ).

35. Mere generelt har Domstolen fundet, at artikel 16, litra a)-d), i forordning nr. 110/2008 ( 39 ) henviser til situationer, hvori markedsføring af en vare ledsages af en udtrykkelig eller stiltiende henvisning til en geografisk betegnelse, som enten kan vildlede offentligheden – eller i hvert fald i dennes bevidsthed skabe associationer vedrørende produktets oprindelse – eller gøre det muligt for operatøren utilbørligt at udnytte den pågældende geografiske betegnelses omdømme.

36. Disse principper finder også anvendelse på artikel 13, stk. 1, litra a)-d), i henholdsvis forordning nr. 510/2006 og i forordning nr. 1151/2012. Denne artikel fastsætter således en omfattende beskyttelse, som omfatter dels anvendelse, uretmæssig anvendelse og antydning af den beskyttede betegnelse og mere generelt enhver anden form for snylteripraksis, der har til hensigt at udnytte betegnelsens omdømme ved associering med denne, dels enhver adfærd, der kan medføre risiko for forveksling mellem produkter, som en sådan betegnelse gælder for, og konventionelle produkter ( 40 ). Artiklen har til hensigt at forhindre misbrug af beskyttede geografiske betegnelser, ikke kun i købernes interesse, men også i producenternes, som har gjort en indsats for at sikre den kvalitet af produkterne, som lovligt følger af disse betegnelser ( 41 ).

37. Den første del af det præjudicielle spørgsmål må dermed besvares således, at artikel 13, stk. 1, i henholdsvis forordning nr. 510/2006 og i forordning nr. 1151/2012 ikke forbyder en tredjemands blotte anvendelse af en registreret betegnelse.

38. Med den anden del af det præjudicielle spørgsmål ønsker den forelæggende ret oplyst, om artikel 13, stk. 1, i henholdsvis forordning nr. 510/2006 og i forordning nr. 1151/2012 også forbyder gengivelse af den form eller det udseende, der kendetegner et produkt, som er omfattet af en registreret betegnelse. Som angivet i punkt 18 i dette forslag til afgørelse, behandler jeg spørgsmålet såvel i lyset af bestemmelsernes litra b), som af bestemmelsernes litra d), selv om det præjudicielle spørgsmål kun omhandler den sidstnævnte.

39. Jeg er ligesom Kommissionen principielt ikke af den opfattelse, at artikel 13, stk. 1, litra b), i henholdsvis forordning nr. 510/2006 og i forordning nr. 1151/2012 kan fortolkes således, at der kan være »antydning« af en registreret betegnelse som omhandlet i denne bestemmelse alene på grund af en gengivelse af formen eller udseendet af et produkt, der er omfattet af en sådan betegnelse.

40. Ganske vist kan det i lyset af den i punkt 32 og 33 i dette forslag til afgørelse nævnte retspraksis, som giver mulighed for en rent begrebsmæssig antydning af registrerede betegnelser, ikke udelukkes, at en sådan antydning i særlige undtagelsestilfælde vil kunne foreligge, når forbrugeren ser formen eller udseendet af et konventionelt produkt, som helt eller delvist gengiver formen eller udseendet på et sammenligneligt produkt, der er omfattet af en beskyttet betegnelse.

41. Dette kunne eksempelvis være tilfældet, når den beskyttede betegnelse indeholder en udtrykkelig henvisning til den typiske form af det produkt, som den betegner ( 42 ). I et sådant tilfælde kan produktets form eller udseende i offentlighedens tanker skabe en »direkte og entydig« association ( 43 ) med denne betegnelse, i tråd med hvad Domstolen fandt i Queso Manchego-dommen vedrørende figurelementer på et konventionelt produkts etikette og med henvisning til det geografiske område, som en BOB, hvor den vigtigste bestanddel består af en henvisning til dette geografiske område, er forbundet med ( 44 ).

42. Derudover er det efter min opfattelse nødvendigt, for at en sådan association kan udgøre en »antydning« som omhandlet i artikel 13, stk. 1, i henholdsvis forordning nr. 510/2006 og i forordning nr. 1151/2012, at tre betingelser er opfyldt.

43. For det første skal det efterlignede element forekomme i den registrerede betegnelses varespecifikation som særpræget karakteristika ved det produkt, der er omfattet af denne betegnelse. Et sådant krav dels sikrer, at det pågældende element rent faktisk er en del af den af den registrerede betegnelse omfattede lokale fremstillingstradition, dels tjener det et retssikkerhedsmæssigt formål.

44. For det andet må det efterlignede element, som Kommissionen efter min opfattelse korrekt har fremhævet, ikke i sig selv kunne tilskrives en produktionsmetode, der som sådan bør forblive op til hver producents frie bestemmelse.

45. Endelig bemærkes i overensstemmelse med den tilgang, som jeg foreslog i punkt 29 i mit forslag til afgørelse i den sag, der gav anledning til Queso Manchego-dommen (C-614/17, EU:C:2019:11), at spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger en antydning, må vurderes i hvert enkelt tilfælde under hensyntagen til – ud over det omtvistede element – i den foreliggende sag formen eller udseendet af det produkt, som en beskyttet betegnelse gælder for, der udgør genstanden for gengivelsen – og til enhver anden bestanddel, der findes relevant, enten på grund af dens potentielle antydning, eller modsat fordi den fører til udelukkelse eller reducering af muligheden for, at forbrugerne på direkte og entydig måde associerer det konventionelle produkt med det produkt, som den beskyttede betegnelse gælder for ( 45 ). Om der foreligger en hensigt til snylteri, skal efter min opfattelse også fastlægges ( 46 ).

46. Jeg vil på nuværende tidspunkt gøre det klart, at den fortolkning af artikel 13, stk. 1, litra b), i henholdsvis forordning nr. 510/2006 og i forordning nr. 1151/2012, som er foreslået i de ovenstående punkter, ikke på et mere generelt plan indebærer, at det konventionelle produkts form, udseende eller emballage ikke kan tages i betragtning som elementer i sammenhængen med henblik på den overordnede vurdering af, om der foreligger en antydning som omhandlet i artikel 13, stk. 1, litra b), i henholdsvis forordning nr. 510/2006 og i forordning nr. 1151/2012, og navnlig for at fastslå, om der foreligger en hensigt til snylteri, således som Domstolen i øvrigt anerkendte i dom af 4. marts 1999, Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola ( 47 ) og af 26. februar 2008, Kommissionen mod Tyskland ( 48 ), og som jeg har angivet i punkt 29 i mit forslag til afgørelse Queso Manchego (C-614/17, EU:C:2019:11).

47. Selv om artikel 13, stk. 1, litra b), i henholdsvis forordning nr. 510/2006 og i forordning nr. 1151/2012 kun undtagelsesvis kan omfatte en adfærd af den i hovedsagen omhandlede type, kan en sådan adfærd derimod i givet fald være omfattet af disse artiklers litra d).

48. I tråd med det af Domstolen bekræftede hvad angår artikel 16 i forordning nr. 110/2008 ( 49 ) indeholder artikel 13, stk. 1, i henholdsvis forordning nr. 510/2006 og i forordning nr. 1151/2012 ( 50 ) en gradvis opregning af handlinger, der er forbudt, i henhold til hvilken hvert punkt i denne bestemmelse adskiller sig fra de foregående ( 51 ). Som jeg har nævnt i punkt 32-34 i dette forslag til afgørelse, har Domstolen allerede haft lejlighed til at udtale sig om forholdet mellem artikel 16, litra a), b) og c), i forordning nr. 110/2008. Derimod har Domstolen endnu aldrig fortolket denne artikels litra d), eller artikel 13, stk. 1, litra d), i henholdsvis forordning nr. 510/2006 og i forordning nr. 1151/2012 eller de sammenlignelige bestemmelser i de forordninger, der indfører kvalitetsordningerne.

49. Som samtlige procesdeltagere i denne sag har bemærket, indeholder artikel 13, stk. 1, litra d), i henholdsvis forordning nr. 510/2006 og i forordning nr. 1151/2012 ( 52 ) en »catch-all«, som har til hensigt at gøre beskyttelsesordningen for de registrerede betegnelser udtømmende. Dette følger navnlig af dennes ordlyd, som henviser til »enhver anden form for praksis«, dvs. enhver handling, som ikke allerede er omfattet af samme artikels andre bestemmelser.

50. Den omhandlede bestemmelses formål er tydeligt angivet i bestemmelsens ordlyd: at undgå, at forbrugerne vildledes med hensyn til produktets virkelige oprindelse.

51. I modsætning til artikel 13, stk. 1, litra b), i henholdsvis forordning nr. 510/2006 og i forordning nr. 1151/2012, som ser bort fra enhver risiko for forveksling ( 53 ), og som navnlig har til hensigt at forbyde snylteri ( 54 ), omfatter disse artiklers litra d) således enhver anden form for praksis, der vil kunne vildlede forbrugerne, både med henblik på at undgå, at disse vildledes i forbindelse med køb, og at beskytte landbrugere og producenter, som anvender den registrerede betegnelse, fra mulig vildledning af kunder.

52. Det er i denne henseende vigtigt at fremhæve dels, at det fremgår af udtrykket »praksis, der vil kunne« i ordlyden af artikel 13, stk. 1, litra d), i henholdsvis forordning nr. 510/2006 og i forordning nr. 1151/2012, at denne bestemmelse kun kræver bevis for, at der foreligger »risiko« for, at forbrugerne vildledes af den anfægtede praksis, dels at vildledningen vedrører produktets »oprindelse«, hvilket udtryk må forstås såvel i betydningen »geografisk herkomst« som i betydningen »oprindelsesproduktion«, idet forbrugerne vildledes til fejlagtigt at anse et produkt for henhørende under en registreret betegnelses geografiske referenceområde eller henhørende under en produktion omfattet af den registrerede betegnelse.

53. Formålet om at undgå, at forbrugerne vildledes med hensyn til produktets virkelige oprindelse, udgør den eneste betingelse for, at artikel 13, stk. 1, litra d), i henholdsvis forordning nr. 510/2006 og i forordning nr. 1151/2012 finder anvendelse. Således definerer denne bestemmelse ikke de forbudte handlinger, men begrænser sig til at kvalificere dem i medfør af deres resultat.

54. Det følger heraf, at enhver form for praksis kan være omfattet af forbuddet, herunder principielt gengivelse af den typiske form eller det typiske udseende ved et produkt, der er omfattet af en registreret betegnelse, eller af specifikke og særprægede karakteristika ved dette, på betingelse af, at gengivelsen vil kunne vildlede forbrugerne.

55. Vurderingen vedrørende risiko for vildledning må også foretages i hvert enkelt tilfælde og i lyset af ethvert relevant element. Vedrørende eksempelvis en praksis som den inden for rammerne af hovedsagen anfægtede, som består i en gengivelse af et element af udseendet af et produkt, der er omfattet af en registreret betegnelse, må der navnlig tages hensyn til vigtigheden af – i forbrugernes øjne – det pågældende element med henblik på identificering af det nævnte produkt. Vurderingen af risikoen for forveksling kan variere alt efter, om genstanden for gengivelse er eksklusive eller særlig særprægede karakteristika ved det produkt, som den registrerede betegnelse gælder for, eller karakteristika, som almindeligvis anvendes i den pågældende fødevaresektor.

56. I denne sammenhæng må produktets overordnede udseende ligeledes vurderes. Som det korrekt blev nævnt i retsmødet, kan selv gengivelse af typiske og eksklusive karakteristika ved formen eller udseendet ved et produkt, der er omfattet af en registreret betegnelse, ikke vildlede forbrugeren, når det konventionelle produkts struktur overordnet set er forskellig fra strukturen af det produkt, som betegnes under anvendelse af den nævnte betegnelse.

57. Der må tilsvarende med henblik på at vurdere dels, om forbrugerne konkret står over for de omtvistede karakteristika ved købsbeslutningen ( 55 ), dels om andre elementer forbundet hermed vil kunne øge risikoen for at vildlede forbrugerne ( 56 ), tages hensyn til, hvordan det pågældende produkt præsenteres for offentligheden.

58. Mere generelt er det vigtigt at fremhæve, at i modsætning til artikel 13, stk. 1, litra c), i henholdsvis forordning nr. 510/2006 og i forordning nr. 1151/2012, hvis anvendelse ikke skeler til, hvilken sammenhæng den »falske eller vildledende angivelse« har baggrund i ( 57 ), kræver litra d) i disse artikler en vurdering af sammenhængen for konkret at fastslå, om der foreligger risiko for, at forbrugerne vildledes.

59. Det påhviler alene den nationale ret at foretage denne vurdering med udgangspunkt i opfattelsen hos en almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet europæisk gennemsnitsforbruger ( 58 ).

60. På grundlag af samtlige de ovenstående betragtninger må den anden del af det præjudicielle spørgsmål besvares således, at gengivelse af den form eller det udseende, som kendetegner et produkt, der er omfattet af en registreret betegnelse, vil kunne udgøre en forbudt praksis som omhandlet i artikel 13, stk. 1, litra d), i henholdsvis forordning nr. 510/2006 og i forordning nr. 1151/2012, når denne vil kunne vildlede forbrugeren vedrørende produktets oprindelse.

V. Forslag til afgørelse

61. I lyset af samtlige ovenstående betragtninger foreslår jeg Domstolen at besvare det af Cour de cassation (kassationsdomstol, Frankrig) forelagte præjudicielle spørgsmål som følger: »Artikel 13, stk. 1, i henholdsvis Rådets forordning (EF) nr. 510/2006 af 20. marts 2006 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og fødevarer og i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 af 21. november 2012 om kvalitetsordninger for landbrugsprodukter og fødevarer skal fortolkes således, at den ikke forbyder tredjemands blotte anvendelse af en registreret betegnelse. Gengivelse af den form eller det udseende, der kendetegner et produkt, som er omfattet af en registreret betegnelse, kan udgøre en forbudt praksis som omhandlet i artikel 13, stk. 1, litra d), i henholdsvis forordning nr. 510/2006 og i forordning nr. 1151/2012, når denne vil kunne vildlede forbrugerne med hensyn til produktets virkelige oprindelse. Det tilkommer den nationale ret i hvert enkelt tilfælde og i lyset af samtlige relevante elementer med udgangspunkt i opfattelsen hos en almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet europæisk gennemsnitsforbruger at vurdere, hvorvidt en sådan praksis er ulovlig.«

( 1 ) – Originalsprog: fransk.

( 2 ) – Rådets forordning af 20.3.2006 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og fødevarer (EUT 2006, L 93, s. 12).

( 3 ) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning af 21.11.2012 om kvalitetsordninger for landbrugsprodukter og fødevarer (EUT 2012, L 343, s. 1).

( 4 ) – Forordning om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og levnedsmidler (EFT 1992, L 208, s. 1).

( 5 ) – Jf. for vinsektorerne artikel 103 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1308/2013 af 17.12.2013 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 922/72, (EØF) nr. 234/79, (EF) nr. 1037/2001 og (EF) nr. 1234/2007 (EUT 2013, L 347, s. 671), for sektoren for aromatiserede drikkevarer artikel 20 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 251/2014 af 26.2.2014 om definition, beskrivelse, præsentation, mærkning og beskyttelse af geografiske betegnelser for aromatiserede vinprodukter og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 1601/91 (EUT 2014, L 84, s. 14) og for spiritussektoren artikel 16 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 110/2008 af 15.1.2008 om definition, betegnelse, præsentation og mærkning af samt beskyttelse af geografiske betegnelser for spiritus og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 1576/89 (EUT 2008, L 39, s. 16).

( 6 ) – Forordning, der supplerer bilaget til forordning (EF) nr. 2400/96 om optagelse af visse betegnelser i det register over beskyttede oprindelsesbetegnelser og beskyttede geografiske betegnelser, der er fastsat i Rådets forordning (EØF) nr. 2081/92 om beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og levnedsmidler (Gailtaler Speck, Morbier, Queso Palmero eller Queso de la Palma, ekstra jomfruolie Thrapsano, Turrón de Agramunt eller Torró d’Agramunt) (EFT 2002, L 181, s. 4).

( 7 ) – EUT 2013, L 302, s. 7.

( 8 ) – Kommissionens forordning af 11.11.2011 om ændring af bilag II til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1333/2008 for så vidt angår fastlæggelse af en EU-liste over fødevaretilsætningsstoffer (EUT 2011, L 295, s. 1).

( 9 ) – Jf. punkt 01.7.2 i del E i bilaget til forordning nr. 1129/2011.

( 10 ) – JORF af 30.10.2007, tekst nr. 2.

( 11 ) – I sit skriftlige indlæg har SFL bekræftet, at der skete frifindelse i et søgsmål anlagt til prøvelse af dekret af 22.12.2000 ved en dom fra Conseil d’État (kassationsdomstol, Frankrig) af 5.11.2003. Inden for rammerne af den sag, der gav anledning til denne dom, gjorde INAO og den franske finansminister gældende, at »[d]ekret [af 22.12.2000] på ingen måde ej heller er til hinder for, at handelsdrivende uden for betegnelsens område fortsætter med at fremstille og markedsføre deres produkter. Det er blot til hinder for, at de fortsætter hermed under anvendelse af betegnelsen »Morbier«, når de netop ikke overholder de geografiske og tekniske kriterier for at have ret til at anvende denne betegnelse«. I dommen bemærkede Conseil d’État (kassationsdomstol, Frankrig), »at såvel nationale som EU-retlige regler, der regulerer beskyttelse af oprindelsesbetegnelser, har til formål at øge kvaliteten af de produkter, som en registreret betegnelse gælder for, navnlig idet det pålægges, at disse produkter fremstilles, forarbejdes og tilvirkes på det afgrænsede område«, og »at disse regler ikke er til hinder for den frie bevægelighed af andre produkter, som denne beskyttelse ikke gælder for«.

( 12 ) – C-44/17, EU:C:2018:415.

( 13 ) – C-614/17, EU:C:2019:344.

( 14 ) – SFL har i sit skriftlige indlæg præciseret, at morbier-osten, hvis produktion strakte sig ud over oprindelsesbetegnelsens aktuelle område, traditionelt blev fremstillet med mælk fra samme dag: Mælken fra morgenmalkningen blev dækket af et fint lag kul for at beskytte den, indtil det kunne dækkes af mælken fra aftenmalkningen. Når det var tilpasset, havde osten en sort streg i midten svarende til det mellemliggende lag af kul. Det fremgår af sagens akter, at den stribe, som den af SFL markedsførte ost har midt igennem, har en rødlig nuance og består af knuste druer og ikke af vegetabilsk kul.

( 15 ) – SFL har navnlig henvist til dom af 25.10.2005, Tyskland og Danmark mod Kommissionen (C-465/02 og C-466/02, EU:C:2005:636), og af 26.2.2008, Kommissionen mod Tyskland (C-132/05, EU:C:2008:117).

( 16 ) – Jf. imidlertid hvad angår vin artikel 103, stk. 2, i forordning nr. 1308/2013 og hvad angår aromatiserede drikkevarer artikel 20, stk. 2, i forordning nr. 251/2014, som bestemmer, at de respektive produkter, som bruger en beskyttet betegnelse, idet de respekterer de pågældende varespecifikationer, selv er beskyttet mod de i de nævnte bestemmelser fastsatte handlinger, der er forbudte.

( 17 ) – Jf. anden betragtning til forordning nr. 510/2006; jf. i samme retning fjerde betragtning til forordning nr. 1151/2012.

( 18 ) – Jf. første betragtning til forordning nr. 1151/2012.

( 19 ) – Jf. dom af 21.1.2016, Viiniverla (C-75/15, EU:C:2016:35, præmis 23 og den deri nævnte retspraksis), og Scotch Whisky-dommen, præmis 37.

( 20 ) – En definition, der næsten er identisk, fandtes i artikel 2, stk. 1, litra a), i forordning nr. 510/2006.

( 21 ) – Jf. artikel 7, stk. 1, litra b), c) og f), i forordning nr. 1151/2012.

( 22 ) – Jf. artikel 8, stk. 1, litra c), nr. ii), i forordning nr. 1151/2012.

( 23 ) – Jf. artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 1151/2012 vedrørende indsigelsesgrunde og samme forordnings artikel 51 vedrørende indsigelsesprocedure.

( 24 ) – Jf. tredje og femte betragtning til forordning nr. 1151/2012; jf. også dom af 14.7.2011, Bureau national interprofessionnel du Cognac (C-4/10 og C-27/10, EU:C:2011:484, præmis 47), og af 21.1.2016, Viiniverla (C-75/15, EU:C:2016:35, præmis 24), samt Scotch Whisky-dommen, præmis 36, og Queso Manchego-dommen, præmis 29.

( 25 ) – Jf. artikel 36, stk. 3 litra a), i forordning nr. 1151/2012.

( 26 ) – Selv om en af varemærkets funktioner også er at være indikator for kvalitet, afhænger kvaliteten fuldstændig af de valg, som foretages af varemærkeindehaveren, der – i hvert fald i teorien – ikke er forpligtet til at opretholde det kvalitative niveau for sine produkter eller tjenesteydelser.

( 27 ) – Forbrugernes interesse i ikke at forveksle den kommercielle oprindelse af de produkter eller tjenesteydelser, som de køber, forbliver et spørgsmål, der lurer under overfladen, også i varemærkeretten. Dette er imidlertid centreret omkring indehavernes private interesser.

( 28 ) – Varemærket er derimod en privat rettighed, som oftest individuel, som gør det muligt for indehaveren at udelukke enhver tredjemand fra anvendelse af et tegn med det samme særpræg eller af et tilsvarende tegn. Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/2436 af 16.12.2015 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (EUT 2015, L 336, s. 1, navnlig artikel 29-36) fastsætter ligeledes kollektivvaremærker. Imidlertid er de regler, som finder anvendelse på disse – som de, der finder anvendelse på individuelle varemærker – strengt privatretlige og har ikke de offentligretlige aspekter, som kendetegner reglerne om beskyttede geografiske betegnelser.

( 29 ) – Artikel 16, litra a)-d), i forordning nr. 110/2008 har stort set samme indhold som artikel 13, stk. 1, litra a)-d), i forordning nr. 510/2006.

( 30 ) – Jf. Scotch Whisky-dommen, præmis 38.

( 31 ) – Jf. Scotch Whisky-dommen, præmis 31.

( 32 ) – Jf. Scotch Whisky-dommen, præmis 33, min fremhævelse.

( 33 ) – Jf. Scotch Whisky-dommen, præmis 46 og 49.

( 34 ) – Jf. Scotch Whisky-dommen, præmis 50.

( 35 ) – Jf. Scotch Whisky-dommen, præmis 51. I hovedsagen i den sag, der gav anledning til Queso Manchego-dommen, var den omtvistede betegnelse ordet »Glen«. Domstolen har således bekræftet, at det tilkommer den forelæggende ret at undersøge, om en almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet europæisk gennemsnitsforbruger direkte ville tænke på den beskyttede geografiske betegnelse, nemlig »Scotch Whisky«, når denne står over for et sammenligneligt produkt med denne betegnelse, idet forbrugeren, såfremt der ikke foreligger et fonetisk eller visuelt slægtskab med den beskyttede geografiske betegnelse, og denne beskyttede geografiske betegnelse ikke er delvist omfattet i den nævnte betegnelse, skal tage hensyn til den begrebsmæssige lighed mellem den omtvistede betegnelse og beskyttede geografiske betegnelse (Scotch Whisky-dommen, præmis 52).

( 36 ) – Jf. Queso Manchego-dommen, præmis 18.

( 37 ) – Jf. Queso Manchego-dommen, præmis 22.

( 38 ) – Jf. Scotch Whisky-dommen, præmis 65 og 66.

( 39 ) – Jf. dom af 14.7.2011, Bureau national interprofessionnel du Cognac (C-4/10 og C-27/10, EU:C:2011:484, præmis 46).

( 40 ) – Med dette udtryk betegner jeg herefter de produkter, som ikke er omfattede af en oprindelsesbetegnelse eller en beskyttet geografisk angivelse.

( 41 ) – Jf. analogt dom af 14.9.2017, EUIPO mod Instituto dos Vinhos do Douro e do Porto (C-56/16 P, EU:C:2017:693, præmis 82), og af 20.12.2017, Comité Interprofessionnel du Vin de Champagne (C-393/16, EU:C:2017:991, præmis 38).

( 42 ) – Kommissionen har eksempelvis henvist til oprindelsesbetegnelsen »Queso tetilla«. Ved en dom af 31.10.2013 (nr. 419/13) fandt appelretten i handelsretlige sager i Alicante, at denne BOB beskyttede et traditionelt navn, som forbrugerne associerede med det pågældende produkts koniske form, og anså en ikketilladt markedsføring af oste med en identisk form for en overtrædelse af artikel 13, stk. 1, litra b), i forordning nr. 1151/2012.

( 43 ) – Som jeg tilkendegav i mit forslag til afgørelse Queso Manchego (C-614/17, EU:C:2019:11), skal det vurderes, om der foreligger en sådan association såvel på grundlag af umiddelbarhed (den associative kognitionsproces må ikke kræve en kompleks viderebehandling af informationen) og intensitet (associationen skal være tilstrækkelig kraftig) i forbrugerens respons til eksponeringen for det konventionelle produkt.

( 44 ) – Jf. Queso Manchego-dommen, præmis 40.

( 45 ) – Jf. i denne retning også Queso Manchego-dommen, præmis 42.

( 46 ) – Jf. punkt 29 i mit forslag til afgørelse i den sag, der gav anledning til Queso Manchego-dommen (C-614/17, EU:C:2019:11). Jf. også i denne retning dom af 4.3.1999, Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola (C-87/97, EU:C:1999:115, præmis 28).

( 47 ) – C-87/97, EU:C:1999:115, præmis 27.

( 48 ) – C-132/05, EU:C:2008:117, præmis 48.

( 49 ) – Jf. Scotch Whisky-dommen, præmis 65.

( 50 ) – Jf. hvad angår forordning nr. 510/2006 Queso Manchego-dommen, præmis 25.

( 51 ) – Det er vigtigt at bemærke, at denne gradvise opregning vedrører arten af de forbudte handlinger og ikke de bestanddele, der skal tages i betragtning ved fastlæggelsen af, om der foreligger sådanne handlinger (jf. i denne retning Queso Manchego-dommen, præmis 27). Det er således ikke udelukket, at de samme bestanddele kan komme i betragtning med henblik på anvendelsen af såvel litra b) som litra d) i artikel 13.

( 52 ) – Jf. hvad angår forordning nr. 510/2006 Queso Manchego-dommen, præmis 25.

( 53 ) – Jf. dom af 4.3.1999, Consorzio per la tutela del formaggio Gorgonzola (C-87/97, EU:C:1999:115, præmis 26).

( 54 ) – Jf. i denne retning dom af 21.1.2016, Viiniverla (C-75/15, EU:C:2016:35, præmis 45).

( 55 ) – I denne henseende har Syndicat præciseret, at Morbier-osten sælges i detailhandlen i skiver, og at den sorte linje, som kendetegner den, dermed er klart synlig for forbrugerne.

( 56 ) – Bl.a. når konventionelle produkter er anbragt i nærheden af de produkter, der er omfattede af den beskyttede betegnelse.

( 57 ) – Jf. Scotch Whisky-dommen, præmis 70 og 71.

( 58 ) – Jf. bl.a. i denne retning dom af 21.1.2016, Viiniverla (C-75/15, EU:C:2016:35, præmis 25 og 28), og Scotch Whisky-dommen, præmis 47.