ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 156/4

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 21. marts 2013 — Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Rendőrkapitányság Záhony Határrendészeti Kirendeltsége mod Oskar Shomodi (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága — Ungarn)

(Sag C-254/11) (1)

(Område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - lokal grænsetrafik ved medlemsstaternes ydre landgrænser - forordning (EF) nr. 1931/2006 - forordning (EF) nr. 562/2006 - opholdets maksimale varighed - regler for beregningen)

2013/C 156/05

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Szabolcs-Szatmár-Bereg Megyei Rendőrkapitányság Záhony Határrendészeti Kirendeltsége

Sagsøgt: Oskar Shomodi

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága — fortolkning af artikel 2, litra a), artikel 3, stk. 3, og artikel 5 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1931/2006 af 20. december 2006 om fastsættelse af regler for lokal grænsetrafik ved medlemsstaternes ydre landgrænser og om ændring af Schengen-konventionen (EUT L 405, s. 1), samt af de øvrige relevante bestemmelser i Schengenaftalen — afslag på en ansøgning om indrejse på en medlemsstats område fremsat af en statsborger i et tredjeland inden for rammerne af ordningen om lokal grænsetrafik under henvisning til, at den samlede varighed af de individuelle ophold, som den pågældende har haft i den berørte medlemsstat i de seks måneder, der ligger forud for den omtvistede ansøgning om indrejse, har overskredet den tilladte maksimale varighed af ophold under ordningen om lokal grænsetrafik

Konklusion

1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1931/2006 af 20. december 2006 om fastsættelse af regler for lokal grænsetrafik ved medlemsstaternes ydre landgrænser og om ændring af Schengenkonventionen skal fortolkes således, at indehaveren af en tilladelse til lokal grænsetrafik, som er meddelt denne i medfør af den særlige ordning for lokal grænsetrafik, der er oprettet ved den nævnte forordning, inden for de grænser, som er fastsat i forordningen og den bilaterale aftale, der er indgået til gennemførelse heraf mellem det tredjeland, hvor den pågældende er statsborger, og nabomedlemsstaten, skal kunne dels færdes frit i grænseområdet i tre måneder, hvis den pågældendes ophold dér ikke afbrydes, dels opnå en ny ret til ophold i tre måneder efter hver afbrydelse af sit ophold.

2) Artikel 5 i forordning nr. 1931/2006 skal fortolkes således, at der foreligger en afbrydelse af opholdet som omhandlet i denne artikel ved passage af grænsen mellem grænsemedlemsstaten og det tredjeland, hvor indehaveren af tilladelsen til lokal grænsetrafik har sin bopæl, i overensstemmelse med de betingelser, der er fastsat i tilladelsen, uanset hvor hyppigt grænsen passeres, også selv om det måtte ske flere gange om dagen.

(1) EUT C 232 af 6.8.2011.
2)

Artikel 3 og 5 i direktiv 93/13, sammenholdt med artikel 3, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/55/EF af 26. juni 2003 om fælles regler for det indre marked for naturgas og om ophævelse af direktiv 98/30/EF, skal fortolkes således, at det ved bedømmelsen af, om et standardiseret kontraktvilkår, hvorved forsyningsselskabet forbeholder sig ret til at ændre omkostningerne i forbindelse med gasleverancer, opfylder de krav om god tro, jævnbyrdighed og gennemsigtighed, der er fastsat i disse bestemmelser, eller ej, er af væsentlig betydning, — om begrundelsen og retningslinjerne for svingninger i disse omkostninger er klart beskrevet i kontrakten, så forbrugerne på grundlag af klare og forståelige kriterier kan forudse eventuelle ændringer af disse omkostninger. Der kan i princippet ikke kompenseres for en mangel på oplysninger herom forinden kontraktens indgåelse ved den omstændighed alene, at forbrugerne i kontraktens løbetid informeres om ændringer af omkostningerne med et rimeligt varsel og om deres ret til at opsige kontrakten, hvis de ikke ønsker at acceptere denne ændring, og — om den opsigelsesbeføjelse, som forbrugeren er blevet tillagt, i det konkrete tilfælde reelt kan udøves. Det tilkommer den forelæggende ret at foretage denne bedømmelse i lyset af alle de faktiske omstændigheder i det konkrete tilfælde, herunder alle de vilkår, der er i almindelige betingelser i de forbrugerkontrakter, som det omtvistede vilkår indgår i.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 156/7

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 11. april 2013 — Blanka Soukupová mod Ministerstvo zemědělství (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Nejvyšší správní soud — Den Tjekkiske Republik)

(Sag C-401/11) (1)

(Landbrug - EUGFL - forordning (EF) nr. 1257/1999 - støtte til udvikling af landdistrikterne - støtte til førtidspensionering - overdrager, der er mindst 55 år, men endnu ikke har nået den normale pensionsalder ved overdragelsen - begrebet »normal pensionsalder« - national lovgivning, der fastsætter en pensionsalder, der afhænger af køn og for så vidt angår kvinder antallet af opfostrede børn - de almindelige principper om ligebehandling og forbud mod forskelsbehandling)

2013/C 156/10

Processprog: tjekkisk

Den forelæggende ret

Nejvyšší správní soud

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Blanka Soukupová

Sagsøgt: Ministerstvo zemědělství

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Nejvyšší správní soud — fortolkning af artikel 11 i Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 af 17. maj 1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) og om ændring og ophævelse af visse forordninger (EFT L 160, s. 80) samt de almindelige principper om ligebehandling og ikke-diskriminering — støtte til førtidspensionering i landbruget, som kan ydes til en overdrager, der er mindst 55 år, men som ikke har nået den normale pensionsalder på tidspunktet for overdragelsen — begrebet »normal pensionsalder« — national lovgivning, der fastsætter en pensionsalder, der er forskellig afhængig af køn, og for kvinder af antallet af opfostrede børn

Konklusion

Det er ikke foreneligt med EU-retten og de almindelige EU-retlige principper om ligebehandling og forbud mod forskelsbehandling, at »den normale pensionsalder« som omhandlet i artikel 11, stk. 1, andet led, i Rådets forordning (EF) nr. 1257/1999 af 17. maj 1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) og om ændring og ophævelse af visse forordninger i henhold til bestemmelserne i den berørte medlemsstats nationale alderspensionsordning om den alder, der kræves for at erhverve ret til alderspension, fastsættes forskelligt afhængig af det køn, som ansøgeren om støtte til førtidspensionering inden for landbruget har, og for så vidt angår kvindelige ansøgere afhængig af det antal børn, den pågældende har opfostret.

(1) EUT C 311 af 22.10.2011.
1)

Efter ikrafttrædelsen af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 988/2009 af 16. september 2009, skal bestemmelserne i denne forordnings artikel 65 ikke fortolkes i lyset af Domstolens dom af 12. juni 1986, Miethe (sag 1/85). For så vidt angår en fuldtidsledig grænsearbejder, der har opretholdt en personlig og faglig tilknytning til den medlemsstat, hvor han senest har haft beskæftigelse, således at han i denne stat har større chancer for på ny at opnå beskæftigelse, skal nævnte artikel 65 forstås således, at den gør det muligt for en sådan arbejdstager som et supplerende skridt at stille sig til rådighed for arbejdsformidlingen i denne stat ikke med henblik på dér at modtage arbejdsløshedsydelser, men alene for at modtage bistand i forbindelse med genindslusning.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 123/5

Domstolens dom (Første Afdeling) af 7. marts 2013 — Wheels Common Investment Fund Trustees Ltd m.fl. mod Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (anmodning om præjudiciel afgørelse fra First-tier Tribunal (Tax Chamber) — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-424/11) (1)

(Merværdiafgift - direktiv 77/388/EØF - fritagelse for forvaltning af investeringsforeninger - rækkevidde - arbejdsmarkedsrelaterede pensionsordninger)

2013/C 123/06

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Wheels Common Investment Fund Trustees Ltd, National Association of Pension Funds Ltd, Ford Pension Fund Trustees Ltd, Ford Salaried Pension Fund Trustees Ltd og Ford Pension Scheme for Senior Staff Trustee Ltd

Sagsøgt: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — First-tier Tribunal (Tax Chamber) — fortolkning af artikel 13, punkt B, litra d), nr. 6), i direktiv 77/388/EØF: Rådets sjette direktiv af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1) — fortolkning af artikel 135, stk. 1, litra g), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1) — fritagelser — rækkevidden af fritagelsen for forvaltning af investeringsforeninger — inkludering af erhvervstilknyttede pensionsordninger

Konklusion

Artikel 13, punkt B, litra d), nr. 6), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, og artikel 135, stk. 1, litra g), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at en investeringsfond, hvori en pensionsordnings aktiver er samlet, ikke er omfattet af det i disse bestemmelser omhandlede begreb »investeringsforening«, hvis forvaltning kan fritages for merværdiafgift i henhold til formålet med disse direktiver og med princippet om afgiftsneutralitet, for så vidt som medlemmerne ikke bærer den risiko, der er knyttet til forvaltningen af nævnte fond, og for så vidt som de bidrag, arbejdsgiveren indbetaler til pensionsordningen, for ham udgør et middel til at opfylde sine retlige forpligtelser i forhold til sine ansatte.

(1) EUT C 311 af 22.10.2011.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 123/6

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 7. marts 2013 — ITV Broadcasting Ltd m.fl. mod TV Catchup Limited (anmodning om præjudiciel afgørelse fra High Court of Justice (Chancery Division) — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-607/11) (1)

(Direktiv 2001/29/EF - artikel 3, stk. 1 - tredjemands spredning over internettet af udsendelser fra kommercielle fjernsynsforetagender - »Live streaming« - overføring til almenheden)

2013/C 123/08

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

High Court of Justice (Chancery Division)

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: ITV Broadcasting Limited, ITV 2 Ltd, ITV Digital Channels Ltd, Channel 4 Television Corporation, 4 Ventures Ltd, Channel 5 Broadcasting Ltd og ITV Studios Ltd

Sagsøgt: TV Catchup Limited

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — High Court of Justice (Chancery Division) — fortolkning af artikel 3, nr. 1), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet (EFT L 167, s. 10) — begrebet »overføring til almenheden« — ophavsmænd tillader, at deres værker medtages i en jordbaseret frit tilgængelig tv-udsendelse, som er beregnet til modtagelse enten på hele en medlemsstats område eller inden for et geografisk område heri — en fortsat udsendelsestjeneste, der udføres af et tv-selskab, der optræder som tredjemand, hvorved individuelle abonnenter, der har betalt tv-licensafgift, kan modtage udsendelserne direkte ved hjælp af streaming over internettet

Konklusion

1) Begrebet »overføring til almenheden« i henhold til artikel 3, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet skal fortolkes således, at det omfatter en retransmission af værker, der medtages i en jordbaseret tv-udsendelse — der foretages af en anden organisation end det oprindelige fjernsynsforetagende — ved hjælp af streaming over internettet, der stilles til rådighed for denne organisations abonnenter, som kan modtage denne retransmission ved at logge sig på organisationens server — selv om disse abonnenter befinder sig i modtageområdet for den pågældende jordbaserede tv-udsendelse og lovligt kan modtage denne på en tv-modtager.

2) Svaret på det første spørgsmål påvirkes ikke af den omstændighed, at en retransmission som den i hovedsagen omhandlede finansieres af reklamer og således sker med vinding for øje.

3) Svaret på det første spørgsmål påvirkes ikke af den omstændighed, at en retransmission som den i hovedsagen omhandlede foretages af en organisation, der er i direkte konkurrence med det oprindelige fjernsynsforetagende.

(1) EUT C 65 af 3.3.2012.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 123/2

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 7. marts 2013 — Aldegonda van den Booren mod Rijksdienst voor Pensioenen (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Arbeidshof te Antwerpen — Belgien)

(Sag C-127/11) (1)

(Social sikring af vandrende arbejdstagere - artikel 46a i forordning (EØF) nr. 1408/71 - nationale antikumulationsregler - alderspension - forhøjelse af det beløb, som betales af en medlemsstat - efterladtepension - nedsættelse af det beløb, som betales af en anden medlemsstat)

2013/C 123/03

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Arbeidshof te Antwerpen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Aldegonda van den Booren

Sagsøgt: Rijksdienst voor Pensioenen

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Arbeidshof te Antwerpen — fortolkning af artikel 10 EF, 39 EF og 42 EF (nu henholdsvis artikel 4, stk. 3, TEU, 45 TEUF og 48 TEUF) og af artikel 46a, stk. 3, litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (EFT L 149, s. 2) — ydelser — nationale antikumulationsregler — nedsættelse af størrelsen af en efterladtepension, som udbetales af en medlemsstat, som følge af forhøjelsen af en alderspension, som udbetales af en anden medlemsstat

Konklusion

Artikel 46a i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1386/2001 af 5. juni 2001, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for anvendelsen af en medlemsstats lovgivning, der indeholder en bestemmelse, hvorefter en efterladtepension, som oppebæres i denne medlemsstat, nedsættes som følge af forhøjelsen af en alderspension, som oppebæres i medfør af en anden medlemsstats lovgivning, forudsat navnlig at betingelserne fastsat i artikel 46a, stk. 3, litra d), er overholdt.

Artikel 45 TEUF skal fortolkes således, at den heller ikke er til hinder for anvendelsen af en sådan national bestemmelse, forudsat at denne ikke bringer den pågældende person i en ringere situation end den situation, som en person, hvis situation ikke indebærer noget grænseoverskridende element, befinder sig i, og, dersom det konstateres, at der er tale om en sådan ringere situation, at bestemmelsen kan begrundes i objektive hensyn, og at den står i rimeligt forhold til det formål, der lovligt tilstræbes med den nationale lovgivning, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve.

(1) EUT C 152 af 21.5.2011.
1)

EU-retten udelukker i princippet ikke, at affald, som anses for farligt, ophører med at være affald i som omhandlet i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/98/EF af 19. november 2008 om affald og om ophævelse af visse direktiver, hvis en nyttiggørelsesoperation bevirker, at det kan anvendes, uden at menneskets sundhed bringes i fare, og uden at miljøet skades, og såfremt det desuden ikke er fastslået, at indehaveren af den omhandlede genstand skiller sig af med eller agter eller er forpligtet til at skille sig af med genstanden som omhandlet i direktivets artikel 3, nr. 1), hvilket det tilkommer den forelæggende ret at undersøge.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 114/16

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 21. februar 2013 — Seven for all mankind LLC mod Seven SpA — Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

(Sag C-655/11 P) (1)

(Appel - EF-varemærker - indsigelsessag - ældre ordmærke - bestanddelen »SEVEN« - lighed mellem tegnene - risiko for forveksling - relativ registreringshindring)

2013/C 114/23

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Seven for all mankind LLC (ved avocats A. Gautier-Sauvagnac og B. Guimberteau)

Den anden part i appelsagen: Seven SpA (ved avvocato L. Trevisan) og Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved J. Crespo Carrillo, som befuldmægtiget)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 6. oktober 2011 i sag T-176/10, SEVEN mod KHIM — SEVEN FOR ALL MANKIND (SEVEN FOR ALL MANKIND), hvorved Retten annullerede en afgørelse truffet den 28. januar 2010 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 1514/2008-2) vedrørende afslag på en klage over afgørelsen om ophævelse af indsigelsesafdelingens afgørelse, hvorved denne delvist forkastede den indsigelse, der var blevet rejst af indehaveren af EF- og internationale figurmærker, som indeholder ordbestanddelen »Seven«, for varer i klasse 3, 9, 12, 14, 15, 16, 18, 20, 25 og 28, mod registrering af ordmærket »SEVEN FOR ALL MANKIND« for varer i klasse 14 og 18 — fortolkning og anvendelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009 — faktorer, der skal tages hensyn til i forbindelse med undersøgelsen af tegnenes lighed

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Seven for all mankind LLC bærer sine egne omkostninger og betaler Seven SpA’s omkostninger.

3) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 65 af 3.3.2012.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 114/10

Domstolens dom (Første Afdeling) af 21. februar 2013 — RVS Levensverzekeringen NV mod Belgische Staat (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Rechtbank van eerste aanleg te Brussel — Belgien)

(Sag C-243/11) (1)

(Livsforsikring - årlig skat på forsikringsvirksomhed - direktiv 2002/83/EF - artikel 1, stk. 1, litra g), og artikel 50 - begrebet »den medlemsstat, hvor forpligtelsen består« - forsikringsselskab med hjemsted i Nederlandene - forsikringstager, der har indgået en forsikringsaftale i Nederlandene, og som efter aftalens indgåelse har flyttet sin sædvanlige bopæl til Belgien - fri udveksling af tjenesteydelser)

2013/C 114/12

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank van eerste aanleg te Brussel

Parter i hovedsagen

Sagsøger: RVS Levensverzekeringen NV

Sagsøgt: Belgische Staat

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Rechtbank van eerste aanleg te Brussel — fortolkning af artikel 50 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/83/EF af 5. november 2002 om livsforsikring (EFT L 345, s. 1) — national lovgivning, der undergiver forsikringstransaktioner en årlig skat, når risikoen befinder sig i Belgien, enten fordi den forsikrede fysiske person har sin sædvanlige bopæl der, eller fordi den forsikrede juridiske person har hjemsted der — forsikringsvirksomhed med hjemsted i Nederlandene, uden et forretningssted i Belgien, med undtagelse af en forsikringstager, der er udvandret til Belgien efter indgåelse af aftalen — beskatningsstedet — artikel 49 TEUF og 56 TEUF

Konklusion

Artikel 50 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/83/EF af 5. november 2002 om livsforsikring skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at en medlemsstat opkræver en indirekte skat på livsforsikringspræmier, som betales af fysiske personer, der har deres sædvanlige bopæl i denne medlemsstat, når de omhandlede forsikringsaftaler blev indgået i en anden medlemsstat, hvor forsikringstagerne havde deres sædvanlige bopæl, da aftalen blev indgået.

(1) EUT C 252 af 27.8.2011.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 114/13

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 28. februar 2013 — Katja Ettwein mod Finanzamt Konstanz (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Baden-Württemberg — Tyskland)

(Sag C-425/11) (1)

(Aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Det Schweiziske Forbund på den anden side om fri bevægelighed for personer - ligebehandling - selvstændige grænsearbejdere - statsborgere i en medlemsstat i Den Europæiske Union - erhvervsmæssig indkomst oppebåret i denne medlemsstat - flytning af bopæl til Schweiz - afslag på en skattefordel i nævnte medlemsstat som følge af bopælsflytningen)

2013/C 114/17

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Baden-Württemberg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Katja Ettwein

Sagsøgt: Finanzamt Konstanz

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Finanzgericht Baden-Württemberg — fortolkning af aftale mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Det Schweiziske Forbund på den anden side om fri bevægelighed for personer af 21. juni 1999, godkendt på Fællesskabets vegne ved Rådet og Kommissionens afgørelse af 4. april 2002 (EUT L 114, s. 6), særligt artikel 1, 2, 11, 16 og 21 samt artikel 9, 13 og 15 i aftalens bilag I — direkte beskatning af grænsegængere — en medlemsstats lovgivning, der tillader sambeskatning af ægtefæller (Ehegattensplitting), såfremt ægtefællerne er hjemmehørende i en af Unionens medlemsstater eller i en medlemsstat i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, og som udelukker sambeskatning, såfremt de er hjemmehørende i Det Schweiziske Forbund

Konklusion

Artikel 1, litra a), i aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Det Schweiziske Forbund på den anden side om fri bevægelighed for personer, undertegnet i Luxembourg den 21. juni 1999, samt artikel 9, stk. 2, artikel 13, stk. 1, og artikel 15, stk. 2, i bilag I til denne aftale skal fortolkes således, at de er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter ægtefæller, som er statsborgere i denne stat, og som dér er indkomstskattepligtige af deres samlede skattepligtige indkomst, nægtes ret til sambeskatning under anvendelse af den såkaldte »splitting-metode«, som er fastsat i denne lovgivning, alene med den begrundelse, at deres bopæl er beliggende på Det Schweiziske Forbunds område.

(1) EUT C 331 af 12.11.2011.