Sag T-276/04

Compagnie maritime belge SA

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Konkurrence — misbrug af kollektiv dominerende stilling — linjekonference — beslutning om pålæggelse af bøde på grundlag af en tidligere beslutning, som Domstolen delvist annullerede — forordning (EØF) nr. 2988/74 — rimelig frist — retten til forsvar — retssikkerhed — retskraft«

Rettens dom (Fjerde Afdeling) af 1. juli 2008 II ‐ 1282

Sammendrag af dom

Når Fællesskabets retsinstanser i tilfælde af en kommissionsbeslutning, hvorved der fastslås en overtrædelse af konkurrencereglerne og pålægges en bøde, på grundlag af en proceduremangel, idet realitetsanbringenderne vedrørende konstateringen af overtrædelsen forkastes, delvist annullerer den pågældende beslutning med hensyn til den pålagte bøde, kan Kommissionen med rette vedtage en ny beslutning om dels at pålægge en ny bøde på grundlag af de dele af den første beslutning, der ikke er blevet annulleret, dels korrigere de formelle mangler, der blev sanktioneret af Fællesskabets retsinstanser. Denne nye beslutning fremtræder i så fald udelukkende som en beslutning, der pålægger en bøde, og ikke som en beslutning, der fastslår en overtrædelse, og skal — da den i modsat fald ville være ulovlig — vedtages under overholdelse af de forældelsesregler, der er opstillet i forordning nr. 2988/74 om forældelse af adgangen til at pålægge økonomiske sanktioner inden for Det Europæiske Fællesskabs transport- og konkurrenceret og af adgangen til tvangsfuldbyrdelse af disse sanktioner. I denne forbindelse, hvad navnlig angår en overtrædelse, der er begået i søtransportsektoren, har hverken forordning nr. 4056/86 om fastsættelse af de nærmere retningslinjer for anvendelsen af […] artikel [81 EF] og [82 EF] på søtransport eller forordning nr. 17 udtrykkeligt udelukket, at to særskilte retsakter vedtages formelt, uafhængigt af hinanden med to særskilte hjemler, nemlig den, som fastslår overtrædelsen (i dette tilfælde forordning nr. 4056/86 med hjemmel i artikel 11, stk. 1), og den, som pålægger bøden (med hjemmel i samme forordnings artikel 19, stk. 2). Efter at de hjemlede appelmuligheder mod en sådan retsafgørelse er udnyttet, eller efter at appelfristerne er udløbet, får de dele af Kommissionens første beslutning, der ikke er blevet annulleret, materiel retskraft, bliver en endelig del af Fællesskabets retsorden og afføder retsvirkninger. Det følger heraf, at den sanktionerede virksomhed i et søgsmål om annullation af Kommissionens nye beslutning ikke på ny kan anfægte det materielle indhold af overtrædelsen, idet dette endeligt blev fastslået af Kommissionen i den første beslutning. Af samme grunde kan denne virksomhed heller ikke med føje påberåbe sig hverken en påstået tilsidesættelse af sin ret til forsvar under den administrative procedure, der gik forud for vedtagelsen af den første beslutning, eller en manglende begrundelse, fordi den nye beslutning, hvori der pålægges en bøde, udelukkende og blot henviste til de ikke annullerede dele af den første beslutning om konstatering af en overtrædelse. Retten kan i øvrigt ved udøvelsen af sin fulde prøvelsesret i henhold til artikel 21 i forordning nr. 4056/86 i artikel 229 EF’s forstand gyldigt henvise hertil ved vurderingen af den bøde, der er blevet pålagt. (jf. præmis 22, 23, 55, 57, 60, 62, 63, 76, 83 og 110)

I overensstemmelse med ordlyden af artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 2988/74 om forældelse af adgangen til at pålægge økonomiske sanktioner inden for Det Europæiske Fællesskabs transport- og konkurrenceret og af adgangen til tvangsfuldbyrdelse af disse sanktioner gælder afbrydelsen af forældelsen for alle de virksomheder, der har deltaget i den pågældende overtrædelse. Som følge heraf kan et medlem af en linjekonference ikke for sit vedkommende bestride afbrydelsen af forældelsesfristen for en overtrædelse, medlemmet deltog i med andre medlemmer af denne konference, med den ene begrundelse, at det ikke var adressat for den klagepunktsmeddelelse, der blev sendt til linjekonferencen. (jf. præmis 30 og 31)

Forordning nr. 2988/74 om forældelse af adgangen til at pålægge økonomiske sanktioner inden for Det Europæiske Fællesskabs transport- og konkurrenceret og af adgangen til tvangsfuldbyrdelse af disse sanktioner indførte en fuldstændig ordning, som indeholder detaljerede bestemmelser om de frister, inden for hvilke Kommissionen uden at gøre indgreb i det grundlæggende krav om retssikkerhed er berettiget til at pålægge virksomheder, som er genstand for procedurer i henhold til Fællesskabets konkurrenceregler, bøder. Når henses til denne ordning, må enhver betragtning om en forpligtelse for Kommissionen til at udøve sin kompetence til at pålægge bøder inden for en rimelig frist forkastes. Denne konklusion anfægtes ikke af en angivelig tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet eller retten til forsvar. Dels tager forordning nr. 2988/74 udtrykkeligt i anden betragtning hertil således hensyn til retssikkerheden, netop ved at indføre princippet om forældelse. Dels, så længe der ikke er indtrådt forældelse i henhold til denne forordning, kan alle virksomheder eller sammenslutninger, der er genstand for en undersøgelse inden for konkurrencepolitikken i henhold til forordning nr. 17, have en vis usikkerhed vedrørende denne procedures afslutning og den eventuelle pålæggelse af sanktioner eller bøder. Forlængelsen af denne usikkerhed er således iboende i procedurer om anvendelse af forordning nr. 17 og udgør ikke i sig selv et indgreb i retten til forsvar. (jf. præmis 41 og 43)

Når en virksomhed ved sin adfærd har handlet i strid med artikel 82 EF, kan den ikke undgå enhver sanktion med den begrundelse, at andre erhvervsdrivende ikke er blevet pålagt nogen bøde, såfremt disse erhvervsdrivende ikke er inddraget i sagen for Fællesskabets retsinstanser. (jf. præmis 94)

Retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten finder også analog anvendelse på de overtrædelser af konkurrencereglerne på området for søtransport, der er fastslået og sanktioneret i henhold til forordning nr. 4056/86 om fastsættelse af de nærmere retningslinjer for anvendelsen af artikel [81 EF] og [82 EF] på søtransport. (jf. præmis 109)

Kommissionen er som hovedregel ikke forpligtet til hverken at anse en fortsat overtrædelse for en skærpende omstændighed eller til at anse en overtrædelses ophør for en formildende omstændighed. En nedsættelse tæller nemlig dobbelt sammen med en hensyntagen til overtrædelsens varighed ved bødeudmålingen. Kommissionen er derfor på ingen måde forpligtet til i forbindelse med sin skønsbeføjelse at nedsætte bøden på grund af en åbenbar overtrædelses ophør, uanset om dette ophør fandt sted før eller efter Kommissionens undersøgelser. (jf. præmis 120)