ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
d)

Afhænger svaret af, om den afgiftspligtige person kan påvise, at de ydelser, han leverer, konkurrerer med andre lignende ydelser, der omfatter både et parkerings- og et transportelement, enten leveret af den samme leverandør eller leveret af to særskilte leverandører? Afhænger svaret navnlig af, om den afgiftspligtige person kan vise, at de forbrugere, som ønsker at benytte deres biler til en del af turen til lufthavnen, kan opnå parkering og transport til lufthavnen fra individuelle og særskilte leverandører, f.eks. ved at parkere et sted nær en togstation og opnå togtransport fra det pågældende sted til lufthavnen eller ved at parkere et sted nær ved en lufthavn og benytte en anden type offentlig transport til lufthavnen?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 145/17

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Santa Maria Capua Vetere (Italien) den 7. marts 2011 — straffesag mod Yeboah Kwadwo

(Sag C-120/11)

2011/C 145/23

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale di Santa Maria Capua Vetere

Tiltalt i straffesagen

Yeboah Kwadwo

Præjudicielt spørgsmål

I lyset af principperne om loyalt samarbejde, om direktivers effektive virkning, om forholdsmæssighed og om den effektive håndhævelse af fuldbyrdelsen af en afgørelse om tilbagesendelse af en udlænding med ulovligt ophold, er artikel 2, 15 og 16 i direktiv 2008/115/EF (1) til hinder for, at en udlænding med ulovligt ophold, der blot har undladt at efterkomme den administrative myndigheds udvisnings- og udsendelsesafgørelse, straffes med fængsel indtil fire år i tilfælde af den manglende efterkommelse af den første udsendelsesafgørelse og indtil fem år i tilfælde af tilsidesættelse af de efterfølgende afgørelser fra Questore?

(1) EUT L 348, s. 98.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 145/4

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága (Ungarn) den 21. januar 2011 — Allianz Hungária Biztosító Zrt., Generali-Providencia Biztosító Zrt., Gépjármű Márkakereskedők Országos Szövetsége, Magyar Peugeot Márkakereskedők Biztosítási Alkusz Kft. og Paragon-Alkusz Zrt. (mint a Magyar Opelkereskedők Bróker Kft. jogutódja) mod Gazdasági Versenyhivatal

(Sag C-32/11)

2011/C 145/04

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Magyar Köztársaság Legfelsőbb Bírósága

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Allianz Hungária Biztosító Zrt., Generali-Providencia Biztosító Zrt., Gépjármű Márkakereskedők Országos Szövetsége, Magyar Peugeot Márkakereskedők Biztosítási Alkusz Kft. og Paragon-Alkusz Zrt. (mint a Magyar Opelkereskedők Bróker Kft. jogutódja)

Sagsøgt: Gazdasági Versenyhivatal

Præjudicielt spørgsmål

Kan bilaterale aftaler indgået mellem et forsikringsselskab og bestemte motorkøretøjsværksteder eller mellem et forsikringsselskab og en sammenslutning af motorkøretøjsværksteder, hvorefter prisen per reparationstime, som betales af forsikringsselskabet til værkstedet for reparation af de af selskabet forsikrede motorkøretøjer blandt andet afhænger af antallet og procentdelen af forsikringer tegnet med forsikringsselskabet via værkstedet, som handler som forsikringsagent for nævnte forsikringsselskab, anses for at være aftaler, der er i strid med artikel 101, stk. 1, TEUF (som har til formål og/eller følge at hindre, begrænse eller fordreje konkurrencen inden for fællesmarkedet)?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 145/16

Sag anlagt den 4. marts 2011 — Europa-Kommissionen mod Den Franske Republik

(Sag C-119/11)

2011/C 145/22

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved F. Dintilhac og C. Soulay, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Franske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Republikken Frankrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til momsdirektivets (1) artikel 99 og 110, idet den siden 1. januar 2007 har anvendt en momssats på 2,10% på entreindtægter fra første-opførelser af koncerter på spillesteder, hvor der kan serveres forfriskninger under forestillingen.

— Republikken Frankrig tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ved det foreliggende søgsmål har Kommissionen foreholdt sagsøgte, at denne siden 1. januar 2007 har anvendt en momssats på 2,10% på entreindtægter fra første-opførelser af koncerter på spillesteder, hvor der kan serveres forfriskninger under forestillingen i stedet for den tidligere sats på 5,5%.

Sagsøgeren gør gældende, at de medlemsstater, der den 1. januar 1991 anvendte medsatte momssatser, som var lavere end 5 %, i henhold til momsdirektivets artikel 110 kan fortsætte med at anvende disse. Denne artikel kan imidlertid ikke bemyndige medlemsstaterne til at indføre nye undtagelser eller til at udvide anvendelsesområdet for de undtagelser, der fandtes den 1. januar 1991, efter at rækkevidden deraf er blevet begrænset efter denne dato. Dette er således præcis tilfældet i den foreliggende sag, idet sagsøgte med virkning fra den 1. januar 1997 har begrænset anvendelsesområdet for den undtagelse, som fandtes den 1. januar 1991 angående den nedsatte momssats og udtrykkeligt har udelukket indtægter fra salg af billetter til første-opførelser, hvor billetterne »udelukkende giver adgang til koncerter, der afholdes på spillesteder, hvor der kan serveres forfriskninger under forestillingen«. Den Franske Republik har tilsidesat direktivets formål ved at forøge anvendelsesområdet for en undtagelse fra dette.

(1) Rådets direktiv 2006/112/EF af 28.11.2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 139/14

Appel iværksat den 22. februar 2011 af Longevity Health Products, Inc. til prøvelse af dom afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 16. december 2010 i sag T-363/09, Longevity Health Products, Inc. mod Kontoret for Harmonisering i Det Indre Marked (Varemærker og Design) og Gruppo Lepetit SpA

(Sag C-81/11 P)

2011/C 139/25

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Longevity Health Products, Inc. (ved Rechtsanwalt J. Korab)

De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i Det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) og Gruppo Lepetit SpA

Appellanten har nedlagt følgende påstande:

— Den af Longevity Health Products, Inc. iværksastte appel fremmes til realitetsbehandling.

— Dom afsagt af Retten den 16. december 2010 i sag T-363/09 ophæves.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagen omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har gjort gældende, at Retten tilsidesatte dennes ret til en retfærdig rettergang ved ikke at give appellanten tid til at besvare Harmoniseringskontorets anbringender.

Appellanten har derudover gjort gældende, at Retten ikke tog hensyn de argumenter, varemærkeindehaveren fremførte vedrørende risikoen for forveksling.
1)

Betyder den omstændighed, at det personelle anvendelsesområde for artikel 14, stk. 2, første punktum i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (1) relaterer til en »person, der normalt har lønnet beskæftigelse på to eller flere medlemsstaters område« — om hvem det i litra b), i denne bestemmelse videre præciseres, at det drejer sig om en person, der ikke falder ind under litra a) — i tilfælde, hvor en arbejdstager på grundlag af et arbejdsforhold er beskæftiget af en (og samme) arbejdsgiver, a) at denne arbejdstager skal anses for en sådan person, når den pågældende på grund af beskæftigelsens karakter udfører arbejdet, der også udføres i forholdsmæssigt korte tidsrum, samtidigt i forskellige medlemsstater og i den sammenhæng ofte krydser medlemsstaternes grænser, og b) at arbejdstageren ligeledes skal anses for en sådan person, når den pågældende i forbindelse med ét og samme arbejdsforhold er forpligtet til normalt (sædvanligvis) at udføre arbejdet i flere medlemsstater, herunder i den medlemsstat, på hvis område han er bosat, eller i flere andre medlemsstater end den, hvor i han er bosat, — uden at det afhænger af varigheden af de på hinanden følgende perioder, hvor den pågældende opfylder sine forpligtelser i de enkelte medlemsstater, og af de mellemliggende afbrydelser — eller af, at der er en tidsmæssig begrænsning?
b)

Skal artikel 15, stk. 1, 4, 5 og 6 i direktiv 2008/115/EF dermed fortolkes således, at det ikke er tilladt for en medlemsstat at pålægge en udlænding en frihedsberøvelse (frihedsstraf), der er højere (indtil ti gange så høj) end den maksimale eller objektivt umulige frihedsberøvelse med henblik på tilbagesendelse, alene under henvisning til, at den pågældende retsstridigt nægter at medvirke til frivillig tilbagevenden?
2)

Skal artikel 2, stk. 2, litra b), i direktiv 2008/115/EF fortolkes således, at en udvisning, der er pålagt som erstatningsstraf, således som det er fastsat i artikel 16, stk. 1, i Decreto Legislativo nr. 286 af 25. juli 1998 for realiseringen af et gerningsindhold, hvormed der pålægges straf alene for indrejse på det nationale område og forbliven på dette område, således som det er fastsat i artikel 10a i Decreto Legislativo nr. 286 af 25. juli 1998, er undtaget fra de i direktivet fastsatte garantiers anvendelsesområde?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 152/10

Appel iværksat den 16. december 2010 af Fidelio KG mod til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 25. februar 2011 i sag T-286/08 — Fedelio KG mod Kontoret for Harmonisering i Det Indre Marked (KHIM)

(Sag C-87/11 P)

2011/C 152/19

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Fidelio KG (ved Rechtsanwalt M. Gail)

Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Dommen afsagt den 16. december 2010 i sag T-286/08 af Den Europæiske Unions Ret ophæves.

— De for førsteinstansen nedlagte påstande tages til følge.

— Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og design) tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Retten tiltrådte med urette, at registreringen af tegnet »Hallux« for »ortopædiske artikler« og »fodtøj« er i strid med den absolutte registreringshindring i henhold til artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94. Det er ikke muligt at vurdere, hvorfor Retten i strid med sagsøgerens udtalelser tiltrådte Harmoniseringskontorets argumenter og lagde til grund, at »hallux«, det latinske ord for storetå, udgør den sædvanlige forkortelse for »hallux valgus«, en sygdom i storetåen. Denne af Retten anvendte fremgangsmåde tager ikke hensyn til betydningen af princippet om sagsoplysning ex officio, og den strider ligeledes mod begrundelsespligten.

Endvidere foretog Retten en urigtig definition af varerne og varekategorierne. Eftersom begrebet »ortopædiske artikler« er meget bredt, og idet det er tilstrækkeligt for, at den absolutte registreringshindring finder anvendelse, at den gælder for en del af varerne, kunne Harmoniseringskontoret tage adskillige varearter i betragtning med henblik på at afslå registrering af en given vareart. Dette blev ikke taget i betragtning af Retten.

For så vidt angår fodtøj antog Retten med urette, at der består en varekategori for »komfortable sko«. I virkeligheden består der imidlertid ingen forskel mellem almindeligt fodtøj og de såkaldte komfortable sko.

Herudover lod Retten sig ved fastlæggelsen af den relevante kundekreds for henholdsvis »ortopædiske artikler« og »fodtøj« lede af irrelevante betragtninger. Efter sagsøgerens opfattelse må der i den forbindelse tages udgangspunkt i en gennemsnitsforbruger. En gennemsnitsforbruger har imidlertid hverken kendskab til det latinske sprog eller til fodsygdommen hallux valgus. Varemærket »Hallux« kan følgelig ikke anses for at være beskrivende.

Endelig tilsidesatte Retten også artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94, idet det ikke foretog en undersøgelse af varemærket »Hallux« i henhold til denne bestemmelse.
a)

forordning nr. 1612/68 (1) finder anvendelse sammen med præmisserne i Domstolens dom af 17. september 2002, sag C-413/99, Baumbast og R mod Secretary of State for the Home Department, Sml. I, s. 7091, af 23.2.2010, sag C-310/08, London Borough of Harrow mod Ibrahim, og af 23.2.2010, sag C-480/08, Teixeira mod London Borough of Lambeth
2)

Går en national bestemmelse om pensionering som 67-års reglen, som er ufravigelig, og bl.a. ikke tager hensyn til den pension, som den enkelte har mulighed for at oppebære, ud over hvad der er rimeligt og nødvendigt for at nå det tilstræbte mål?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 152/10

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Supremo (Spanien) den 22. februar 2011 — Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED) mod Federación de Asociaciones Sindicales (FASGA) m.fl.

(Sag C-78/11)

2011/C 152/18

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Supremo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Asociación Nacional de Grandes Empresas de Distribución (ANGED)

Sagsøgte: Federación de Asociaciones Sindicales (FASGA) Federación de Trabajadores Independientes de Comercio (FETICO), Federación Estatal de Trabajadores del Comercio, Hostelería, Turismo y Juego de UGT og Federación del Comercio, Hostelería y Turismo de CC.OO.

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 7, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (1) til hinder for en fortolkning af den nationale lovgivning, hvorefter en ferieperiode ikke kan afbrydes med henblik på efterfølgende at afholde den fulde eller resterende periode, hvis årsagen til den midlertidige uarbejdsdygtighed opstår uventet under afholdelsen af ferien?

(1) EUT L 299, s. 9.
1)

Appellanten har for det første gjort gældende, at Retten har begået en retlig fejl med hensyn til bevisbyrden og dermed har tilsidesat princippet om uskyldsformodning og den fællesskabsretlige beslutningsmaksime in dubio pro reo. Retten har i særdeleshed set bort fra, at et segl, hvorom det er ubestridt, at dets opbevaringsholdbarhed er overskredet, ikke er et tilstrækkeligt konkret bevis til at fastslå, at der foreligger en overtrædelse.
a)

forordning nr. 1612/68 finder anvendelse sammen med præmisserne i Domstolens dom af 17. september 2002, sag C-413/99, Baumbast og R mod Secretary of State for the Home Department, Sml. I, s. 7091, af 23.2.2010, sag C-310/08, London Borough of Harrow mod Ibrahim, og af 23.2.2010, sag C-480/08, Teixeira mod London Borough of Lambeth
4)

Retten fortolkede »normalt ikke« i betydningen »sædvanligvis ikke« og udelukkede dermed den mulighed, at forbrugere af konfekture allerede er vant til tilsvarende tredimensionelle varemærker som det ansøgte og derfor således er i stand til at anse det for at have fornødent særpræg. Herved forstod Retten ikke betydningen af produktformer til identifikation af varer på det i denne forbindelse relevante marked for konfekture korrekt og undlod derfor at iagttage det retlige kriterium for bevis for fornødent særpræg af tredimensionale varemærker i konfekture-industrien, for så vidt som sådanne tredimensionale varemærker er baseret på henholdsvis dyr og/eller andre levende væsener eller en kombination af elementer fra forskellige levende væsener.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 152/15

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hof van Cassatie van België (Belgien) den 10. marts 2011 — INNO NV mod Unie van Zelfstandige Ondernemers VZW (UNIZO), Organisatie voor de Zelfstandige Modedetailhandel VZW (Mode Unie), Couture Albert BVBA

(Sag C-126/11)

2011/C 152/26

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hof van Cassatie van België

Parter i hovedsagen

Sagsøger: INNO NV

Sagsøgte: Unie van Zelfstandige Ondernemers VZW (UNIZO), Organisatie voor de Zelfstandige Modedetailhandel VZW (Mode Unie), Couture Albert BVBA

Præjudicielt spørgsmål

Skal Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF (1) af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (EUT L 149 af 11.6.2005, s. 22), i særdeleshed artikel 1, artikel 2, litra d), artikel 3, stk. 1, og artikel 5 fortolkes således, at disse artikler er til hinder for en national bestemmelse som artikel 53, stk. 1, første og tredje punktum, i lov af 14. juli 1991 om handelspraksis og om oplysning og beskyttelse af forbrugeren, som for de i lovens artikel 52, stk. 1, omhandlede sektorer forbyder, at de erhvervsdrivende i spærreperioden fra den 15.november til den 2. januar og fra den 15. maj til den 30. juni annoncerer med prisnedsættelser eller antyder prisnedsættelser som omhandlet i lovens artikel 42, idet stedet eller de anvendte kommunikationsmidler er uden betydning, og at de erhvervsdrivende før en spærreperiode annoncerer med eller antyder en prisnedsættelse, der skal gælde i spærreperioden, hvorved den omhandlede foranstaltning, uanset den af den nationale lovgiver anførte dobbelte målsætning, nemlig på den ene side at beskytte forbrugerens interesser og på den anden side at regulere konkurrenceforholdet mellem de erhvervsdrivende, i virkeligheden vedrører konkurrenceforholdet mellem de erhvervsdrivende og ikke effektivt bidrager til beskyttelse af forbrugeren, når lovens øvrige garantier tages i betragtning?

(1) EFT L 149, s. 22.
2)

Tilsidesættelse af Harmoniseringskontorets retningslinjer og regel 49, stk. 1, i forordning (EF) nr. 2868/95 Harmoniseringskontoret gør gældende, at dets retningslinjer ikke skal finde anvendelse i den konkrete sag. Imidlertid bestemmes det to steder i den appellerede dom, at appelkamrene ved Harmoniseringskontoret er forpligtede til at anvende Harmoniseringskontorets retningslinjer. Dette udgør efter Harmoniseringskontorets opfattelse en retlig fejl.
2)

Skal artikel 27 i Rådets forordning (EF) nr. 1346/2000 af 29. maj 2000 om konkurs fortolkes således, at den nationale ret, der behandler en begæring om indledning af sekundær insolvensbehandling, aldrig kan tage stilling til, om skyldneren, over for hvem der er indledt en hovedinsolvensbehandling i en anden medlemsstat, er insolvent, eller skal bestemmelsen i stedet fortolkes således, at en national ret i visse situationer kan tage stilling til, om skyldneren er insolvent, navnlig når hovedinsolvensbehandlingen er en beskyttelsesprocedure, hvorunder retten har fastslået, at skyldneren ikke er insolvent (den franske »sauvegarde«-procedure)?
a)

Hvis Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskus i medfør af lääkelakis § 52, stk. 1, tildeler bevilling dertil, kan et privat filialapotek åbnes inden for et område, som på grund af et for lille befolkningstal ikke anses at være tilstrækkeligt stort til at danne grundlag for et selvstændigt apotek, men hvor behovet for adgang til lægemidler nødvendiggør, at der er apotekervirksomhed, og en privat apoteker kan, efter i hvert enkelt tilfælde at have indhentet bevilling, have højst tre filialapoteker. Helsingin yliopiston apteekki kan derimod åbne et filialapotek efter i hvert enkelt tilfælde at have indhentet bevilling i medfør af lääkelakis § 52, stk. 3, fra Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskus, der ved sit skøn i forbindelse med tildelingen ikke er begrænset af andre bestemmelser i loven eller andre nationale regler, end at Helsingin yliopisto højst kan have seksten filialapoteker.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 145/6

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberlandesgericht Wien (Østrig) den 3. februar 2011 — Content Services Ltd mod Bundesarbeitskammer

(Sag C-49/11)

2011/C 145/07

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberlandesgericht Wien

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Content Services Ltd

Sagsøgt: Bundesarbeitskammer

Præjudicielt spørgsmål

Opfyldes kravet i artikel 5, stk. 1, i fjernsalgsdirektivet (1), hvorefter en forbruger skal modtage bekræftelse af de der nævnte oplysninger på et varigt medium, som er til hans rådighed og tilgængeligt for ham, medmindre oplysningerne allerede er givet forbrugeren forud for aftalens indgåelse på et varigt medium, som er til hans rådighed og tilgængeligt for ham, såfremt forbrugeren får stillet disse oplysninger til rådighed på leverandørens website via et hyperlink, der findes i en tekst, som forbrugeren skal markere som læst ved at sætte et hak for at etablere et kontraktforhold?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF af 20.5.1997 om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler vedrørende fjernsalg — Erklæring fra Rådet og Parlamentet ad artikel 6, stk. 1 — Erklæring fra Kommissionen ad artikel 3, stk. 1, første led (EFT L 144, s. 19).
2)

Såfremt første spørgsmål besvares bekræftende: Er der tale om et »rettidigt« fremsat oplysningskrav, når indehaveren af sortsbeskyttelsen i sin anmodning blot gør gældende, at han er i besiddelse af informationer, der giver holdepunkter for at antage, at forarbejdningsvirksomheden — med henblik på udsåning — har forarbejdet eller planlagt at forarbejde et høstudbytte, som en landbruger — angivet med navns nævnelse i anmodningen — har opnået ved dyrkning af formeringsmateriale fra den beskyttede sort, eller skal de i anmodningen påberåbte informationer desuden dokumenteres over for forarbejdningsvirksomheden (f.eks. ved fremsendelse af en kopi af landbrugerens erklæring om udsåning) ?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 145/11

Sag anlagt den 24. februar 2011 — Europa-Kommissionen mod Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland

(Sag C-86/11)

2011/C 145/15

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved R. Lyal, som befuldmægtiget)

Sagsøgt: Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Det Forenede Kongerige har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 9 og 11 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (1), idet det tillader, at ikke-afgiftspligtige personer indbefattes i en momsgruppe (én enkelt momspligtig person).

— Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Med henblik på forenkling og for at bekæmpe eventuelt misbrug giver momsdirektivet medlemsstaterne mulighed for at betragte to eller flere afgiftspligtige personer som én enkelt afgiftspligtig person. Det gøres gældende, at direktivet ikke tillader, at medlemsstaterne lader ikke-afgiftspligtige personer være en del af en sådan gruppe og dermed udstrækker afgiftspligtige personers rettigheder og forpligtelser til ikke-afgiftspligtige personer. Det Forenede Kongeriges lovgivning, der tillader, at ikke-afgiftspligtige personer indbefattes i en momsgruppe, er dermed i strid med direktivet.

(1) EUT L 347, s. 1.
2)

Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende: a) Er religionsfrihedens kerneområde begrænset til trosbekendelse og trostilkendegivelse i det private eller det umiddelbart hertil stødende rum, eller kan forfølgelse som omhandlet i artikel 9, stk. 1, litra a), i direktiv 2004/83/EF ligeledes bestå i, at offentlig praktisering af troen i hjemlandet fører til en fare for liv eller fysisk frihed, og at ansøgeren derfor afholder sig fra at praktisere sin tro offentligt? b) Såfremt religionsfrihedens kerneområde ligeledes kan omfatte visse offentlige trostilkendegivelser, forelægges følgende spørgsmål: Er det i dette tilfælde tilstrækkeligt for, at der foreligger en alvorlig krænkelse af religionsfriheden, at ansøgeren selv opfatter denne tilkendegivelse af sin tro som uundværlig for at bevare sin religiøse identitet, eller kræves det endvidere, at det trossamfund, som ansøgeren tilhører, anser denne religiøse tilkendegivelse for en vigtig del af dets religiøse lære, eller kan der af andre omstændigheder, såsom de almindelige forhold i hjemlandet, følge yderligere indskrænkninger?