En sådan afgiftsordning er nemlig neutral i forhold til konkurrencen mellem brugte motorkøretøjer, der hidrører fra andre medlemsstater, og lignende nationale køretøjer, der allerede er indregistreret i den omhandlede medlemsstat, og som ikke er fritaget for en sådan afgift. Der består en sådan neutralitet, såfremt en sådan ordning for det første sikrer, at størrelsen af det beløb, der skal betales i miljømærkeafgift, reduceres via en rimelig tilnærmelse til køretøjets faktiske værdi, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve, og for det andet såfremt nævnte ordning medfører den samme afgiftsbyrde for afgiftspligtige personer, der har købt et brugt motorkøretøj fra en anden medlemsstat og indregistreret dette i den medlemsstat, der har indført den omhandlede afgift, som for afgiftspligtige personer, der har købt et brugt motorkøretøj i sidstnævnte medlemsstat, som allerede er indregistreret dér, og for hvilket der skal foretages en første registrering af ejendomsretten, uden at der består en ret til fritagelse på grundlag af betalingen af en tidligere afgift, når sidstnævnte køretøj ved opkrævningen af miljømærkeafgiften er af samme type, med samme kendetegn og med samme slitage, som det køretøj, der hidrører fra en anden medlemsstat.

Artikel 110 TEUF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at en medlemsstat indfører en afgift på motorkøretøjer, der pålægges importerede brugte køretøjer ved deres første indregistrering i denne medlemsstat, og køretøjer, der allerede er indregistreret i denne medlemsstat, når ejendomsretten til disse køretøjer registreres i nævnte medlemsstat for første gang.

Artikel 110 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for, at en medlemsstat indrømmer en fritagelse for en afgift på motorkøretøjer, der pålægges importerede brugte køretøjer ved deres første indregistrering i denne medlemsstat, og køretøjer, der allerede er indregistreret i denne medlemsstat, når ejendomsretten til disse køretøjer registreres i nævnte medlemsstat for første gang, for allerede indregistrerede køretøjer, for hvilke der er erlagt en tidligere gældende og ikke tilbagebetalt afgift, som er kendt uforenelig med EU-retten.

En afgift, der er uforenelig med EU-retten, skal nemlig betales tilbage med renter, og afgiftens størrelse skal følgelig ikke længere anses for at være indbefattet i markedsværdien af køretøjer, der var blevet pålagt denne afgift. Da det residuelle beløb af denne afgift, som er indeholdt i værdien af disse køretøjer, svarer til nul, er dette beløb derfor nødvendigvis mindre end den nye afgift i form af en miljømærkeafgift, der pålægges et importeret brugt køretøj af samme type, med samme kendetegn og med samme slitage. Dette residualbeløb ophører imidlertid med at være indbefattet i et køretøjs markedsværdi, såfremt køretøjets indehaver i medfør af EU-retten har mulighed for at få afgiften tilbagebetalt, uafhængigt af, om afgiften faktisk er blevet tilbagebetalt på tidspunktet for salget af nævnte køretøj.

Denne blotte mulighed kan nemlig tilskynde indehaverne af de brugte køretøjer hidrørende fra den pågældende medlemsstat til at fastsætte en salgspris for disse køretøjer, som ikke tager højde for den omhandlede afgift, selv om den endnu ikke er blevet tilbagebetalt. I tilfælde, hvor afgiften endnu ikke er blevet tilbagebetalt, er køberne af nævnte køretøjer imidlertid fritaget for miljømærkeafgiften. Brugte køretøjer, der er importeret fra en anden medlemsstat, er derimod konsekvent undergivet miljømærkeafgiften ved registreringen af ejendomsretten til disse køretøjer i den omhandlede medlemsstat. En sådan fritagelse kan således medføre en konkurrencefordel for brugte køretøjer, der allerede befinder sig på markedet i denne medlemsstat, og kan derfor virke afskrækkende i forhold til at importere lignende køretøjer fra andre medlemsstater.

(jf. præmis 39, 41-43 og domskonkl.)