RETTENS KENDELSE (Første Afdeling)

14. oktober 1998

Sag T-224/97

Isabel Martínez del Peral Cagigal

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — Rettens dom — anmodning om ændret indplacering i lønklasse — afvisningspåstand — væsentlig ny omstændighed — formaliteten«

Fuldstændig gengivelse pā spansk II-1741

Angående:

Påstand om amodiation dels af Kommissionens afgørelse af 24. oktober 1996 om afslag på sagsøgerens amnodning om ændret indplacering, dels af Kommissions afgørelse af 29. april 1997 om afvisning af klagen over afgørelsen af 24. oktober 1996.

Udfald:

Afvisning.

Resumé af kendelse

Den 9. november 1993 blev sagsøgeren udnævnt til tjenestemand på prøve og indplaceret i lønklasse A7, løntrin 1. Den 26. november 1993 indplacerede ansættelsesmyndigheden hende i lønklasse A7, løntrin 3, med virkning fra den 16. oktober 1993. Den 5. oktober 1995 afsagde Retten dom i sagen Alexopoulou mod Kommissionen (sag T-17/95, Sml. Pers. II, s. 683). Den 7. februar 1996 ændrede Kommissionen sin beslutning af 1. september 1983 vedrørende de i forbindelse med ansættelse gældende kriterier for indplacering i lønklasse og på løntrin, hvis artikel 2, stk. 1, herefter lyder som følger:

»[Ansættelsesmyndigheden] udnævner tjenestemanden på prøve i den laveste lønklasse inden for hans stillingsgruppe. Som en undtagelse til dette princip kan ansættelsesmyndigheden beslutte at udnævne tjenestemanden på prøve i den højeste lønklasse i stillingsgruppen, når tjenestens særlige behov kræver ansættelse af en særlig kvalificeret tjenestemand, eller når den pågældende har ganske usædvanlige kvalifikationer. «

Den 21. juni 1996 anmodede sagsøgeren om, at der blev foretaget en ændring af hendes indplacering i lønklasse, da hun tiltrådte tjenesten, hvilken anmodning blev afslået den 24. oktober 1996 som værende indgivet mere end tre måneder efter beslutningen om den oprindelige indplacering. Den 23. januar 1997 indgav sagsøgeren en klage over afgørelsen af 24. oktober 1996. Den 29. april 1997 afviste Kommissionen denne klage.

Formaliteten

Retten bemærkede, at sagsøgeren ikke inden for de tre måneder, der foreskrives i artikel 90, stk. 2, i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber havde indgivet en klage over indplaceringsafgørelsen af 26. november 1993. Indplaceringen var dermed blevet endelig (præmis 26).

Retten fortsatte, at en tjenestemand ikke kan anfægte vilkårene for sin oprindelige ansættelse, efter at denne er blevet endelig. Kun fremkomsten af nye, væsentlige faktiske omstændigheder kan begrunde, at der indgives ansøgning om fornyet overvejelse af en afgørelse, som ikke er blevet anfægtet inden for de frister, der er fastsat i vedtægtens artikel 90 og 91 (præmis 27).

Henvisning til: Domstolen, 1. december 1983, sag 190/82, Blomefield mod Kommissionen, Sml. s. 3981, præmis 10; Retten, 15. december 1995, sag T-131/95, Progoulismod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 907, præmis 38; Retten, 11. juli 1997, sag T-16/97, Chauvin mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 681, præmis 37.

Sagsøgerens anmodning af 21. juni 1996 tilsigter at anfægte vilkårene for hendes oprindelige ansættelse, idet formålet med den er at opnå en fornyet behandling af hendes indplacering i lønklasse på det tidspunkt, da hun indtrådte i tjenesten (præmis 28).

Beslutningen af 7. februar 1996 kan ikke, når henses til dens art og retlige rækkevidde, udgøre en ny omstændighed, som efter udløbet af klagefristen giver adgang til at indgive en anmodning om ændret indplacering. Den har hverken til formål eller til følge at anfægte de administrative afgørelser, der var blevet endelige før dens ikrafttræden (præmis 29 og 30).

Henvisning til: Domstolen, 21. februar 1974, forenede sager 15/73-33/73, 52/73, 53/73, 57/73-109/73,116/73,117/73,123/73,132/73,135/73,136/73 og 137/73, Schots-Kortner m.fl. mod Rådet, Kommissionen og Parlamentet, præmis 39; Domstolen, 8. marts 1988, sag 125/87, Brown mod Domstolen, Sml. s. 1619, præmis 14; Chauvin mod Kommissionen, a.st., præmis 46.

Vedtægtens artikel 31, stk. 2, der tillægger ansættelsesmyndigheden en skønsmæssig beføjelse til undtagelsesvis at udnævne en nyansat tjenestemand i den højeste lønklasse i hans stillingsgruppe, er en undtagelse fra de almindelige regler om indplacering. Beslutningen af 7. februar 1996 indeholder en undtagelse svarende til denne bestemmelse. Den adskiller sig dermed fra de generelle beslutninger af 6. juni 1973 og 1. september 1983, som fastsatte interne retningslinjer, der gælder for samtlige tjenestemænd. Den retspraksis, der fremgår af den nævnte Blomefield-dom, af Domstolens dom af 26. september 1985, Valentini mod Kommissionen (sag 231/84, Sml. s. 3027), og af Domstolens kendelse af 19. februar 1987, Mogensen mod Kommissionen (sag 101/86, Sml. s. 825), kan følgelig ikke overføres på nærværende sag (præmis 32).

Henvisningtil: Blomefield mod Kommissionen, a.st., præmis 20; Chauvin mod Kommissionen, a.st., præmis 50.

Retten udtalte endvidere, at der ved anvendelsen af den beføjelse, som institutionerne er tillagt efter vedtægtens artikel 31, stk. 2, samtidig skal tages hensyn til de krav, der følger af begrebet karriere, således som det fremgår af vedtægtens artikel 5 og dens bilag I. Ansættelser i den højeste lønklasse i en stillingsgruppe kan derfor kun lovligt foretages undtagelsesvis, når tjenestens særlige behov kræver ansættelse af en særligt kvalificeret tjenestemand, eller når den pågældende har ganske usædvanlige kvalifikationer og anmoder om, at bestemmelserne i artikel 31, stk. 2, bringes i anvendelse. Retten fastslog, at ansættelsesmyndigheden generelt ikke er forpligtet til i hvert enkelt tilfælde at undersøge, om der er anledning til at anvende vedtægtens artikel 31, stk. 2, og heller ikke til at begrunde en afgørelse om ikke at gøre brug af den nævnte bestemmelse (præmis 33).

Henvisning til: Domstolen, 6. juni 1985, sag 146/84, De Santis mod Revisionsretten, Sml. s. 1723; Alexopouloumod Kommissionen, a.st., præmis 21.

Et afslag på en for sent fremsat anmodning om ændret indplacering i lønklasse er herefter ikke i strid med vedtægtens artikel 5, stk. 3 (præmis 34).

Retten bemærkede, at omsorgspligten ikke indebærer, at administrationen kan anlægge en fortolkning af en fællesskabsretlig bestemmelse, der strider mod dennes klare ordlyd. Vedtægtens artikel 31, stk. 2, finder kun undtagelsesvis anvendelse, når en tjenestemand ansættes. Kommissionen har følgelig ikke tilsidesat sine forpligtelser ved at afslå at behandle sagsøgerens indplacering i lønklasse på ny (præmis 35).

Henvisningtit: Retien, 6. marts 1996, sag T-93/94, Beckermod Revisionsretten.Sml. II, s. 141, præmis 36, med henvisningtil retspraksis; Chauvin mod Kommissionen, a.st., præmis 52.

Da sagsøgeren ikke har anført nye omstændigheder, der giver grundlag for at forlænge fristerne i henhold til vedtægtens artikel 90 og 91, må nærværende søgsmål afvises (præmis 37 og 38).

Konklusion:

Sagen afvises.