ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
På de områder, hvor der gælder en fælles markedsordning — særlig når denne ordning hviler på et fælles prissystem — kan medlemsstaterne ikke længere ensidigt udstede nationale regler, der griber ind i prisdannelsesmekanismen, således som denne følger af den fælles ordning.

Artikel 103, der omhandler medlemsstaternes konjunkturpolitik, vedrører ikke de områder, som allerede er blevet fælles, såsom ordningen af landbrugsmarkederne.

Den eneste lovlige mulighed, som medlemsstaterne ifølge fællesskabsretten kan benytte i en sektor, der er omfattet af en fælles markedsordning, for at nå de mål, som tilsigtes med en national lovgivning til bekæmpelse af prisstigningen, er på fællesskabsplan at tage egnede initiativer med henblik på at opnå, at den kompetente fællesskabsmyndighed træffer eller godkender foranstaltninger, der opfylder enhedsmarkedets krav.
Domstolen kan ikke inden for rammerne af en procedure i henhold til traktatens artikel 177 løse en uenighed, der vedrører bedømmelsen af sagens faktiske omstændigheder.

En indenlandsk afgift kan have en tilsvarende virkning som en eksporttold, når den belaster salg til eksport mere end salg på det indenlandske marked, eller når den er bestemt til at finansiere aktiviteter, der skal gøre den indenlandske afsætning mere indbringende end eksporten eller på en hvilken som helst anden måde begunstige det produkt, der er beregnet til indenlandsk afsætning til skade for det, som er beregnet til eksport.
Sportsudøvelse hører alene under fællesskabsretten, for så vidt den er en økonomisk virksomhed i den i traktatens artikel 2 forudsatte betydning.

Forbudet mod forskelsbehandling begrundet i nationaliteten omfatter på områder for økonomisk virksomhed, som har karakter af arbejds- eller tjenesteydelser, samtlige arbejds- eller tjenesteydelser uden hensyn til den nøjagtige karakter af det retsforhold, som gælder for udførelsen af de nævnte ydelser.

Forbudet mod forskelsbehandling gælder ikke alene for offentlige myndigheders retsakter men tillige for andre former for regler, hvis formål er at give kollektive bestemmelser for lønarbejde og tjenesteydelser.
En national markedsordning defineres som en helhed af retsmidler, der underlægger reguleringen af markedet for de pågældende produkter offentlig kontrol for, gennem forøgelse af produktiviteten og bedst mulig anvendelse af produktionsfaktorerne, især arbejdskraften at sikre producenterne en rimelig levestandard, stabilisere markederne og sikre forsyningerne samt rimelige priser for forbrugerne. En fortsat opretholdelse af et simpelt kontiengentsystem ud over overgangsperioden kan ikke opfylde disse betingelser.
DOMSTOLENS DOM

AF 4. DECEMBER 1974 ( 1 )

Yvonne van Duyn

mod Home Office

anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Chancery Division of the High Court of Justice

»Offentlig orden«

Sag 41/74

Sammendrag

Da de begrænsninger i grundsætningen om arbejdskraftens frie bevægelighed, som medlemsstaterne kan gøre gældende af hensyn til den offentlige orden, sikkerhed og sundhed, er underkastet domstolskontrol, er forbeholdet i artikel 48, stk. 3 ikke til hinder for, at denne artikels bestemmelser hjemler borgerne rettigheder, som de kan gøre gældende ved de nationale domstole, og som disse skal beskytte.

Det ville være uforeneligt med den bindende virkning, som artikel 189 tillægger direktivet, principielt at udelukke, at den forpligtelse, som det pålægger, aldrig kan påberåbes af borgerne. Særligt i de tilfælde, hvor fællesskabsmyndighederne ved et direktiv har pålagt medlemsstaterne en bestemt fremgangsmåde, ville nyttevirkningen af en sådan retsakt formindskes, såfremt de retsundergivne var forhindret i at påberåbe sig den under retssager og de nationale domstole forhindret i at tage den i betragtning som del af fællesskabsretten. Artikel 177, der undtagelsesfrit hjemler nationale domsmyndigheder ret til at forelægge Domstolen spørgsmål om gyldigheden og fortolkningen af enhver retsakt fra institutionerne, forudsætter, at disse retsakter kan påberåbes af de retsundergivne ved de nævnet domsmyndigheder. Det må derfor i hvert enkelt tilfælde undersøges, hvorvidt den omhandlede bestemmelses natur, opbygning og ordvalg gør den egnet til at have umiddelbar virkning i forholdet mellem medlemsstaterne og disses retsundergivne.

Artikel 3, stk. 1 i Rådets direktiv nr. 64/221 af 25. februar 1964 om samordning af de særlige foranstaltninger, som gælder for udlændinge med hensyn til rejse og ophold, og som er begrundet i hensynet til den offentlige orden, sikkerhed og sundhed, hjemler borgerne rettigheder, som de kan gøre gældende ved de nationale domstole, og som disse skal beskytte.

Begrebet den offentlige orden må i fællesskabsretlig sammenhæng og særligt i det omfang, det skal retfærdiggøre en afvigelse fra et grundlæggende fællesskabsretligt princip, fortolkes snævert, således at dets rækkevidde ikke ensidigt kan afgøres af den enkelte medlemsstat uden fællesskabsinstitutionernes kontrol. Det er her ikke uvæsendigt, at de særlige omstændigheder, der kan berettige anvendelsen af begrebet den offentlige orden, kan være forskellige fra land til land og fra periode til periode, og at der derfor i så henseende må indrømmes de nationale kompetente myndigheder et skøn inden for de af traktaten afstukne rammer.
Ved brugen af tillægsordet »tilsvarende« kræver artikel 47, at de omhandlede begæringer, erklæringer, appel samt anmodning om genoptagelse indgives til en myndighed, institution eller lignende, som indgår i den pågældende medlemsstats sociale sikringssystem, uden at det er nødvendigt at sondre mellem de udøvende og de dømmende myndigheders kompetencer.

Det er ikke udelukket at betragte et kontaktorgan som omhandlet i artikel 3 i forordning nr. 4 som et tilsvarende organ, selv når det drejer sig om indgivelse af appel eller anmodning om genoptagelse.
DOMSTOLENS DOM (ANDEN AFDELING)

AF 21. NOVEMBER 1974 ( 1 )

Robert Giry

mod Kommissionen for De europæiske Fællesskaber

Sag 1/74

Sammendrag

Tjenestemænd – pensionering af tjenstlige grunde – anvendelse vedrørende tjenestemænd der har tjenestefrihed af personlige årsager – administrationens afslag – tilstedelighed

(Rådets forordning nr. 2530/72, artikel 2, stk. 1)

Selv om forordningens formål ikke under alle omstændigheder taler imod dens anvendelse på tjenestemænd, som har tjenestefrihed af personlige årsager, må man dog principielt indrømme, at for ordningen var rettet til tjenestemænd, som rent faktisk beklædte en stilling.

Det stod således Kommissionen frit at nægte at anvende forordning nr. 2530/72 på tjenestemænd, der havde tjenestefrihed af personlige årsager.

( 1 ) – Processprog: Fransk.
Når stillingsopslaget nødvendigvis for ikke at komme i strid med vedtægtens artikel 4, stk. 2 og 3 skal gå forud for meddelelsen om udvælgelsesprøve, er formålet hermed at sætte ansættelsesmyndigheden i stand til at undersøge, om det er muligt at besætte den ledige stilling ved forflyttelse eller forfremmelse, inden der iværksættes en udvælgelsesprøve.
En sagsgenstands ubestemthed kan ikke medføre afvisning af en sag, dersom det på grund af de særlige omstændigheder ved beslutningsprocessen i det pågældende tilfælde har været' særlig vanskeligt for sagsøgerne at vide, hvilken institution de skulle henvende sig til, fra hvilket tidspunkt et sagsanlæg fra deres side var et velegnet middel, samt hvilken foranstaltning, der angreb deres interesser.

Artikel 94 i vilkårene for de øvrige ansatte hjemler de kompetente institutioner et vidt skøn med henblik på at til passe reglerne for vederlag til lokalt ansatte og anlægs-ansatte til de lokale forhold ved hvert af de pågældende anlæg, både under hensyntagen til de vilkår, der gælder for disse anlægs interne virke, og forhold, der skyldes det økonomiske og sociale miljø ved disse anlæg. De i så henseende trufne dispositioner kan, såfremt man sammenligner med de lønforhold, der gælder for ansatte med tjeneste ved anlæg, der befinder sig i andre medlemsstater, kun kritiseres, hvis der til skade for disse ansatte er begået magtfordrejning af Rådet og Kommissionen.
DOMSTOLENS DOM

AF 30. SEPTEMBER 1975 ( 1 )

Procureur General ved Cour d'Appel Bordeaux

mod Robert Jean Arnaud og andre

anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour d'Appel Bordeaux

»Formodning om kunstigt forøget alkoholindhold i vin«

De forenede sager 89/74, 18 og 19/75

Sammendrag

Landbrug – falles markedsordning – vin – import – kvantitative restriktioner – foranstaltninger med tilsvarende virkning – national kontrol – kunstig forøgelse af alkoholindholdet – formodning – analysemetode – lovlighed – betingelser

(EØF-traktatens artikel 30; Rådets forordning nr. 816/70 og 817/70; Kommissionens forordning nr. 1539/71)

Under hensyn til fællesskabsrettens nuværende udviklingstrin kan en medlemsstat som national kontrolforanstaltning anvende en lovsformodning for kunstig forøgelse af alkoholindholdet, der støttes på forholdet mellem alkohol og tørstof beregnet ved 100o-metoden, forudsat at formodningen kan afkræftes, og at den anvendes således, at vine fra andre medlemsstater retligt eller faktisk ikke stilles ringere.

( 1 ) – Processprog: Fransk.
DOMSTOLENS DOM (ANDEN AFDELING)

AF 10. JULI 1975 ( 1 )

Giuseppe Scuppa

mod Kommissionen for De europæiske Fællesskaber

Forenede sager 4 og 30/74

Sammendrag

Tjenestemand – rang – lighed – tjenestens interesse – underordnelse

Ingen bestemmelse i personalevedtægten er til hinder for, at en tjenestemand i en ledende stilling efter den umiddelbart overordnedes bestemmelse i tjenestens interesse placeres under en anden tjenestemand med samme rang med henblik på koordination af visse arbejdsopgaver.

( 1 ) – Processproog: Fransk.
Det ville være uacceptabelt, om et medlem af et invaliditetsudvalg, som er udpeget af én af de interesserede parter, ved at nægte at underskrive kunne blokere den i vedtægtens artikel 59 fastsatte procedure og dermed umuliggøre anvendelsen af vedtægtsbestemmelserne.

Ved at foreskrive, at et udvalg skal sammensættes af tre medlemmer, forudsætter vedtægten, at det tilfælde af uenighed kan træffe en flertalsafgørelse. De konklusioner, som repræsenterer opfattelsen hos invaliditetsudvalgets flertal, må derfor betragtes som gyldige.
Rådet kan ikke, for at unddrage sig en forpligtelse, hvoraf det er bundet, fravige det frie skøn, hvis udøvelse det selv har reguleret.

Kriterierne om almindelighed og varighed for de vederlag og tillæg, der skal tages i betragtning ved beregningen af den særlige indikator, som benyttes ved justeringen af vederlagene, tager sigte på at udelukke, at der i denne indikator indgår andet end rene løn-ydelser, som betales regelmæssigt til samtlige tjenestemænd i henhold til en lov- eller forordningsmæssig hjemmel. Der skulle altså ikke tages hensyn til bielementer i det offentliges vederlag i den periode, hvor disse elementer endnu ikke var blevet inkorporeret i lønningerne.

Hvis Rådet under et fast system til justering af vederlagene, hvor udviklingen i de nationale lønninger skal fremgå af en sammenknytning af to indekstal, systematisk og uden gyldig grund holdt sig til det laveste indekstal, ville det tilsidesætte et væsentligt led i det system, som det har villet binde sig til. Dette valg er imidlertid retmæssigt i et begrænset tidsrum, hvis der er tale om et forsøgsvist vedtaget udviklingssystem.
I det omfang de i stillingsopslaget fastsatte betingelser for ansættelse i stillingen medfører, at tjenestemænd, som an forfremmes eller forflyttes, udelukkes, indeholder stillingsopslaget et klagepunkt imod disse tjenestemænd.
De indførselsomkostninger ved indførsel fra tredjelande, som er nævnt i stk. 2 i artikel 4 a i forordning nr. 974/71, som ændret ved forordning nr. 509/73, skal, for så vidt angår de produkter, der omhandles i artikel 1, stk. 2, litra b) i forordning nr. 974/71, og hvis pris er afhængig af prisen på de produkter, for hvilke der inden for rammerne af de fælles markedsordnin ger for landbrugsvarer er fastsat interventionsforanstaltninger, anses for kun at omfatte det variable element, hvormed der skal tages hensyn til priserne på basisprodukterne.
DOMSTOLENS DOM

AF 10. JUNI 1975 ( 1 )

Hauptzollamt Hamburg-Ericus

mod Hamburger Import-Kompanie GmbH

anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesfinanzhof

Sag 91/74

Sammendrag

Falles toldtarif – anvendelse – toldværdi – fastsættelse – aftalt vagt pr. enhed af den solgte vare – garantipligt – mervægt på varens samlede vægt en forudselig følge – hensyntagen

(Falles toldtarif Almindelige bestemmelser, underafsnit C, nr. 1; Rådets forordning (EØF) nr. 803/68)

Den mervægt på varens samlede vægt, der er en forudselig følge af en pligt til at garantere en aftalt mindstevægt pr. enhed, skal tages i betragtning ved fastsæt telsen af en vares toldværdi. Denne følge er særlig forudselig, når den fakturerede pris for varen ligger lige under den omhandlede værdigrænse.

( 1 ) – Processprog: Tysk.
Da anvendelsen af udligningsbeløb i tilfælde af forstyrrelser i samhandelen med landbrugsvarer som følge af monetære foranstaltninger er en undtagelsesforanstaltning, må artikel 1, stk. 2, sidste afsnit i forordning nr. 974/71 opfattes som en betingelse for et givet produkt. Kommissionen har i vidt omfang et frit skøn med hensyn til at afgøre, hvorvidt de omhandlede monetære foranstaltninger kan medføre forstyrrelser i samhandelen med de omhandlede produkter.

Uanset at ordningen med udligningsbeløb ikke kan betragtes som en garanti for de erhvervsdrivende mod risikoen for ændringer i vekselkursen, vil den erhvervsdrivende med rette kunne forvente, at der for de import- og eksportforretninger, som han bindende har forpligtiget sig til, idet han mod sikkerhedsstillelse har erhvervet eksportlicenser med forudfastsættelse af restitutionsbeløbet, ikke vil blive indført nogen uventet ændring, som bevirker, at han på ny må bære risikoen for kursændringer med uundgåelige tab til følge. Fællesskabet vil altså pådrage sig ansvar, såfremt Kommissionen, når ikke modstående almene hensyn af bydende karakter gør sig gældende, med øjeblikkelig virkning og uden forudgående meddelelse ophæver udligningsbeløbene i en given sektor uden at træffe overgangsforanstaltninger, der i det mindste giver denne erhvervsdrivende mulighed for, enten at undgå det tab, han vil lide ved opfyldelsen af de eksportkontrakter, hvis eksistens og uigenkaldelige karakter er fastslået gennem forudfastsættelsen af restitutionerne, eller at blive holdt skadesløs for dette tab.

Hvad angår omfanget af den skade, der skal erstattes, er Fællesskabet forpligtet til at holde det sagsøgende firma skadesløs for det tab, som det som følge af udligningsbeløbenes afskaffelse har lidt ved gennemførelsen af de eksportforretninger, for hvilke restitutionerne var fastsat.
Da den retlige forbindelse mellem en tjenestemand og administrationen beror på vedtægten og ikke på en kontrakt, kan tjenestemanden under ingen omstændigheder støtte sig på velerhvervede rettigheder, medmindre den retsstiftende kendsgerning er opstået under en bestemt vedtægt fra tiden, før Fællesskabets myndigheder indførte ændringen.

De fordele, der i henhold til artikel 5 i forordning nr. 2530/72 er forbeholdt tjenestemænd, som var fastansat i lønklasserne A 1 eller A 2 under vedtægten af 1956 for personalet ved EKSF, er ganske enkelt gengivet fra vedtægten af 1962, hvorfor de ikke kan anses for at medføre forskelsbehandling.
En forening, der er oprettet til forsvar af en gruppe retsuntergivnes kollektive interesser, kan ikke anses for umiddelbart og individuelt berørt af en retsakt, som påvirker denne gruppes generelle interesser.

At en sådan forening har deltaget i de forhandlinger, som er gået forud for den påklagede retsakt, er ikke nok til at ændre karakteren af den søgsmålsret, som den kan have over for denne retsakt inden for rammerne af artikel 173.
Euratom-traktatens artikel 152 skal fortolkes således, at den, bortset fra lokalt ansatte, finder anvendelse ikke blot på den, der er tjenestemand eller ansat i øvrigt, men også på den, der gør krav på at falde ind under disse kategorier.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 . EOEF - ANSVAR UDEN FOR KONTRAKTSFORHOLD - MONETAERE FORANSTALTNINGER - UDLIGNINGSBELOEB - AFSKAFFELSE - ERSTATNING ( INDEMNISATION ) - DEN PAAGAELDENDES TAB - ERSTATNING ( REPARATION ) - BETINGELSER - FORNYET OG REALISERET RISIKO FOR VALUTAKURSAENDRINGER - INGEN SAADAN RISIKO

( EOEF-TRAKTATENS ARTIKEL 215 . FORORDNING NR . 189/72 )

2 . EOEF - ANSVAR UDEN FOR KONTRAKTSFORHOLD - ERSTATNING ( INDEMNISATION ) - DEN PAAGAELDENDES TAB - ERSTATNING ( REPARATION ) - BEVISBYRDE

Sammendrag

1 . DET SAGSOEGENDE FIRMA KAN IKKE ANTAGES AT HAVE LIDT NOGET TAB , DERSOM DET IKKE PAA NY HAR MAATTET BAERE NOGEN RISIKO FOR AENDRINGER I VALUTAKURSERNE , ELLER DERSOM EN SAADAN RISIKO FAKTISK HAR VAERET TIL STEDE MEN IKKE ER REALISERET . DA DET SAGSOEGENDE FIRMA SAALEDES IKKE HAR BEVIST , AT DET HAR LIDT ET TAB , SOM DET PAAHVILER KOMMISSIONEN AT ERSTATTE , MAA SAGSOEGTE FRIFINDES .

2 . DET PAAHVILER DET SAGSOEGENDE FIRMA AT BEVISE , AT DET ER FRAFALDET AF MORARENTERNE , DER RENT FAKTISK HAR GJORT DET MULIGT FOR DET AF FAA BETALING I FRANSKE FRANC .
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 . RETSPLEJE - EOEF - ANSVAR UDEN FOR KONTRAKTSFORHOLD - KONSTATERING - UMIDDELBART FORESTAAENDE OG PAAREGNELIGE SKADER - TAB , DER IKKE KAN OPGOERES - SOEGSMAAL VED DOMSTOLEN - ANTAGELSE TIL REALITETSBEHANDLING - SENERE NEDLAGTE PAASTANDE - KARAKTER

( EOEF-TRAKTATEN , ARTIKEL 215 )

2 . EOEF - ANSVAR UDEN FOR KONTRAKTSFORHOLD - GENEREL RETSAKT , DER INDEBAERER BESLUTNINGER AF POLITISK KARAKTER - TAB - KRAENKELSE AF EN RETSREGEL AF HOEJERE GYLDIGHED

( EOEF-TRAKTATEN , ARTIKEL 215 )

3 . LANDBRUG - DEN FAELLES LANDBRUGSPOLITIK - FORMAAL - STABILISERING AF MARKEDERNE - BEGREB

( EOEF-TRAKTATEN , ARTIKEL 39 )

4 . LANDBRUG - DEN FAELLES LANDBRUGSPOLITIK - FORMAAL - VISSE FORMAALS MIDLERTIDIGE FORRANG - RETMAESSIGHED

( EOEF-TRAKTATEN , ARTIKEL 39 )

Sammendrag

1 . TRAKTATENS ARTIKEL 215 ER IKKE TIL HINDER FOR , AT DER VED DOMSTOLEN ANLAEGGES SAG MED HENBLIK PAA AT FASTSLAA FAELLESSKABETS ANSVAR FOR UMIDDELBART FORESTAAENDE OG MED TILSTRAEKKELIG SIKKERHED PAAREGNELIGE SKADER , SELV OM TABET ENDNU IKKE KAN OPGOERES NOEJAGTIGT . EFTER SAGENS OMSTAENDIGHEDER KAN DE AF DEN PAAGAELDENDE SENERE NEDLAGTE PAASTANDE , HVOREFTER FAELLESSKABET PAASTAAS DOEMT TIL AT BETALE HAM BESTEMTE BELOEB , DER EFTERHAANDEN AENDREDES , IKKE ANSES SOM EN AENDRING AF SOEGSMAALET ELLER SOM NYE SOEGSMAALSGRUNDE .

2 . NAAR DER ER TALE OM GENERELLE RETSAKTER , SOM INDBAERER BESLUTNINGER AF OEKONOMISK-POLITISK KARAKTER , KAN FAELLESSKABET EFTER TRAKTATENS ARTIKEL 215 , STK . 2 KUN IFALDE ANSVAR FOR TAB , SOM PRIVATE LIDER SOM FOELGE AF DISSE RETSAKTER , NAAR DER FORELIGGER EN TILSTRAEKKELIG KVALIFICERET OVERTRAEDELSE AF EN HOEJERE RETSNORM TIL BESKYTTELSE AF PRIVATE .

3 . BEGREBET STABILISERING AF MARKEDERNE ER IKKE ENSBETYDENDE MED , AT DE POSITIONER , DER ER OPNAAET UNDER TIDLIGERE MARKEDSVILKAAR , UNDER ALLE OMSTAENDIGHEDER SKAL OPRETHOLDES .

4 . INDEN FOR RAMMERNE AF DEN FAELLES LANDBRUGSPOLITIK KAN INSTITUTIONERNE I EN PERIODE GIVE NOGLE AF DE FORMAAL , DER OMHANDLES I ARTIKEL 39 , FORRANG FOR ANDRE AF DE I DENNE ARTIKEL ANFOERTE FORMAAL .
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 . TJENESTEMAEND - SOCIAL SIKRING - SYGE- OG ULYKKESFORSIKRING - GENNEMFOERELSESBESTEMMELSER - FRAVAER - FORSIKRINGSPOLICE - TEGNET AF ADMINISTRATIONEN - AENDRING AF RETTIGHEDER I HENHOLD TIL VEDTAEGTEN - ULOVLIGHED

( TJENESTEMANDSVEDTAEGTEN , ARTIKEL 73 )

2 . TJENESTEMAEND - SOCIAL SIKRING - SYGE- OG ULYKKESFORSIKRING - YDELSER - BETALING - FORSINKELSE - INTERESSER - TAB - FEJL FRA ADMINISTRATIONENS SIDE - BEVIS - PLIGT FOR DEN PAAGAELDENDE 73 )

( TJENESTEMANDSVEDTAEGTEN , ARTIKEL 73 )

3 . TJENESTEMAEND - SOCIAL SIKRING - SYGE- OG ULYKKESFORSIKRING - UDTRAEDEN AF TJENESTEN - YDELSER - OVERFOERSEL - KRAV I HENHOLD TIL ARTIKEL 17 , STK . 4 I TJENESTEMANDSVEDTAEGTENS BILAG VII - FRAVAER

( TJENESTEMANDSVEDTAEGTEN , ARTIKEL 73 )

4 . TJENESTEMAEND - KONTANTYDELSER - OVERFOERSEL - OMKOSTNINGER - DEN PAAGAELDENDE INSTITUTION - FORPLIGTELSE

Sammendrag

1 . BESTEMMELSERNE I EN FORSIKRINGSPOLICE , DER ER TEGNET AF ADMINISTRATIONEN I MANGEL AF EN ORDNING , VEDTAGET VED FAELLES AFTALE MELLEM FAELLESSKABERNES INSTITUTIONER , KAN IKKE AENDRE DE RETTIGHEDER , SOM EN TJENESTEMAND HAR DIREKTE I HENHOLD TIL VEDTAEGTEN .

2 . NAAR DER IKKE FINDES NOGEN BESTEMMELSE I VEDTAEGTEN ELLER I FORSIKRINGSPOLICEN , DER UDTRYKKELIGT HJEMLER BETALING AF RENTER , PAAHVILER DET SAGSOEGEREN AT BEVISE , AT FORSINKELSEN MED BETALING AF EN YDELSE I HENHOLD TIL TJENESTEMANDSVEDTAEGTENS ARTIKEL 73 FRA ADMINISTRATIONENS SIDE ER EN FEJL , SOM FAKTISK HAR PAAFOERT HAM ET TAB .

3 . EN TJENESTEMAND , DER ER UDTRAADT AF TJENESTEN , KAN IKKE I FORBINDELSE MED OVERFOERELSE AF BELOEB , SOM HAN HAR KRAV PAA I HENHOLD TIL VEDTAEGTENS ARTIKEL 73 SOM SOCIAL SIKRING , KRAEVE BESTEMMELSEN I ARTIKEL 17 , STK . 4 I BILAG VII BRAGT I ANVENDELSE .

4 . DEN PAAGAELDENDE INSTITUTION BOER AFHOLDE OMKOSTNINGERNE VED OVERFOERSEL TIL OPHOLDSSTEDET AF EN KONSTANT YDELSE , SOM DEN TIDLIGERE TJENESTEMAND HAVDE TIL GODE PAA DET STED , HVOR HAN TIDLIGERE UDOEVEDE SINE FUNKTIONER .
Erstatningsssøgsmål efter traktatens artikler 178 og 215 er indført som et selvstændigt retsmiddel med en særlig funktion inden for retsmiddelsystemet og er undergivet betingelser, der er tilpasset dets særlige formål.

En fællesskabsinstitutions afslag på at betale en gæld, der eventuelt skyldes af en medlemsstat i henhold til fællesskabsretten, omfattes ikke af reglerne om Fællesskabets ansvar uden for kontraktforhold;

Sag om erstatning uden for kontraktforhold kan kun anlægges under henvisning til, at der er forvoldt en skade ved en handling eller undladelse fra Fællesskabets side.
En retsakt, der vedrører et bestemt antal virksomheder kendetegnet ved den individuelle adfærd, de har haft eller formodes at have haft i et begrænset tidsrum, berører de pågældende retssubjekter individuelt, selv om den er en del af et regelsæt af generel karakter, idet den griber ind i deres retsstilling på grund af faktiske omstændigheder, der adskiller dem fra alle andre og individualiserer dem på lignende måde som en adressat.
Det tilkommer ansættelsesmyndigheden under Domstolens kontrol at afgøre, om de kvalifikationer, der er nødvendige for at bestride en stilling, er specielle.
Kriminalretten har først udtalt, at der ikke er grundlag for at antage, at Taquet har begået nogen fejl, da den af arbejdsgiveren fremsatte indsigelse, hvorefter Gagnon havde fået instruks om at tilbringe natten i Dortmund, ikke er blevet bestridt. Den har dernæst understreget, at tiltaltes indsigelse vedrører fortolkningen af artikel 11, stk. 2, første afsnit i forordning nr. 543/69, idet der er tale om, »hvorvidt føreren skal have mulighed for at tage den af lovgivningen foreskrevne hviletid, eller om han tværtimod har pligt til at overholde forordningen, dvs. til faktisk at hvile sig«.

Kriminalretten har på anmelderens forslag om at anmode Domstolen om at udtale sig angående det således rejste fortolkningsproblem ved kendelse af 6. september 1974 besluttet at udsætte sagen og i medfør af EØF-traktatens artikel 177 forelægge domstolen følgende spørgsmål;

»Hvorledes skal' udtrykket »have haft en hviletid« i artikel 11, stk. 2 i forordning' nr. 543/69 forstås«