ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Socialpolitik – tilnærmelse af lovgivningerne – overførsel af virksomheder – varetagelse af arbejdstagernes rettigheder – direktiv 2001/23 – anvendelsesområde

[Rådets direktiv 2001/23, art. 1, stk. 1, litra a) og b)]

Sammendrag

Artikel 1, stk. 1, litra a) og b), i Rådets direktiv 2001/23/EF af 12. marts 2001 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter skal fortolkes således, at den ikke finder anvendelse på en situation, hvor en kommune, der havde overdraget rengøringen af sine lokaler til en privat virksomhed, beslutter at opsige kontrakten med denne virksomhed og selv udføre rengøringen af disse lokaler, idet den med henblik herpå ansætter nyt personale.

En rengøringsaktivitet kan ganske vist anses for en aktivitet, hvor arbejdskraften er den væsentligste del, og følgelig vil en gruppe af arbejdstagere, som i længere tid udfører en fælles rengøringsaktivitet, i fravær af andre produktionsfaktorer kunne udgøre en økonomisk enhed. Det er imidlertid nødvendigt, at sidstnævntes identitet opretholdes efter den pågældende operation. Den omstændighed, at den aktivitet, der udføres af en privat virksomhed, og den, som udføres af kommunen, ligner hinanden eller endog er identiske, er ikke tilstrækkelig til, at der foreligger opretholdelse af en økonomisk enheds identitet. En enhed kan nemlig ikke begrænses til den aktivitet, den udfører. Dens identitet består af flere uadskilleligt sammenhængende elementer, f.eks. det personale, der er ansat i enheden, dens ydre rammer, tilrettelæggelsen af dens arbejde, dens driftsmåde og i givet fald også de driftsmidler, enheden råder over. Især kan identiteten af en økonomisk enhed ikke opretholdes, hvis ikke størstedelen af arbejdsstyrken overtages af den angivelige erhverver.

(jf. præmis 39, 41 og 43 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Traktatbrudssøgsmål – Domstolens dom, der fastslår traktatbrud – tilsidesættelse af forpligtelsen til at opfylde dommen – økonomiske sanktioner – formål – valg af den passende sanktion

(Art. 228, stk. 2, EF)

2. Traktatbrudssøgsmål – Domstolens dom, der fastslår traktatbrud – tilsidesættelse af forpligtelsen til at opfylde dommen – økonomiske sanktioner – pålæggelse af et fast beløb

(Art. 228, stk. 2, EF)

3. Traktatbrudssøgsmål – Domstolens dom, der fastslår traktatbrud – frist for opfyldelse – det relevante tidspunkt for bedømmelsen af, om der foreligger et traktatbrud

(Art. 228 EF)

Sammendrag

1. Inden for rammerne af proceduren i artikel 228, stk. 2, EF tilkommer det Domstolen i den enkelte sag og på grundlag af de konkrete omstændigheder, der er forelagt den, samt ud fra den grad af pression og prævention, den finder fornøden, at fastsætte egnede økonomiske sanktioner for at sikre opfyldelse hurtigst muligt af den dom, som tidligere har fastslået et traktatbrud, og at forebygge gentagelse af tilsvarende tilsidesættelser af EU-retten. Mens pålæggelsen af en tvangsbøde må anses for særligt egnet til at tilskynde en medlemsstat til hurtigst muligt at bringe et traktatbrud til ophør, når dette, såfremt en sådan foranstaltning ikke træffes, ville have tendens til at vare ved, hviler et påbud om betaling af et fast beløb i det væsentlige på en vurdering af de konsekvenser, som den pågældende medlemsstats manglende opfyldelse af sine forpligtelser har på private og offentlige interesser, navnlig når traktatbruddet har varet ved i en lang periode efter den dom, hvorved det oprindeligt blev fastslået.

(jf. præmis 28 og 29)

2. Inden for rammerne af proceduren i artikel 228, stk. 2, EF bør den eventuelle pålæggelse af et fast beløb i det enkelte tilfælde ske på grundlag af samtlige relevante forhold, som vedrører såvel særegenhederne ved det fastslåede traktatbrud som den holdning, der blev indtaget af den pågældende medlemsstat, efter at proceduren ifølge artikel 228 EF var blevet indledt. Under alle omstændigheder tilkommer det Domstolen, såfremt den beslutter at pålægge betaling af et fast beløb, under udøvelsen af sin skønsbeføjelse at fastsætte det pågældende beløb således, at det dels er afpasset efter omstændighederne, dels er proportionalt med det fastslåede traktatbrud samt den pågældende medlemsstats betalingsevne. Med henblik på at træffe afgørelse om en påstand om at pålægge betaling af et fast beløb skal Domstolen følgelig tage hensyn til samtlige omstændigheder ved traktatbruddet, herunder navnlig den omhandlede medlemsstats holdning, varigheden og grovheden af overtrædelsen.

(jf. præmis 30-32)

3. Selv om artikel 228 EF ikke fastsætter nogen frist for, hvornår en dom skal være opfyldt, skal der straks iværksættes foranstaltninger med henblik på at opfylde en dom, og disse skal være gennemført så hurtigt som muligt.

(jf. præmis 34)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Præjudicielle spørgsmål – formaliteten – nødvendigheden af at forsyne Domstolen med tilstrækkelige faktiske og retlige oplysninger – rækkevidde og begrænsninger

(Art. 267 TEUF; statutten for Domstolen, art. 23)

2. Frie kapitalbevægelser – restriktioner – skattelovgivning – indkomstskat – indtægter fra udlejning

(Art. 63 TEUF)

Sammendrag

1. Henset til den klare adskillelse mellem de nationale retters og Domstolens funktioner, som den i artikel 267 TEUF omhandlede procedure hviler på, kan der ikke opstilles krav om, at den forelæggende ret, inden den indbringer et spørgsmål for Domstolen, angiver samtlige faktiske omstændigheder og retlige vurderinger, som påhviler den i forbindelse med dens dømmende opgave. Det er således tilstrækkeligt, at genstanden for tvisten i hovedsagen såvel som de aspekter heri, der har væsentlig interesse for Unionens retsorden, fremgår af anmodningen om præjudiciel afgørelse for at gøre det muligt for medlemsstaterne at indgive indlæg i overensstemmelse med artikel 23 i statutten for Domstolen og effektivt deltage i proceduren for Domstolen.

(jf. præmis 19)

2. Artikel 63 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats lovgivning, som, alt imens den tillader en hjemmehørende skattepligtig at fradrage pensionsydelser, som betales til en forælder, der har overdraget ham fast ejendom beliggende i denne medlemsstat, i indtægter fra udlejning af disse ejendomme, ikke indrømmer en sådan fradragsret til en ikke-hjemmehørende skattepligtig, når forpligtelsen til at betale disse pensionsydelser følger af overdragelsen af de nævnte ejendomme.

Pensionsydelsen findes således, i det omfang en ikke-hjemmehørende skattepligtigs forpligtelse til at betale denne til sin forælder følger af overdragelsen af fast ejendom beliggende i den berørte medlemsstat til ham – hvilket det tilkommer den forelæggende ret at prøve – at udgøre en udgift, der er direkte forbundet med udnyttelsen af disse ejendomme, således at den nævnte afgiftspligtige i denne henseende befinder sig i en situation, der kan sammenlignes med en hjemmehørende skattepligtigs situation.

På denne baggrund findes en national indkomstskattelovgivning, der nægter ikke-hjemmehørende skattefradrag for en sådan udgift, men derimod indrømmer hjemmehørende et sådant skattefradrag, at være i strid med artikel 63 TEUF, medmindre der foreligger en gyldig begrundelse.

(jf. præmis 46, 47 og 49 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Miljø – vurdering af visse projekters indvirkning på miljøet – direktiv 85/337 – medlemsstaternes forpligtelse til at underkaste projekter, som kan forventes at få mærkbar indvirkning på miljøet, en vurdering – begrebet »projekt« eller »nyanlæg«

[Rådets direktiv 85/337, som ændret ved direktiv 97/11, art. 1, stk. 2, andet led, bilag I, nr. 7), og bilag II, nr.13), første led]

Sammendrag

Artikel 1, stk. 2, andet led, og nr. 7) i bilag I til direktiv 85/337 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, som ændret ved direktiv 97/11, skal fortolkes således, at forlængelsen af en eksisterende godkendelse til drift af en lufthavn hverken kan kvalificeres som et »projekt« eller som et »nyanlæg« som omhandlet i disse bestemmelser, eftersom der ikke er tale om arbejder eller indgreb, som ændrer områdets fysiske karakteristika.

Det tilkommer ikke desto mindre den nationale ret – på baggrund af den gældende nationale lovgivning og i givet fald under hensyn til den kumulative virkning af flere arbejder og indgreb, som er blevet foretaget efter ikrafttrædelsen af direktiv 85/337 – at efterprøve, hvorvidt denne godkendelse indgår i en godkendelsesprocedure i flere led med henblik på gennemførelse af et projekt som omhandlet i nr. 13), første led, i bilag II, sammenholdt med nr. 7) i bilag I til direktivet. Såfremt der ikke er foretaget nogen vurdering af indvirkningerne på miljøet af sådanne arbejder og indgreb i et tidligere led af godkendelsesproceduren, påhviler det den nationale ret at sikre direktivets effektive virkning ved at påse, at en sådan vurdering i det mindste foretages i forbindelse med udstedelsen af driftstilladelsen.

(jf. præmis 24, 30, 32, 34, 36 og 38 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål – bevis for traktatbruddet – Kommissionens bevisbyrde (art. 258 TEUF) (jf. præmis 18)

2. Institutionernes retsakter – direktiver – medlemsstaternes gennemførelse – gennemførelse af et direktiv uden lovgivningsvirksomhed (art. 288, stk. 3, TEUF) (jf. præmis 22)

3. Traktatbrudssøgsmål – Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget – relevante forhold – forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 258 TEUF)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende vedtagelse eller meddelelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Rådets direktiv 2004/113/EF af 13. december 2004 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med adgang til og levering af varer og tjenesteydelser (EUT L 373, s. 37) (jf. præmis 24 og 25)

Afgørelse

Konklusion

1) Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2004/113/EF af 13. december 2004 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med adgang til og levering af varer og tjenesteydelser, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv.

2) Republikken Polen betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – motorkøretøjsansvarsforsikring – direktiv 72/166, 84/5 og 90/232 – bestemmelse af den ansvarsforsikringsordning, der gælder for skader forvoldt ved færdsel med motorkøretøjer

(Rådets direktiv 72/166, art. 3, stk. 1, direktiv 84/5, art. 2, stk. 1, og direktiv 90/232, art. 1)

Sammendrag

Artikel 3, stk. 1, i direktiv 72/166 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse, artikel 2, stk. 1, i andet direktiv 84/5 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og artikel 1 i tredje direktiv 90/232 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, der, hvor et sammenstød mellem to køretøjer forårsager skader, som ingen af førerne kan anses for at være skyld i, fordeler ansvaret i forhold til, hvor meget hvert køretøj har medvirket til de nævnte skader, og i tvivlstilfælde på dette punkt fastsætter, at hvert køretøj har medvirket i lige omfang.

Når den omtvistede nationale lovgivning ikke bevirker, at retten for en fører af et motorkøretøj, der har lidt personskader ved sammenstød med et andet motorkøretøj, til erstatning fra den lovpligtige ansvarsforsikring for motorkøretøjer uden videre udelukkes eller begrænses uforholdsmæssigt, men begrænser sig til at fastsætte, at erstatningsansvaret fordeles i forhold til, hvor meget hvert køretøj har medvirket til skaderne, hvilket følgelig har indflydelse på erstatningsbeløbet, indvirker den ikke på den i EU-retten fastsatte sikring af, at den erstatningsansvarsordning, der finder anvendelse ifølge national ret, dækkes af en forsikring i overensstemmelse med bestemmelserne i de tre nævnte direktiver.

(jf. præmis 43, 44 og 46 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Socialpolitik – rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP – direktiv 1999/70 – foranstaltninger, der har til formål at forhindre misbrug ved anvendelse af flere på hinanden følgende tidsbegrænsende ansættelseskontrakter – nationale retsforskrifter, der indeholder effektive foranstaltninger med henblik på at undgå og straffe et sådant misbrug – begrebet »nær objektiv forbindelse til en tidligere tidsubegrænset ansættelseskontrakt, der er indgået med samme arbejdsgiver« – den nationale rets forpligtelse til at fortolke national ret i overensstemmelse med EU-retten

(Rådets direktiv 1999/70, bilag, § 5, stk. 1)

Sammendrag

§ 5, stk. 1, i rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse, der er knyttet som bilag til direktiv 1999/70 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal fortolkes således, at begrebet »nær objektiv forbindelse til en tidligere tidsubegrænset ansættelseskontrakt, der er indgået med samme arbejdsgiver«, i en national retsforskrift skal anvendes på situationer, hvor en tidsbegrænset kontrakt ikke følger umiddelbart efter en tidsubegrænset kontrakt, der er indgået med samme arbejdsgiver, og hvor et tidsrum på flere år adskiller kontrakterne, når det indledende ansættelsesforhold i hele denne periode er fortsat ved flere på hinanden følgende tidsbegrænsede kontrakter med henblik på samme beskæftigelse og med samme arbejdsgiver. Det tilkommer den forelæggende ret i videst muligt omfang at fortolke og anvende de relevante forskrifter i national ret i overensstemmelse med nævnte § 5, stk. 1.

(jf. præmis 57 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende – Unionens retsforskrifter – personelt anvendelsesområde – arbejdstager som omhandlet i forordning nr. 1408/71 – begreb – person, der har fået forlænget sin orlov uden løn efter at have født et barn – omfattet – betingelser

[Rådets forordning nr. 1408/71, art. 1, litra a)]

Sammendrag

Status som »arbejdstager« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 1, litra a), i forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, som ændret ved forordning nr. 1606/98, skal i en periode, der udgør en forlængelse på seks måneder af en orlov uden løn afholdt efter et barns fødsel, tillægges en person henhørende under en social sikringsordning – uanset om der består en tidligere eller nuværende erhvervsmæssig beskæftigelse – som bevidst har forlænget sin orlov uden løn efter aftale med sin arbejdsgiver udelukkende for at kunne fortsætte med at oppebære en børnepasningsydelse, og hvis perioder med tilknytning til pensionsforsikringsordningen i en stat kan medregnes i en anden stat på tidspunktet for den faktiske udøvelse af retten til pension, forudsat at personen i denne periode er forsikret, eventuelt blot mod en enkelt risiko, i henhold til en tvungen eller frivillig forsikring som led i en almindelig eller særlig social sikringsordning som omhandlet i denne forordnings artikel 1, litra a).

(jf. præmis 27, 30 og 33 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Socialpolitik – tilnærmelse af lovgivningerne – beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens – direktiv 80/987 – betaling af tilgodehavender for en arbejdstager, som har været beskæftiget i en anden medlemsstat end den, hvor arbejdsgiveren har sit hjemsted – den kompetente garantiinstitution

(Rådets direktiv 80/987, art. 3)

Sammendrag

Artikel 3 i direktiv 80/987 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens i den affattelse, der forelå inden ændringen ved direktiv 2002/74, skal fortolkes således, at med hensyn til betalingen af løntilgodehavender for en arbejdstager, som sædvanligvis har været beskæftiget i en anden medlemsstat end den, hvor arbejdsgiveren, der er erklæret insolvent inden den 8. oktober 2005, har sit hjemsted, når arbejdsgiveren ikke har etableret sig i denne anden medlemsstat og har opfyldt sin forpligtelse til at bidrage til finansieringen af garantiinstitutionen i den medlemsstat, hvor han har hjemsted, er det denne institution, der har ansvaret for at opfylde forpligtelserne i nævnte artikel.

Direktiv 80/987 er ikke til hinder for, at en national lovgivning foreskriver, at arbejdstageren i overensstemmelse med national ret kan fremsætte krav om dækning af løntilgodehavender hos den nationale institution – som supplement eller erstatning – i stedet for hos den institution, der blev udpeget som kompetent i henhold til direktivet, dog kun såfremt denne dækning yder en bedre beskyttelse af arbejdstageren.

(jf. præmis 34 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdriende – traktatens bestemmelser – artikel 48 TEUF – umiddelbar anvendelighed – foreligger ikke

(Art. 48 TEUF)

2. Fri bevægelighed for personer – arbejdstagere – ligebehandling – supplerende pensionsrettigheder – betingelser for erhvervelse reguleret ved en kollektiv overenskomst

(Art. 45 TEUF)

Sammendrag

1. Artikel 48 TEUF er ikke umiddelbart anvendelig og kan derfor ikke påberåbes af en privat over for en arbejdsgiver fra den private sektor i en retstvist ved de nationale retter.

(jf. præmis 16 og domskonkl. 1)

2. Artikel 45 TEUF er i forbindelse med en obligatorisk anvendelse af en kollektiv overenskomst til hinder for:

- at der ved fastlæggelsen af perioden for erhvervelse af definitive krav på supplerende pensionsydelser i en medlemsstat ikke tages hensyn til tjenesteår, der er tilbagelagt af en arbejdstager for den samme arbejdsgiver på dennes driftssteder i forskellige medlemsstater og i henhold til samme overordnede ansættelsesaftale

- at en arbejdstager, der er blevet overflyttet fra arbejdsgiverens driftssted i en medlemsstat til den samme arbejdsgivers driftssted i en anden medlemsstat, anses for at være udtrådt af denne arbejdsgivers tjeneste efter eget ønske.

(jf. præmis 36 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Unionsborgerskab – bestemmelser i EUF-traktaten – personelt anvendelsesområde – en mindreårig statsborger i en medlemsstat, som aldrig har udøvet sin ret til fri bevægelighed – omfattet

(Art. 20 TEUF)

Sammendrag

Artikel 20 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for, at en medlemsstat for det første nægter en tredjelandsstatsborger, som forsørger sine små børn, der er unionsborgere, ophold i den medlemsstat, hvori de er bosat og er statsborgere, og for det andet nægter nævnte tredjelandsstatsborger en arbejdstilladelse, for så vidt som disse afgørelser reelt fratager de nævnte børn den effektive nydelse af kerneindholdet i de rettigheder, der er tilknyttet statussen som unionsborger.

Unionsborgerskabet kan således være den grundlæggende status, som tilkommer medlemsstaternes statsborgere. En sådan nægtelse af ophold vil imidlertid kunne indebære, at disse børn, der er unionsborgere, vil blive nødsaget til at forlade Unionens område for at følge deres forældre. På tilsvarende måde forholder det sig, hvis en arbejdstilladelse ikke tildeles en sådan person, idet han risikerer ikke at have tilstrækkelige midler til at forsørge sig selv og sin familie, hvilket ligeledes vil kunne indebære, at hans børn, der er unionsborgere, vil kunne blive nødsaget til at forlade Unionens område. Under sådanne omstændigheder kan disse unionsborgere reelt ikke udøve kerneindholdet i de rettigheder, som de er tildelt ved deres status som unionsborgere.

(jf. præmis 41, 44 og 45 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – humanmedicinske lægemidler – direktiv 2001/83 – reklame – begreb

[Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83, som ændret ved direktiv 2004/27, art. 88, stk. 1, litra a)]

Sammendrag

Artikel 88, stk. 1, litra a), i direktiv 2001/83 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler, som ændret ved direktiv 2004/27, skal fortolkes således, at den ikke forbyder, at en medicinalvirksomhed udbreder oplysninger om receptpligtige lægemidler på en webside på internettet, når disse oplysninger alene er tilgængelige på websiden for den, der søger oplysningerne, og når denne udbredelse alene består i en tro gengivelse af lægemidlets emballage og indlægsseddel i overensstemmelse med det nævnte direktivs artikel 62 samt i en uredigeret og uforkortet gengivelse af indlægssedlen eller af produktresuméet, der er godkendt af de kompetente lægemiddelmyndigheder. Derimod er det forbudt på en sådan webside at udbrede oplysninger vedrørende et lægemiddel, som producenten har udvalgt eller omformuleret, da denne behandling af oplysninger alene kan forklares med, at der foreligger et reklameformål.

(jf. præmis 43, 47 og 48 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Tilnærmelse af lovgivningerne – humanmedicinske lægemidler – direktiv 2001/83 – reklame – rækkevidde

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83, som ændret ved direktiv 2004/27, art. 87, stk. 2)

2. Tilnærmelse af lovgivningerne – humanmedicinske lægemidler – direktiv 2001/83 – reklame

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83, som ændret ved direktiv 2004/27, art. 87, stk. 2)

Sammendrag

1. Artikel 87, stk. 2, i direktiv 2001/83 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler, som ændret ved direktiv 2004/27, skal fortolkes således, at denne bestemmelse også omfatter citater fra medicinske tidsskrifter eller videnskabelige værker, som indgår i en reklame for et lægemiddel, som henvender sig til personer, der er beføjet til at ordinere eller udlevere lægemidler. Det følger nemlig af såvel placeringen af artikel 87 i direktiv 2001/83 inden for direktivets struktur som ordlyden og indholdet af samme artikel 87 som helhed, at dens stk. 2 udgør en generel regel, der vedrører al reklame for lægemidler, herunder reklame, der henvender sig til personer, der er beføjet til at ordinere eller udlevere lægemidler. Denne fortolkning bekræftes af formålet med direktiv 2001/83. Fejlagtige eller ufuldstændige oplysninger vil nemlig klart kunne medføre fare for menneskers sundhed og dermed være til skade for hovedformålet med dette direktiv.

(jf. præmis 30, 31, 34 og 35 samt domskonkl. 1)

2. Artikel 87, stk. 2, i direktiv 2001/83 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler, som ændret ved direktiv 2004/27, forbyder fremsættelse af udsagn i en reklame for et lægemiddel, som henvender sig til personer, der er beføjet til at ordinere eller udlevere dette lægemiddel, som er i uoverensstemmelse med de oplysninger, der er anført i resuméet af produktets egenskaber, men kræver ikke, at samtlige udsagn i denne reklame skal indgå i nævnte resumé eller skal kunne udledes af dette. En sådan reklame kan indeholde udsagn, som supplerer de oplysninger, der er omhandlet i direktivets artikel 11, på betingelse af, at disse udsagn:

– bekræfter eller præciserer – og er forenelige med – nævnte oplysninger uden at forvanske dem, og

– opfylder kravene i dette direktivs artikel 87, stk. 3, og artikel 92, stk. 2 og 3.

Sådanne udsagn må således dels ikke være vildledende, og de skal fremme den rationelle brug af lægemidlet ved at præsentere det objektivt og uden at overdrive dets egenskaber, dels skal de være nøjagtige, aktuelle, kontrollerbare og tilstrækkeligt udførlige til, at modtageren kan danne sig en personlig mening om lægemidlets terapeutiske værdi. Endelig skal citater, tabeller og andre illustrationer hentet fra medicinske tidsskrifter eller videnskabelige værker være tydeligt identificeret, og kilderne skal være nøjagtigt angivet, således at sundhedspersonen er informeret om dem og kan kontrollere dem.

(jf. præmis 50 og 51 samt domskonkl. 2)