RETTENS DOM (Tredje Afdeling)

17. marts 1998

Sag T-183/95

Giuseppe Carraro

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — vedtægtens artikel 24 — bistandspligt — stiltiende afvisning«

Fuldstændig gengivelse pñ italiensk II-329

Angående:

Påstand dels om annullation af Kommissionens stiltiende afvisning af sagsøgerens anmodning om bistand af 28. juli 1994, dels om erstatning.

Udfald:

Annullation, i øvrigt frifindelse.

Resumé af dom

Sagsøgeren, der er tjenestemand i Kommissionen og gør tjeneste ved Det Fælles Forskningscenter i Ispra, varetager kontrolopgaver i forbindelse med udførelse af ombygningsarbejder på en bygning, der er givet i entreprise til en virksomhed uden for centret, og påser, at de herved afholdte udgifter er lovlige. Da han mente at have konstateret, at der var begået tekniske og bogholderimæssige fejl, underrettede han Forskningscentrets administration herom. Den 20. juni 1994 tilstillede entreprenørvirksomhedens direktør administrationen en skrivelse, hvori der fremføres en modargumentation, som efter sagsøgerens opfattelse indeholder ærekrænkende udtalelser om ham.

Den 28. juli 1994 indgav sagsøgeren en anmodning om bistand i henhold til artikel 24, stk. 1, i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber (vedtægten).

Sagsøgeren indgav desuden en anmeldelse til de nationale italienske myndigheder med anmodning om, at der blev rejst tiltale for injurier.

Da ansættelsesmyndigheden ikke svarede, indgav sagsøgeren den 24. februar 1995 en klage i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 2.

Ved skrivelse af 13. juni 1995 meddelte Kommissionen sagsøgeren, at det efter en intern undersøgelse havde vist sig nødvendigt at benytte en ekstern sagkyndig til at gennemføre en supplerende teknisk og bogholderimæssig undersøgelse. Den 4. oktober 1995 anlagde sagsøgeren nærværende sag. Ved skrivelse af 22. maj 1996 meddelte Kommissionen sagsøgeren, at den efter resultaterne af den sagkyndige undersøgelse havde besluttet ikke at imødekomme hans anmodning om bistand.

Formaliteten for så vidt angår annullationspåstanden

Kommissionens undladelse af at svare inden for en frist på fire måneder fra den dag, hvor klagen blev fremsat, udgør efter ordningen i vedtægtens afsnit VII en stiltiende afvisning, der kan gøres til genstand for et søgsmål for Retten (præmis 19).

I skrivelsen af 13. juni 1995 gives blot meddelelse om forskellige foranstaltninger med henblik på gennemførelse af en fuldstændig behandling af sagsøgerens anmodning og klage, således at vedtagelsen af en afgørelse udsættes. Den imødekommer således ikke de anmodninger om bistand fra ansættelsesmyndigheden i medfør af vedtægtens artikel 24, som sagsøgeren havde fremsat. En sådan skrivelse er uden retsvirkninger og kan navnlig ikke medføre, at fristerne i henhold til vedtægtens artikel 90 og 91 forlænges (præmis 20 og 21).

Henvisning til: Domstolen, 17. februar 1972, sag 40/71, Richez-Parise mod Kommissionen, Sml. 1972, s. 29, org. réf.: Rec. s. 73, præmis 8; Domstolen, 10. juni 1987, sag 7/86, Vincent mod Parlamentet, Sml. s. 2473, præmis 12; Retten, 6. november 1997, sag T-223/95, Ronchimod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 879, præmis 28.

Annullationspåstanden kan derfor antages til behandling i realiteten (præmis 23)

Realiteten

Annullationspåstanden og påstanden om erstatning for ikke-økonomisk skade

Vedtægtens artikel 24, stk. 1, kræver, at administration i tilfælde af alvorlige beskyldninger vedrørende en tjenestemands faglige hæderlighed i tjenesten skal tage alle skridt til at undersøge, om beskyldningerne er begrundede, og — når dette ikke er tilfældet — at den skal afvise beskyldningerne og tage alle fornødne skridt til at genoprette den pågældende tjenestemands omdømme (præmis 31).

Henvisning til: Ronchi mod Kommissionen, a.st., præmis 48.

Den beskyldning, direktøren for entreprenørvirksomheden fremsatte i det foreliggende tilfælde, og hvorefter »Carrara's adfærd over for virksomheden må tilskrives personlige forhold, der muligvis hænger sammen med, at den ikke havde givet hans søn en anbefaling«, udgør en alvorlig beskyldning vedrørende sagsøgerens hæderlighed i tjenesten. Det påhvilede herefter Kommissionen at skride ind med den nødvendige fasthed og at behandle sagen med den hurtighed og omhu, som forholdene krævede, med henblik på at klarlægge de faktiske omstændigheder, således at den på baggrund heraf kunne afgøre, hvilke konsekvenser der ville være passende (præmis 32 og 33).

Henvisning til: Retten, 28. februar 1996, sag T-294/94, Dimitriadis mod Revisionsretten, Sml. Pers. II, s. 151, præmis 39.

I det foreliggende tilfælde lod Kommissionen først, da der var forløbet mere end syv måneder efter modtagelsen af begæringen om bistand, gennemføre en intern undersøgelse for at klarlægge de faktiske omstændigheder og foranstaltede en ekstern sagkyndig undersøgelse af de tekniske og bogholderimæssige forhold. Hermed undlod Kommissionen at handle med den fornødne hurtighed og forskertsede sin mulighed for med den fornødne omhu at behandle sagsøgerens anmodning om bistand (præmis 34 og 35).

Retten fandt, at en annulation af den stiltiende afvisning samt tilkendelse af en symbolsk erstatning på 1 ECU udgjorde en passende genoprettelse af den ikke-økonomiske skade, som sagsøgeren havde lidt.

Påstanden om, at Kommissionen tilpligtes at erstatte sagsøgeren de sagsomkostninger, han må aflwlde ved de nationale retsinstanser som civil part

Der foreligger ikke oplysninger, på grundlag af hvilke det kan anses for godtgjort, at der er direkte årsagssammenhæng mellem den fejl, der lægges Kommissionen til last, og som er den stiltiende afvisning af anmodningen om bistand, og det hævdede tab i form af sagsomkostninger i forbindelse med en sag for national ret. Den bistand, som Kommissionen ville have ydet, ville nemlig hverken have givet anledning til eller udelukket et sagsanlæg ved en national ret. Sagsøgeren havde i øvrigt indbragt sagen for de italienske retsinstanser, allerede før den anfægtede afgørelse forelå (præmis 41).

Desuden tilkommer det ikke Fællesskabets retsinstanser at give påbud til institutionerne ved udøvelsen af deres legalitetskontrol. Ifølge traktatens artikel 176 har den institution, fra hvilken en annulleret retsakt hidrører, pligt til at gennemføre de til dommens opfyldelse nødvendige foranstaltninger (præmis 44).

Henvisning til: Retten, 8. oktober 1992, sag T-84/91, Meskens mod Parlamentet, Sml. II, s. 2335, præmis 73.

Konklusion;

Kommissionens stiltiende afvisning af sagsøgerens anmodning om bistand af 28. juli 1994 annulleres.

Kommissionen betaler sagsøgeren én ECU i symbolsk erstatning for ikke-økonomisk skade.

I øvrigt frifindes Kommissionen.