Forslag til afgørelse fra generaladvokat Alber fremsat den 14. september 2000. - Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod den Italienske Republik. - Traktatbrud - Manglende gennemførelse af direktiv 97/51/EF. - Sag C-422/99.



Samling af Afgørelser 2000 side I-10651



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1 I denne traktatbrudssag mod Den Italienske Republik har Kommissionen nedlagt følgende påstande:

1) Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/51/EF af 6. oktober 1997 om ændring af Rådets direktiv 90/387/EØF og 92/44/EØF med henblik på tilpasning til konkurrenceforhold på telekommunikationsområdet (1), idet den ikke har udstedt de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller i hvert fald ikke har givet Kommissionen underretning herom.

2) Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

2 Medlemsstaterne skulle i henhold til direktivets artikel 3, stk. 1, sætte de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme direktivet senest den 31. december 1997.

3 Da Kommissionen ved fristens udløb ikke havde fået underretning om gennemførelsen af direktivet i italiensk ret, og den i øvrigt ikke rådede over oplysninger, på grundlag af hvilke den kunne fastslå, at Den Italienske Republik havde opfyldt denne forpligtelse, iværksatte den en traktatbrudsprocedure i henhold til EF-traktatens artikel 169 (nu artikel 226 EF), idet den fremsendte en åbningsskrivelse den 25. august 1998.

4 Ved skrivelse af 16. oktober 1998 gav den italienske regering Kommissionen oplysning om, at de bestemmelser, der var nødvendige for at gennemføre direktivet, var under udarbejdelse.

5 Ved skrivelse af 26. januar 1999 tilsendte Kommissionen derefter Den Italienske Republik en begrundet udtalelse, hvori den opfordrede denne til at træffe de nødvendige foranstaltninger til at efterkomme direktivet inden to måneder efter meddelelsen af den begrundede udtalelse og til at give Kommissionen underretning herom.

6 Ved skrivelse af 12. april 1999 tilsendte Den Italienske Republik Kommissionen et forslag til dekret, der bl.a. vedrørte gennemførelsen af direktiv 97/51.

7 Da Kommissionen i øvrigt ikke havde oplysninger om de italienske gennemførelsesforanstaltninger, besluttede den at anlægge denne sag.

8 Den italienske regering har ikke bestridt traktatbruddet, men har henvist til et udkast til (en italiensk) anordning, som er blevet fremsendt til Kommissionen til orientering, og som Consiglio di Stato er blevet anmodet om at afgive udtalelse om. Consiglio di Stato har anset det for nødvendigt - forud for afgivelsen af sin egen udtalelse - at indhente udtalelse fra Autorità per le garanzie nelle comunicazioni (den italienske telekommunikationsstyrelse) og Autorità garante delle concorrenza e del mercato (den italienske konkurrencestyrelse).

9 Dette anbringende kan imidlertid ikke føre til, at klagepunktet om, at gennemførelsen ikke er sket rettidigt, må anses for ubegrundet. Da gennemførelsen af direktivet således ikke er sket inden for den fastsatte frist, må der gives Kommissionen medhold i dens påstand herom.

10 Det må herefter fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3, stk. 1, i direktiv 97/51, idet den ikke inden for den fastsatte frist har udstedt de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.

11 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Da Den Italienske Republik har tabt sagen, bør den tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Forslag til afgørelse

12 Sammenfattende foreslår jeg, at Domstolen træffer følgende afgørelse.

»1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/51/EF af 6. oktober 1997 om ændring af Rådets direktiv 90/387/EØF og 92/44/EØF med henblik på tilpasning til konkurrenceforhold på telekommunikationsområdet, idet den ikke har udstedt de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.

2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.«

(1) - EFT L 295, s. 23.