Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Socialpolitik - ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring - for sen udbetaling af sociale sikringsydelser som foelge af forskelsbehandling i strid med direktiv 79/7 - krav paa renter af de til slut udbetalte beloeb - foreligger ikke

(Raadets direktiv 79/7, art. 6)

2 Faellesskabsret - borgernes rettigheder - en medlemsstats tilsidesaettelse heraf - forpligtelse til at erstatte skade forvoldt borgerne - betingelser - vilkaarene for ydelsen af erstatningen - anvendelse af national ret - graenser

Sammendrag

3 Artikel 6 i direktiv 79/7 om gradvis gennemfoerelse af princippet om ligebehandling af maend og kvinder med hensyn til social sikring foreskriver ikke, at en borger skal kunne faa tilkendt renter af efterbetalinger af sociale sikringsydelser, naar den for sene udbetaling af ydelserne skyldes en forskelsbehandling, der ifoelge direktivet ikke maa finde sted.

Skyldige sociale sikringsydelser, der udbetales de ydelsesberettigede af de kompetente institutioner, som det bl.a. paahviler at undersoege, om de i henhold til de relevante bestemmelser gaeldende betingelser er opfyldt, har saaledes paa ingen maade karakter af erstatning for et tab, hvorfor det af Domstolen i dommen af 2. august 1993 i sag C-271/91, Marshall, anfoerte raesonnement vedroerende en erstatning med henblik paa at genoprette en reel ligebehandling - og hvorefter tilkendelse af renter i overensstemmelse med de relevante nationale bestemmelser skal anses for et vaesentligt element i erstatningen - ikke kan vaere gaeldende. Medlemsstaterne er i henhold til artikel 6 i direktiv 79/7 forpligtet til at traeffe de noedvendige foranstaltninger til, at enhver, der mener sig udsat for en forskelsbehandling, som ifoelge direktivet ikke maa finde sted, i forbindelse med tilkendelse af sociale sikringsydelser, har mulighed for at faa fastslaaet, at en saadan forskelsbehandling er retsstridig, og for at faa gennemfoert et krav om udbetaling af de ydelser, som den paagaeldende ville have haft ret til, saafremt der ikke har vaeret tale om en saadan forskelsbehandling, men renter af efterbetalinger af ydelserne kan herefter ikke anses for et afgoerende element i den saaledes afgraensede ret.

4 En medlemsstat er erstatningsansvarlig for tab, som er forvoldt borgerne paa grund af tilsidesaettelser af faellesskabsretten, der maa tilregnes medlemsstaten. Denne forpligtelse bestaar, naar tre betingelser er opfyldt, nemlig at den bestemmelse, der er overtraadt, har til formaal at tillaegge borgerne rettigheder, at overtraedelsen er tilstraekkeligt kvalificeret, og at der er en direkte aarsagsforbindelse mellem statens overtraedelse af sin forpligtelse og de skadelidtes tab.

Med det forbehold, at retten til erstatning foelger direkte af faellesskabsretten, naar de naevnte tre betingelser er opfyldt, gennemfoeres statens erstatningsansvar for det forvoldte tab efter nationale erstatningsregler, dog saaledes at betingelserne i medlemsstaternes nationale lovgivning for erstatning af tab ikke maa vaere mindre gunstige end de betingelser, der gaelder for tilsvarende soegsmaal paa grundlag af national ret, og ikke maa vaere udformet saaledes, at de i praksis goer det umuligt eller urimeligt vanskeligt at opnaa erstatning.