ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

Det gøres i denne forbindelse gældende, at den omstændighed, at Kommissionen har undladt at efterkomme sagsøgerens anmodning om en afgørelse med hensyn til de »uformelle underretningers« retlige karakter (bindende karakter) og om i givet fald i overensstemmelse med denne procedure at høre sagsøgeren, udgør tilsidesættelse af traktaterne til skade for sagsøgeren.
1.

Første anbringende om, at udvælgelseskomitéen for udvælgelsesprøven anlagde et åbenbart urigtigt skøn med at antage, at sagsøgerens eksamensbevis ikke opfyldte en af adgangsbetingelserne til udvælgelsesprøven.
—

EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne, herunder de af sagsøgeren afholdte nødvendige omkostninger forbundet med sagens behandling for appelkammeret ved Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO).
—

Afgørelse truffet den 8. september 2017 af Det Europæiske Kemikalieagenturs Klageudvalg (sag nr. A-026-2015) annulleres, for så vidt som Klageudvalget i forhold til Medlemsstatsudvalgets afgørelse af 1. oktober 2015 angående stoffet 1,4-benzendiamin, N, N‘-blandede fenyl- og benzylderivater (herefter »BENPAT«) CAS-nr.: 68953-84-4 (EF-nr.: 273-227-8) traf afgørelse om: — delvis annullation af denne afgørelse, for så vidt som den fastsatte, at registranterne i forbindelse med undersøgelsen skulle identificere metabolitterne i overensstemmelse med OECD TG 309-studiet — delvis annullation af den nævnte afgørelse, for så vidt som den fastsatte, at der skulle udføres en undersøgelse i overensstemmelse med OECD TG 308-studiet — at udtalelsen vedrørende bioakkumulering i den nævnte afgørelses begrundelse skulle fjernes.
1.

Første anbringende om fejlagtig opfyldelse af dom om ophævelse af 14. februar 2017, Kerstens mod Kommissionen (T-270/16 P, ikke trykt i Sml., EU:T:2017:74) og om ansættelsesmyndighedens tilsidesættelse af princippet »non bis in idem«, da den besluttede at genoptage den disciplinære forfølgning, som sagsøgeren var genstand for.
1.

Første anbringende om, at Kommissionen har tilsidesat sagsøgerens deltagelsesrettigheder — navnlig retten til at blive hørt forud for vedtagelsen af den anfægtede afgørelse. — Kommissionen gav ikke sagsøgeren tilstrækkelig mulighed for at udtale sig om de beviser, som staten havde fremlagt. — Kommissionen nægtede sagsøgeren retten til at fremsætte bemærkninger om nøgledokumenter og de konstateringer, på grundlag af hvilke Kommissionen vedtog den anfægtede afgørelse. — Det kan ikke udelukkes, at disse undladelser påvirkede udfaldet af denne sag.
1.

Første anbringende vedrører tilsidesættelse af forordning nr. 1107/2009 (2), forordning nr. 1141/2010 (3), forordning nr. 1272/2008 (4) og direktiv 2010/63 (5). — Sagsøgerne har gjort gældende, at den anfægtede forordning blev vedtaget i strid med forordning nr. 1141/2010 og vejledningen om forlængelse (SANCO/10387/2010 rev. 8), for så vidt som EFSA genevaluerede fareprofilen for FPS på trods af, at der ikke var sket ændringer i den aktuelle videnskabelige viden og de gældende retlige rammer. — Sagsøgerne har gjort gældende, at den anfægtede forordning blev vedtaget i strid med forordning nr. 1272/2008 og Kommissionens vejledning om metabolitter i grundvandet (SANCO/221/2000 rev.10), for så vidt som EFSA støttede sig på sit eget forslag til fareklassificering af FPS og anslog en toksicitet af tre metabolitter i grundvandet. — Sagsøgerne har gjort gældende, at den anfægtede forordning blev vedtaget i strid med forordning nr. 1107/2009 og direktiv 2010/63, for så vidt som EFSA fastslog, at der manglede data om yderligere genotoksiske undersøgelser, uden at det tog behørigt hensyn til vægten af beviser, og på trods af at det ikke var godtgjort, at det var nødvendigt at udføre yderligere tests.
—

Kommissionens stiltiende afgørelse om afslag af 24. august 2017 annulleres, idet denne er en følge af Kommissionens undladelse af inden for den fastsatte frist i henhold til artikel 8, stk. 3, i forordning nr. 1049/2001 at besvare sagsøgerens genfremsatte begæring om aktindsigt af 10. juli 2017 i forbindelse med den anmodning om aktindsigt, der blev indgivet den 2. maj 2017 med nr. 2017/2592 vedrørende oplysninger, der er blevet fremlagt eller udvekslet i forbindelse med en indkaldelse af ansøgninger om pan-europæiske systemer for mobile satellittjenester.
—

Det gøres gældende, at afgørelsen er truffet på grundlag af en række faktuelt urigtige udsagn, herunder den påstand, at den anmeldte foranstaltning var et svar på Kommissionens åbningsskrivelse, og at hensigten med den var at påvise de tiltag, som Polen havde gjort for at rette op på den overtrædelse, der var genstand for åbningsskrivelsen, dvs. visse betingelser for at opnå tilladelser til at udbyde spilletjenester i Polen, selv om Polen faktisk fjernede disse betingelser for over to år siden, og selv om den anmeldte foranstaltning ikke havde noget at gøre med Kommissionens åbningsskrivelse.
2.

Det andet anbringende om den tilsidesættelse af retten til kontradiktion, der følger af afslaget på aktindsigt, og på at blive hørt inden vedtagelsen af den endelige afgørelse, om en tilsidesættelse af den grundlæggende ret til god forvaltning, der er fastsat i chartrets artikel 41, om en tilsidesættelse af det almene princip om kontradiktion, om en tilsidesættelse af artikel 24, stk. 2, i forordning 2015/1589, og om, at der i den foreliggende sag foreligger en begrundelsesmangel. — Klagerne anmodede om aktindsigt i den dokumentation, som de slovenske myndigheder havde sendt til Kommissionen, og om et møde med Kommissionens tjenestegrene for at skabe den fornødne afklaring, navnlig hvad angår de anmeldte foranstaltningers påvirkning af konkurrencen og af samhandelen mellem medlemsstaterne. Kommissionen vedtog den anfægtede afgørelse uden forud herfor at fremsende de begærede dokumenter og uden at afholde et møde med klagerne. Herved tilsidesatte Kommissionen artikel 24, stk. 2, i forordning 2015/1589, som fortolket i overensstemmelse med chartrets artikel 41 og det almene princip om kontradiktion. — Klagernes mulighed for at fremsætte bemærkninger til Kommissionens foreløbige vurdering, jf. artikel 24, stk. 2, forudsætter nødvendigvis en ret til aktindsigt eller til at anmode Kommissionen om et møde. Disse ufravigelige rettigheder udgør nemlig selve denne grundlæggende rettigheds indbyrdes tæt forbundne bindeled. I det foreliggende tilfælde blev nægtelsen af disse rettigheder ikke begrundet.
—

Under alle omstændigheder tilpligtes sagsøgte at betale sagsomkostningerne i henhold til procesreglementets artikel 134, der på grundlag af den italienske likvideringsparameter for advokater i henhold til det italienske justitsministeriums ministerielle dekret nr. 55/2014 er anført til at udgøre 30 000 EUR, sammen med en fast godtgørelsessats på 15 % ifølge artikel 15 i det italienske justitsministeriums ministerielle dekret nr. 55/2014, et lovbestemt bidrag til advokatfonden på 4 % og 22 % moms, for så vidt som det skyldes, og idet der, mens sagen pågår, tages forbehold for et mere præcist beløb, som afhænger af de afholdte udgifter.
—

Den afgørelse, der blev meddelt ved skrivelse af 16. oktober 2017 fra Den Europæiske Centralbanks direktion, hvormed der blev givet afslag på sagsøgernes begæring om aktindsigt i Den Europæiske Centralbanks dokument »Responses to questions concerning the interpretation of Art. 14.4 of the Statute of the ESCB and of the ECB« af 23. april 2015, annulleres.
3.

Tredje anbringende om en manglende begrundelse og et åbenbart urigtigt skøn med hensyn til Kommissionens kvalificering af den pågældende foranstaltning som statsstøtte. Dette anbringende er opdelt i to led. — Det første led om, at undtagelsesbestemmelsen i artikel 106, stk. 2, TEUF efter sagsøgerens opfattelse skal sammenholdes med artikel 93 TEUF, hvorefter støtteforanstaltninger, som modsvarer behovet for en samordning af transportvæsenet, eller som udgør godtgørelse for visse forpligtelser, der har sammenhæng med begrebet offentlig tjenesteydelse, er forenelige med traktaterne. — Andet led om et åbenbart urigtigt skøn og en utilstrækkelig begrundelse med hensyn til anvendelsen af artikel 107 TEUF. For det første er den anfægtede afgørelse utilstrækkeligt begrundet, idet den ikke har anført noget forhold med henblik på at fastslå eller godtgøre, hvorledes den omhandlede støtteordning påvirker eller kan påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne for de franske havnes vedkommende — nærmere bestemt havnen i Brest. For det andet er afgørelsen behæftet med et åbenbart urigtigt skøn, i det omfang den kvalificerer foranstaltningen til fordel for havnen i Brest som statsstøtte, selv om betingelsen om påvirkning af samhandelen mellem medlemsstater ikke er opfyldt.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 42/41

Sag anlagt den 11. december 2017 — Brown Street Holdings mod EUIPO — Enesan (FIGHT LIFE)

(Sag T-800/17)

(2018/C 042/57)

Stævningen er affattet på tysk

Parter

Sagsøger: Brown Street Holdings Ltd (Auckland, New Zealand) (ved advokaterne C. Hufnagel, M. Kleespies, A. Bender og J. Clayton-Chen)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Enesan AG (Zürich, Schweiz)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Ansøger af det omtvistede varemærke: Enesan AG

Det omtvistede varemærke: International registrering, hvor Den Europæiske Union er designeret, af ordmærket »FIGHT LIFE« nr. 1 112 642

Sagen for EUIPO: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 26. september 2017 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 36/2017-2)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender

— Tilsidesættelse af artikel 75, stk. 2, i forordning nr. 207/2009

— Tilsidesættelse af artikel 75, stk. 1, i forordning nr. 207/2009
—

Artikel 2 i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2017/1524 af 5. september 2017 om tilbagetrækning af godtagelsen af et tilsagn for to eksporterende producenter i henhold til gennemførelsesafgørelse 2013/707/EU om bekræftelse af godtagelse af et tilsagn afgivet i forbindelse med antidumpingproceduren og antisubsidieproceduren vedrørende importen af fotovoltaiske moduler af krystallinsk silicium og nøglekomponenter hertil (dvs. celler) med oprindelse i eller afsendt fra Folkerepublikken Kina i de endelige foranstaltningers anvendelsesperiode.
—

Den administrerende direktørs bidrag til den årlige bedømmelsesrapport og dermed også selve bedømmelsesrapporten indeholder usandheder og er baseret på ufuldstændige og ensidige negative præstationsoplysninger. Den administrerende direktør har lagt vilkårlige og sagen uvedkommende oplysninger til grund herfor og har i overvejende grad ikke henvist til de i formålene foruddefinerede nøgleindikatorer. Den administrerende direktørs bedømmelsesbidrag fordrejer således de faktiske omstændigheder på en sådan måde, at en præstationsbedømmelse af sagsøgeren ikke længere foreligger. Det kan ikke være lovligt at give en dårlig bedømmelse ved udgangen af et år, uden at sagsøgeren har haft lejlighed til at reagere på eventuelle mangler i sin tjenstlige indsats.
8.

Ottende anbringende om, at den anfægtede afgørelse anvender artikel 101 TEUF, EØS-aftalens artikel 53 og artikel 25 i forordning nr. 1/2003 forkert ved at pålægge en bøde for en adfærd, som er tidsbegrænset, og ved under alle omstændigheder ikke at tage hensyn til, at adfærden ikke var vedvarende.
—

Europa-Kommissionens Generalsekretariats afgørelse (C(2017 7119 FINAL) af 18. oktober 2017 om afslag på at fremsende afgørelsen fra Europa-Kommissionens Generaldirektorat for Konkurrence om protokollen for erstatning til EDF i forbindelse med lukningen af Fessenheim-atomkraftværket, som blev meddelt de franske myndigheder den 22. marts 2017, annulleres.
—

Kommissionens afgørelse C (2017) 5622 af 14. august 2017 i sag SA.38101 (2015/NN) (ex 2013/CP) annulleres, for så vidt som det heri fastslås, at der ikke foreligger statsstøtte til fordel for Aluminium, og at Kommissionen følgelig ikke var forpligtet til at iværksætte den formelle undersøgelsesprocedure i henhold til artikel 108, stk. 2, TEUF.
4.

Fjerde anbringende om en retlig fejl i forbindelse med gennemførelsen af kontrolproceduren for eksisterende støtte og om tilsidesættelse af artikel 108, stk. 1, og 2, TEUF samt af proportionalitetsprincippet, for så vidt som Kommissionen, for det første, ved at pålægge de franske myndigheder at dokumentere, at ordningen, hvorved de franske havne fritages fra selskabsskat, var forenelig med det indre marked, vendte bevisbyrden og handlede som om, den skulle træffe afgørelse om en anmodning om godkendelse af en ny støtteordning. For det andet har Kommissionen ved at pålægge de franske myndigheder at afskaffe denne fritagelsesordning fuldstændigt uden at godtgøre, at der ikke kunne foretages ændringer til denne foranstaltning med henblik på at gøre den forenelig med EU’s regler om statsstøtte, tilsidesat artikel 108, stk. 1 og 2, TEUF, artikel 2 i forordning nr. 2015/1589 og proportionalitetsprincippet.
—

Den anfægtede afgørelse annulleres og det fastslås i henhold til artikel 52, stk. 1, litra b), og artikel 53, stk. 2, litra a), i forordning nr. 207/2009, at varemærket »NEYMAR« nr. 11 432 044, der indehaves af Carlos Moreira, er gyldigt for alle varer og tjenesteydelser, for hvilke dette varemærke er registreret.
1.

Første anbringende om en tilsidesættelse af artikel 102 TEUF, en åbenbar retlig fejl som følge af anvendelsen af de forkerte retlige kriterier til vurdering af det påståede misbrug. Det er sagsøgerens opfattelse, at der kun kan foreligge misbrug, hvis sporet var grundlæggende eller uundværligt for konkurrenter med henblik på at konkurrere på det efterfølgende marked (hvilket ikke er tilfældet).
2.

Andet anbringende vedrører den omstændighed, at ECHA foretog et åbenbart ukorrekt skøn, idet det ikke vurderede alle de relevante faktiske omstændigheder og konkluderede, at klageren havde gjort en større indsats end sagsøgeren, og idet det ikke tog hensyn til artikel 25 i REACH-forordningen (1). — Sagsøgeren har gjort gældende, at ECHA foretog et åbenbart fejlagtigt skøn, idet det ikke tog hensyn til alle de relevante faktiske omstændigheder i den situation, som søges reguleret ved den anfægtede afgørelse, henset til, at ECHA konkluderede, at klageren havde gjort en større indsats end sagsøgeren, og at ECHA derved ikke tog hensyn til sagsøgerens bekymring vedrørende klagerens fordobling af forsøg med hvirveldyr i strid med artikel 25 i REACH-forordningen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 52/34

Sag anlagt den 29. november 2017 — US mod ECB

(Sag T-780/17)

(2018/C 052/46)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: US (ved advokaterne L. Levi og A. Blot)

Sagsøgt: Den Europæiske Centralbank (ECB)

Sagsøgerens påstande

— Sagen fremmes til realitetsbehandling og sagsøgeren gives medhold.

Følgelig:

— Annullation af bedømmelsesrapporten for 2016 (for perioden fra den 1. september 2015 til den 1. september 2016) og af afgørelsen af 15. december 2016 vedrørende Annual salary and bonus review (»ASBR«) for 2016, meddelt sagsøgeren henholdsvis den 30. november 2016 og den 9. januar 2017.

— Annullation af ECB’s afgørelse af 3. maj 2017 om afslag på sagsøgerens ansøgninger af 15. februar 2017 og af 9. marts 2017 om fornyet administrativ prøvelse.

— Annullation af ECB’s afgørelse af 12. september 2017, meddelt sagsøgeren den 19. september 2017, om afslag på sidstnævntes klage indgivet den 7. juli 2017.

— Sagsøgte tilpligtes at betale erstatning for de lidte tab.

— EIB tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremført fire anbringender for så vidt angår påstanden om annullation af bedømmelsesrapporten for 2016.

1. Første anbringende om tilsidesættelse af begrundelsespligten, for så vidt som sagsøgerens bedømmelsesrapport indskrænker sig til en generel, gentagen og cirkulær kritik.

2. Andet anbringende om, at den anfægtede rapport er behæftet med åbenbart urigtige skøn.

3. Tredje anbringende om magtfordrejning, om, at sagsøgeren har været genstand for chikane, samt om tilsidesættelse af omsorgspligten og af princippet om god forvaltning.

4. Fjerde anbringende om, at sagsøgte har begået processuelle fejl ved udfærdigelsen af den anfægtede rapport.

Sagsøgeren har desuden påberåbt sig et anbringende om, at retningslinjerne for gennemførelsen af den årlige gennemgang af løn og bonus er ulovlige, samt om tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet for så vidt angår afgørelsen vedrørende gennemførelsen for 2016.
—

Af disse grunde anmodes Retten om at træffe en afgørelse: (i) for at sagsøgerne kan få ophævet afgørelsen fra de retsinstanser, som tog stilling til det civile erstatningssøgsmål, der var anlagt mod BCP [Banco Comercial Português] m.fl.; (ii) for at sagsøgerne kan iværksætte et søgsmål med et regreskrav mod den portugisiske stat; (iii) for at det vurderes, om medlemsstaten/anklagemyndigheden/PGR [Procuradoria Geral da República, statsadvokaturen] havde grund til at afvise at gribe ind i det civile søgsmål; (iv) for at vurdere, om medlemsstaten/anklagemyndigheden/PGR havde grund til ikke at have underrettet OLAF om denne sag.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 52/39

Sag anlagt den 15. december 2017 — Seco Belgium og Vinçotte mod Parlamentet

(Sag T-812/17)

(2018/C 052/51)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøgere: Seco Belgium (Bruxelles, Belgien) og Vinçotte (Vilvoorde, Belgien) (ved advokaterne A. Delvaux og R. Simar)

Sagsøgt: Europa-Parlamentet

Sagsøgernes påstande

— Annullationssøgsmålet antages til realitetsbehandling.

— Afgørelsen af ukendt dato, hvorved Europa-Parlamentet besluttede at tildele kontrakt [06D20/2017/M005 — Opgaver inden for inspektion og tekniske udtalelser i forbindelse med anlægsarbejde, projekter og indkøb ved Europa-Parlamentet i Bruxelles (EUT 2017/S 118-236114)] til [en anden tilbudsgiver], annulleres.

— Parlamentet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne fremsat et enkelt anbringende om en tilsidesættelse af artikel 1.1, 1.2 og 1.3 i bilaget »Tekniske specifikationer« til udbudsbetingelserne for kontrakt 06D20/2017/M005 — Opgaver inden for inspektion og tekniske udtalelser i forbindelse med anlægsarbejde, projekter og indkøb ved Europa-Parlamentet i Bruxelles (EUT 2017/S 118-236114), en åbenbart urigtig vurdering og tilsidesættelse af almindelige EU-retlige principper, forpligtelsen til omhu og grundighed, lighedsprincippet, gennemsigtighedsprincippet, af begrundelsespligten, som den følger af bl.a. artikel 113 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 af 25. oktober 2012 om de finansielle regler vedrørende Unionens almindelige budget og om ophævelse af Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 (EUT 2012, L 298, s. 1), artikel 161 i Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 1268/2012 af 29. oktober 2012 om gennemførelsesbestemmelser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 om de finansielle regler vedrørende Unionens almindelige budget (EUT 2012, L 362, s. 1), af adgangen til effektive retsmidler samt af visse bestemmelser vedrørende tildelingen af den pågældende kontrakt.
—

De sagsøgte tilpligtes til solidarisk, eller in solidum, eller hver især for det fulde beløb, at betale sagsøgeren et beløb på 152 250,00 EUR for det økonomiske tab og et beløb på 25 000,00 EUR for det ikke-økonomiske tab.
2.

Andet anbringende: tilsidesættelse af TEUF samt af retsregler ved gennemførelse heraf i form af artikel 107, stk. 3, litra a), TEUF, artikel 109 TEUF, sammenholdt med artikel 58, stk. 1, i forordning (EU) nr. 651/2014 og artikel 108, stk. 2, TEUF, sammenholdt med artikel 4, stk. 4, i forordning (EU) nr. 2015/1589 — Kommissionen er af den opfattelse, at dens undersøgelsesbeføjelse i forhold til støtte, der er baseret på forordning (EU) nr. 651/2014, er begrænset til en undersøgelse af betingelserne for den fritagelse, der er fastsat i samme forordning. Denne opfattelse er retligt fejlagtig, eftersom det følger af retspraksis, at overholdelse af kravene i forordning (EU) nr. 651/2014 udelukkende indebærer, at der gælder en forrang for en formodning for overensstemmelse i forhold til en individuel undersøgelse. Denne forrang gælder ikke i sager såsom den foreliggende, hvori støtten umiddelbart betragtet skal tillægges særlig betydning med hensyn til dens konkurrencemæssige virkninger. I sådanne tilfælde er Kommissionen berettiget til at foretage en individuel bedømmelse uden for rammerne af forordning (EU) nr. 651/2014 i overensstemmelse med den primære ret og EU-rettens almindelige principper. Kommissionen har tilsidesat artikel 107, stk. 3, litra a) TEUF ved ikke at udøve dette skøn. — Endvidere har Kommissionen tilsidesat artikel 109 TEUF, sammenholdt med artikel 58, stk. 1, i forordning (EU) nr. 651/2014, for så vidt som den anvendte denne forordning på nærværende tilfælde med tilbagevirkende kraft til trods for, at betingelserne herfor ikke var opfyldt. Støtten udgør ad hoc-støtte til en stor virksomhed. En sådan støttes tilskyndelsesvirkning er genstand for særligt strenge krav i henhold til artikel 6, stk. 3, litra a), i forordning (EU) nr. 651/2014. Det påkrævede bevis for, at de slovakiske myndigheder ved anvendelse af støttemodtageres dokumenter havde sikre sig, at disse krav var blevet opfyldt, inden de godkendte støtten, er ikke blevet ført. — Endelig har Kommissionen tilsidesat artikel 108, stk. 2, TEUF, sammenholdt med artikel 4, stk. 4, i forordning (EU) nr. 2015/1589, eftersom den ikke indledte den formelle undersøgelsesprocedure. Kommissionen foretog i den tre og et halvt år lange undersøgelsesperiode en vurdering af den SMV-status, som støttemodtageren ifølge Kommissionen havde, der var utilstrækkelig og ufuldstændig. Endvidere henviste Kommissionen i et møde udtrykkeligt til nogle vanskeligheder vedrørende spørgsmålet, om der var tale om støtte, der var blevet tildelt i henhold til en støtteordning, eller om ad hoc-støtte. Kommissionen var kun berettiget til at lade dette spørgsmål stå åbent, såfremt den havde foretaget en tilstrækkelig undersøgelse og med rette havde fastslået, at støttemodtageren havde SMV-status. Dette var imidlertid ikke tilfældet. Endvidere anerkendte Kommissionen først i den anfægtede afgørelse, at der ikke forelå overensstemmelse i henhold til forordning (EU) nr. 800/2008 (3), efter at den i flere år havde hævdet det modsatte.
—

Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som den ikke gav medhold i klagen for følgende tjenesteydelser i klasse 41: »arrangering og gennemførelse af underholdningskonferencer, kongresser, arrangementer, konkurrencer og seminarer; klubtjenester (underholdning eller uddannelse); tilrådighedsstillelse af et websted med information om konferencer, kongresser, arrangementer, konkurrencer og seminarer; planlægning af særlige arrangementer; organisering af kulturelle arrangementer og udstillinger til kulturelle eller uddannelsesmæssige formål, offentliggørelse af bøger, elektroniske bøger og online-tidsskrifter; erhvervsvejledning og vejledningstjenester (uddannelses- eller træningsrådgivning)«.
—

Den anfægtede afgørelse annulleres, for så vidt som den ikke gav medhold i klagen for følgende tjenesteydelser i klasse 41: »arrangering og gennemførelse af underholdningskonferencer, kongresser, arrangementer, konkurrencer og seminarer; klubtjenester (underholdning eller uddannelse); tilrådighedsstillelse af et websted med information om konferencer, kongresser, arrangementer, konkurrencer og seminarer; planlægning af særlige arrangementer; organisering af kulturelle arrangementer og udstillinger til kulturelle eller uddannelsesmæssige formål, offentliggørelse af bøger, elektroniske bøger og online-tidsskrifter; erhvervsvejledning og vejledningstjenester (uddannelses- eller træningsrådgivning«.
2.

Andet anbringende om, at problemet har vist sig at være størst med hensyn til import af animalske produkter og det såkaldte »dobbeltliste«-krav for fartøjer, som leverer til virksomheder i tredjelande.