FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT

VERICA TRSTENJAK

fremsat den 7. juni 2007 1( )

Sag C-173/06

Agrover Srl

mod

Agenzia Dogane Circoscrizione Doganale di Genova

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Commissione tributaria regionale di Genova (Italien))

»EF-toldkodeksen – procedure for aktiv forædling – associeringsaftale – ris, der forudgående er udført under en procedure for aktiv forædling til et tredjeland, hvormed der er indgået en aftale, som indeholder en klausul om ikke-godtgørelse – anvendelighed af toldkodeksens artikel 216 – uanvendelighed af toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), i tilfælde af manglende efterfølgende bogføring af told«

I – Indledning

1. Commissione tributaria regionale di Genova har spurgt Domstolen, om artikel 216 og 220 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks ( ) finder anvendelse i tilfælde, hvor en fællesskabsvare, under en procedure for aktiv forædling, forudgående var udført til et tredjeland, hvormed der er indgået en overenskomst, som indeholder en klausul om ikke at indrømme godtgørelse af told- og afgiftsbeløb.

2. Den tvist, der ligger til grund for sagen, drejer sig om, at toldkontoret i Genova fremsatte krav om, at selskabet Agrover betalte told for en transaktion i forbindelse med en procedure for aktiv forædling vedrørende forudgående udførsel af sleben ris med oprindelse i Fællesskabet til Ungarn, et land, der på daværende tidspunkt havde indgået en overenskomst med De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater, som indeholdt en klausul om ikke-godtgørelse, og efterfølgende indførte samme mængde afskallet ris toldfrit fra Thailand.

II – Retsforskrifter

A – Toldkodeksen ( )

3. Artikel 114 bestemmer:

»1. Med forbehold af artikel 115 giver proceduren for aktiv forædling mulighed for inden for Fællesskabets toldområde at lade følgende varer underkaste en eller flere forædlingsprocesser:

a) ikke-fællesskabsvarer, som er bestemt til at genudføres fra Fællesskabets toldområde som forædlingsprodukter, uden at de pålægges importafgifter eller undergives handelspolitiske foranstaltninger

b) varer, som er i fri omsætning, og for hvilke der indrømmes godtgørelse af eller fritagelse for importafgifterne, hvis varerne udføres fra Fællesskabets toldområde som forædlingsprodukter.

2. Der forstås ved:

a) »suspensionsordningen«: proceduren for aktiv forædling i den i stk. 1, litra a), omhandlede form

b) »tilbagebetalingsordningen«: proceduren for aktiv forædling i den i stk. 1, litra b), omhandlede form

c) forædlingsprocesser:

– bearbejdning af varer, herunder montage og samling samt tilpasning til andre varer

– forarbejdning af varer

– reparation af varer, herunder istandsættelse og justering, samt

– anvendelse af visse varer, hvis art fastlægges efter udvalgsproceduren, og som ikke indgår i forædlingsprodukterne, men som muliggør eller letter fremstillingen af forædlingsprodukterne, selv om de ved deres anvendelse forbruges helt eller delvis

d) »forædlingsprodukter«: alle produkter, der fremkommer ved forædlingsprocesser

e) »ækvivalente varer«: fællesskabsvarer, som anvendes til fremstilling af forædlingsprodukter i stedet for indførselsvarer

f) »udbyttesats«: den mængde eller den procentdel forædlingsprodukter, der opnås ved forædling af en bestemt mængde indførselsvarer.

4. Artikel 115 bestemmer:

»1. Når de i stk. 2 omhandlede betingelser er opfyldt, og med forbehold af stk. 4, tillader toldmyndighederne, at

a) forædlingsprodukter fremstilles af ækvivalente varer

b) forædlingsprodukter, som er fremstillet af ækvivalente varer, udføres fra Fællesskabet forud for indførslen af indførselsvarerne.

2. Ækvivalente varer skal være af samme kvalitet og have samme egenskaber som indførselsvarerne. I særlige tilfælde, der fastlægges efter udvalgsproceduren, kan de ækvivalente varer dog befinde sig på et mere fremskredet stadium i fremstillingsprocessen end indførselsvarerne.

3. Ved anvendelse af stk. 1 får indførselsvarer samme toldmæssige stilling som ækvivalente varer og sidstnævnte samme toldmæssige stilling som indførselsvarer.«

5. Artikel 216 bestemmer:

»1. For så vidt det er fastsat i overenskomster, der er indgået mellem Fællesskabet og visse tredjelande, at der ved indførsel i de pågældende tredjelande skal indrømmes præferencetoldbehandling for varer med oprindelse i Fællesskabet i henhold til disse overenskomster, dog på betingelse af, at der, når varerne er frembragt under proceduren for aktiv forædling, skal betales importafgifter for ikke-fællesskabsvarer, som er medgået til deres fremstilling, medfører påtegningen af de nødvendige dokumenter for at opnå denne præferencetoldbehandling i tredjelande, at der opstår toldskyld ved indførsel.

2. Toldskylden anses for at opstå på det tidspunkt, hvor toldmyndighederne antager udførselsangivelsen vedrørende de pågældende varer.

3. Debitor er klarereren. Ved indirekte repræsentation er debitor også den person, for hvis regning toldangivelsen er afgivet.

4. De til denne toldskyld svarende importafgifter fastsættes på samme måde, som hvis det drejede sig om en toldskyld, der var opstået ved antagelse samme dag af toldangivelsen om de pågældende varers overgang til fri omsætning for at bringe proceduren for aktiv forædling til ophør.«

6. Artikel 220 bestemmer:

»[...]

2. Bortset fra de tilfælde, der er nævnt i artikel 217, stk. 1, andet og tredje afsnit, foretages der ikke efterfølgende bogføring, når

[...]

b) det efter lovgivningen skyldige afgiftsbeløb ikke er blevet bogført som følge af en fejl, som toldmyndighederne selv har begået, og som debitor ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget, hvis sidstnævnte i øvrigt i forbindelse med toldangivelsen har handlet i god tro og overholdt samtlige bestemmelser i de gældende forskrifter […]«

B – Associering mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Republikken Ungarn på den anden side ( )

7. I artikel 1 bestemmes, at »der oprettes en associering mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Republikken Ungarn på den anden side«.

C – Afgørelse nr. 3/96 truffet af Associeringsrådet, associeringen mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Republikken Ungarn på den anden side ( )

8. Artikel 15, »Forbud mod toldgodtgørelse eller -fritagelse«, bestemmer:

»1.a) For materialer uden oprindelsesstatus, der anvendes til fremstilling af produkter med oprindelsesstatus i Fællesskabet, Ungarn eller et af de andre i artikel 4 omhandlede lande, og for hvilke der udstedes eller udfærdiges et oprindelsesbevis i overensstemmelse med afsnit V, må der ikke indrømmes godtgørelse eller fritagelse for told af nogen art i Fællesskabet eller Ungarn [...].«

III – Hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål

9. I 2001, efter at toldkontoret i Novare havde bevilget benyttelse af en forædlingsproces, foretog Agrover, der har hjemsted i Vercelli (Italien), i tre transaktioner, først udførsel af sleben ris med oprindelse i Fællesskabet til Ungarn, der på daværende tidspunkt havde indgået en overenskomst med De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater, som indeholdt en klausul om ikke-godtgørelse, og efterfølgende indførsel, fritaget for toldafgifter, af samme mængde afskallet ris fra Thailand.

10. Den 26. januar 2004 udfærdigede toldkontoret i Genova, hvor de tre indførselstransaktioner, som skulle anses for genindførelser, var blevet udført, tre ændringsmeddelelser, hvori det opkrævede et samlet beløb på 73 767,88 EUR. Toldkontoret i Genova lagde til grund, at der skulle betales afgifter af disse indførsler med den begrundelse, at de ikke henhørte under de indførsler, der måtte anses for at være omfattet af proceduren for aktiv forædling som omhandlet i toldkodeksens artikel 114 og 115, henset til, at genindførslerne ikke havde vedrørt en vare fra et overenskomstland (dvs. et land, som har indgået en overenskomst med EØF).

11. Selskabet Agrover anlagde sag til prøvelse af disse afgørelser. Ved dom af 2. juli 2004 forkastede Commissione tributaria provinciale di Genova selskabets påstande. Agrovar har anket dommen til Commissione tributaria regionale di Genova, som har fundet det nødvendigt at forelægge Domstolen de to følgende præjudicielle spørgsmål:

»1) Finder [toldkodeksens] artikel 216 anvendelse i tilfælde, hvor en fællesskabsvare (ris), der forinden, under proceduren for aktiv forædling med et EUR.1-varecertificat, var udført til et tredjeland (med hvilket, der er indgået en overenskomst om præferencetoldbehandling), giver anledning til opkrævning af indførselstold ved den efterfølgende genindførsel af denne (tilsvarende) vare fra et såkaldt »ikke-overenskomst«-tredjeland?

2) Såfremt de i toldkodeksens artikel 216 omhandlede afgifter ikke er blevet opkrævet ved genindførslen, kan toldmyndighederne da efterfølgende opkræve disse, eller er der derimod tale om et tilfælde af fritagelse som omhandlet i toldkodeksens artikel 220?«

IV – Indlæggene for Domstolen

A – Det første spørgsmål

12. Selskabet Agrovar foreslår Domstolen at svare, at toldkodeksens artikel 216 ikke finder anvendelse på de procedurer for aktiv forædling, det har foretaget, idet denne artikel udelukkende vedrører ikke-fællesskabsvarer, der er »medgået« til fremstilling af en vare med oprindelse i Fællesskabet, der skal udføres, mens der i forbindelse med den ris, som selskabet forudgående havde udført, ikke var medgået nogen ikke-fællesskabsvarer. Denne fortolkning støttes ifølge Agrovar af artikel 15 i afgørelse nr. 3/96, som alene fastsætter forbud mod godtgørelse af toldafgifter mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Republikken Ungarn på den anden side for materialer uden oprindelsesstatus, der anvendes til fremstilling af produkter med oprindelsesstatus i Fællesskabet. I denne sag ville anvendelsen af toldkodeksens artikel 216 medføre et tab på ca. 210 EUR pr. ton ris for eksportøren.

13. Den italienske regering foreslår Domstolen at svare, at proceduren for »aktiv forædling« som omhandlet i toldkodeksens artikel 114, 115 og 216 vedrører enhver toldtransaktion, som opfylder retskravene, og at virksomheden kan ikke kræve fordelene udvidet til den efterfølgende genindførselstransaktion for den samme vare fra et ikke-overenskomst-tredjeland. Den italienske regering har anført, at den tvivl, som fortolkningen af den upræcise affattelse af toldkodeksens artikel 216 har skabt med henblik på dens anvendelse på en sag som den foreliggende, er blevet fjernet ved det af Kommissionens tjenestegrene udarbejdede dokument TAXUD/724/2003 af 20. marts 2003, der under anerkendelse af den pågældende bestemmelses tvetydighed har fastslået, at når en procedure for aktiv forædling af ris med forudgående udførsel foretages med udstedelse af et EUR.1-certificat, skal toldafgifterne opkræves ved genindførslen af ikke-fællesskabsvaren. Således forholder det sig ifølge det nævnte dokument, fordi »trods sin kontekst [er toldkodeksens artikel 216] hverken en regel om oprindelsesstatus eller en regel om aktiv forædling, men en regel, der drejer sig om toldskyld. Retsgrundlaget for en eventuel tilbagebetaling af toldafgifter er med andre ord selve toldkodeksens artikel 216 og ikke »reglen om ikke-godtgørelse« som defineret i protokollen om oprindelsesstatus«. Indrømmelse af en fritagelse for toldafgifter også for den genindførte vare ville medføre en for stor kumulation af fordele i forbindelse med en og samme transaktion. Den erhvervsdrivende skal vælge enten at blive omfattet af fritagelsen på tidspunktet for udførslen i kraft af udstedelsen af EUR.1-certifikatet eller at blive omfattet af afgiftsfritagelse på tidspunktet for genindførslen.

14. Kommissionen foreslår Domstolen at svare, at toldkodeksens artikel 216 kun kan finde anvendelse ved »klassisk« aktiv forædling, hvor indførsel sker før udførsel. Toldkodeksens artikel 216 vedrører varer med oprindelse i Fællesskabet opnået under en procedure for aktiv forædling. Toldkodeksens artikel 115, stk. 3, har imidlertid til følge, at transaktionen i denne sag ikke kan betragtes som en udførsel af varer til et tredjeland, hvormed der er indgået en præferencetoldaftale. Toldkodeksens artikel 216, stk. 2, hvorefter toldskyld anses for at opstå på det tidspunkt, hvor toldmyndighederne antager udførselsangivelsen vedrørende varer, der forinden er behandlet efter proceduren for »klassisk« aktiv forædling, er uforenelig med proceduren for aktiv forædling EX/IM og med den retlige fiktion i toldkodeksens artikel 115, stk. 3. Henset til denne retlige fiktion burde de italienske myndigheder ikke have påtegnet EUR.1-certifikatet for ris med oprindelsesstatus i Fællesskabet, som skulle udføres til Ungarn. De skulle derimod have anset denne ris for hidrørende fra Thailand med henblik på at blive udført til Ungarn under ordningen for aktiv forædling EX/IM.

B – Det andet spørgsmål

15. Ifølge Agrover bør Domstolen, hvis den skulle finde, at toldkodeksens artikel 216 finder anvendelse i denne sag, svare, at Agrover ikke er forpligtet til at erlægge toldafgiften, idet toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), da ligeledes finder anvendelse. På den ene side kan Agrovers gode tro ikke betvivles, for så vidt som toldmyndighederne i flere år ikke har taget forbehold med hensyn til lignende transaktioner. En sådan passivitet berettiger anvendelsen af toldkodeksens artikel 220, stk. 2 ( ). Kommissionen understreger i dokument TAXUD/724/2003 i øvrigt, at toldkodeksens artikel 216 er uegnet til procedurer for aktiv forædling som i denne sag. Endelig henviste bevillingen til aktiv forædling ikke til toldkodeksens artikel 216. Agrovar mener således, at toldmyndighederne ikke nu – uden at skade princippet om berettiget forventning ( ) – kan hævde, at udstedelsen af EUR.1-certifikater ved udførslen af sleben ris til Ungarn kan medføre anvendelse af meget høje afgifter på genindførslen af thailandsk ris, eftersom dette vil forårsage en uoprettelig skade for appellanten, eftersom Agrover ikke længere har mulighed for at overføre de jure-grænsen til erhververen af den genindførte ris.

16. Den italienske regering foreslår at svare, at toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), ikke finder anvendelse i denne sag, da toldmyndighederne ikke har begået en fejl, hverken på tidspunktet for udførslen eller tidspunktet for genindførslen. Regeringen har tilføjet, at ved udstedelsen af EUR.1-certifikatet var der ikke begået nogen fejl, eftersom den udførte ris faktisk havde italiensk oprindelsesstatus. Det forholdt sig på samme måde med indførslen, eftersom antagelsen af toldangivelsen var uden relevant retlig betydning med hensyn til godkendelsen eller bevillingen af de valgte særlige gennemførelsesbestemmelser og heller ikke indebar en forudgående kontrol af transaktionens regelmæssighed, en kontrol, som normalt foretages efterfølgende for at fremskynde toldtransaktionerne. Selv om der var begået en fejl, kunne denne med rimelighed være opdaget af Agrover på grundlag af selskabets faglige erfaring på området for fortoldning og international handel. Agrovar bør i øvrigt bære den økonomiske risiko i tilknytning til dets aktiviteter og kan ikke henvise til begrebet god tro, som altid er blevet fortolket snævert i Fællesskabets retsinstansers retspraksis ( ).

17. Kommissionen foreslår, at Domstolen ikke besvarer det andet spørgsmål, eftersom der i den sag, der danner baggrund for det præjudicielle spørgsmål, ikke bestod nogen toldskyld som omhandlet i toldkodeksens artikel 216. Kommissionen har dog tilføjet, at Domstolen har anerkendt den afgiftspligtiges ret til, at administrationen ikke foretager efteropkrævning af den skyldige afgift, hvis de tre følgende betingelser er opfyldt samlet: Afgiften er ikke opkrævet som følge af en fejl, som de kompetente myndigheder selv har begået, den fejl, som myndighederne har begået, skal være af en sådan karakter, at en debitor i god tro ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget den, på trods af dennes erfaring og den agtpågivenhed, som denne har udvist, og den afgiftspligtige skal i forbindelse med toldangivelsen have overholdt samtlige bestemmelser i de gældende forskrifter ( ). I tilfælde af uoverensstemmelser vedrørende inddrivelse af den ikke opkrævede afgift vedrørende udførslen af ris til Ungarn tilkommer det den nationale retsinstans at foretage en retlig kvalificering af de faktiske omstændigheder i lyset af fortolkningen af toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), som specifikt omhandler tilfælde af fejl ved udstedelsen af de nødvendige certifikater for opnåelsen af en toldpræference.

V – Stillingtagen

A – Det første spørgsmål

18. Indledningsvis bemærkes, at den hidtil gældende EF-toldkodeks skal ændres gennemgribende i nær fremtid ( ). Generelt har forslaget til moderniseret toldkodeks til formål at »modernisere toldkodeksen, strømline toldprocedurer og

-processer og tilpasse reglerne ved at indføre fælles standarder for edb-systemer«. Endvidere vil ændringen bl.a. i væsentlig grad berøre det nuværende begreb aktiv forædling ( ).

19. I øjeblikket giver proceduren for aktiv forædling ( ) i medfør af toldkodeksens artikel 114 mulighed for suspension af indførselsafgifter for varer fra tredjelande, der indføres i Fællesskabet, såfremt de forarbejdes og genudføres uden for Fællesskabet. I dette system er det den samme vare, der indføres, forarbejdes og genudføres. Toldkodeksen omhandler desuden det såkaldte system med »forædlingsprodukter fremstillet af ækvivalente varer«: Varen kan have oprindelsesstatus i Fællesskabet på betingelse af, at den er ækvivalent med varer, der indehaves af den samme virksomhed (toldkodeksens artikel 115, stk. 3). Endelig er det også muligt ifølge toldkodeksen at udføre varen, før varen fra tredjeland er indført: det såkaldte system for »forudgående udførsel« eller »EX/IM« [toldkodeksens artikel 115, stk. 2, litra b)] ( ). I denne sag har den italienske virksomhed Agrovar villet anvende disse to muligheder, eftersom den har udført italiensk ris til Ungarn og derefter indført ris fra Thailand.

20. På tidspunktet for disse transaktioner var der endvidere indgået en præferenceaftale mellem Ungarn og Fællesskabet, som indeholdt en klausul om »ikke-godtgørelse«. En sådan klausul har til formål at forbyde suspension af importafgifter på varer fra tredjelande, der udføres til et land, der har indgået en præferenceaftale. Denne regel har således til formål at styrke den bilaterale økonomiske integration, eftersom den ved at begrænse anvendelsen af produkter fra tredjelande, der ikke har undertegnet en præferenceaftale, fremmer indarbejdelsen af produkter med oprindelse i partnerlande. For at gøre det lettere at bevise oprindelsen af varer, der udføres i denne type udveksling, skal der udstedes et specifikt dokument, et varecertifikat, der også betegnes »EUR.1«-certifikat ( ). De forskellige parter synes at tillægge det stor betydning, at de italienske toldmyndigheder har udstedt certifikatet til Agrover for den ris, selskabet har udført til Ungarn. Dette element har dog næppe nogen betydning, men viser blot, at Agrover, der ville udføre sin ris til Ungarn inden for rammerne af præferenceordningen, har anmodet de italienske toldmyndigheder om dette dokument, og at disse har udstedt det til selskabet.

21. Formålet med proceduren for aktiv forædling er forskellig fra formålet med reglen om ikke-godtgørelse, eftersom formålet med at fritage varer, der indføres i Fællesskabet fra tredjelande, for toldafgifter, er at give varer fra tredjelande, der forarbejdes i Fællesskabet og genudføres, en bedre konkurrencemæssig stilling ( ), eller med Domstolens ord, at sikre, »at de virksomheder inden for Fællesskabet, som anvender varer fra tredjelande til fremstilling af eksportprodukter, ikke stilles ringere på internationalt plan, idet den [proceduren for aktiv forædling] giver dem mulighed for at erhverve varerne på samme vilkår som virksomheder i tredjelande« ( ).

22. Forholdet mellem disse to mål afgøres af toldkodeksens artikel 216 med bestemmelsen om, at der skal betales importafgift for varer indført under proceduren for aktiv forædling, når de udføres inden for rammerne af en præferencetoldbehandling. Toldkodeksens artikel 216 tager således som anført af Agrover og Kommissionen specifikt hensyn til den klassiske hypotese, hvor indførsel går forud for udførsel (»IM/EX«-system).

23. Jeg mener derfor, at på baggrund af den retlige fiktion med ordningen for forædlingsprodukter fremstillet af ækvivalente varer i artikel 115, stk. 3, hvorefter forædlingsproduktet behandles som en vare fra et tredjeland, og indførselsproduktet som en fællesskabsvare, finder toldkodeksens artikel 216 ligeledes anvendelse, såfremt udførsel går forud for indførsel (»EX/IM«-system) ( ).

24. En sådan fortolkning af toldkodeksens artikel 216 er i overensstemmelse med det økonomiske mål for toldproceduren af økonomisk betydning. Denne eftersporing af det økonomiske mål begrundes dels ved artikel 216ۥs kompleksitet og mindre klare formulering, som alle parterne i sagen har påpeget. Dels forudsætter den retlige bedømmelse af begreber, som kan henføres til toldområdet, at der tages hensyn til deres økonomiske implikationer ( ).

25. Hvis toldkodeksens artikel 216 imidlertid ikke anvendtes i tilfælde, hvor udførslen går forud for indførslen, og varerne udføres til et land, hvormed der er indgået en præferenceaftale, som indeholder en klausul om ikke-godtgørelse, ville bevillingshaveren til den aktive forædling ikke skulle betale afgifter hverken ved indførslen, eftersom dette er selve formålet med ordningen, eller ved den forudgående udførsel, i medfør af klausulen om ikke-godtgørelse.

26. Ligesom de meget få forfattere, der har undersøgt denne situation ( ), har Toldkodeksudvalget i det TAXUD-dokument, som den italienske regering henviser til, fremhævet en sådan situations ulogiske karakter: »Toldkodeksens artikel 216 er indført selvstændigt for at drage konsekvenserne for tolden af »reglen om ikke-godtgørelse«, der er indeholdt i visse præferenceaftaler. Artikel 216 har hovedsageligt til formål ved definitionen af en specifik situation, hvor der opstod toldskyld, at sikre overholdelse af Fællesskabets internationale forpligtelser ved at fratage eksportøren/bevillingshaveren til aktiv forædling fordelen ved denne procedure (fritagelse for afgifter på indførselsvarer), når »reglen om ikke-godtgørelse« findes i den relevante aftale og finder anvendelse på de pågældende udførte produkter. Toldkodeksens artikel 216’s affattelse gengiver desværre ikke nøjagtigt rækkevidden og indholdet af reglen om »ikke-godtgørelse« [...]« ( ).

27. I denne sag mener Kommissionen ikke, at den er bundet af dette dokument. Selv om det faktisk ikke har en bindende værdi ( ), er det alligevel hensigtsmæssigt at gøre opmærksom herpå ( ), så meget desto mere som udvalget udgøres af fremtrædende fagfolk på området ( ).

28. Agrovers argument om, at anvendelsen af toldkodeksens artikel 216 ville give selskabet et tab på ca. 210 EUR pr. ton ris, kan således ikke tages til følge. Hvis toldkodeksens artikel 216 ikke finder anvendelse i denne sag, vil resultatet være en gevinst på 80 EUR pr. ton ris (idet Agrover har betalt den uafskallede ris, der er indført fra Thailand, med 210 EUR pr. ton og opnåede en betaling på 290 EUR ved udførslen af sleben ris til Ungarn ( )), mens Agrover ved anvendelse af toldkodeksens artikel 216 skulle have betalt en indførselsafgift på 210 EUR pr. ton uafskallet ris, altså et tab på 166 EUR pr. ton ris. Selv om denne konsekvens er beklagelig for den erhvervsdrivende, er den imidlertid i overensstemmelse med målet om at begunstige fællesskabsvarer på bekostning af indførsel fra tredjelande. I en sådan situation har den erhvervsdrivende al mulig interesse i, som toldkodeksudvalget opfordrer til i informationsdokumentet af 20. marts 2003, »fortrinsvis at vælge ikke at gøre brug af den fritagelse, der indrømmes for aktiv forædling, men at foretrække udførsel af ris med oprindelsesstatus inden for rammerne af præferenceaftalen«. Under alle omstændigheder skal Agrover betale afgifter, for hvilke selskabet, henset til det tidsrum, som var nødvendigt, for at de italienske toldmyndigheder kunne afklare situationen, i sidste instans har haft fordel af en særlig lang betalingsfrist.

29. Jeg skal endelig med hensyn til præciseringen i det første præjudicielle spørgsmål af, at der ikke er indgået en præferenceaftale med det land, hvor de indførte varer har deres oprindelse, understrege, at denne er uden betydning, eftersom problematikken med proceduren for aktiv forædling, der netop har til formål at suspendere indførselsafgifterne, ganske enkelt ikke ville opstå, hvis varerne kunne indføres toldfrit på grund af en præferenceaftale.

30. Det første spørgsmål bør derfor besvares således, at toldkodeksens artikel 216 finder anvendelse i en situation, hvor en fællesskabsvare forinden er blevet udført under proceduren for aktiv forædling til et tredjeland, hvormed der er indgået en aftale om indrømmelse af en præferencetoldbehandling.

B – Det andet spørgsmål

31. Med sit andet spørgsmål ønsker den forelæggende ret oplyst, om Agrover, i tilfælde af et bekræftende svar på det første spørgsmål, kan omfattes af fritagelse i henhold til toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), på grund af en eventuel fejl begået af toldmyndighederne selv.

32. Jeg skal bemærke, at godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportudgifter kun kan indrømmes under visse forudsætninger og i bestemte, særlige situationer. Bestemmelserne, hvori der er fastsat en sådan godtgørelse eller fritagelse, skal følgelig fortolkes snævert ( ).

33. Toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), omhandler udtrykkeligt den situation, hvor »det efter lovgivningen skyldige afgiftsbeløb ikke er blevet bogført som følge af en fejl, som toldmyndighederne selv har begået«, dvs. at myndighederne først træffer en afgørelse om afgiftsbeløbet og derefter ændrer opfattelse og mener, at afgiftsbeløbet blev vurderet forkert. I denne sag har toldmyndighederne imidlertid ikke ændret opfattelse, og de har aldrig angivet over for Agrover, at virksomheden ikke skulle betale afgift. Betalingsanmodningen af 26. januar 2004 udgør toldmyndighedernes første afgørelse. Toldkodeksen artikel 220, stk. 2, litra b), finder således under alle omstændigheder ikke anvendelse ( ).

VI – Forslag til afgørelse

34. På baggrund heraf foreslår jeg, at Domstolen besvarer de spørgsmål, der er stillet af Commissione tributaria regionale di Genova, således:

»1) Artikel 216 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (herefter »toldkodeksen«) finder anvendelse, når en fællesskabsvare forudgående er blevet udført under proceduren for aktiv forædling til et tredjeland, hvormed der er indgået en aftale om indrømmelse af præferencetoldbehandling.

2) Toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), finder ikke anvendelse i tilfælde, der ikke vedrører efterfølgende bogføring af toldafgifter.«