DA Den Europæiske Unions Tidende C 24/30

Appel iværksat den 18. november 2009 af Royal Appliance International GmbH. til prøvelse af dom afsagt af Retten i Første Instans (Første Afdeling) den 15. september 2009 i sag T-446/07, Royal Appliance International GmbH mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design); den anden part i appelsagen: BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH

(Sag C-448/09 P)

2010/C 24/56

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Royal Appliance International GmbH (ved Rechtsanwalt K.-J. Michaeli og Rechtsanwältin M. Schork)

De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og BSH Bosch und Siemens Hausgeräte GmbH

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den af Retten i Første Instans afsagte dom af 15. september 2009 i sag T-446/07 ophæves.

— Afgørelse truffet den 3. oktober 2007 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 572/2006-4) annulleres.

— Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og BSH Bosch og Siemens Hausgeräte GmbH bærer deres egne omkostninger og appellantens omkostninger i såvel første instans som i appelsagen.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellen er iværksat til prøvelse af den af Retten i Første Instans afsagte dom, hvorved afgørelsen truffet den 3. oktober 2007 af Harmoniseringskontorets appelkammer blev stadfæstet. Retten og appelkammeret er af den opfattelse, at der mellem det tyske i indsigelsessagen påberåbte varemærke »sensixx« og det ansøgte varemærke »Centrixx« for varen »støvsuger« foreligger risiko for forveksling. Efter appelkammerets afgørelse og inden sagen kom for Retten, blev det i indsigelsessagen påberåbte varemærke slettet for varen »støvsuger«. Retten forkastede i første omgang en anmodning om udsættelse og anså fortabelsen af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke for at være retligt irrelevant, eftersom dette ikke faldt inden for de faktiske og retlige rammer af den tvist, appelkammeret skulle tage stilling til, hvorfor Retten heller ikke skulle tage hensyn til dette.

Appellanten er af den opfattelse, at Retten har misforstået de retlige betingelser for udsættelse i artikel 77 i sit procesreglement, eftersom den ikke tog hensyn til fortabelsen af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke. De her for tvisten afgørende ændringer i det faktiske grundlag vedrører gyldigheden af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke, som appellanten ikke har nogen indflydelse på. Denne ændring bevirker, at indsigelsesgrunden mod varemærkeansøgningen bortfalder, hvorfor det var bydende nødvendigt at tage hensyn hertil. Dette følger af appellantens grundlæggende ejendomsret, som også omfatter varemærkeansøgningen. Som følge af Rettens vægring ved at tage hensyn til den forestående afgørelse, som Oberlandesgericht München skal træffe vedrørende spørgsmålet, om det i indsigelsessagen påberåbte varemærke skal slettes, har Retten efterprøvet, om der er lighed mellem varefortegnelsen for to varemærker, hvoraf det ene på afgørelsestidspunktet næsten er helt slettet. Derved har Retten tilsidesat artikel 45 i EF-varemærkeforordningen, for på tidspunktet for afsigelsen af Rettens dom forelå der ikke længere nogen tredjemandsrettighed, da det i indsigelsessagen påberåbte varemærke allerede i størst mulig udstrækning var blevet slettet. Fællesskabets retsinstanser har selv tilladt en fravigelse fra forbuddet mod at inddrage nye faktiske omstændigheder, idet de har truffet afgørelser, hvorefter at nationale domstolsafgørelser også kan tages i betragtning, selv om de først blev fremlagt under sagen for Retten. Dette må navnlig være tilfældet, når appellanten ikke har nogen indflydelse på tidspunktet for appelkammerets afgørelse, der sådan som i det foreliggende tilfælde er truffet kort før udløbet af brugsskånefristen, eftersom afgørelsestidspunktet alene henhører under appelkammerets skønsbeføjelse. En varemærkeregistreringsafgørelse, der på denne vis hviler på et vilkårligt grundlag, er i strid med EF-varemærkerettens indhold og formål.

Appellanten har desuden kritiseret den urigtige anvendelse af EF-varemærkeforordningens artikel 8, stk. 1, litra b). Ifølge appellanten har Retten ikke i tilstrækkeligt omfang opfyldt sin efterprøvelses- og begrundelsespligt. Således har den ikke taget hensyn til relevante faktiske omstændigheder vedrørende de omhandlede varer og forbrugerens opfattelse heraf, og der er dermed blevet anlagt en forkert målestok for efterprøvelsen af spørgsmålet om opmærksomhedsgraden og om, hvorvidt varerne er af lignende art. I forhold til spørgsmålet om ligheden mellem varemærkerne har Retten ikke tillagt varemærkernes ligheder og forskelle samme vægt, og derved har den navnlig ladet irrelevante visuelle ligheder ligge til grund for bedømmelsen. Retten tog ikke hensyn til det ansøgte varemærkes udtale i forhold til den her relevante tyske omsætning, og Retten trak blot den selvmodsigelse i den fonetiske og begrebsmæssige bedømmelse, der i søgsmålet var rejst indvending mod, endnu stærkere op, idet den bekræftede ligheden med »center«, men benægtede en association til dette begreb. Retten tog ikke hensyn til hovedreglerne om fonetiske elementer, idet den lagde en særlig fyldig udtale af endelsen »xx« til grund og fordrejede sagsøgerens gengivelse af de faktiske omstændigheder, idet den antog, at sagsøgeren frakendte begge varemærker en klar betydning. Endelig har Retten efterprøvet betingelserne for risikoen for forveksling forkert, idet den ikke anså opmærksomhedsgraden i handlen på købstidspunktet for relevant og dermed ved en retlig fejl bekræftede, at det fonetiske og det visuelle element var ligestillede.