Sag anlagt den 27. november 2018 — Polen mod Kommissionen

(Sag T-703/18)

(2019/C 54/36)

Processprog: polsk

Parter

Sagsøger: Republikken Polen (ved B. Majczyna, som befuldmægtiget)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Europa-Kommissionens afgørelse af 17. september 2018 om en forpligtelse til at gennemføre de foranstaltninger og anbefalinger, som er indeholdt i den endelige revisionsberetning, annulleres for så vidt angår anbefaling 04.01 litra g), hvorefter der ved projekter inden for rammerne af alle operationelle programmer, som er medfinansieret af Den Europæiske Socialfond, og med hensyn til hvilke Europa-Kommissionen har erklæret udgifterne for godtgørelsesberettigede, skal foretages finansielle korrektioner af udgifter vedrørende merværdiafgift i forbindelse med de sager, hvor støttemodtagerne var afgiftspligtige med hensyn til merværdiafgift og derfor havde mulighed for at få godtgjort merværdiafgiften, men ikke gjorde brug af denne mulighed

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat ét enkelt anbringende om tilsidesættelse af artikel 65, stk. 2, og artikel 69, stk. 3, litra c), i forordning nr. 1303/2013 (1) sammenholdt med denne forordnings artikel 2, nr. 10), idet Kommissionen har fortolket disse bestemmelser ukorrekt og med urette har lagt til grund, at artikel 69, stk. 3, litra c), i forordning nr. 1303/2013 finder anvendelse på de endelige modtagere af støtte fra Den Europæiske Socialfond, selv om de ikke er støttemodtagere som omhandlet i denne forordnings artikel 2, nr. 10).

I overensstemmelse med den generelle ordning vedrørende udgifters støtteberettigelse i forbindelse med projekter under Den Europæiske Socialfond, der er fastsat i artikel 65, stk. 2, i forordning nr. 1303/2013, henhører de betingelser for udgifters støtteberettigelse, som følger af denne forordnings artikel 69, under de forpligtelser, som påhviler den støttemodtager, der gennemfører projektet.

Artikel 2, nr. 10), i forordning nr. 1303/2013 overlader det udtrykkeligt til medlemsstaterne ved støtte, hvis værdi ikke overstiger 200 000 EUR, at bestemme, om det er den enhed, der modtager støtten, eller den enhed der tildeler støtten, som er støttemodtageren.

I den foreliggende sag har de polske myndigheder besluttet, at den enhed, som tildeler støtten, og ikke den enhed, som modtager støtten, anses for støttemodtageren. De endelige støttemodtagere er ikke støttemodtagere og derfor finder artikel 69, stk. 3, litra c), i forordning nr. 1303/2013 derfor ikke anvendelse på dem.

Endvidere ville de personer, der modtager støtten — som er personer, som ikke er i beskæftigelse — såfremt de kvalificeres som støttemodtagere, blive pålagt mange forpligtelser forbundet med afregning af den modtagne støtte, indberettelse af fremskridt med hensyn til gennemførelsen af projektet, projektkontroller og registrering af data i IT-systemer, som anvendes til gennemførelse af operationelle programmer. En sådan kvalificering ville gøre det umuligt at nå målene med forordning nr. 1303/2013.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1303/2013 af 17.12.2013 om fælles bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden, Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond, Samhørighedsfonden og Den Europæiske Hav- og Fiskerifond og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 (EUT 2013, L 347, s. 320).