ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3)

Artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 261/2004, sammenholdt med 14. betragtning hertil, skal fortolkes således, at den omstændighed, at et luftfartsselskab, fordi det luftfartøj, der skal transportere en passager, er blevet påvirket af en usædvanlig omstændighed, omlægger en passagers rejse med en flyafgang, der gennemføres af dette selskab, hvorved passageren ankommer dagen efter den oprindeligt fastsatte dato, ikke udgør en »rimelig foranstaltning«, der fritager denne transportør for den forpligtelse til at betale kompensation, der er fastsat i denne forordnings artikel 5, stk. 1, litra c), og artikel 7, stk. 1, medmindre der ikke var andre muligheder for at foretage en direkte eller indirekte omlægning af rejsen med en flyafgang, som gennemføres af luftfartsselskabet selv eller af et hvilket som helst andet luftfartsselskab, og som ankommer mindre forsinket end med det berørte luftfartsselskabs næste flyafgang, eller medmindre gennemførelsen af en sådan omlægning af rejsen ville være urimeligt belastende for virksomheden på det pågældende tidspunkt, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at vurdere.
Domstolens dom (Niende Afdeling) af 11. juni 2020 — WT mod Subdelegación del Gobierno en Guadalajara (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha — Spanien)

(Sag C-448/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - tredjelandsstatsborgeres status som fastboende udlænding - direktiv 2003/109/EF - artikel 12 - vedtagelse af en afgørelse om udvisning af en fastboende udlænding - forhold, der skal tages i betragtning - national retspraksis - manglende hensyntagen til disse forhold - forenelighed - direktiv 2001/40//EF - gensidig anerkendelse af afgørelser om udsendelse af tredjelandsstatsborgere - relevans)

(2020/C 271/26)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Superior de Justicia de Castilla-La Mancha

Parter i hovedsagen

Sagsøger: WT

Sagsøgt: Subdelegación del Gobierno en Guadalajara

Konklusion

Artikel 12 i Rådets direktiv 2003/109/EF af 25. november 2003 om tredjelandsstatsborgeres status som fastboende udlænding skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en medlemsstats lovgivning, der, således som fortolket i national retspraksis med henvisning til Rådets direktiv 2001/40/EF af 28. maj 2001 om gensidig anerkendelse af afgørelser om udsendelse af tredjelandsstatsborgere, fastsætter, at enhver tredjelandsstatsborger, der har status som fastboende udlænding, og som har begået en strafbar handling, der kan medføre en frihedsstraf på mindst et år, udvises, uden at det er nødvendigt at undersøge, om denne tredjelandsstatsborger udgør en reel og tilstrækkeligt alvorlig trussel mod den offentlige orden eller sikkerhed, eller at tage hensyn til varigheden af den pågældendes ophold på denne medlemsstats område, vedkommendes alder, konsekvenserne for den pågældende og dennes familiemedlemmer samt den pågældendes tilknytning til bopælsmedlemsstaten eller manglende tilknytning til dennes oprindelsesland.

(1) EUT C 328 af 30.9.2019.
Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 11. juni 2020 — Parsec Fondazione Parco delle Scienze e della Cultura mod Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti og Autorità nazionale anticorruzione (ANAC) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Italien)

(Sag C-219/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter - direktiv 2014/24/EU - udbudsprocedure vedrørende en offentlig tjenesteydelseskontrakt - arkitekt- og ingeniørtjenesteydelser - artikel 19, stk. 1, og artikel 80, stk. 2 - national lovgivning, hvorefter adgang til at deltage alene omfatter økonomiske aktører, der antager bestemte retlige former)

(2020/C 271/21)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Parsec Fondazione Parco delle Scienze e della Cultura

Sagsøgte: Ministero delle Infrastrutture e dei Trasporti og Autorità nazionale anticorruzione (ANAC)

Konklusion

Artikel 19, stk. 1, og artikel 80, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26. februar 2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF, sammenholdt med 14. betragtning til dette direktiv, skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, der udelukker, at organisationer, som ikke arbejder med gevinst for øje, har mulighed for at deltage i en procedure for indgåelse af en offentlig kontrakt om ingeniør- og arkitekttjenesteydelser, selv om disse enheder i henhold til national ret har ret til at udbyde de tjenesteydelser, der er omfattet af den pågældende kontrakt.

(1) EUT C 206 af 17.6.2019.
Domstolens dom (Niende Afdeling) af 11. juni 2020 — Vodafone Portugal — Comunicações Pessoais, SA mod Autoridade Tributária e Aduaneira (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) — Portugal)

(Sag C-43/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - merværdiafgift (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 2, stk. 1, litra c) - anvendelsesområde - afgiftspligtige transaktioner - levering af tjenesteydelser, som foretages mod vederlag - godtgørelse, der betales i tilfælde af kundernes manglende overholdelse af en aftalemæssig minimumsbindingsperiode - kvalificering)

(2020/C 271/14)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Vodafone Portugal — Comunicações Pessoais, SA

Sagsøgt: Autoridade Tributária e Aduaneira

Konklusion

Artikel 2, stk. 1, litra c), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at beløb, som en erhvervsdrivende opkræver i tilfælde af førtidig ophævelse — af grunde, der kan tilregnes kunden — af en aftale om levering af tjenesteydelser, der fastsætter en bindingsperiode som modværdi for, at kunden gives fordelagtige forretningsvilkår, skal anses for at udgøre betaling for en levering af ydelser, som foretages mod vederlag i den betydning, hvori dette udtryk er anvendt i denne bestemmelse.

(1) EUT C 139 af 15.4.2019.
1)

Artikel 35, stk. 4 og 5, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72/EF af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 2003/54/EF skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter regeringen i denne stat har kompetence til at udnævne og afskedige formanden for den nationale reguleringsmyndighed, forudsat at alle de krav, der er fastsat i denne bestemmelse, overholdes, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
3)

Artikel 3, stk. 1, litra g), i forordning nr. 650/2012 skal fortolkes således, at i tilfælde af, at den forelæggende ret måtte finde, at en litauisk notar kan kvalificeres som en »ret« som omhandlet i denne forordning, kan det arvebevis, som denne notar udsteder, anses for en »retsafgørelse« som omhandlet i denne bestemmelse, således at notaren med henblik på at udstede arvebeviset kan anvende de kompetenceregler, der er fastsat i nævnte forordnings kapitel II.
1)

Artikel 9, stk. 1, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at en person, der udøver erhverv som advokat, skal anses for at være »afgiftspligtig person« i denne bestemmelses forstand.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 16. juli 2020 — Antonio Capaldo SpA mod Agenzia delle dogane e dei monopoli — Ufficio delle dogane di Salerno (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Commissione tributaria regionale della Campania — Italien)

(Sag C-496/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - toldunion - EF-toldkodeksen - forordning (EØF) nr. 2913/92 - kontrol med varer - anmodning om revision af toldangivelsen - efterfølgende kontrol)

(2020/C 297/24)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Commissione tributaria regionale della Campania

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Antonio Capaldo SpA

Sagsøgt: Agenzia delle dogane e dei monopoli — Ufficio delle dogane di Salerno

Konklusion

Artikel 78 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for indledningen af den heri fastsatte procedure for revision af toldangivelsen, selv om den pågældende vare under en tidligere import har været genstand for en fysisk kontrol, som bekræftede tariferingen heraf, uden at der er indgivet klage herover.

(1) EUT C 257 af 21.10.2019.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 9. juli 2020 — »Unipack« AD mod Direktor na Teritorialna direktsia »Dunavska« kam Agentsia »Mitnitsi« og Prokuror ot Varhovna administrativna prokuratura na Republika Bulgaria (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Varhoven administrativen sad — Bulgarien)

(Sag C-391/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - toldunion - EU-toldkodeksen - delegeret forordning (EU) 2015/2446 - artikel 172, stk. 2 - bevilling vedrørende anvendelse af proceduren for særligt anvendelsesformål - tilbagevirkende kraft - begrebet »ekstraordinære omstændigheder« - ændring af tariferingen - ophør af gyldigheden af en afgørelse om bindende tariferingsoplysninger)

(2020/C 287/20)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Varhoven administrativen sad

Parter i hovedsagen

Sagsøger:»Unipack« AD

Sagsøgt: Direktor na Teritorialna direktsia »Dunavska« kam Agentsia »Mitnitsi« og Prokuror ot Varhovna administrativna prokuratura na Republika Bulgaria

Konklusion

Artikel 172, stk. 2, i Kommissionens delegerede forordning (EU) 2015/2446 af 28. juli 2015 til supplering af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 952/2013 med nærmere regler angående visse bestemmelser i EU-toldkodeksen skal fortolkes således, at forhold, såsom et førtidigt ophør af gyldigheden af en afgørelse om bindende tariferingsoplysninger som følge af en ændring af den kombinerede nomenklatur, toldmyndighedernes manglende reaktion i forhold til import med en urigtig kode eller varernes anvendelse til et formål, som er fritaget for antidumpingtold, ikke kan kvalificeres som »ekstraordinære omstændigheder« i denne bestemmelses forstand med henblik på i medfør af artikel 254 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 952/2013 af 9. oktober 2013 om EU-toldkodeksen at blive givet en bevilling med tilbagevirkende kraft til anvendelse af proceduren for særligt anvendelsesformål som foreskrevet i sidstnævnte bestemmelse.

(1) EUT C 280 af 19.8.2019.
1)

Begrebet »sædvanlig forvaltning af arealer, […] som er fastlagt i protokoller eller måldokumenter for den pågældende naturtype, eller som hidtil har været udført af ejere eller operatører« i tredje afsnit, andet led, i bilag I til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/35/EF af 21. april 2004 om miljøansvar for så vidt angår forebyggelse og afhjælpning af miljøskader, skal forstås således, at det omfatter dels alle forvaltnings- eller organisatoriske foranstaltninger, som kan påvirke de beskyttede arter og naturtyper, som forekommer på et areal, således som det følger af de forvaltningsdokumenter, som medlemsstaterne har vedtaget i henhold til Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/147/EF af 30. november 2009 om beskyttelse af vilde fugle, som om nødvendigt kan fortolkes på baggrund af nationale bestemmelser til gennemførelse af disse to direktiver, eller i mangel heraf, på baggrund af bestemmelser, der er forenelige med ånden i og formålet med disse direktiver, dels alle forvaltnings- eller organisatoriske foranstaltninger, der betragtes som typiske, er almindeligt anerkendte, veletablerede, og som er blevet praktiseret i en tilstrækkelig lang tidsperiode af ejerne og operatørerne frem til indtrædelsen af en skade, der er opstået som følge af en foranstaltnings påvirkning af de beskyttede arter og naturtyper, idet alle disse foranstaltninger i øvrigt skal være forenelige med de formål, der ligger til grund for direktiv 92/43 og direktiv 2009/147 samt navnlig med almindelig anerkendt landbrugspraksis.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 9. juli 2020 — Europa-Kommissionen mod HM

(Sag C-70/19 P) (1)

(Appel - personalesag - tjenestemænd - ansættelse - meddelelse om almindelig udvælgelsesprøve EPSO/AST-SC/03/15 - ikke adgang til at deltage i prøverne - ansøgning om fornyet gennemgang - mail fra Det Europæiske Personaleudvælgelseskontor (EPSO) - EPSO’s manglende videresendelse af ansøgningen om fornyet prøvelse til udvælgelseskomitéen - begrundelse for afslaget - for sent fremsat - kvalifikation af mailen fra EPSO - afgørelse om afslag på ansøgningen om fornyet prøvelse - beføjelser - intet retsgrundlag - annullation)

(2020/C 287/07)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Europa-Kommissionen (ved T.S. Bohr og G. Gattinara, som befuldmægtigede)

Den anden part i appelsagen: HM (ved Rechtsanwalt H. Tettenborn)

Konklusion

1) Dom afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 21. november 2018, HM mod Kommissionen (T-587/16, EU:T:2018:818) ophæves.

2) Sagen hjemvises til Den Europæiske Unions Ret.

3) Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes.

(1) EUT C 164 af 13.5.2019.
C 287/7

Domstolens dom (Første Afdeling) af 9. juli 2020 — NG og OH mod SC Banca Transilvania SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Curtea de Apel Cluj — Rumænien)

(Sag C-81/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - forbrugerbeskyttelse - direktiv 93/13/EØF - urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler - anvendelsesområde - artikel 1, stk. 2 - begrebet »love eller bindende administrative bestemmelser« - udfyldende bestemmelser - kreditaftale om lån optaget i udenlandsk valuta - kontraktvilkår om kursrisikoen)

(2020/C 287/09)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Cluj

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: NG og OH

Sagsøgt: SC Banca Transilvania SA

Konklusion

Artikel 1, stk. 2, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at et kontraktvilkår, der ikke har været genstand for individuel forhandling, men som afspejler en regel, som ifølge den nationale lovgivning finder anvendelse mellem de kontraherende parter, når der ikke er aftalt anden ordning i denne henseende, ikke er omfattet af dette direktivs anvendelsesområde.

(1) EUT C 187 af 3.6.2019.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 9. juli 2020 — HF mod Finanzamt Bad Neuenahr-Ahrweiler (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof — Tyskland)

(Sag C-374/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - merværdiafgift (moms) - direktiv 2006/112/EF - regulering af fradrag - ændring af fradragsretten - investeringsgode, der anvendes såvel til afgiftspligtige transaktioner som til afgiftsfritagne transaktioner - ophør af den virksomhed, som giver ret til fradrag - øvrig anvendelse udelukkende til afgiftsfritagne transaktioner)

(2020/C 287/19)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: HF

Sagsøgt: Finanzamt Bad Neuenahr-Ahrweiler

Konklusion

Artikel 184, 185 og 187 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter en afgiftspligtig person, som har opnået ret til et forholdsmæssigt fradrag for merværdiafgiften (momsen) på opførelsen af et cafeteria som en tilbygning til det plejehjem, som den pågældende driver med henblik på momsfritagne transaktioner, idet cafeteriaet skulle anvendes såvel til afgiftspligtige transaktioner som til afgiftsfritagne transaktioner, er forpligtet til at regulere det oprindelige momsfradrag, når den afgiftspligtige person er ophørt med alle afgiftspligtige transaktioner i disse cafeterialokaler, såfremt den pågældende er fortsat med at gennemføre afgiftsfritagne transaktioner i disse lokaler, således at de nu alene anvendes til disse transaktioner.

(1) EUT C 288 af 26.8.2019.
1)

Artikel 17, stk. 2, i konventionen om indførelse af visse ensartede regler for international luftbefordring, indgået i Montreal den 28. maj 1999, undertegnet af Det Europæiske Fællesskab den 9. december 1999 og godkendt på dettes vegne ved Rådets afgørelse 2001/539/EF af 5. april 2001, sammenholdt med konventionens artikel 22, stk. 2, skal fortolkes således, at det beløb, der er fastsat i denne sidstnævnte bestemmelse som en begrænsning af luftfartsselskabets erstatningsansvar i tilfælde af ødelæggelse, bortkomst, beskadigelse eller forsinkelse af indchecket bagage, som ikke har været genstand for en erklæring om særlig interesse i levering på bestemmelsesstedet, udgør et erstatningsloft, som passageren ikke tildeles automatisk og med en fast sats. Følgelig tilkommer det den nationale ret inden for denne grænse at fastsætte det erstatningsbeløb, der skal betales til denne passager, på baggrund af sagens omstændigheder.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 9. juli 2020 — VQ mod Land Hessen (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgericht Wiesbaden– Tyskland)

(Sag C-272/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - artikel 267 TEUF - begrebet »ret« - beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger - forordning (EU) 2016/679 - anvendelsesområde - artikel 2, stk. 2, litra a) - begrebet »aktiviteter, der falder uden for EU-retten« - artikel 4, nr. 7) - begrebet »dataansvarlig« - udvalg for andragender ved parlamentet i en delstat i en medlemsstat - artikel 15 - den registreredes indsigtsret)

(2020/C 287/16)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgericht Wiesbaden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: VQ

Sagsøgt: Land Hessen

Konklusion

Artikel 4, nr. 7), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/679 af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af direktiv 95/46/EF (generel forordning om databeskyttelse) skal fortolkes således, at for så vidt som et udvalg for andragender ved parlamentet i en delstat i en medlemsstat alene eller sammen med andre afgør, til hvilke formål og med hvilke hjælpemidler der må foretages behandling af personoplysninger, skal dette udvalg kvalificeres som »dataansvarlig« som omhandlet i denne bestemmelse, således at den behandling af personoplysninger, der foretages af et sådant udvalg, henhører under denne forordnings anvendelsesområde, navnlig denne forordnings artikel 15.

(1) EUT C 187 af 3.6.2019.
2)

Når en tidsbegrænset eller tidsubegrænset kontrakt, der fastsætter en periodisk betaling med på forhånd fastsatte mellemrum — såsom den månedlige husleje i en lejekontrakt vedrørende et erhvervslokale — er omfattet af det materielle anvendelsesområde for direktiv 2011/7 som en handelstransaktion, der indebærer levering af tjenester mod vederlag som omhandlet i dette direktivs artikel 2, nr. 1), skal artikel 5 i samme direktiv fortolkes således, at for at en sådan kontrakt ved manglende betaling på forfaldsdatoen kan udløse en ret til de renter og den kompensation, der er fastsat i det nævnte direktivs artikel 3 og 6, skal denne kontrakt ikke nødvendigvis anses for at udgøre en aftale om en betalingsplan, der tillader, at det skyldige beløb betales i rater i denne artikel 5’s forstand.
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 9. juli 2020 — Direktor na Teritorialna direktsiya Yugozapadna Agentsiya »Mitnitsi«, tidligere Nachalnik na Mitnitsa Aerogara Sofia mod »Curtis Balkan« EOOD (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Varhoven administrativen sad — Bulgarien)

(Sag C-76/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - toldunion - EF-toldkodeksen - artikel 32, stk. 1, litra c) - forordning (EØF) nr. 2454/93 - artikel 157, stk. 2, artikel 158, stk. 3, og artikel 160 - toldværdiansættelse - justering - royalties vedrørende varer, der skal værdiansættes - royalties, der udgør en »betingelse for salg« af de varer, der skal værdiansættes - royalties, der betales af køberen til dennes moderselskab for levering af den nødvendige knowhow til fremstilling af slutprodukter - varer erhvervet hos tredjemand, som udgør bestanddele, der skal indgå i licensprodukter)

(2020/C 287/08)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Varhoven administrativen sad

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Direktor na Teritorialna direktsiya Yugozapadna Agentsiya »Mitnitsi«, tidligere Nachalnik na Mitnitsa Aerogara Sofia

Sagsøgt:»Curtis Balkan« EOOD

Konklusion

Artikel 32, stk. 1, litra c), i Rådets forordning (EØF) 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks, sammenholdt med artikel 157, stk. 2, artikel 158, stk. 3, og artikel 160 i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2913/92, skal fortolkes således, at en forholdsmæssig del af de royalties, som et selskab betaler til sit moderselskab til gengæld for levering af knowhow med henblik på fremstilling af slutprodukter, skal lægges til den pris, der faktisk er betalt eller skal betales for indførte varer under omstændigheder, hvor disse varer — blandt andre komponenter — er bestemt til at indgå i de nævnte slutprodukters sammensætning og erhverves af førstnævnte selskab hos sælgere, der er særskilte i forhold til moderselskabet, når

— disse royalties ikke er inkluderet i den pris, der faktisk er betalt eller skal betales for de nævnte varer

— de vedrører de indførte varer, hvilket forudsætter, at der er en tilstrækkelig nær forbindelse mellem disse royalties og varerne

— betalingen af royalties er en betingelse for salget af de nævnte varer, således at indgåelsen af salgsaftalen vedrørende de indførte varer og dermed levering heraf ikke ville have fundet sted uden denne betaling, og

— det er muligt at foretage en passende fordeling af disse royalties på grundlag af objektive og målelige oplysninger, hvilket det påhviler den forelæggende ret at efterprøve under hensyntagen til alle relevante forhold, og navnlig de retlige og faktiske forhold mellem køberen, de respektive sælgere og licensgiveren.

(1) EUT C 155 af 6.5.2019.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 9. juli 2020 — George Haswani mod Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen

(Sag C-241/19 P) (1)

(Appel - fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger over for Syrien - foranstaltninger over for fremtrædende erhvervsfolk, der driver virksomhed i Syrien - liste over personer, der er omfattet af indefrysningen af pengemidler og økonomiske ressourcer - appellantens navn omfattet - annullations- og erstatningssøgsmål)

(2020/C 287/13)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: George Haswani (ved advokat G. Karouni)

De andre parter i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union (ved S. Kyriakopoulou og V. Piessevaux, som befuldmægtigede) og Europa-Kommissionen, (først ved A. Bouquet og L. Baumgart samt ved A. Tizzano, derefter ved A. Bouquet og L. Baumgart, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) George Haswani betaler sagsomkostningerne.

(1) EUT C 187 af 3.6.2019.