Artikel 3, stk. 1, i Rådets direktiv 72/166/EØF af 24. april 1972 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/14/EF af 11. maj 2005, skal fortolkes således, at indgåelsen af en aftale om ansvarsforsikring for motorkøretøjer er obligatorisk, hvis det pågældende køretøj stadig er indregistreret i en medlemsstat og er egnet til brug, men er parkeret på privat grund efter ejerens valg, idet ejeren ikke længere har til hensigt at bruge det.

Første direktivs artikel 3, stk. 1, som er affattet i meget generelle vendinger, pålægger således medlemsstaterne at etablere en generel forpligtelse til forsikring af køretøjer i deres nationale retssystemer (jf. i denne retning dom af 11.7.2013, Csonka m.fl.,C-409/11, EU:C:2013:512, præmis 24). Hver medlemsstat skal således sikre, at ethvert køretøj, der er hjemmehørende i det pågældende land, med forbehold af de i sidstnævnte direktivs artikel 4 fastsatte undtagelser, er omfattet af en aftale indgået med et forsikringsselskab med henblik på i det mindste inden for de i EU-retten fastsatte grænser at garantere erstatningsansvaret for så vidt angår nævnte køretøj (jf. i denne retning dom af 11.7.2013, Csonka m.fl.,C-409/11, EU:C:2013:512, præmis 28). Begrebet »køretøj« er defineret i første direktivs artikel 1, nr. 1), som »ethvert motordrevet køretøj, der er bestemt til trafik til lands«. Denne definition er uafhængig af den brug, der gøres eller kan gøres af det pågældende køretøj (dom af 4.9.2014, Vnuk,C-162/13, EU:C:2014:2146, præmis 38, og af 28.11.2017, Rodrigues de Andrade,C-514/16, EU:C:2017:908, præmis 29). Som generaladvokaten har anført i punkt 63-65 i forslaget til afgørelse, taler en sådan definition til fordel for en objektiv opfattelse af begrebet »køretøj«, der er uafhængig af hensigten hos køretøjets ejer eller en anden person om faktisk at anvende køretøjet.

Desuden er det vigtigt at bemærke, at i modsætning til bl.a. de sager, som gav anledning til dom af 4. september 2014, Vnuk (C-162/13, EU:C:2014:2146), af 28. november 2017, Rodrigues de Andrade (C-514/16, EU:C:2017:908), og af 20. december 2017, Núñez Torreiro (C-334/16, EU:C:2017:1007), hvori Domstolen for så vidt angår motordrevne køretøjer, for hvilke der er tegnet en ansvarsforsikring, præciserede, hvilken brug af det forsikrede køretøj der er omfattet af forsikringsdækningen, vedrører hovedsagen et andet spørgsmål, nemlig om rækkevidden af forpligtelsen til at tegne en sådan forsikring, som af hensyn til retssikkerheden skal fastlægges på forhånd, dvs. inden køretøjet eventuelt bliver involveret i en ulykke. Som generaladvokaten har anført i punkt 34 i forslaget til afgørelse, er rækkevidden af den obligatoriske deltagelse for det i andet direktivs artikel 1, stk. 4, omhandlede erstatningsorgan for så vidt angår skade forvoldt af et identificeret køretøj således sammenfaldende med den generelle forpligtelse til at tegne lovpligtig ansvarsforsikring, der er fastsat i første direktivs artikel 3, stk. 1. Dette organs obligatoriske deltagelse i en sådan situation kan derfor ikke udvides til at omfatte tilfælde, hvor det køretøj, der er involveret i en ulykke, ikke er omfattet af forsikringspligten.

(jf. præmis 36-40, 46 og 52 samt domskonkl. 1)