DOM AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (FJERDE AFDELING) DEN 3. MARTS 1993. - CLAUDIA DELLOYE M. FL. MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - TJENESTEMAEND - MEDDELELSE OM UDVAELGELSESPROEVE - BETINGELSER FOR ADGANG TIL DE MUNDTLIGE PROEVER - BEGRUNDELSEN BEHAEFTET MED EN AABENBAR MANGEL - PLIGTEN TIL AT YDE DE ANSATTE BISTAND. - SAG T-44/92.



Samling af Afgørelser 1993 side II-00221



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Tjenestemaend ° udvaelgelsesproeve ° udvaelgelsesproeve paa grundlag af proever ° adgang til den mundtlige proeve betinget af opnaaelse af et vist resultat i de skriftlige proever ° udvaelgelseskomitéens forpligtelser ° overholdelse af ordlyden af meddelelsen om udvaelgelsesproeven

(Tjenestemandsvedtaegten, bilag III)

2. Tjenestemaend ° udvaelgelsesproeve ° udvaelgelseskomité ° uafhaengighed ° graenser ° vedtagelse af retsstridige afgoerelser ° ansaettelsesmyndighedens forpligtelser

3. Tjenestemaend ° udvaelgelsesproeve ° udvaelgelsesproeve paa grundlag af proever ° uklarhed i meddelelsen om udvaelgelsesproeven med hensyn til, hvilke resultater der kraeves ved de skriftlige proever for adgang til den mundtlige proeve ° formfejl uden betydning for den liste, som udvaelgelseskomitéen ved en korrekt fortolkning af meddelelsen om udvaelgelsesproeven udfaerdigede over de ansoegere, som fik adgang til den mundtlige proeve

Sammendrag

1. Selv om ansaettelsesmyndigheden raader over vide skoensbefoejelser ved fastlaeggelse af adgangsbetingelserne, er en udvaelgelseskomité bundet af ordene i en bekendtgjort meddelelse om udvaelgelsesproeve. En udvaelgelseskomité kan ikke fravige den korrekte fortolkning af denne meddelelse med henblik paa at give saadanne ansoegere adgang til den mundtlige proeve, som ikke efter de skriftlige proever har opnaaet de herfor i meddelelsen kraevede points, idet udvaelgelseskomitéen herved ville aendre udvaelgelsesproevens betingelser vaesentligt.

2. Henset til udvaelgelseskomitéers selvstaendighed er administrationen ikke befoejet til at aendre eller annullere deres afgoerelser. Saafremt ansaettelsesmyndigheden skoenner, at udvaelgelseskomitéen retsstridigt har udelukket visse ansoegere fra deltagelse i en proeve, skal ansaettelsesmyndigheden fastslaa dette ved en begrundet afgoerelse og gennemfoere hele udvaelgelsesproceduren paa ny paa grundlag af en ny offentlig meddelelse. Ansaettelsesmyndigheden kan i intet tilfaelde give de paagaeldende medhold i deres klage og give dem adgang til at deltage i naevnte proeve.

3. Uklarheder i en meddelelse om udvaelgelsesproeve vedroerende de fastsatte betingelser for de points, der kraeves ved de skriftlige proever for adgang til den mundtlige proeve, kan ikke paavirke udvaelgelseskomitéens afgoerelse vedroerende denne adgang, naar afgoerelsen hviler paa en korrekt fortolkning af naevnte meddelelse, og naar der ikke bestaar noget holdepunkt for at fastslaa, at ansoegerne uden disse uklarheder ville have opnaaet et bedre resultat ved de skriftlige proever. En saadan formfejl kan kun paavirke en retsakt, saafremt det fastslaas, at afgoerelsen ville have vaeret en anden, saafremt formfejlen ikke havde foreligget.

Dommens præmisser

Faktiske omstaendigheder og retsforhandlinger

1 Sagsoegerne, hvoraf én er kontraktansat, og de oevrige er tjenestemaend ved Kommissionen, indstillede sig til den almindelige udvaelgelsesproeve EUR21, der blev afholdt med henblik paa oprettelsen af en reserveliste for assistenter. De bestod stopproeverne og fik derefter adgang til proeven i skriftlig fremstilling [proeve d)], som de skulle bestaa for at faa adgang til den mundtlige proeve.

2 Ved skrivelser af 9. august 1991 underrettede Kommissionen sagsoegerne om, at de ikke havde opnaaet et samlet pointtal paa 24 points ved proeve d) under udvaelgelsesproeven, og at udvaelgelseskomitéen derfor ikke kunne give dem adgang til den mundtlige proeve. De paagaeldende fik paa forespoergsel oplyst, hvilke karakterer de havde opnaaet ved proeve d). C. Delloye havde faaet 21,75 points, S. Karafillakis 23,50 points, A. Loddo 21,50 points, C. Rinaldin 22,50 points og M. Tavola 23,25 points.

3 Ovennaevnte meddelelse om almindelig udvaelgelsesproeve EUR21 angav bestemmelserne for bedoemmelsen af de skriftlige proever, adgangsbetingelserne til den mundtlige proeve samt:

"V. DE SKRIFTLIGE PROEVERS ART, VARIGHED OG BEDOEMMELSE

...

3. Bedoemmelse

Stopproever

Proeve a) bedoemmes med fra 0 til 20 points (der kraeves mindst 10).

Proeve b) bedoemmes med fra 0 til 10 points (der kraeves mindst 5).

Proeve c) bedoemmes med fra 0 til 10 points (der kraeves mindst 5).

Andre skriftlige proever

Proeve d) bedoemmes med fra 0 til 40 points (der kraeves mindst 20).

Foerst rettes proeverne a), b) og c). Dernaest rettes proeve d), dog kun for de ansoegere, der har opnaaet det kraevede antal points ved henholdsvis proeverne a), b) og c).

VI. ADGANG TIL DEN MUNDTLIGE PROEVE ° ART ° BEDOEMMELSE

1. Adgang

Adgang til at deltage i den mundtlige proeve har de ansoegere, der ved den skriftlige proeve d) har opnaaet mindst 24 points.

Ansoegerne faar pr. brev personlig meddelelse om udvaelgelseskomitéens afgoerelse vedroerende deres adgang til den mundtlige proeve.

...

3. Bedoemmelse

Der gives fra 0 til 60 points for den mundtlige proeve (der kraeves mindst 30).

VII. OPTAGELSE PAA LISTEN OVER EGNEDE ANSOEGERE

Paa denne liste optager udvaelgelseskomitéen efter udvaelgelsesproeven de ansoegere, som sammenlagt har opnaaet mindst 60 points ved den skriftlige proeve d) samt den mundtlige proeve, dog saaledes, at ansoegerne ved hver enkelt proeve skal have opnaaet den kraevede minimumskarakter."

4 Den 31. oktober 1991 indbragte sagsoegerne en klage over ovennaevnte afgoerelse af 9. august 1991. Denne klage blev ikke udtrykkeligt besvaret af Kommissionen. Det fremgaar af sagsakterne, at direktoeren for personale og administration, De Koster, den 9. april 1992 meddelte to af sagsoegerne, Karafillakis og Tavola, at "han vel vidende, at den omtalte udvaelgelsesproeve indeholdt uklarheder, havde bedt udvaelgelseskomitéen om i en positiv aand at tage sagsoegernes forhold op til fornyet overvejelse". Ved skrivelser af 21. maj 1992 meddelte De Koster sagsoegerne, at udvaelgelseskomitéen havde fastholdt sin beslutning om ikke at give dem adgang til den mundtlige proeve i forbindelse med udvaelgelsesproeven. Han tilfoejede, at hans tjenestegrene var i faerd med i samarbejde med Den Juridiske Tjeneste at undersoege, hvilke konsekvenser denne holdning kunne faa.

5 Dette er baggrunden for, at sagsoegerne ved staevning indgivet til Rettens Justitskontor den 27. maj 1992 har kraevet annullation af den ovennaevnte afgoerelse af 9. august 1991. Den skriftlige forhandling er forloebet forskriftsmaessigt. Paa grundlag af retsmoederapporten besluttede Retten at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse. Den mundtlige forhandling fandt sted den 20. januar 1993.

Parternes paastande

6 Sagsoegerne har nedlagt foelgende paastande:

° Kommissionens afgoerelse af 9. august 1991, hvorved sagsoegerne ikke fik adgang til den mundtlige proeve i forbindelse med udvaelgelsesproeve EUR21, annulleres.

° Kommissionen tilpligtes at betale samtlige sagens omkostninger.

Sagsoegte har nedlagt foelgende paastande:

° Frifindelse.

° Der traeffes afgoerelse om sagens omkostninger efter gaeldende regler.

Realiteten

7 Sagsoegerne har fremfoert to anbringender, for det foerste, at begrundelsen er behaeftet med en aabenbar mangel, og for det andet, at pligten til at yde de ansatte bistand er blevet tilsidesat.

Anbringendet om, at begrundelsen er behaeftet med en aabenbar mangel

Parternes anbringender

8 Sagsoegerne har under det foerste anbringende gjort gaeldende, at udvaelgelseskomitéen ved ikke at give dem adgang til den mundtlige proeve med den begrundelse, at de ikke havde opnaaet et samlet pointtal paa 24 ved proeve d) i skriftlig fremstilling, saadan som det kraeves i punkt VI.1 i meddelelsen om udvaelgelsesproeve EUR21, anvendte en fejlagtig fortolkning, som var i strid med meddelelsens ordlyd.

9 Til stoette for deres argumentation har sagsoegerne isaer anfoert, at det udtrykkeligt fremgik af den ovennaevnte meddelelse om udvaelgelsesproeve, punkt V.3 om bedoemmelsen af de skriftlige proever, at der forlangtes et minimum paa 20 points ved proeve d), hvor man kunne opnaa fra 0 til 40 point. Sagsoegerne har haevdet, at denne bestemmelse burde have vaeret fortolket i sammenhaeng med foerste afsnit i punkt VII i meddelelsen om udvaelgelsesproeve, hvor det hedder: "Paa denne liste optager udvaelgelseskomitéen efter udvaelgelsesproeven de ansoegere, som sammenlagt har opnaaet mindst 60 points ved den skriftlige proeve d) samt den mundtlige proeve, dog saaledes, at ansoegerne ved hver enkelt proeve skal have opnaaet den kraevede minimumskarakter." De har heraf sluttet, at ifoelge betingelserne for adgang til den mundtlige proeve og, som den naeste fase i udvaelgelsen, optagelse paa reservelisten, var det en logisk foelge, at det var tilstraekkeligt at opnaa den "kraevede minimumskarakter" paa 20 points ved proeve d) for at faa adgang til den mundtlige proeve.

10 Derfor har sagsoegerne haevdet, at punkt VI.1 i meddelelsen om udvaelgelsesproeven ved at kraeve et pointtal paa mindst 24 ud af 40 ved proeve d) i skriftlig fremstilling for at faa adgang til den mundtlige proeve indeholdt en "materiel fejl", og at denne bestemmelse ikke kan goeres gaeldende imod dem, da den modsiger de ovennaevnte bestemmelser i artikel V og VII. Denne fejl er ifoelge sagsoegerne ikke saerlig overraskende, idet det er klart, at den naevnte meddelelse om udvaelgelsesproeve ogsaa er unoejagtig paa andre punkter. Sagsoegerne har isaer konstateret, at i stillingsopslagets beskrivelse af en af de planlagte stopproever var anvendt teksten fra artikel V.I, litra a): at vurdere "ansoegernes specifikke kundskaber paa det juridiske omraade", hvilket ikke var i overensstemmelse med beskrivelsen af arbejdsopgaverne ° paa omraaderne regnskabsvaesen, offentlige finanser og forsikring, revision og statistik ° i artikel I.1 i meddelelsen om udvaelgelsesproeven. Desuden var det i meddelelsen om udvaelgelsesproeve fejlagtigt anfoert, at der skulle oprettes en reserveliste med henblik paa ansaettelse af assistenter i "loenklasse 5 og 4 i kategori B".

11 Til stoette for deres stillingtagen har sagsoegerne desuden anfoert, at meddelelsen om udvaelgelsesproeve burde fortolkes helt bogstaveligt, for saa vidt som den var den eneste, ansoegerne havde at henholde sig til, og saa meget mere fordi det var en almindelig udvaelgelsesproeve, hvortil ansoegere udefra ogsaa havde adgang. Sagsoegtes fremgangsmaade, hvorefter kun de ansoegere, der havde opnaaet mindst 60% af pointtallet ved de skriftlige proever, fik adgang til de mundtlige proever, kan foelgelig ikke goeres gaeldende imod dem. Desuden har sagsoegerne i retsmoedet anfaegtet, at dette virkelig er fast praksis.

12 Sagsoegte har haevdet, at den omtvistede afgoerelse er truffet paa grundlag af en noejagtig anvendelse af de adgangsbetingelser for den mundtlige proeve, der er anfoert i den paagaeldende meddelelse om udvaelgelsesproeve. Sagsoegte har gjort gaeldende, at efter fast praksis ved eksterne udvaelgelsesproever, der afholdes af Kommissionen, kraevedes der i den eneste bestemmelse, der er relevant i denne forbindelse, nemlig artikel VI.1 i meddelelsen om udvaelgelsesproeve, klart og udtrykkeligt et samlet pointtal paa 24 points ved den skriftlige proeve d) for at faa adgang til den mundtlige proeve.

Rettens bemaerkninger

13 Angaaende det foerste anbringende om, at begrundelsen er behaeftet med en mangel, fastslaar Retten, at udvaelgelseskomitéen ved ikke at give sagsoegerne adgang til at deltage i den mundtlige proeve med den begrundelse, at de ikke havde opnaaet et pointtal paa 24 points ved proeven i skriftlig fremstilling d), har anvendt adgangsbestemmelserne til denne proeve noejagtigt, og at disse er klart og praecist angivet i artikel VI.1 i meddelelsen om udvaelgelsesproeve.

14 Artikel VI.1 i denne meddelelse, hvori der under overskriften "adgang til den mundtlige proeve" udtrykkeligt kraeves en mindstekarakter paa 24 points ud af 40 mulige ved proeve d) for at faa adgang til den mundtlige proeve, handler specielt om adgangsbetingelserne for denne proeve. Den kan ikke siges at miste sin virkning, fordi der i artikel V.3 i meddelelsen om udvaelgelsesproeve naevnes en "kraevet mindstekarakter" paa 20 points for proeve d). Denne sidste bemaerkning under overskriften "bedoemmelse (af de skriftlige proever)" staar ganske logisk foran den rubrik, hvori adgangsbetingelserne til den mundtlige proeve er opfoert. Det var paa ingen maade hensigten med den at angive betingelserne for adgang til den mundtlige proeve.

15 Denne forstaaelse strider ikke mod fortolkningen af ovennaevnte bestemmelser i sammenhaeng med punkt VII i meddelelsen om udvaelgelsesproeve. Efter ordlyden i sidstnaevnte bestemmelse optager udvaelgelseskomitéen paa listen over egnede kandidater "de ansoegere, der sammenlagt har opnaaet mindst 60 points ved den skriftlige proeve d) samt den mundtlige proeve, dog saaledes at ansoegerne ved hver enkelt proeve skal have opnaaet den kraevede minimumskarakter". Da det er artikel VII, der er afgoerende for den sidste fase i udvaelgelsesproceduren, var det kun meningen, at denne artikel skulle finde anvendelse paa de ansoegere, der allerede havde faaet adgang til at deltage i samtlige proever i forbindelse med udvaelgelsesproeven, hvilket noedvendigvis betyder, at de forud havde opfyldt kriterierne for at faa adgang til den mundtlige proeve. Efter udvaelgelsesproevens opbygning kunne artikel VII derfor ikke laengere logisk henvise til adgangsbetingelserne for den mundtlige proeve, da disse var angivet saerskilt under artikel VI.1 i meddelelsen om udvaelgelsesproeven.

Men da der i meddelelse om udvaelgelsesproeve kun er fastsat én skriftlig proeve, proeve d), er bestemmelsen i artikel V.3 om "en kraevet minimumskarakter" paa 20 points i praksis uden nogen betydning hvad angaar den opnaaede karakter ved den omtalte proeve d). Denne bemaerkning om en "kraevet minimumskarakter" paa 20 points, der derfor er fejlagtig, kan ifoelge Kommissionen forklares ved, at meddelelsen om udvaelgelsesproeven var kalkeret efter skemaet for en udvaelgelsesproeve, der indeholdt flere skriftlige proever, som betingede adgangen til de mundtlige proever. Herom vidnede isaer brugen af flertal i artikel VII (i den franske udgave af teksten) om "de skriftlige proever d)".

16 Det foelger heraf, at det foerste anbringende boer afvises.

Anbringendet om pligten til at yde de ansatte bistand

Parternes argumenter

17 Under dette andet anbringende har sagsoegerne anfoert, at pligten til at yde bistand til de ansatte, som er omtalt i artikel 24 i vedtaegten, indebaerer, at den offentlige myndighed ved afgoerelsen af en tjenestemands situation skal tage alle de forhold i betragtning, som kan antages at vaere bestemmende for dens afgoerelse, og hermed skal tages hensyn ikke blot til tjenestens interesse, men ogsaa til vedkommende tjenestemands interesse (dom af 20.6.1990, sag T-133/89, Burban mod Parlamentet, Sml. II, s. 245, praemis 27).

18 Sagsoegerne er af den opfattelse, at udvaelgelseskomitéen ved at naegte dem adgang til den mundtlige proeve har tilsidesat sin bistandspligt, eftersom man med denne afvisning ikke tog hensyn til, at ansoegerne var i god tro. Sagsoegerne har anfoert, at de med foeje havde fortolket teksten i meddelelsen om udvaelgelsesproeven saadan, at opnaaelsen af "den kraevede minimumskarakter" paa 20 points ved proeve d) ville medfoere, at de fik adgang til den mundtlige proeve. De har gjort gaeldende, at udformningen af meddelelsen om udvaelgelsesproeve i bedste fald kunne skabe alvorlig forvirring, hvilket sagsoegte ogsaa selv har indroemmet i ovennaevnte skrivelse af 9. april 1992 til Karafillakis og Tavola.

19 Sagsoegerne har erkendt, at udvaelgelseskomitéen var bundet af samtlige bestemmelser i meddelelsen om udvaelgelsesproeven, heri indbefattet punkt VI.1 i denne meddelelse, hvor der kraeves et samlet pointtal paa 24 points ved den skriftlige proeve d) for at faa adgang til den mundtlige proeve. De har haevdet, at det paahvilede Kommissionen som ansvarlig for udformningen af meddelelsen om udvaelgelsesproeven at lade tvivlen komme de paagaeldende til gode og efter sagsoegernes klage give dem adgang til den mundtlige proeve og berigtige denne tvetydige bestemmelse.

20 Sagsoegte er af den opfattelse, at pligten til at yde de ansatte bistand ikke er blevet tilsidesat. Sagsoegte har anfoert, at i betragtning af, at udvaelgelseskomitéer er uvildige, var sagsoegte bundet af udvaelgelseskomitéens afgoerelse om ikke at give sagsoegerne adgang til den mundtlige proeve. Sagsoegte har tilfoejet, at ansaettelsesmyndigheden kun hvis det var blevet konstateret, at samtlige beregninger i forbindelse med udvaelgelsesproeven var blevet forvansket af udvaelgelseskomitéens paastaaet retsstridige afgoerelse, havde haft pligt til at fastslaa dette ved en begrundet afgoerelse. Sagsoegte ville saa have vaeret forpligtet til efter at have udfaerdiget en ny meddelelse og efter eventuelt at have udpeget en ny udvaelgelseskomité at gennemfoere hele udvaelgelsesproceduren paa ny.

Rettens bemaerkninger

21 Hvad angaar det andet anbringende fastslaar Retten foerst, at selv om man erkender, at meddelelsen om udvaelgelsesproeven er uklar, havde hverken udvaelgelseskomitéen eller Kommissionen kompetence til at give sagsoegerne adgang til den mundtlige proeve efter deres klage.

22 Hvad angaar udvaelgelseskomitéen bemaerkes alene, at selv om ansaettelsesmyndigheden raader over vide skoensbefoejelser ved fastlaeggelse af adgangsbetingelserne, er en udvaelgelseskomité bundet af ordene i en offentliggjort meddelelse om udvaelgelsesproeve (jf. Domstolens dom af 18.2.1982, sag 67/81, Ruske mod Kommissionen, Sml. s. 661, praemis 9, og af 19.5.1983, sag 289/81, Mavradis mod Parlamentet, Sml. s. 1731, praemis 21).

I denne sag forholder det sig imidlertid saaledes, at selv om det erkendes, at meddelelsen, som sagsoegerne har haevdet, er uklar, er denne uklarhed dog ikke til hinder for en korrekt fortolkning af meddelelsen om udvaelgelsesproeven. Foelgelig kunne udvaelgelseskomitéen ikke have givet sagsoegerne adgang til den mundtlige proeve uden at have aendret betingelserne i meddelelsen om udvaelgelsesproeven. Udvaelgelseskomitéen ville ved at tilsidesaette den mere restriktive betingelse i artikel VI.1 i meddelelsen om udvaelgelsesproeven, hvor der kraeves mindst 24 points i alt, til fordel for de ansoegere, der havde opnaaet en karakter paa 20 points eller derover i proeven i skriftlig fremstilling d), vaesentligt have aendret i betingelserne for udvaelgelsesproeven.

23 Vedroerende Kommissionen bemaerkes, at denne end ikke efter sagsoegernes klage havde kompetence til at give dem adgang til den mundtlige proeve. Det fremgaar nemlig af fast retspraksis, der hviler paa hensynet til udvaelgelseskomitéernes selvstaendighed, at administrationen ikke er befoejet til at aendre eller annullere afgoerelser, der er truffet af en udvaelgelseskomité (jf. bl.a. Domstolens dom af 14.6.1972, sag 44/71, Marcato mod Kommissionen, Sml. 1972, s. 105, org. ref.: Rec. s. 427, praemis 5, og af 23.10.1986, sag 321/85, Schwiering mod Revisionsretten, Sml. s. 3199, praemis 11). Hvis Kommissionen havde ment, at udvaelgelseskomitéens afgoerelse om ikke at give sagsoegerne adgang til den mundtlige proeve var behaeftet med en mangel paa grund af den fejlslutning, som de haevder at have draget paa grund af den paastaaede uklare formulering af meddelelsen om udvaelgelsesproeven, ville den sagsoegte institution alene have kunnet fastslaa dette forhold i en begrundet afgoerelse og gennemfoere hele udvaelgelsesproceduren paa ny paa grundlag af en ny offentlig meddelelse om udvaelgelsesproeve, der ikke rummede uklare formuleringer (jf. Domstolens ovennaevnte dom af 23.10.1985, sag 321/85, Schwiering mod Revisionsretten, praemis 13). Det maa dog i dette tilfaelde fastslaas, at sagsoegerne paa intet tidspunkt under forloebet af den administrative eller retlige procedure har kraevet annullation af selve meddelelsen om udvaelgelsesproeven. De har kun nedlagt paastand om annullation af den afgoerelse, der udelukker dem fra den mundtlige proeve i forbindelse med denne udvaelgelsesproeve.

24 Retten bemaerker dernaest, at saafremt de paagaeldende retteligt er blevet vildledt af den paastaaet uklare formulering af meddelelsen om udvaelgelsesproeven, er det principielt saadan, at en fejlagtig fremgangsmaade kun kan medfoere hel eller delvis annullation af en afgoerelse, hvis det godtgoeres, at den kunne have faaet et andet indhold, hvis fejlen ikke var begaaet (jf. f.eks. Domstolens dom af 23.4.1986, sag 150/84, Bernardi mod Parlamentet, Sml. s. 1375, praemis 28, og af 10.12.1987, forenede sager 181/86-186/86, Del Plato mod Kommissionen, Sml. s. 4991, praemis 36).

I denne sag maa det fastslaas, at den uklarhed, som meddelelsen om udvaelgelsesproeven ifoelge sagsoegerne indeholder, ikke har kunnet paavirke sagsoegernes loesning af den skriftlige proeve d) og foelgelig heller deres resultater af proeven og den heraf foelgende udelukkelse fra den mundtlige proeve. Det modsatte ville have kraevet, at sagsoegerne havde "doseret" deres anstrengelser for at opnaa en karakter, der laa lige over de 20 points, saa de opfyldte den betingelse, som ifoelge dem er bestemmende for adgangen til den mundtlige proeve. Men der bestaar intet holdepunkt for at fastslaa, at sagsoegerne benyttede en saadan fremgangsmaade, og de paastaar heller ikke selv, at de har gjort det. Saaledes har den uklarhed i meddelelsen om udvaelgelsesproeven, som sagsoegerne har fremfoert til stoette for deres krav om annullation af udvaelgelseskomitéens afgoerelse om ikke at give dem adgang til den mundtlige proeve altsaa overhovedet ikke paavirket den omtalte afgoerelse, hvorfor den heller ikke kan medfoere annullation heraf.

25 Det foelger af samtlige disse begrundelser, at det andet anbringende ikke er begrundet. Sagsoegte maa derfor frifindes.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

26 I henhold til artikel 87, stk. 2, i Rettens procesreglement paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Dog baerer institutionerne ifoelge artikel 88 i samme reglement i tvister mellem Faellesskaberne og deres ansatte selv deres egne omkostninger.

27 Retten kan dog ifoelge artikel 87, stk. 3, andet afsnit, paalaegge endog en vindende part at erstatte den anden part de udgifter, som skoennes at vaere paafoert modparten unoedvendigt eller af ond vilje.

28 Med hensyn hertil fastslaar Retten, at sagsoegte har vedgaaet, at meddelelsen om udvaelgelsesproeven indeholdt et vist antal fejl, navnlig angivelsen vedroerende "en kraevet minimumskarakter" paa 20 points ved den eneste skriftlige proeve d). Desuden har generaldirektoeren for personale og administration ved skrivelse af 9. april 1992 til to af sagsoegerne udtrykkeligt erkendt "uklarhederne i meddelelsen om udvaelgelsesproeven" og meddelt de paagaeldende, at han havde "bedt udvaelgelseskomitéen om i en positiv aand at tage deres forhold op til fornyet overvejelse".

29 Ved sin holdning har sagsoegte derfor forledt sagsoegerne baade til at tro, at deres krav om adgang til den mundtlige proeve var tilstraekkeligt begrundet i de haevdede uklarheder i meddelelsen om udvaelgelsesproeve og til at indbringe sagen for Retten. Derfor findes det rimeligt at lade Kommissionen baere baade sine egne og sagsoegernes omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

RETTEN (Fjerde Afdeling)

1) Sagsoegte frifindes.

2) Kommissionen betaler sagens omkostninger.