DOMSTOLENS DOM (FEMTE AFDELING) AF 7. DECEMBER 1993. - FEDERAZIONE SINDACALE ITALIANA DELL'INDUSTRIA ESTRATTIVA M. FL. MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - FORMALITETEN. - SAG C-6/92.



Samling af Afgørelser 1993 side I-06357



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

Annullationssoegsmaal ° fysiske og juridiske personer ° retsakter, der beroerer dem umiddelbart og individuelt ° kommissionsbeslutning om forbud mod statsstoette til transport med jernbane af mineraler ° soegsmaal indbragt af virksomheder, der udvinder eller forarbejder mineraler ° afvisning

(EOEF-traktaten, art. 173, stk. 2)

Sammendrag

Andre retssubjekter end en beslutnings adressater kan kun haevde, at de beroeres individuelt af en beslutning i den i traktatens artikel 173, stk. 2, forudsatte betydning, hvis beslutningen beroerer dem paa grund af bestemte egenskaber, som er saerlige for dem, eller paa grund af en faktisk situation, der adskiller dem fra alle andre og derfor individualiserer dem paa lignende maade som adressaterne.

Virksomheder, der udvinder eller forarbejder mineraler, beroeres ikke individuelt af en beslutning fra Kommissionen om forbud mod statsstoette til transport med jernbane af mineraler. Andre erhvervsdrivende, herunder navnlig transportvirksomheder og koebere, beroeres ligeledes af en saadan beslutning, hvorfor det ikke kan antages, at denne beroerer erhvervsdrivende, hvis antal eller identitet var bestemt og kunne fastlaegges paa tidspunktet for beslutningens vedtagelse.

Dommens præmisser

1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 6. januar 1992 har Federazione sindacale italiana dell' industria estrattiva (herefter benaevnt "sammenslutningen") samt Società italiana sali alcalini SpA, Thalassia SpA, Laviosa chemica mineraria SpA og Società sarda di bentonite SpA (herefter benaevnt "de fire selskaber") under henvisning til EOEF-traktatens artikel 173, stk. 2, anlagt sag med paastand om annullation af Kommissionens beslutning 91/523/EOEF af 18. september 1991 om afskaffelse af de italienske jernbaners nedsatte takster i forbindelse med transport af loest indladede mineraler og mineraler fremstillet og forarbejdet paa Sicilien og Sardinien (EFT L 283, s. 20, herefter benaevnt "beslutningen"). Denne beslutning er alene rettet til Den Italienske Republik.

2 I henhold til beslutningens artikel 1 skal Den Italienske Republik "ophaeve ordningen med nedsatte takster i forbindelse med jernbanetransport til fordel for visse kategorier af varer med oprindelse i Sicilien og Sardinien, som blev indfoert ved artikel 19, sidste led, i lov nr. 887 af 22. december 1984". Denne lov blev offentliggjort i tillaegget til Gazzetta Ufficiale nr. 356 af 29. december 1984.

3 Artikel 19, sidste led, i naevnte italienske lov indeholder foelgende bestemmelse: "For transport af loest indladede mineraler fremstillet paa oeerne og ekspederet herfra, gives der et nedslag paa 30% i de nationale jernbaners takster. Dette nedslag forhoejes til 60% for mineraler fremstillet og forarbejdet paa oeerne. Udgifterne hertil afholdes af statskassen, som refunderer de skyldige beloeb efter faellesskabsreglerne til de nationale jernbaner."

4 Kommissionen har i beslutningen lagt til grund, at den italienske stats afholdelse af udgifterne til saadanne nedsaettelser er omfattet af forbuddet i traktatens artikel 80, stk. 1, hvorefter medlemsstaterne ikke i forbindelse med transport inden for Faellesskabet maa anvende "priser og vilkaar, der indebaerer nogen form for understoettelse eller beskyttelse til fordel for en eller flere bestemte virksomheder eller industrier", medmindre Kommissionen giver bemyndigelse hertil. Derudover har Kommissionen fundet, at den omhandlede foranstaltning ikke kunne vaere genstand for en undtagelse fra dette forbud, jf. artikel 80, stk. 2.

5 I staevningen har de fire selskaber og sammenslutningen, som er selskabernes brancheorganisation, gjort gaeldende, at de tilhoerer den begraensede kreds af virksomheder, som hidtil har vaeret omfattet af de omhandlede praeferencetariffer. Sagsoegerne anfoerer, at beslutningen beroerer dem individuelt, eftersom de tilhoerer den begraensede kategori af virksomheder, som fremstiller eller forarbejder mineraler paa Sicilien eller Sardinien, og at beslutningen beroerer dem umiddelbart, da Italien herved ikke er tillagt noget skoen.

6 Kommissionen har i medfoer af artikel 91, stk. 1, foerste afsnit, i Domstolens procesreglement paastaaet sagen afvist og fremsat begaering om, at Domstolen traeffer afgoerelse herom uden at indlede behandlingen af sagens realitet.

7 Hvad naermere angaar de relevante retsforskrifter, baggrunden for tvisten, retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises i oevrigt til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.

Formaliteten

Formaliteten, for saa vidt sagen er anlagt af de fire selskaber

8 Det skal foerst undersoeges, om sagen kan antages til realitetsbehandling, for saa vidt den er anlagt af de fire selskaber.

9 Til stoette for paastanden om afvisning har Kommissionen gjort gaeldende, at selskaberne ikke beroeres umiddelbart og individuelt af beslutningen i den i traktatens artikel 173, stk. 2, forudsatte betydning.

10 I henhold til artikel 173, stk. 2, kan "enhver fysisk eller juridisk person ... indbringe klage ... over beslutninger ... som, skoent de er udfaerdiget i form af en forordning eller en beslutning rettet til en anden person, dog beroerer ham umiddelbart og individuelt".

11 Det fremgaar herved af dommen af 15. juli 1963 (sag 25/60, Plaumann mod Kommissionen, Sml. 1954-1964, s. 411, org. ref.: Rec. s. 197), at andre retssubjekter end en beslutnings adressater kun kan haevde, at de beroeres individuelt, hvis beslutningen beroerer dem paa grund af bestemte egenskaber, som er saerlige for dem, eller paa grund af en faktisk situation, der adskiller dem fra alle andre og derfor individualiserer dem paa lignende maade som adressaten.

12 I denne henseende har selskaberne gjort gaeldende, at de tilhoerer en bestemt, begraenset kreds af retssubjekter, som beroeres af den anfaegtede beslutning, nemlig de virksomheder, som paa de to oeer fremstiller mineraler, der forsendes loest indladet, og at denne kreds var identificeret eller kunne identificeres af Kommissionen paa tidspunktet for beslutningens vedtagelse.

13 Der kan ikke gives sagsoegerne medhold heri.

14 Det bemaerkes herved, at den omhandlede beslutning ikke alene beroerer sagsoegernes interesser. Den beroerer ligeledes jernbanernes interesser, idet disses konkurrencemaessige stilling over for andre transportformer begunstiges af de nedsatte takster. Den er ligeledes relevant for de transportselskaber, som sagsoegerne kan overlade transporten af deres produkter til, og som ogsaa kan anvende jernbanerne. Endelig vedroerer beslutningen sagsoegernes kunder, som, alt efter vilkaarene i den paagaeldende koebekontrakt, kan blive noedsaget til helt eller delvis at baere udgifterne til transport.

15 Under disse omstaendigheder kan det ikke antages, at den omhandlede beslutning beroerer erhvervsdrivende, hvis antal eller identitet var bestemt og kunne fastlaegges paa tidspunktet for beslutningens vedtagelse.

16 Uden at det er fornoedent at undersoege, om sagsoegerne beroeres umiddelbart, maa det herefter fastslaas, at annullationssoegsmaalet, eftersom selskaberne ikke er individuelt beroert, maa afvises, for saa vidt det er anlagt af selskaberne.

Formaliteten, for saa vidt sagen er anlagt af sammenslutningen

17 For saa vidt sagen er anlagt af sammenslutningen, bemaerkes, at sammenslutningen til stoette for, at den har en retlig interesse i soegsmaalet, hverken i staevningen eller under den mundtlige forhandling har angivet egne grunde, der er forskellige fra dem, som dens medlemmer har paaberaabt sig.

18 Da sagen maa afvises, for saa vidt den er anlagt af de fire selskaber, maa den ligeledes afvises, for saa vidt den er anlagt af sammenslutningen.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

19 I henhold til artikel 69, stk. 2, i Domstolens procesreglement doemmes den tabende part til at betale sagens omkostninger, saafremt der er nedlagt paastand herom. Da sagsoegerne og intervenienterne har tabt sagen, men da Kommissionen alene har nedlagt paastand om, at sagsoegerne tilpligtes at betale sagens omkostninger, boer sagsoegerne doemmes til at betale deres egne omkostninger samt Kommissionens omkostninger i forbindelse med annullationssoegsmaalet, mens intervenienterne og Kommissionen boer baere deres egne omkostninger i forbindelse med begaeringerne om intervention.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN (Femte Afdeling)

1) Sagen afvises.

2) Sagsoegerne baerer deres egne omkostninger og betaler de omkostninger, som sagen har paafoert Kommissionen.

3) Intervenienterne og Kommissionen baerer deres egne omkostninger i forbindelse med interventionen.