Forslag til afgørelse fra generaladvokat Jacobs fremsat den 4. juni 1991. - GEORG VON DEETZEN MOD HAUPTZOLLAMT OLDENBURG. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: FINANZGERICHT HAMBURG - TYSKLAND. - TILLAEGSAFGIFT FOR MAELK - SAG C-44/89.



Samling af Afgørelser 1991 side I-05119



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hr. afdelingsformand,

De herrer dommere,

1. Denne sag er en fortsaettelse af sag 120/86, Mulder (Sml. 1988, s. 2321) og sag 170/86, von Deetzen (Sml. 1988, s. 2355), hvori Domstolen har fastslaaet, at Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984 (EFT L 90, s. 13), udfyldt ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1371/84 af 16. maj 1984 (EFT L 132, s. 11), var ugyldig i det omfang, den ikke bestemte, at der kunne tildeles en referencemaengde (herefter benaevnt "kvote") til de maelkeproducenter, som havde paataget sig en forpligtelse i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 1078/77 af 17. maj 1977 (EFT L 131, s. 1). Til opfyldelse af disse domme, der begge blev afsagt den 28. april 1988, udstedte Raadet forordning (EOEF) nr. 764/89 af 20. marts 1989 (EFT L 84, s. 2), hvorved artikel 3a blev indfoejet i forordning nr. 857/84, ligesom Kommissionen udstedte forordning (EOEF) nr. 1033/89 af 20. april 1989 (EFT L 110, s. 27), hvorved artikel 7a blev indfoejet i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1546/88 af 3. juni 1988 (EFT L 139, s. 12); sidstnaevnte forordning er traadt i stedet for forordning nr. 1371/84. Jeg vil herefter omtale de to nye bestemmelser som henholdsvis "artikel 3a" og "artikel 7a".

2. De nye bestemmelser har gjort det muligt at tildele en kvote til de producenter, der, som von Deetzen, mod udbetaling af en praemie havde paataget sig en forpligtelse til ikke-markedsfoering i henhold til forordning nr. 1078/77. Jeg vil herefter kalde en kvote, der tildeles i henhold til artikel 3a, for en "saerlig kvote". Von Deetzen har nu naaet pensionsalderen og oensker at overdrage gaarden til soennerne.

3. Den 19. december 1988 forelagde Finanzgericht Hamburg som foelge af den ovenfor naevnte dom i sag 170/86 i foerste omgang Domstolen foelgende to spoergsmaal til praejudiciel afgoerelse:

"1) Skal EOEF-Traktatens artikel 177 fortolkes saaledes, at der paa ny kan forelaegges praejudicielle spoergsmaal, naar den nationale ret ikke kan traeffe afgoerelse, fordi Faellesskabets kompetente institutioner ikke har udstedt retsforskrifter, efter at en retsakt er blevet erklaeret ugyldig af EF-Domstolen, og det af hensyn til afklaring af retstilstanden er noedvendigt, at der udstedes retsforskrifter?

2) Saafremt spoergsmaal 1) besvares bekraeftende: Hvilke retsvirkninger har Domstolens dom af 28. april 1988 i sag 170/86, naar Raadet siden domsafsigelsen har forholdt sig passivt?"

Disse to spoergsmaal mistede naturligvis deres genstand, da Raadet og Kommissionen endelig udstedte de nye forskrifter i marts og april 1989. Finanzgericht trak derfor ved kendelse af 8. august 1989, indgaaet til Domstolen den 20. oktober 1989, de tidligere forelagte spoergsmaal tilbage og erstattede dem med foelgende spoergsmaal:

"1) Er Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984, som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 764/89 af 20. marts 1989, og den paa grundlag heraf af Kommissionen udstedte forordning (EOEF) nr. 1033/89 af 20. april 1989 gyldige, for saa vidt som den saerlige referencemaengde i henhold til artikel 3a, stk. 2, kun udgoer 60% af den maengde maelk eller maelkeaekvivalent, som er blevet lagt til grund for ikke-markedsfoerings- eller omstillingspraemien?

2) Er bestemmelsen i den naevnte forordnings artikel 3a, stk. 4, andet afsnit, hvorefter den saerlige referencemaengde foeres tilbage til faellesskabsreserven, saafremt bedriften saelges eller bortforpagtes inden udloebet af tillaegsafgiftsordningens ottende anvendelsesperiode, gyldig?

3) Saafremt spoergsmaal 2) besvares bekraeftende:

a) Skal begrebet salg, jf. artikel 3a, stk. 4, andet afsnit, i forordning (EOEF) nr. 857/84, som aendret ved forordning (EOEF) nr. 764/89, fortolkes saaledes, at det ogsaa omfatter det tilfaelde, at bedriften indskydes i et interessentskab, hvori den producent, som har faaet tildelt en saerlig referencemaengde, deltager?

Foreligger der et salg, naar den, der har indskudt sin bedrift, ved sin doed eller af andre grunde udtraeder af selskabet, og hans selskabsandel overgaar til de oevrige selskabsdeltagere, som derved foroeger deres andele?

b) Hvorledes skal begrebet 'eller paa anden maade, der kan sidestilles med arv' i artikel 7a, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 1546/88, som aendret ved forordning (EOEF) nr. 1033/89, fortolkes? Omfatter dette begreb ogsaa det tilfaelde, at bedriften bortforpagtes til en person, som efter den lovmaessige arvefoelge ville vaere arving i forhold til den producent, som har ret til en saerlig referencemaengde?"

Foerste spoergsmaal

4. Det foerste praejudicielle spoergsmaal, som Finanzgericht har forelagt, drejer sig om gyldigheden af begraensningen af den saerlige kvote i artikel 3a, stk. 2. Ved bestemmelsen begraenses den saerlige kvote til 60% af den maengde maelk eller maelkeaekvivalent, som producenten har leveret eller solgt i de seneste tolv kalendermaaneder inden indgivelsen af ansoegningen om ikke-markedsfoerings- eller omstillingspraemien (herefter benaevnt "60%-reglen").

5. Den 12. juli 1980 fik von Deetzen tildelt en ikke-markedsfoeringspraemie paa grundlag af en maelkeproduktion paa 190 665 kg maelk og forpligtede sig samtidig til ikke at producere maelk indtil den 7. september 1985. Landwirtschaftskammer Weser-Ems anvendte 60%-reglen og tildelte ham den 20. juni 1989 en saerlig kvote, begraenset til 114 399 kg (dvs. 60% af 190 665 kg).

6. Gyldigheden af 60%-reglen er imidlertid efter forelaeggelsen af de her behandlede praejudicielle spoergsmaal blevet afgjort i Domstolens domme af 11. december 1990 (sag C-189/89, Spagl, Sml. I, s. 4539, og sag C-217/89, Pastaetter, Sml. I, s. 4585). Domstolen kendte i disse to sager reglen ugyldig, og det er i denne sag tilstraekkeligt at henholde sig til disse domme.

Andet spoergsmaal

7. Det andet spoergsmaal, som Finanzgericht har forelagt, drejer sig om gyldigheden af reglen i artikel 3a, stk. 4, andet afsnit, hvorefter den saerlige kvote skal foeres tilbage til faellesskabsreserven, "saafremt bedriften saelges eller bortforpagtes tidligst inden udloebet af tillaegsafgiftsordningens ottende anvendelsesperiode" - dvs. foer den 1. april 1992 (herefter benaevnt "tilbagefoeringsreglen"). Finanzgericht fremhaever, at salg eller bortforpagtning af en bedrift ikke medfoerer tilbagefoering af kvoten for de producenter, som ikke har faaet tildelt en kvote efter artikel 3a. For saa vidt angaar saadanne producenter, bestemmer artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 857/84, som aendret ved Raadets forordning nr. 590/85 af 26. februar 1985 (EFT L 68, s. 1), foelgende:

"I tilfaelde af salg, bortforpagtning eller overdragelse ved arv af en bedrift overfoeres den tilsvarende referencemaengde helt eller delvis til koeberen, forpagteren eller arvingen ifoelge betingelser, der skal fastsaettes."

Disse betingelser fremgaar nu af artikel 7 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1546/88, hvis stk. 1 lyder saaledes:

"1. Ved salg, bortforpagtning eller overdragelse ved arv af en bedrift som helhed overfoeres den tilsvarende referencemaengde til den producent, som overtager bedriften.

2. Ved salg, bortforpagtning eller overdragelse ved arv af en eller flere dele af en bedrift fordeles den tilsvarende referencemaengde mellem de producenter, som overtager bedriften i forhold til de arealer, der anvendes til maelkeproduktionen eller paa grundlag af andre objektive kriterier, som fastsaettes af medlemsstaterne ...

3. Afsnit 1 og 2 ... anvendes efter de forskellige nationale regler analogt med de oevrige tilfaelde af overdragelse, der har lignende virkninger (1) for producenterne."

8. De detaljerede regler for overdragelse af en saerlig kvote fremgaar af artikel 7a, der blev indfoejet i forordning nr. 1546/88 ved forordning nr. 1033/89. Som jeg har naevnt ovenfor, indeholder artikel 7 reglerne om overdragelse af en kvote i normale tilfaelde. Ifoelge artikel 7a, stk. 1, overfoeres en saerlig kvote efter de samme regler "i tilfaelde af overdragelse af bedriften ved arv eller paa anden maade, der kan sidestilles med arv". Der er i et saadant tilfaelde altsaa ingen forskel mellem de regler, der finder anvendelse for producenter med saerlige kvoter, og producenter, som ikke har deltaget i ikke-markedsfoeringsordningen. Ifoelge artikel 7, stk. 1, afsnit 3, er "anden maade, der kan sidestilles med arv" som omhandlet i artikel 7a en overdragelse, der "har lignende virkninger for producenterne".

9. Naar bedriften overdrages ved salg eller bortforpagtning, er reglerne imidlertid forskellige for dem, der ikke har deltaget i ikke-markedsfoeringsordningen paa den ene side, og indehaverne af en saerlig kvote paa den anden side; kun sidstnaevnte fortaber nemlig kvoten i henhold til artikel 3a, stk. 4, andet afsnit. Artikel 7a, stk. 2 og 3, indeholder detaljerede gennemfoerelsesbestemmelser for disse tilfaelde.

10. Hvad er saa begrundelsen for denne forskelsbehandling mellem producenter, som har faaet tildelt en saerlig kvote, og producenter, som ikke har deltaget i ikke-markedsfoeringsordningen? Begrundelsen herfor fremgaar af den sjette betragtning til forordning nr. 764/89, der lyder saaledes:

"De tildelte maengder skal ikke medfoere en uberettiget fordel, men skal faktisk produceres af de personer, som har faaet maengderne tildelt; med henblik herpaa skal de underkastes visse restriktive betingelser."

Artikel 3a indeholder faktisk et vist antal "restriktive betingelser". Blandt andet maa en producent, der ansoeger om en saerlig kvote, ikke have bragt sin virksomhed til ophoer eller overdraget hele sin maelkebedrift inden udloebet af den periode, som ikke-markedsfoeringsforpligtelsen omfattede [artikel 3a, stk. 1, litra a)]; han skal godtgoere, at han er i stand til paa sin bedrift at producere en maengde svarende til den ansoegte maengde [artikel 3a, stk. 1, litra b)]; han skal senest to aar fra den 29. marts 1989 at regne godtgoere, at han faktisk har genoptaget direkte salg og/eller levering paa mindst 80% af den foreloebig tildelte maengde (artikel 3a, stk. 1 og 3); det skal bemaerkes, at det tidligste tidspunkt for at ansoege om en saerlig kvote er den 29. marts 1989, hvor forordningen blev offentliggjort i De Europaeiske Faellesskabers Tidende, og at ansoegningerne skulle vaere indgivet senest tre maaneder fra denne dato, jf. artikel 3a, stk. 1. En kvote, der ikke udnyttes, kan ikke midlertidigt overdrages (artikel 3a, stk. 4, foerste afsnit). Endelig kommer vi til den betingelse, som jeg beskaeftiger mig med her, nemlig at kvoten skal foeres tilbage til faellesskabsreserven, saafremt bedriften saelges eller bortforpagtes inden udloebet af den "ottende periode", dvs. foer den 1. april 1992 (artikel 3a, stk. 4, andet afsnit).

11. Som ogsaa Raadet har fremhaevet i de skriftlige indlaeg, er formaalet med disse bestemmelser klart at forhindre en landmand i at opnaa en saerlig kvote alene for at forhoeje bedriftens markedsvaerdi uden at anvende kvoten som grundlag for at fortsaette produktionen. Trods Finanzgericht' s udtrykte tvivl er denne begrundelse efter min opfattelse udtrykt tilstraekkeligt klart i sjette betragtning til forordning nr. 764/89. Forskelsbehandling mellem paa den ene side de producenter, der ansoeger om en saerlig kvote, og paa den anden side de producenter med en kvote, der ikke har deltaget i ikke-markedsfoeringsordningen, lader sig saaledes forklare med den omstaendighed, at den foerstnaevnte gruppe oensker at genoptage maelkeproduktionen efter at have deltaget i en saadan ordning. Kravet om at bedriften ikke maa saelges eller bortforpagtes foer den 1. april 1992 kan saaledes ses som et led i en raekke betingelser, hvorefter en person, der ansoeger om en saerlig kvote, faktisk skal genoptage maelkeproduktionen i et omfang, der svarer til den ansoegte kvote.

12. Det er korrekt, at Domstolen i ovenfor naevnte sag 170/86, praemis 13, har fastslaaet, at von Deetzen med rette kunne forvente at genoptage sin produktion uden ved udloebet af ikke-markedsfoeringsforpligtelsen at blive paalagt "saerlige restriktioner, netop fordi han har udnyttet (en ikke-markedsfoeringsordning)". Det kan heller ikke benaegtes, at de restriktive betingelser i artikel 3a omfatter begraensninger, som specielt rammer dem, der genoptager produktionen efter at have deltaget i en saadan ordning. Retten til at besidde en kvote er nemlig kun for saadanne producenter bundet til anvendelsen heraf i bedriften.

13. Alligevel maa raekkevidden af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, som der her er tale om, omhyggeligt bestemmes. Domstolen har i praemis 15 i dommen i sag 170/86 anfoert foelgende:

"... en saadan fuldstaendig og permanent udelukkelse i hele gyldighedsperioden for bestemmelserne om tillaegsafgiften - som bevirker, at de paagaeldende producenter forhindres i at genoptage markedsfoeringen af maelk ved udloebet af femaarsperioden - (kunne) ikke forudses af disse producenter paa det tidspunkt, da de midlertidigt paatog sig forpligtelsen til ikke at levere maelk. Det fremgaar hverken af bestemmelserne eller af betragtningerne til forordning nr. 1078/77, at forpligelsen til ikke-markedsfoering i medfoer af forordningen kunne indebaere, at det ved dens udloeb ville vaere umuligt at genoptage den paagaeldende virksomhed. En saadan virkning er foelgelig i strid med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, som disse producenter kunne have til, at de bestemmelser, som de underkastede sig, havde begraensede virkninger" (min fremhaevelse).

Paa samme maade har Domstolen i sagerne Spagl (sag C-189/89) og Pastaetter (sag C-217/89), jf. ovenfor under punkt 6, erklaeret 60%-reglen ugyldig. Domstolen fastslog her, at saafremt den saerlige kvote begraenses til 60% af den tidligere produktion, paalaegges de landmaend, som genoptager produktionen, en nedskaering, der er over dobbelt saa hoej som den hoejst anvendte sats for producenter, der ikke har deltaget i en ikke-markedsfoeringsordning (se praemis 24 i Spagl-dommen og praemis 15 i Pastaetter-dommen). Med andre ord bliver de landmaend, som har accepteret at indstille produktionen i en begraenset periode, paalagt en yderligere begraensning af deres produktion, som paavirker dem paa saerlig maade ved genoptagelsen af maelkeproduktionen. Selv om Spagl- og Pastaetter-dommene gaar videre end dommen i sag 170/86, da de ikke drejer sig om en begraensning, der svarer til et fuldstaendigt forbud mod maelkeproduktion, vedroerer de alligevel den berettigede forventning, som en producent kan have til at kunne genoptage produktionen efter udloebet af ikke-markedsfoeringsperioden.

14. En saadan berettiget forventning skal forstaas saaledes, at den ikke alene omfatter det forhold, at landmanden selv genoptager produktionen, men ogsaa at en arving eller en tilsvarende efterfoelger genoptager den, jf. dommen af 21. marts 1991, Rauh mod Hauptzollamt Nuernberg-Fuerth (sag C-314/89). I denne sag har den fremtidige arving efter et landmandsaegtepar, der har deltaget i ikke-markedsfoeringsordningen, overtaget foraeldrenes bedrift efter udloebet af disses ikke-markedsfoeringsforpligtelse, men foer det blev muligt at ansoege om en saerlig kvote. Domstolen har fastslaaet, at retten til at ansoege om en kvote skal forstaas saaledes, at ikke alene de landmaend, som har paataget sig en forpligtelse, men ogsaa dem, der har overtaget bedriften ved arv eller paa lignende maade, har ret hertil, jf. dommens praemis 23. Efter min opfattelse er begrundelsen for denne afgoerelse, at man i et saadant tilfaelde kan sige, at en producents erhvervsmaessige virksomhed er blevet fortsat af hans efterfoelger, hvorfor producenten har en berettiget forventning om, at virksomheden paa denne maade kan foeres videre. Efter min opfattelse kan denne berettigede forventning ikke ogsaa omfatte overdragelse af kvoten via en kommerciel disposition som salg eller bortforpagtning til en person, der ikke har nogen forbindelse med producenten.

15. Derfor har Kommissionen efter min mening ret i, at den berettigede forventning hos de producenter, som har deltaget i ikke-markedsfoeringsordningen, er en forventning om, at de kan genoptage produktionen efter udloebet af ikke-markedsfoeringsperioden, men ikke en forventning om at kunne realisere kvotens handelsvaerdi. Da von Deetzen paatog sig ikke-markedsfoeringsforpligtelsen, havde han saaledes ikke nogen berettiget forventning om at kunne opnaa uforudsete oekonomiske gevinster ved et kvotesystem, som endnu ikke eksisterede paa det tidspunkt, hvor han indgik forpligtelsen.

16. Det foelger heraf, at den berettigede forventning hos en producent, der genoptager produktionen, ikke tilsidesaettes ved betingelser, der skal sikre, at der ikke er tale om en tidsbegraenset eller delvis genoptagelse. Navnlig kan betingelsen om, at en bedrift ikke maa overdrages (bortset fra ved arv eller paa anden maade, der kan sidestilles med arv) foer den 1. april 1992, dvs. i tre aar efter tildelingen af den saerlige kvote, ikke anses for en tilsidesaettelse af producentens berettigede forventning.

17. En saadan bestemmelse tilsidesaetter i oevrigt heller ikke andre grundlaeggende principper i faellesskabsretten. Begraensningen er ganske vist en forskelsbehandling af indehaverne af en saerlig kvote, som herved paalaegges en begraensning, som andre kvoteindehavere ikke er paalagt, men denne forskelsbehandling udgoer efter min opfattelse ikke diskriminering, da den kan begrundes i de to producentgruppers forskellige situationer. De landmaend, som genoptog produktionen efter udloebet af ikke-markedsfoeringsforpligtelsen, gjorde det paa et tidspunkt, hvor kvotesystemet allerede havde bestaaet i nogle aar, hvorunder kvoterne var blevet et vaerdifuldt aktiv. Der er derfor gode grunde til, at saadanne landmaend underkastes betingelser, der forhindrer dem i at opnaa en ren finansiel fordel ved kvotetildelingen. Der var ikke behov for at opstille saadanne betingelser paa det tidspunkt, hvor kvoterne blev indfoert, da disse endnu ikke havde opnaaet en handelsvaerdi.

18. Dernaest kan tilbagefoeringsreglen efter min opfattelse ikke anses som et uberettiget indgreb i ejendomsretten. Denne regel udgoer ganske vist en midlertidig indskraenkning af muligheden for en fordelagtig overdragelse af von Deetzen' s bedrift, men indskraenkningen lader sig efter min opfattelse begrunde med behovet for at hindre en genoptagelse af produktionen alene med det formaal at oege bedriftens vaerdi (ved at faa tildelt en kvote), uden at kvoten faktisk anvendes til maelkeproduktion. Adgang til at overdrage en kvote under saadanne omstaendigheder ville medfoere, at den samlede kvotemaengde forhoejes til skade for det faelles maal, nemlig at begraense maelkeproduktionen. En saadan overdragelsesadgang ville saaledes alene tjene den individuelle landmands interesser, der kunne haabe paa en spekulativ gevinst. Som fastslaaet af Domstolen i dom af 11. juli 1989 (sag 265/87, Schraeder, Sml. s. 2237, praemis 15), er ejendomsretten, selv om den hoerer til faellesskabsrettens almindelige grundsaetninger, ikke en absolut forrettighed, og udoevelsen heraf kan i almenhedens interesse underkastes begraensninger, der ikke kraenker selve ejendomsrettens kerne.

19. Da tilbagefoeringsreglen ydermere kun gaelder for en periode paa tre aar fra tildelingen af kvoten, kan man efter min mening heller ikke sige, at den er i strid med proportionalitetsprincippet.

20. Jeg er paa denne baggrund af den opfattelse, at der ikke er grundlag for at erklaere den i Finanzgericht' s andet spoergsmaal omhandlede bestemmelse for ugyldig. Det er derfor noedvendigt at behandle de oevrige spoergsmaal.

Tredje spoergsmaal

21. Det tredje spoergsmaal, der er opdelt i to afsnit, drejer sig om sondringen mellem paa den ene side salg eller bortforpagtning og paa den anden side overdragelse ved arv. Som omtalt ovenfor er det alene i det foerste tilfaelde, at en overdragelse af bedriften medfoerer, at den saerlige kvote tilbagefoeres. Hensigten med spoergsmaalet er at fastslaa, hvorledes denne regel skal anvendes i forskellige situationer.

22. Von Deetzen soeger i hovedsagen reelt oplysning om, hvilke dispositioner han kan traeffe for at traekke sig tilbage uden at miste kvoten. Jeg tror ikke, at domstole i alle medlemsstaterne ville foele sig forpligtet til at besvare hypotetiske spoergsmaal under disse omstaendigheder; i henhold til Traktatens artikel 177 hoerer dette spoergsmaal imidlertid under den nationale rets kompetence. Domstolen kan naturligvis under visse omstaendigheder naegte at besvare helt generelle eller fiktive praejudicielle spoergsmaal i henhold til artikel 177 (se praemis 18 i dom af 16.12.1981 i sag 244/80, Foglia mod Novello, Sml. s. 3045). Saadanne omstaendigheder foreligger dog kun undtagelsesvis, og naar den nationale ret mener, at de stillede spoergsmaal kraever et svar, vil Domstolen som hovedregel ikke afvise at besvare dem. I oevrigt kan Domstolen, naar man som i dette tilfaelde stiller praejudicielle spoergsmaal vedroerende virkningerne af transaktioner, hvis praecise detaljer er ukendte, naturligvis kun afstikke generelle retningslinjer for, hvorledes den nationale ret skal afgoere sagen.

a) Begrebet "salg"

23. I foerste afsnit af spoergsmaalet spoerger Finanzgericht, om begrebet "salg" i artikel 3a, stk. 4, andet afsnit, omfatter foelgende transaktioner: i) den paagaeldende bedrift indskydes i et interessentskab, hvori producenten, der har ret til en kvote, er deltager, og ii) producenten forlader det paagaeldende interessentskab ved sin doed eller af andre grunde, og hans andel i interessentskabet tilfalder de andre deltagere.

24. Som jeg har anfoert ovenfor, kan tilbagefoeringsreglen begrundes med, at hensigten er at forhindre, at kvotetildelingen foerer til en uberettiget fordel. En saadan fordel opstaar, naar den saerlige kvote snarere opnaas for at oege bedriftens umiddelbare handelsvaerdi end for at genoptage produktionen. Omvendt er der ikke nogen grund til, at kvoten foeres tilbage som foelge af en transaktion, der alene skal sikre, at kvoteindehaveren eller hans arvinger kan fortsaette bedriften.

25. Som naevnt finder reglerne om kvoteoverdragelser i henhold til artikel 7, stk. 1, tredje afsnit, i forordning nr. 1546/88 anvendelse "analogt med de oevrige tilfaelde af overdragelse, der har lignende virkninger for producenterne". Ved overdragelse af bedriften "ved arv eller paa anden maade, der kan sidestilles med arv", anvendes ifoelge artikel 7a, stk. 1, de samme regler ved overdragelse af en saerlig kvote. Paa den anden side henviser artikel 7a, stk. 2, blot til "ved anvendelse af artikel 3a, stk. 4, andet afsnit, ...". Artikel 7a, stk. 2, udstraekker derved ikke udtrykkeligt tilbagefoeringsreglen til transaktioner, som "kan sidestilles" med et salg eller en bortforpagtning. En saadan udvidelse er imidlertid efter min opfattelse underforstaaet i opbygningen af artikel 7a, hvor der som i artikel 7 i samme forordning laegges vaegt paa virkningerne af de paagaeldende transaktioner og ikke alene formen herfor.

26. Det kan herimod indvendes, at tilbagefoeringsreglen udgoer en begraensning i kvoteindehaverens udoevelse af sin ejendomsret, og at en udtrykkelig bestemmelse derfor er noedvendig for at kunne udstraekke reglen til transaktioner, der har "lignende retsvirkninger" som et salg eller en bortforpagtning. Efter min opfattelse er det dog tilstraekkeligt, at de paagaeldende bestemmelser paa grund af deres ordlyd, systematik og formaal lader sig underkaste en saadan vid fortolkning. Dette gaelder endog ved idoemmelsen af en sanktion, jf. dom af 25. september 1984 (sag 117/83, Koenecke, Sml. s. 3291, praemis 11-16), og maa saa meget desto mere ogsaa gaelde ved bestemmelser, som blot begraenser udoevelsen af en ret i en begraenset periode. Som jeg tidligere har paapeget er formaalet med bestemmelserne at forhindre en omgaaende realisering af kvotens handelsvaerdi. En saadan realisering kan ske ved hjaelp af transaktioner, hvis retsvirkninger kan sammenlignes med et salg eller en bortforpagtning, og som kan gennemfoeres lige saa let som et salg eller en bortforpagtning; en snaever fortolkning af artikel 3a, stk. 4, og artikel 7a, stk. 2, vil saaledes modarbejde bestemmelsernes klare og praecise formaal.

27. Begreberne "salg" og "bortforpagtning" i artikel 3a skal saaledes forstaas som omfattende transaktioner, der medfoerer "lignende retsvirkninger" for producenterne. De omfatter saaledes ikke alene transaktioner, der har form som et salg eller en bortforpagtning, men ogsaa andre transaktioner, hvorved kvoteindehaveren overfoerer en andel i bedriften til en anden part, hver gang en saadan transaktion er bestemt til at realisere kvotens handelsvaerdi.

28. Om en transaktion kun skal hjaelpe den oprindelige kvoteindehaver til at fortsaette bedriften, eller skal realisere kvotens handelsvaerdi, kan alene afgoeres ved en konkret gennemgang af den paagaeldende transaktion; og denne opgave falder klart ind under den nationale rets kompetence. Naar transaktionen bestaar i at oprette et selskab, maa afgoerelsen traeffes paa grundlag af selskabskontraktens indhold og dens retsvirkninger i henhold til national ret. Det afgoerende kriterium er derfor, om der sker en udveksling af kvoten eller af gevinsten ved dens anvendelse mod en andel i andre gevinster eller aktiver. Under saadanne omstaendigheder har kvoteindehaveren faktisk realiseret handelsvaerdien af hele kvoten eller en del heraf; dette vil uden tvivl normalt vaere tilfaeldet, naar selskabet bestaar af en forretningsmaessig aftale mellem uafhaengige personer. I oevrigt kan et selskab, oprettet sammen med de fremtidige arvinger, falde uden for definitionerne af "salg" eller "bortforpagtning", fordi der er tale om en overdragelse, der kan sidestilles med arv, jf. nedenfor under punkt 32 og 33.

29. Tilsvarende principper boer anvendes af den nationale ret, naar den skal vurdere transaktioner, hvorved den oprindelige kvoteindehaver ophoerer med at vaere deltager i et selskab. Hvis formaalet hermed eller virkningen heraf er at lade kvoteindehaveren realisere vaerdien af sin andel, f.eks. derved at de oevrige deltagere koeber ham ud, er det klart, at dette med foeje kan anses som et "salg", for saa vidt angaar tilbagefoeringsreglen; men som jeg har naevnt ovenfor, kan en disposition svarende til et "salg" eller "bortforpagtning" allerede vaere truffet paa det tidspunkt, hvor selskabet blev stiftet.

30. Finanzgericht naevner ligeledes det tilfaelde, hvor kvoteindehaveren forlader selskabet ved sin doed eller af en anden grund, og hvor hans andel tilfalder de oevrige deltagere. Afhaengigt af omstaendighederne kan der derved vaere tale om enten et "salg" eller "arvefoelge"; men en droeftelse af dette problem hoerer snarere hjemme i forbindelse med andet afsnit af Finanzgericht' s spoergsmaal (se nedenfor under punkt 35 og 36).

b) Begrebet "ved arv eller paa anden maade, der kan sidestilles ..."

31. Det skal bemaerkes, at det fremgaar af artikel 7a, stk. 1, at ved overfoersel af bedriften "ved arv eller paa anden maade, der kan sidestilles med arv" overfoeres den saerlige kvote i overensstemmelse med de almindelige regler for kvoter. Saadanne transaktioner foerer derfor til overdragelse, ikke til tilbagefoering af kvoten. I andet afsnit af spoergsmaalet spoerger Finanzgericht, hvorledes begrebet "paa anden maade, der kan sidestilles med arv" skal fortolkes, navnlig om begrebet omfatter bortforpagtning af bedriften til kvoteindehaverens arving efter loven.

32. Efter min opfattelse boer det ledende princip ogsaa her, som ved fortolkningen af begreberne "salg" og "bortforpagtning", vaere, om transaktionen skal foere til en realisering af kvotens handelsvaerdi, eller om der derimod er tale om stoette til at fortsaette den oprindelige kvoteindehavers landbrugsbedrift. Det er yderligere klart, at faellesskabslovgiver ved at udstede artikel 7 og 7a i forordning nr. 1546/88 har anerkendt, at kvoteindehaverens landbrugsvirksomhed kan fortsaettes af hans arvinger, og at disse derfor skal beholde kvoten.

33. Derfor omfatter transaktioner, der "sidestilles" med arv, i princippet ogsaa aftaler, der er indgaaet mellem den formodede arving og kvoteindehaveren, jf. den ovenfor naevnte sag C-314/89, praemis 14. Jeg skal dog gentage, at spoergsmaalet om, hvorvidt en bestemt aftale falder ind under udtrykket "ved arv eller paa anden maade, der kan sidestilles med arv", afhaenger af den konkrete aftale. Der forekommer visse transaktioner, som ikke falder ind under denne definition, uanset om de indgaas med en fremtidig arving: F.eks. naar bedriften saelges til fuld handelsvaerdi. Det paahviler ogsaa her den nationale ret at gennemgaa den konkrete transaktion for at afgoere, hvilket formaal den tjener.

34. Paa samme maade maa en transaktion i form af en bortforpagtning af bedriften til en fremtidig arving ikke udgoere en indirekte realisering af kvotens vaerdi. Desuden skal transaktionens formaal vaere at tillade den fremtidige arving at overtage virksomheden. En bortforpagtning til en fremtidig arving, der ikke ophoerer ved kvoteindehaverens doed, og som ikke kan fremlejes eller overfoeres i denne periode, kan med rimelighed anses for at vaere omfattet af udtrykket "ved arv eller paa anden maade, der kan sidestilles ...", jf. artikel 7a, stk. 1.

35. Paa den anden side er det ikke noedvendigt at betragte enhver overdragelse af en rettighed i forbindelse med kvoteindehaverens doed som en transaktion, der "kan sidestilles" med arv. For at vende tilbage til spoergsmaalet om overdragelse af en andel i et selskab ved selskabsdeltagerens doed (se ovenfor under punkt 30), er det klart, at der kan forekomme omstaendigheder, hvor der er tale om en del af et rent handelsmaessigt arrangement. I saadanne tilfaelde boer man dog stille spoergsmaalet, om et "salg" har fundet sted paa det tidspunkt, hvor selskabet blev stiftet, eller det tidspunkt, hvor kvoteindehaveren afgik ved doeden. Selv om denne sidstnaevnte dato ogsaa falder sammen med det tidspunkt, hvor kvoteindehaverens andel overgaar til de oevrige selskabsdeltagere, kan en gennemgang af den foerst afsluttede handel afsloere, at en transaktion svarende til et "salg" allerede fandt sted paa dette tidspunkt.

36. Saafremt selskabet derimod er stiftet sammen med de fremtidige arvinger, vil det vaere naturligt at anse andelens overgang ved doedsfaldet som et forhold, der kan sidestilles med arv, selv om andelens overgang til de oevrige selskabsdeltagere er udtrykkeligt reguleret i selskabskontrakten og ikke i kvoteindehaverens testamente. Ogsaa i dette tilfaelde maa transaktionens egentlige karakter udledes af den aftale, der blev indgaaet i forbindelse med stiftelsen af selskabet, og det kan eventuelt derved vise sig, at den paagaeldende transaktion fandt sted allerede ved selskabets stiftelse.

Sammenfatning

37. Under henvisning til det anfoerte foreslaar jeg, at de af Finanzgericht forelagte spoergsmaal besvares som foelger:

"1) Artikel 3a, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984, som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 764/89 af 20. marts 1989, er ugyldig, for saa vidt som den saerlige referencemaengde, der er indfoert ved den naevnte bestemmelse, kun udgoer 60% af den maengde maelk eller maelkeaekvivalent, som producenten har leveret eller solgt i de seneste tolv kalendermaaneder forud for indgivelsen af ansoegningen om ikke-markedsfoerings- eller omstillingspraemien.

2) Gennemgangen af de forelagte spoergsmaal har intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 3a, stk. 4, andet afsnit, i forordning (EOEF) nr. 857/84, som aendret ved forordning (EOEF) nr. 764/89.

3) a) Begreberne 'salg' og 'bortforpagtning' i artikel 3a, stk. 4, andet afsnit, i forordning (EOEF) nr. 857/84, som aendret ved forordning (EOEF) nr. 764/89, skal fortolkes saaledes, at de omfatter transaktioner, hvorved kvotens vaerdi realiseres, til forskel fra transaktioner, hvis formaal er at muliggoere en fortsat maelkeproduktion paa bedriften, enten for kvotens indehaver eller for dennes arvinger.

b) Begrebet 'overdragelse af bedriften ved arv eller paa anden maade, der kan sidestilles med arv' i artikel 7a, stk. 1, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1546/88 af 3. juni 1988, som aendret ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1033/89 af 20. april 1989, skal fortolkes saaledes, at det omfatter saadanne transaktioner mellem kvotens oprindelige indehaver og dennes arvinger, som skal saette disse i stand til at fortsaette produktionen paa bedriften i modsaetning til en realisering af kvotens vaerdi."

(*) Originalsprog: engelsk.

(1) O.a.: Den franske version lyder saaledes: - "des effets juridiques comparable", dvs. "lignende retsvirkninger".