2

Sagens baggrund er sammenfattet som følger i den appellerede doms præmis 1-19: »1 De foranstaltninger, som den foreliggende sag vedrører, omhandler de ændringer, der blev indført i 1996 for så vidt angår de byrder, der påhvilede [appellanten], Orange, tidligere France Télécom, som følge af ordningen om finansiering af pensioner til tjenestemandsansat personale. 2 Denne ordning blev indført i forbindelse med, at France Télécom ved lov nr. 90-568 af 2. juli 1990 om organisationen af det offentlige post- og telekommunikationsvæsen (JORF af 8.7.1990, s. 8069, herefter »1990-loven«), der blev ændret ved lov nr. 96-660 af 26. juli 1996 om det statslige selskab France Télécom (JORF af 26.7.1996, s. 11398, herefter »1996-loven«), i 1990 overgik fra at være et statsligt selskab til at være en selvstændig juridisk person. Den nye ordning blev indført dels i forbindelse med oprettelsen af France Télécom som et aktieselskab og selskabets børsnotering samt offentlig aktietegning for en større del af selskabets kapital, dels en fuldstændig liberalisering af de markeder, France Télécom drev virksomhed på i Frankrig og i de øvrige medlemsstater i Den Europæiske Union. 3 For så vidt angår ansvaret for finansieringen af sociale ydelser til personale med tjenestemandsstatus ændrede 1996-loven den modydelse, som 1990-lovens artikel 30 pålagde France Télécom at betale til statskassen, for statens opgørelse og udbetaling af pensioner til dets tjenestemænd (herefter »den omtvistede foranstaltning«). 4 1990-loven bestemte, at France Télécom til gengæld for opgørelse og udbetaling af pensioner til dets tjenestemænd skulle betale statskassen det beløb, der er trukket fra den ansattes løn, og som er fastsat i artikel L. 61 i code des pensions civiles et militaires de retraite français (den franske lov om civile og militære pensioner), og et supplerende bidrag, der giver mulighed for fuld finansiering af de pensioner, der er udbetalt, eller som skal udbetales til pensionerede tjenestemænd. 5 France Télécom deltog også i såkaldte »kompensations«- og »overkompensationsordninger«, der indebar overførsler for at sikre balance mellem pensionsordninger for tjenestemænd i andre offentlige enheder. 6 1996-loven ændrede den modydelse, der var fastsat i 1990-lovens artikel 30 som beskrevet nedenfor. France Télécom skulle for det første betale det beløb, der var trukket fra den ansattes løn, hvilket var uændret i forhold til 1990-loven. For det andet blev selskabet pålagt at betale »et frigørende arbejdsgiverbidrag«, der erstattede det tidligere arbejdsgiverbidrag. Det nye bidrag var baseret på en »sats, der sikrer lige konkurrencevilkår«, hvilket igen var baseret på en udligning af de obligatoriske sociale og skattemæssige bidrag, der opkræves af lønninger, mellem France Télécom og andre virksomheder inden for telekommunikationssektoren, der er omfattet af de almindelige regler om sociale ydelser for så vidt angår de risici, som er fælles for ansatte i private virksomheder og statslige tjenestemænd, idet der ikke tages hensyn til risici, der ikke er fælles for privatansatte og tjenestemandsansatte (bl.a. arbejdsløshed og manglende lønudbetaling i tilfælde af konkurs eller likvidation). For det tredje blev France Télécom pålagt et »ekstraordinært engangsbidrag«, der blev fastsat ved lov nr. 96-1181 af 31. december 1996 om finansloven for 1997 (JORF af 31.12.1996, s. 19490), på 37,5 mia. FRF (svarende til 5,7 mia. EUR). Sidstnævnte bidrag omfattede dels de årlige henlæggelser (3,6 mia. EUR), som France Télécom havde foretaget indtil 1996 med henblik på dækning af de forventede fremtidige tjenestemandspensioner, dels et supplerende beløb (2,1 mia. EUR). 7 1996-loven udelukkede endvidere, at France Télécom var omfattet af anvendelsesområdet for kompensations- overkompensationsordningerne. [...] 9 Ved skrivelse af 20. maj 2008 meddelte Kommissionen Den Franske Republik, at den havde besluttet at indlede proceduren efter artikel 108, stk. 2, TEUF (herefter »indledningsbeslutningen«) for så vidt angik den omhandlede støtte. Den Franske Republik fremsatte sine bemærkninger den 18. juli 2008. [...] 12 Den 20. december 2011 vedtog Kommissionen den [omtvistede] afgørelse, hvori det fastslås, at den omhandlede støtte på visse betingelser er forenelig med det indre marked. 13 Kommissionen fastslog i den [omtvistede] afgørelse, at den omtvistede foranstaltning udgjorde statsstøtte i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 107, stk. 1, TEUF. 14 For så vidt angår bl.a. vurderingen af den økonomiske fordel bemærkede Kommissionen, at den omtvistede foranstaltning udgjorde en økonomisk fordel for France Télécom, idet den pålagde staten en ny og tung byrde i form af opgørelse og udbetaling af pensioner til tjenestemænd i France Télécom og nedsatte den modydelse, som France Télécom tidligere havde betalt. 15 I denne forbindelse beregnede Kommissionen i 105. betragtning til den [omtvistede] afgørelse dels det pågældende støttebeløb som den årlige forskel mellem det frigørende arbejdsgiverbidrag, som France Télécom betalte til den franske stat i medfør af 1996-loven, og de bidrag, selskabet skulle have betalt i medfør af 1990-loven, og fastslog dels i 113. betragtning til den [omtvistede] afgørelse, at betalingen af det ekstraordinære engangsbeløb havde nedbragt støtten til France Télécom. 16 Kommissionen fastslog ligeledes, at den omtvistede foranstaltning var selektiv, idet den udelukkende vedrørte France Télécom, og at den fordrejede eller truede med at fordreje konkurrencen, fordi den gjorde det muligt for France Télécom at fremlægge et regnskab med færre forpligtelser, der gjorde det muligt for selskabet at ekspandere på de markeder for telekommunikation, der gradvist var blevet liberaliseret i Frankrig og i andre medlemsstater. 17 Kommissionen vurderede herefter den omtvistede foranstaltnings forenelighed med det indre marked som omhandlet i artikel 107, stk. 3, litra c), TEUF og konkluderede, at den ikke opfyldte proportionalitetsprincippet, idet den ikke gav mulighed for udjævning af konkurrencevilkårene. Ifølge Kommissionen udlignede den finansielle modydelse, som France Télécom betalte til staten, ikke samtlige de sociale byrder, som belastede France Télécoms konkurrenters budget. 18 Kommissionen påviste, at den omhandlede støttes forenelighed med det indre marked, for at opfylde kriteriet om overensstemmelse med den fælles interesse som omhandlet i artikel 107, stk. 3, TEUF, derfor krævede, at det frigørende arbejdsgiverbidrag, som France Télécom skulle betale, beregnes og opkræves på en måde, der ensretter de lønrelaterede obligatoriske sociale og skattemæssige bidrag, der opkræves i France Télécom og i andre virksomheder i telekommunikationssektoren, der er reguleret af de almindelige regler for sociale ydelser, idet der ligeledes tages hensyn til risici, der ikke er fælles for overenskomstansatte og tjenestemænd i France Télécom. Dette bidrag skulle opkræves hos France Télécom fra den dag, hvor det ekstraordinære engangsbidrag, kapitaliseret til den diskonteringssats, der følger af Kommissionens meddelelse vedrørende metoden for fastsættelse af referencesatsen og kalkulationsrenten (EFT 1996, C 232, s. 10, herefter »meddelelsen om referencesatsen«), er lig med de bidrag, som France Télécom skulle have betalt i medfør af 1990-lovens artikel 30. 19 Den [omtvistede] afgørelses dispositive del er affattet således: »Artikel 1 Den statsstøtte, der følger af nedsættelsen af den modydelse, der i henhold til loven om civile og militære pensioner skal betales til staten for beregning og udbetaling af pensioner til tjenestemænd i France Télécom i medfør af [1996-loven] om ændring af [1990-loven], er forenelig med det indre marked på de betingelser, der er nævnt i artikel 2. Artikel 2 Det [frigørende] arbejdsgiverbidrag, som France Télécom skal betale i medfør af artikel 30, litra c), i [1990-loven], beregnes og opkræves på en måde, der ensretter de lønrelaterede obligatoriske sociale og skattemæssige bidrag, der opkræves i France Télécom og i andre virksomheder i telekommunikationssektoren, der er reguleret af de almindelige regler for sociale ydelser. For at opfylde denne betingelse senest syv måneder efter meddelelsen af denne afgørelse skal Den Franske Republik: a) ændre artikel 30 i [1990-loven] og eventuelle gennemførelsesakter, således at beregningsgrundlaget og opkrævningen af France Télécoms frigørende arbejdsgiverbidrag ikke er begrænset til risici, der er fælles for overenskomstansatte og tjenestemænd, men ligeledes omfatter risici, der ikke er fælles b) fra den dag, hvor det ekstraordinære engangsbidrag, der blev indført ved [1996-loven], kapitaliseret til den diskonteringssats, der følger af [meddelelsen om referencesatsen], der finder anvendelse i dette tilfælde, er lig med de bidrag, som France Télécom fortsat skulle have betalt i medfør af artikel 30 i den oprindelige [1990-lov], opkræver France Télécom et frigørende arbejdsgiverbidrag beregnet efter de retningslinjer, der er nævnt i punkt a), under hensyntagen til risici, der er fælles, og risici, der ikke er fælles, for overenskomstansatte og tjenestemænd. [...]««