ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Argumentet om, at fristen på ti dage i procesreglementets artikel 43, stk. 6, begynder at løbe fra datoen for udløbet af den frist på to måneder og ti dage, der fremgår af artikel 9, stk. 1, i bilag I til statutten for Domstolen og artikel 101, stk. 1, litra a) og b), i Rettens procesreglement, der i medfør af samme reglements artikel 144 og artikel 102, stk. 2, finder anvendelse ved appel af afgørelser truffet af Retten for EU-personalesager, uanset datoen for modtagelsen af telefaxen, kan følgelig ikke tages til følge. Navnlig når telefaxen er modtaget mere end ti dage før udløbet af den frist, der er fastsat med henblik på at iværksætte en appel ved Retten, medfører bestemmelserne i procesreglementets artikel 43, stk. 6, ikke, at denne frist forlænges.

Artikel 43, stk. 6, i Rettens procesreglement, der i medfør af samme reglements artikel 138, stk. 1, sidste afsnit, finder anvendelse ved appel af afgørelser truffet af Retten for EU-personalesager, bestemmer, at den dato, hvor en genpart af det underskrevne originaleksemplar af et processkrift når frem til Rettens Justitskontor pr. telefax, kun gælder, såfremt det underskrevne originaleksemplar af processkriftet indleveres til Justitskontoret senest ti dage efter modtagelsen af telefaxen.

Begreberne hændelig begivenhed eller force majeure i artikel 45, stk. 2, i statutten for Domstolen kræver, at der foreligger usædvanlige vanskeligheder, som sagsøgeren ikke har indflydelse på, eller som er uundgåelige, selv om der udvises al den agtpågivenhed, som må forventes. Disse begreber omfatter et objektivt element, hvorefter der skal foreligge usædvanlige vanskeligheder for vedkommende, og et subjektivt element, hvorefter vedkommende med henblik på at undgå konsekvenserne af de usædvanlige begivenheder skal træffe egnede foranstaltninger, idet det dog ikke kræves, at vedkommende træffer urimeligt belastende foranstaltninger. Vedkommende skal navnlig nøje følge procedurens forløb og herunder udvise agtpågivenhed med henblik på at overholde de fastsatte frister. Der kan således ikke være tale om force majeure i en situation, hvor en omhyggelig og fornuftig person objektivt ville have været i stand til at undgå, at en søgsmålsfrist udløb.

Dette er tilfældet, når vedkommende har besluttet at sende det underskrevne eksemplar af appellen og bilagene samt bekræftede genparter til Rettens Justitskontor som pakke med en postoperatør fem dage efter indleveringen af appelskriftet ved telefax. Den omstændighed, at postoperatøren ikke overholder sin forpligtelse over for afsenderen til at levere pakken inden for en bestemt frist, udgør ikke en uforudseelig omstændighed eller force majeure for vedkommende.

(jf. præmis 19, 23 og 26)

Henvisning til:

Domstolen: 12. juli 1984, sag 209/83, Ferriera Valsabbia mod Kommissionen, Sml. s. 3089, præmis 22; 15. december 1994, sag C-195/91 P, Bayer mod Kommissionen, Sml. I, s. 5619, præmis 31 og 32; 8. november 2007, sag C-242/07 P, Belgien mod Kommissionen, Sml. I, s. 9757, præmis 17
Rettens kendelse (Niende AFdeling) af 21. april 2016 –

Inclusion Alliance for Europe mod Kommissionen

(Sag T-539/13)

»Annullationssøgsmål — syvende rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration (2007-2013) — MARE-, Senior- og ECNR-projekterne — tilbagesøgning af en del af et finansielt bidrag — fuldbyrdelsesgrundlaget — arten af de påberåbte anbringender — åbenbart, at søgsmålet delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet«

1. Særlige rettergangsformer — betingelser for antagelse til realitetsbehandling — stævning — formkrav — særskilt retsakt — foreligger ikke — afvisning (art. 278 TEUF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2 og 3) (jf. præmis 73-75)

2. Retslig procedure — stævning — formkrav — fastlæggelse af søgsmålets genstand — kort fremstilling af søgsmålsgrundene — fravær — afvisning (statutten for Domstolen, art. 21, stk. 1; Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1) (jf. præmis 76-78, 99-101, 115, 136 og 138)

3. Annullationssøgsmål — søgsmål til prøvelse af en afgørelse, der kan tvangsfuldbyrdes — afgørelse, der kan anfægtes på grundlag af artikel 263 TEUF — formaliteten — anbringender vedrørende kontraktbestemmelserne og den nationale ret, der finder anvendelse — afvisning (art. 263 TEUF, 272 TEUF, 288 TEUF og 299 TEUF) (jf. præmis 84-91, 97, 116, 120, 123 og 128)

Sagens genstand

Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse C(2013) 4693 final af 17. juli 2013 vedrørende tilbagesøgning af beløbet på 212411,89 EUR med renter, som sagsøgeren skal betale inden for rammerne af MARE-, Senior- og ECNR-projekterne.

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes.
Rettens kendelse (Ottende Afdeling) af 15. februar 2016 – Ezz m.fl. mod Rådet

(Sag T-279/13)

»Annullationssøgsmål — fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik — restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Egypten — foranstaltninger truffet over for personer, der er ansvarlige for uretmæssigt at tilegne sig statsmidler, og over for personer og enheder, der er knyttet til dem — indefrysning af midler — opførelse af sagsøgerne på listen over de omfattede personer — retsgrundlag — tilsidesættelse af kriterierne for opførelse — retlig fejl — faktisk vildfarelse — ejendomsret — skade på omdømme — ret til forsvar — ret til en effektiv domstolsbeskyttelse — begrundelsespligt — tilpasning af påstandene og anbringenderne — litispendens — åbenbart, at søgsmålet delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet«

1. Retslig procedure — litispendensindsigelse — samme parter, sagsgenstand og anbringender i to sager — afvisning af sidst anlagte sag (jf. præmis 22, 28 og 30)

2. Retslig procedure — påstande i stævningen — tilpasning under sagen — sidestilling med et sagsanlæg ved indlevering af stævning (jf. præmis 23)

3. Annullationssøgsmål — søgsmålsinteresse — begreb — søgsmål, der kan tilføre sagsøgeren en fordel — interesse, der skal bestå indtil afsigelsen af retsafgørelsen (Art. 263, stk. 4, TEUF) (jf. præmis 32)

4. Annullationssøgsmål — formaliteten — forkastelse af et søgsmål uden at tage stilling til formaliteten — Unionens retsinstansers skønsbeføjelse (Art. 263 TEUF) (jf. præmis 38)

5. Retslig procedure — stævning — formkrav — kort fremstilling af søgsmålsgrundene — ingen fremstilling af retlige søgsmålsgrunde i stævningen — henvisning til samtlige bilag — afvisning [statutten for Domstolen, art. 21, stk. 1, og art. 53, stk. 1; Rettens procesreglement, art. 76, litra d)] (jf. præmis 74)

Sagens genstand

Påstand om annullation af dels Rådets afgørelse 2011/172/FUSP af 21. marts 2011 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Egypten (EUT L 76, s. 63), som ændret ved Rådets afgørelse 2013/144/FUSP af 21. marts 2013 (EUT L 82, s. 54), dels Rådets forordning (EU) nr. 270/2011 af 21. marts 2011 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Egypten (EUT L 76, s. 4), der »blev forlænget ved en afgørelse fra Rådet, som blev forkyndt for sagsøgerne ved skrivelse af 22. marts 2013«, for så vidt som disse retsakter finder anvendelse på sagsøgerne.

Konklusion

1) Rådet for Den Europæiske Union frifindes.
30

Sagsøgeren har til støtte for sin påstand om erstatning fremsat fire anbringender. Det første anbringende vedrører den omstændighed, at han ikke modtog det vederlag for perioden fra den 29. marts til den 15. november 2007, som han burde have modtaget, samt for samme periode ikke modtog de forskellige tillæg og faste godtgørelser af udgifter, der er forbundet med stillingen som parlamentsmedlem. Det andet anbringende vedrører den omstændighed, at han fortabte muligheden for at blive genvalgt for en ny periode. Det tredje anbringende vedrører den omstændighed, at den anfægtede afgørelse indebar, at han blev frataget muligheden for at udøve sine politiske rettigheder som medlem af Europa-Parlamentet i næsten en femtedel af sin mandatperiode. Det fjerde anbringende vedrører den omstændighed, at han mistede pensionsrettigheder, som han ville have oppebåret som medlem af det nævnte Parlament, som følge af, at han ikke havde mulighed for at varetage sit mandat.
14

Det skal i den henseende præciseres, at i henhold til section 37(4)(c) i 2000-loven vedrørende byplanlægning og udvikling, som ændret, kan en enhed eller privat organisation, som opfylder kravene fastsat i samme bestemmelses litra d), indbringe en klage for Bord Pleanála, der er en domstolslignende myndighed, over en afgørelse truffet på grundlag af en ansøgning om udvikling (application for development). Det følger herved af denne lovs section 37(4)(d), at den pågældende enhed eller organisation skal opfylde visse betingelser, navnlig at have forfulgt formålet om at fremme miljøbeskyttelsen i en periode på 12 måneder forud for indgivelsen af klagen for Bord Pleanála, og, i givet fald, de yderligere betingelser – navnligt vedrørende besiddelse af status som særskilt juridisk person, som er underkastet vedtægter eller forskrifter – der er fastsat af ministeren for miljø, kultur- og naturarv samt det irske lokalstyre i henhold til section 37(4)(e) i 2000-loven vedrørende byplanlægning og udvikling, som ændret.
8

Proceduren for tildeling af stabilitetsstøtte til et medlem af ESM er beskrevet i ESM-traktatens artikel 13 som følger: »1. An ESM Member may address a request for stability support to the Chairperson of the Board of Governors. Such a request shall indicate the financial assistance instrument(s) to be considered. On receipt of such a request, the Chairperson of the Board of Governors shall entrust the European Commission, in liaison with the [European Central Bank], with the following tasks: a) to assess the existence of a risk to the financial stability of the euro area as a whole or of its Member States, unless the [European Central Bank] has already submitted an analysis under Article 18(2) b) to assess whether public debt is sustainable. Wherever appropriate and possible, such an assessment is expected to be conducted together with the [International Monetary Fund] c) to assess the actual or potential financing needs of the ESM Member concerned. 2. On the basis of the request of the ESM Member and the assessment referred to in paragraph 1, the Board of Governors may decide to grant, in principle, stability support to the ESM Member concerned in the form of a financial assistance facility. 3. If a decision pursuant to paragraph 2 is adopted, the Board of Governors shall entrust the European Commission – in liaison with the [European Central Bank] and, wherever possible, together with the [International Monetary Fund] – with the task of negotiating, with the ESM Member concerned, a memorandum of understanding (an “MoU”) detailing the conditionality attached to the financial assistance facility. The content of the MoU shall reflect the severity of the weaknesses to be addressed and the financial assistance instrument chosen. In parallel, the Managing Director of the ESM shall prepare a proposal for a financial assistance facility agreement, including the financial terms and conditions and the choice of instruments, to be adopted by the Board of Governors. The MoU shall be fully consistent with the measures of economic policy coordination provided for in the [FEU Treaty], in particular with any act of European Union law, including any opinion, warning, recommendation or decision addressed to the ESM Member concerned. 4. The European Commission shall sign the MoU on behalf of the ESM, subject to prior compliance with the conditions set out in paragraph 3 and approval by the Board of Governors. 5. The Board of Directors shall approve the financial assistance facility agreement detailing the financial aspects of the stability support to be granted and, where applicable, the disbursement of the first tranche of the assistance. […] 7. The European Commission – in liaison with the [European Central Bank] and, wherever possible, together with the [International Monetary Fund] – shall be entrusted with monitoring compliance with the conditionality attached to the financial assistance facility.«
23

Således bemærkes det først og fremmest, at skrivelsen af 2. september 2013 er et svar på sagsøgerens skrivelse af 1. august 2013 til Kommissionen. I sidstnævnte skrivelse begrænser sagsøgeren sig imidlertid til at anmode om et møde med Kommissionen med henblik på at drøfte »anvendeligheden« af 29. betragtning og artikel 37 i forordning nr. 1901/2006 på ikke patenterede lægemidler til sjældne sygdomme (»Shire would like to request a meeting with the European Commission to discuss the applicability of the Paediatric Regulation to non-patented, orphan medicinal products«). Selv om overskriften på sagsøgerens skrivelse, som understreget af sagsøgeren, refererede til lægemidlet Xagrid, fremgår det ikke nogen steder, at sagsøgeren ligeledes anmodede Kommissionen om at udtale sig konkret om anvendeligheden af forordning nr. 1901/2006 på det omhandlede lægemiddel. For så vidt angår skrivelsen af 2. september 2013 fremgår det af ordlyden, at Kommissionen netop svarede sagsøgeren, at det anmodede møde forekom unødvendigt, samtidig med at den gav udtryk for sin fortolkning af artikel 37 i forordning nr. 1901/2006, som ifølge Kommissionen ikke giver mulighed for en forlængelse af den eksklusive ret på markedet for ikke patenterede lægemidler til sjældne sygdomme (»I regret to inform you that we do not share the interpretation [of] Article 37« og »In view of the above explanations, a meeting with the Commission services does not seem to be necessary«). Således fremgår det klart af de af Kommissionen anvendte formuleringer, at Kommissionen i denne skrivelse dels afviser at afholde det anmodede møde, dels ikke er enig i den foreslåede fortolkning af artikel 37 i forordning nr. 1901/2006.
54

Hvad for det første angår sagsøgernes argument om, at krænkelsen af deres retlige interesser følger af de anbringender, som blev fremsat under søgsmålet, bemærkes, at en generel henvisning til søgsmålsgrundene ikke er tilstrækkeligt til at forklare, hvorledes sagsøgerne kan være af den opfattelse, at den første anfægtede afgørelse på baggrund af den retspraksis, der er nævnt i præmis 40 ovenfor, har umiddelbar indvirkning på deres retsstilling, og at denne retsakt ikke overlader et skøn til de adressater, der skal gennemføre den, men at gennemførelsen skal ske helt automatisk og udelukkende i medfør af EU-retten uden anvendelse af andre mellemkommende regler. Såfremt sagsøgerne i realiteten forsøger at påberåbe sig den omstændighed, at en domstolsbeskyttelse af deres påståede rettigheder kan begrunde, at de er umiddelbart berørt af den første anfægtede afgørelse, skal det konstateres, at selv om det følger af fast retspraksis, at borgerne skal have adgang til en effektiv domstolsbeskyttelse af de rettigheder, som tilkommer dem i medfør af EU’s retsorden, kan retten til en sådan beskyttelse imidlertid ikke sætte spørgsmålstegn ved betingelserne i artikel 263, stk. 4, TEUF (jf. kendelse Município de Gondomar mod Kommissionen, nævnt i præmis 40 ovenfor, EU:C:2009:580, præmis 38 og den deri nævnte retspraksis).
8

Proceduren for tildeling af stabilitetsstøtte til et medlem af ESM er beskrevet i ESM-traktatens artikel 13 som følger: »1. An ESM Member may address a request for stability support to the Chairperson of the Board of Governors. Such a request shall indicate the financial assistance instrument(s) to be considered. On receipt of such a request, the Chairperson of the Board of Governors shall entrust the European Commission, in liaison with the [European Central Bank], with the following tasks: a) to assess the existence of a risk to the financial stability of the euro area as a whole or of its Member States, unless the [European Central Bank] has already submitted an analysis under Article 18(2) b) to assess whether public debt is sustainable. Wherever appropriate and possible, such an assessment is expected to be conducted together with the [International Monetary Fund] c) to assess the actual or potential financing needs of the ESM Member concerned. 2. On the basis of the request of the ESM Member and the assessment referred to in paragraph 1, the Board of Governors may decide to grant, in principle, stability support to the ESM Member concerned in the form of a financial assistance facility. 3. If a decision pursuant to paragraph 2 is adopted, the Board of Governors shall entrust the European Commission – in liaison with the [European Central Bank] and, wherever possible, together with the [International Monetary Fund] – with the task of negotiating, with the ESM Member concerned, a memorandum of understanding (an »MoU«) detailing the conditionality attached to the financial assistance facility. The content of the MoU shall reflect the severity of the weaknesses to be addressed and the financial assistance instrument chosen. In parallel, the Managing Director of the ESM shall prepare a proposal for a financial assistance facility agreement, including the financial terms and conditions and the choice of instruments, to be adopted by the Board of Governors. The MoU shall be fully consistent with the measures of economic policy coordination provided for in the TFEU, in particular with any act of European Union law, including any opinion, warning, recommendation or decision addressed to the ESM Member concerned. 4. The European Commission shall sign the MoU on behalf of the ESM, subject to prior compliance with the conditions set out in paragraph 3 and approval by the Board of Governors. 5. The Board of Directors shall approve the financial assistance facility agreement detailing the financial aspects of the stability support to be granted and, where applicable, the disbursement of the first tranche of the assistance. […] 7. The European Commission – in liaison with the [European Central Bank] and, wherever possible, together with the [International Monetary Fund] – shall be entrusted with monitoring compliance with the conditionality attached to the financial assistance facility.«
34

Dernæst bemærkes, at det fremgår af den første kendelse og af appeldommen, at Domstolen ikke fulgte Kommissionens argumentation for så vidt angår spørgsmålet om, hvorvidt en række af de anbringender, der var blevet gjort gældende til støtte for den for Retten nedlagte annullationspåstand, kunne antages til realitetsbehandling.
23

Domstolen har præciseret, at den vide fortolkning af sammenslutningers ret til at intervenere beror på et ønske om at forbedre mulighederne for at bedømme den sammenhæng, sagerne indgår i, således at det samtidig undgås, at en lang række individuelle personer eller virksomheder intervenerer, hvilket vil kunne hindre, at sagen afvikles på hensigtsmæssig måde (kendelsen i sagen National Power og PowerGen, præmis 66, og i sagen ClientEarth og International Chemical Secretariat mod ECHA, præmis 13). [udeladt]
54

For det første har sagsøgeren til støtte for sin påstand om, at sammenslutningen er umiddelbart berørt af den anfægtede afgørelse, anført, at sammenslutningens søgsmålskompetence følger af den omstændighed, at ECHA’s Klageudvalg har anerkendt, at sagsøgeren har en interesse i at intervenere, og af at sagsøgeren har en interesse i at få prøvet, om sammenslutningens argumenter er begrundede.
45

Den forpligtelse, der påhviler den nationale ret, til at vedtage retsbevarende foranstaltninger under en tvist vedrørende en eventuel støtteforanstaltning, kræver, at betingelserne for sådanne foranstaltninger er opfyldt, dvs. at der ikke er tvivl om kvalifikationen som statsstøtte, at støtten er ved at blive eller er blevet gennemført, og at der ikke er konstateret ekstraordinære omstændigheder, som gør en tilbagesøgning uhensigtsmæssig (jf. i denne retning dom af 11.3.2010, CELF og ministre de la Culture et de la Communication, C-1/09, Sml., EU:C:2010:136, præmis 36).
36

Det fremgår nemlig af den sagkyndige erklæring, der er blevet fremlagt i bilaget til replikken, at der i løbet af marts måned 2013 var blevet foretaget elektriske arbejder, som havde ført til strøm- og netafbrydelse. Det fremgår ligeledes af denne rapport, at modtagelsen af en telefax generer flere filer i edb-systemet i det advokatfirma, der repræsenterer sagsøgeren, hvoraf kun nogle er tilgængelige for de ansatte, der har til opgave at modtage telefaxer, idet de andre blot er det for medlemmerne af firmaets it-service. En sådan adgang gjorde det i øvrigt muligt for den ansvarlige for denne it-service at genfinde sporet af telefaxen om meddelelse af den anfægtede afgørelse, der var blevet sendt af Harmoniseringskontoret den 25. marts 2013. Endelig skal det bemærkes, at sagsøgerens repræsentant tilhører et stort advokatfirma, der er specialiseret på området for intellektuelle ejendomsrettigheder, som netop har til opgave at modtage de meddelelser, der sendes til dets klienter, bl.a. fra Harmoniseringskontoret. Ifølge den ovennævnte sagkyndige erklæring, modtager firmaet mellem ti og femten telefaxer om dagen.
Kendelse afsagt af Rettens præsident den 4. september 2014 – Walter Klein mod Kommissionen

(Sag T-297/14 R)

»Særlige rettergangsformer — statsstøtte — national støtte til produktion af elektricitet fra vedvarende energikilder — Kommissionens beslutning om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure på statsstøtteområdet — begæring om udsættelse af gennemførelse — fumus boni juris«

Særlige rettergangsformer — udsættelse af gennemførelse — betingelser — fumus boni juris — umiddelbar undersøgelse af anbringender fremført til støtte for søgsmålet i hovedsagen — søgsmål til prøvelse af en kommissionsbeslutning om at indlede en formel undersøgelsesprocedure vedrørende en statslig foranstaltning, der midlertidigt kvalificeres som ny støtte — foranstaltning, hvorved der indrømmes et loft over en afgift på elforbruget — tilbagebetaling af afgift henhører under de private elektricitetsselskabers skøn — midlertidig kvalificering som foranstaltning, der indrømmer en fordel, som kan tilskrives staten — Kommissionens åbenbart urigtige skøn — synes ikke umiddelbart at foreligge (art. 107, stk. 1, TEUF, art. 108, stk. 2, TEUF og art. 278 TEUF) (jf. præmis 14 og 19-23)

Angående

Begæring om udsættelse af retsvirkningerne af den beslutning, hvorved Kommissionen har indledt den formelle undersøgelsesprocedure på statsstøtteområdet vedrørende den tyske lov om vedvarende energi.

Konklusion

1) Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.

2) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.

Kendelse afsagt af Rettens præsident den 4. september 2014 – Walter Klein mod Kommissionen

(Sag T-297/14 R)

»Særlige rettergangsformer — statsstøtte — national støtte til produktion af elektricitet fra vedvarende energikilder — Kommissionens beslutning om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure på statsstøtteområdet — begæring om udsættelse af gennemførelse — fumus boni juris«

Særlige rettergangsformer — udsættelse af gennemførelse — betingelser — fumus boni juris — umiddelbar undersøgelse af anbringender fremført til støtte for søgsmålet i hovedsagen — søgsmål til prøvelse af en kommissionsbeslutning om at indlede en formel undersøgelsesprocedure vedrørende en statslig foranstaltning, der midlertidigt kvalificeres som ny støtte — foranstaltning, hvorved der indrømmes et loft over en afgift på elforbruget — tilbagebetaling af afgift henhører under de private elektricitetsselskabers skøn — midlertidig kvalificering som foranstaltning, der indrømmer en fordel, som kan tilskrives staten — Kommissionens åbenbart urigtige skøn — synes ikke umiddelbart at foreligge (art. 107, stk. 1, TEUF, art. 108, stk. 2, TEUF og art. 278 TEUF) (jf. præmis 14 og 19-23)

Angående

Begæring om udsættelse af retsvirkningerne af den beslutning, hvorved Kommissionen har indledt den formelle undersøgelsesprocedure på statsstøtteområdet vedrørende den tyske lov om vedvarende energi.

Konklusion

1) Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.