168

Hvad for det fjerde angår skriftvekslingen mellem de pågældende virksomheder den 13. og den 21. maj 2002 fastslog Kommissionen i 81. betragtning til den anfægtede beslutning således, at den bekræftede, at E.ON var af den opfattelse, at skrivelsen Direktion G var bindende, og at ingen af de pågældende virksomheder havde anført, at denne skrivelse og skrivelsen Direktion I var forældede. I denne forbindelse må det fastslås, at E.ON’s skrivelse, der er fremsendt til sagsøgeren den 21. maj 2002 som svar på dennes skrivelse af 13. maj 2002, således udtrykkeligt henviser til skrivelsen Direktion G, der angiver, at den transport, der er udført for en anden virksomhed, fra MEGAL-rørledningen er i fuld overensstemmelse med denne skrivelse. Hvis denne skrivelse var betragtet som forældet og som ikke bindende for de pågældende virksomheder, ville E.ON næppe have angivet, at den pågældende transport var i overensstemmelse med skrivelsen. Den af sagsøgeren påberåbte omstændighed, hvorefter selskabet ikke har henvist til skrivelserne Direktion G eller Direktion I i sin skrivelse af 13. maj 2002, er ikke afgørende for, om disse bestemmelsers må anses for forældede eller udtryk for den manglende samstemmende vilje. Selv om sagsøgeren ikke reelt har henvist dertil i denne skrivelse, forholder det sig ikke desto mindre sådan, således som Kommissionen har gjort gældende i 83. betragtning til den anfægtede beslutning, ville E.ON ikke have baseret sig på skrivelsen direktion G til støtte for, at selskabet var berettiget til at udføre transport for en af sine kunder, hvis denne skrivelse ikke tidligere var blevet gjort gældende som et forbud mod denne transportform. Selv hvis det antages, at E.ON henviste til denne skrivelse ensidigt, er dette under alle omstændigheder for det første uden betydning for den konklusion, at den nævnte skrivelse forekommer bindende i det mindste for denne virksomhed, og for det andet giver dette ikke grundlag for at antage, at følgeskrivelserne ikke længere var bindende for sagsøgeren. Hvad angår sagsøgerens påstand om, at E.ON henviste til skrivelsen Direktion G til støtte for sin forhandlingsposition over for sagsøgeren for så vidt angår E.ON’s ret til at udføre transport for tredjeparter, kan den under alle omstændigheder ikke anfægte Kommissionens konklusion. Hvad endelig angår sagsøgerens argument om, at denne skriftveksling vedrører betingelserne for transport for tredjeparter og ikke markedsopdeling, ændrer det ikke ved den omstændighed, at denne korrespondance også understreger skrivelsen Direktion G’s bindende karakter – i det mindste for E.ON – og ikke giver mulighed for at antage, at sagsøgeren fandt, at følgeskrivelserne var forældede. Henset til den pågældende skriftvekslings ordlyd kan det desuden konkluderes deraf, således som Kommissionen har bemærket i 83. betragtning til den anfægtede beslutning, at sagsøgeren fandt, at MEGAL-aftalen, som var gældende på dette tidspunkt, forbød E.ON at levere gas i Frankrig ved hjælp af MEGAL-rørledningen selv på tredjemands regning. Dette er desuden i overensstemmelse med den fortolkning af skrivelsen Direktion G, som sagsøgerens juridiske tjeneste forelagde sagsøgeren, og som er nævnt i e-mailene af 9. og 17. februar 2000.