ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Annullationssøgsmål - fysiske eller juridiske personer - retsakter, der berører dem umiddelbart og individuelt - forordning om biocidholdige produkter - søgsmål anlagt af en producent - afvisning

(Art. 230, stk. 4, EF; Kommissionens forordning nr. 1896/2000, art. 6, stk. 2; Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 98/8, art. 16, stk. 2)

2. Annullationssøgsmål - fysiske eller juridiske personer - eventuelt ingen retsmidler - ingen indflydelse på søgsmålsordningen og formalitetsbetingelserne for annullationssøgsmål

Sammendrag

1. Det annullationssøgsmål, som en producent af biocidholdige produkter har anlagt til prøvelse af forordning nr. 1896/2000 om den første fase i det program, der er omhandlet i artikel 16, stk. 2, i direktiv 98/8 om biocidholdige produkter, afvises.

Forordningen er nemlig rettet til alle dem, der har en interesse i at identificere og anmelde eksisterende aktive stoffer og biocidholdige produkter, der indeholder disse stoffer, og ikke udelukkende til erhvervsdrivende, der har bragt et biocidholdigt produkt, der indeholder eksisterende aktive stoffer, på markedet inden den 14. maj 2000. Forordningens artikel 6, stk. 2, giver nærmere bestemt alle producenter og middelproducenter mulighed for at fortsætte eller påbegynde markedsføring af eksisterende aktive stoffer og biocidholdige produkter, der indeholder disse stoffer, for den eller de produkttyper, for hvilke Kommissionen har godkendt mindst en anmeldelse. Da adgangen til identifikations- og/eller anmeldelsesproceduren ikke er forbeholdt den ene erhvervsdrivende, der betjener en specifik del af markedet, kan forordningen ikke anses for at berøre sagsøgeren individuelt.

( jf. præmis 48, 50 og 55 )

2. Den omstændighed, at der eventuelt ikke foreligger retsmidler, kan ikke begrunde en fortolkningsbetinget ændring i den søgsmålsordning, der er fastlagt ved traktaten. En sådan omstændighed kan i intet tilfælde medføre, at et annullationssøgsmål, der anlægges af en fysisk eller juridisk person, som ikke opfylder betingelserne i artikel 230, stk. 4, EF, antages til realitetsbehandling.

( jf. præmis 54 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssøgsmål - retsakter, der kan være genstand for søgsmål - retsakter fra Parlamentet, der skal have retsvirkninger over for tredjemand - begreb - rammeaftale af 5. juli 2000 om forbindelserne mellem Parlamentet og Kommissionen - ikke omfattet

(Art. 197, stk. 3, EF og art. 230, stk. 4, EF)

Sammendrag

$$Foranstaltninger, der har retligt bindende virkninger, som kan berøre sagsøgerens interesser gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling, udgør retsakter eller beslutninger, der kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål i artikel 230 EF's forstand.

Det fremgår af bestemmelserne i rammeaftalen af 5. juli 2000 om forbindelserne mellem Parlamentet og Kommissionen, at dens formål ikke er at begrænse medlemmernes individuelle ret til at stille spørgsmål til Kommissionen, men kun at give Parlamentet mulighed for at udøve en mere omfattende kontrol af Kommissionens arbejde derved, at det fra Kommissionen modtager fortrolige oplysninger, hvis fremsendelse ikke tidligere var reguleret. Den omstændighed, at visse oplysninger i henhold til rammeaftalen kun må meddeles de parlamentsorganer, der er omhandlet i punkt 1.4 i bilag 3 til aftalen, fratager ikke parlamentsmedlemmerne ret til selv at stille spørgsmål til Kommissionen og fra Kommissionen modtage svar, som i givet fald forudsætter, at der fremsendes fortrolige oplysninger, således som det var tilfældet inden vedtagelsen af rammeaftalen. Den skønsbeføjelse, som Kommissionen har ved afgørelsen af, om den vil fremsende fortrolige oplysninger i et svar på et spørgsmål, som et enkelt medlem af Parlamentet har stillet i medfør af artikel 197, stk. 3, EF og i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i Parlamentets forretningsorden, er end ikke indirekte omhandlet i rammeaftalen. Rammeaftalen fastsætter en særskilt supplerende mekanisme vedrørende medlemmers ret til at stille Kommissionen spørgsmål i medfør af artikel 197, stk. 3, EF og giver - i modsætning til hvad, der kunne være tilfældet før rammeaftalens indgåelse - mulighed for fremsendelse af fortrolige oplysninger til visse af Parlamentets organer. Når anmodning om fortrolige oplysninger hidrører fra et af de parlamentsorganer, der er omhandlet i punkt 1.4 i bilag 3 til rammeaftalen, er Kommissionens fremsendelse af disse oplysninger fremover reguleret af rammeaftalen.

Det følger heraf, at rammeaftalen, som blot regulerer forholdet mellem Kommissionen og Parlamentet, ikke ændrer retsstillingen for det enkelte medlem for så vidt angår medlemmets rettigheder i henhold til artikel 197, stk. 3, EF og ikke gør indgreb i de rettigheder, som er sikret i henhold til denne bestemmelse.

( jf. præmis 57, 59-62 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssøgsmål - retsakter, der kan være genstand for søgsmål - begreb - retsakter, der fremkalder retsvirkninger - Kommissionens beslutning om ikke at indlede en formel undersøgelsesprocedure i henhold til artikel 88, stk. 2, EF, vedrørende statsstøtte, der allerede er blevet erklæret forenelig med fællesmarkedet og ikke er blevet anfægtet inden fristens udløb - udelukkelse - afvisning - grænser

(Art. 88, stk. 2, EF og art. 230, stk. 5, EF; Rådets forordning nr. 659/1999, art. 9)

Sammendrag

$$En formel undersøgelsesprocedure i henhold til artikel 88, stk. 2, EF går forud for en beslutning om, hvorvidt statsstøtte er forenelig med fællesmarkedet. Kommissionen indleder en sådan procedure, når den efter en indledende undersøgelse finder, at der er tvivl om en anmeldt støttes forenelighed med fællesmarkedet, eller når den har til hensigt at ophæve en beslutning, hvori det er bestemt, at en støtte er forenelig med fællesmarkedet, i henhold til artikel 9 i forordning nr. 659/1999 med den begrundelse, at beslutningen er baseret på urigtige oplysninger, som blev indsendt under proceduren, og som var af afgørende betydning for beslutningen.

Hvis Kommissionen erklærer en støtte forenelig med traktaten uden at indlede den formelle undersøgelsesprocedure efter artikel 88, stk. 2, EF, og hvis en interesseret part ønsker at sikre de processuelle rettigheder, han har i henhold til samme bestemmelse, skal han anlægge sag ved Fællesskabets retsinstanser til prøvelse af beslutningen inden for den i artikel 230, stk. 5, EF foreskrevne frist. Når der er blevet truffet en beslutning om, at statsstøtte er forenelig med fællesmarkedet, og beslutningen ikke er blevet annulleret i forbindelse med en retssag ved Fællesskabets retsinstanser, kan der ikke længere indledes en sådan formel undersøgelsesprocedure bortset fra procedurer, der iværksættes i medfør af artikel 9 i forordning nr. 659/1999. Under disse omstændigheder har en afvisning af at indlede en formel undersøgelsesprocedure ingen retsvirkninger for den pågældende, eftersom denne afvisning alene udgør en bekræftelse af beslutningen om godkendelse af støtten.

( jf. præmis 32, 33, 34 og 40 )
Kendelse afsagt af Præsidenten for Retten i Første Instans den 15. februar 2000. - Gustav Hölzl, Günter Wiegert, Firma Molkerei Wagenfeld Karl Niemann GmbH & Co. KG, Josef Brüninghoff og Lüdger Nienhaus mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Begæring om foreløbige forholdsregler - Realitetspåkendelse af hovedsagen. - Sag T-1/00 R.



Samling af Afgørelser 2000 side II-00251



Sammendrag



Nøgleord

Særlige rettergangsformer - hovedsagens antagelse til realitetsbehandling - manglende søgsmålsinteresse - grænser

(Art. 242 EF og 243 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 1)

Sammendrag

$$Selv om det er korrekt, at spørgsmålet, om hovedsagen kan antages til realitetsbehandling, som hovedregel ikke bør behandles under en sag om foreløbige forholdsregler, da afgørelsen i hovedsagen herved kan foregribes, kan det imidlertid gøres gældende, at begæringen om foreløbige forholdsregler udspringer af en hovedsag, som åbenbart må afvises, hvorfor det kan være nødvendigt, at der fremlægges omstændigheder, som godtgør, at hovedsagen ud fra en umiddelbar betragtning alligevel kan antages til realitetsbehandling.

(jf. præmis 21)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Retslig procedure – formalitetsindsigelse – Rettens beføjelse til at frifinde en sagsøgt uden at tage stilling til en formalitetsindsigelse – omfanget af Rettens skønsmæssige beføjelse (Rettens procesreglement, art. 111 og art. 114, stk. 4) (jf. præmis 19-22)

2. Statsstøtte – begreb – foranstaltninger for at opveje de strukturelle ulemper for virksomheder i en bestemt region i en medlemsstat – omfattet – konkurrencebegrænsning – statslige foranstaltninger, som tilsigter at tilnærme konkurrencevilkårene inden for en bestemt økonomisk sektor til de vilkår, som gælder i andre medlemsstater – ulovlighed (art. 87, stk. 1, EF) (jf. præmis 28 og 29)

3. Statsstøtte – kommissionsbeslutning, som fastslår, at en støtteordning er uforenelig med fællesmarkedet – begrundelsespligt – grænser (art. 88 EF) (jf. præmis 31, 32 og 35)

4. Statsstøtte – Kommissionens undersøgelse – undersøgelse af en støtteordning på grundlag af dens generelle kendetegn – lovlig – støttens lave størrelse og modtagerens udøvelse af virksomhed på lokalt plan – støtte, der kan påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne og medføre en fordrejning af konkurrencen – ingen virkning (art. 87 EF og 88 EF) (jf. præmis 35-37)

5. Statsstøtte – forbud – undtagelser – støtte, der kan betragtes som forenelig med fællesmarkedet – støtte til udvikling af nærmere angivne regioner – driftsstøtte udelukket undtagen i undtagelsestilfælde – princippet om forbud mod forskelsbehandling og retssikkerhedsprincippet ikke tilsidesat [art. 87, § 3, c), EF; Kommissionens meddelelse 88/C 212/02 og 98/C 74/06] (jf. præmis 48-50)

6. Statsstøtte – tilbagesøgning af en ulovlig støtte – genoprettelse af den oprindelige situation – kommissionsbeslutning om tilbagebetaling af støtten – begrundelsespligt – rækkevidde – Kommissionens forpligtelse til at overvåge hver modtagers individuelle situation i tilstrækkelig grad – mulighed for at overlade det til de nationale myndigheder uden større problemer at identificere de pågældende virksomheder (art. 87 EF og 88 EF) (jf. præmis 57 og 61)

Sagens genstand

Angående

Påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2000/394/EF af 25. november 1999 om fritagelse for og nedsættelse af sociale bidrag i Venedig og Chioggia i henhold til lov nr. 30/1997 og nr. 206/1995 (EFT L 150, s. 50).

Afgørelse

Konklusion

1) Den af Europa-Kommissionen rejste formalitetsindsigelse om sagens afvisning henskydes til afgørelse i forbindelse med realiteten.

2) Sagen afvises, da den er retligt ugrundet.

3) Sagar Srl bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionens omkostninger.

4) Den Italienske Republik bærer sine egne omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Retslig procedure – formalitetsindsigelse – Rettens beføjelse til at frifinde en sagsøgt uden at tage stilling til en formalitetsindsigelse – omfanget af Rettens skønsmæssige beføjelse (Rettens procesreglement, art. 111 og art. 114, stk. 4) (jf. præmis 19-22)

2. Statsstøtte – begreb – foranstaltninger for at opveje de strukturelle ulemper for virksomheder i en bestemt region i en medlemsstat – omfattet – konkurrencebegrænsning – statslige foranstaltninger, som tilsigter at tilnærme konkurrencevilkårene inden for en bestemt økonomisk sektor til de vilkår, som gælder i andre medlemsstater – ulovlighed (art. 87, stk. 1, EF) (jf. præmis 28 og 29)

3. Statsstøtte – kommissionsbeslutning, som fastslår, at en støtteordning er uforenelig med fællesmarkedet – begrundelsespligt – grænser (art. 88 EF) (jf. præmis 31, 32 og 35)

4. Statsstøtte – Kommissionens undersøgelse – undersøgelse af en støtteordning på grundlag af dens generelle kendetegn – lovlig – støttens lave størrelse og modtagerens udøvelse af virksomhed på lokalt plan – støtte, der kan påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne og medføre en fordrejning af konkurrencen – ingen virkning (art. 87 EF og 88 EF) (jf. præmis 35-37)

5. Statsstøtte – forbud – undtagelser – støtte, der kan betragtes som forenelig med fællesmarkedet – støtte til udvikling af nærmere angivne regioner – driftsstøtte udelukket undtagen i undtagelsestilfælde – princippet om forbud mod forskelsbehandling og retssikkerhedsprincippet ikke tilsidesat [art. 87, stk. 3, litra c), EF; Kommissionens meddelelse 88/C 212/02 og 98/C 74/06] (jf. præmis 48-50)

6. Statsstøtte – tilbagesøgning af en ulovlig støtte – genoprettelse af den oprindelige situation – kommissionsbeslutning om tilbagebetaling af støtten – begrundelsespligt – rækkevidde – Kommissionens forpligtelse til at overvåge hver modtagers individuelle situation i tilstrækkelig grad – mulighed for at overlade det til de nationale myndigheder uden større problemer at identificere de pågældende virksomheder (art. 87 EF og 88 EF) (jf. præmis 57 og 61)

Sagens genstand

Angående

Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse 2000/394/EF af 25. november 1999 om fritagelse for og nedsættelse af sociale bidrag i Venedig og Chioggia i henhold til lov nr. 30/1997 og nr. 206/1995 (EFT L 150, s. 50).

Afgørelse

Konklusion

1) Den af Europa-Kommissionen rejste formalitetsindsigelse om sagens afvisning henskydes til afgørelse i forbindelse med realiteten.

2) Sagen afvises, da den er retligt ugrundet.

3) Unione degli industriali della provincia di Venezia (Unindustria), Comitato »Venezia vuole vivere«, Siram SpA, Fiorital Srl, Jesurum di M. e A. Levi Morenos Sas, Grafiche Veneziane Srl, Cantiere navale De Poli SpA, Aive Srl, Bortoli Ettore Srl, Tessuti Artistici Fortuny SpA, Lorenzo Rubelli SpA, Tecnomare SpA og Arsenale Venezia SpA bærer deres egne omkostninger og betaler Kommissionens omkostninger.

4) Den Italienske Republik bærer sine egne omkostninger.
2.

Statsstøtte — begreb — foranstaltninger for at opveje de strukturelle ulemper for virksomheder i en bestemt region i en medlemsstat — omfattet — konkurrencebegrænsning — statslige foranstaltninger, som tilsigter at tilnærme konkurrencevilkårene inden for en bestemt økonomisk sektor til de vilkår, som gælder i andre medlemsstater — ulovlighed (art. 87, stk. 1, EF) (jf. præmis 29 og 30)
3.

Statsstøtte — konkurrencebegrænsning — påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne — omfanget af den bevisbyrde, der påhviler Kommissionen — Kommissionens beføjelse til at undersøge en ordnings generelle kendetegn uden at være forpligtet til at undersøge hver eneste anvendelse (art. 87, stk. 1, EF og 88 EF) (jf. præmis 34-36)
1.

Retslig procedure — formalitetsindsigelse — beslutning om at henskyde begæringen om at træffe særskilt afgørelse om formalitetsindsigelsen til behandling i forbindelse med sagens realitet — frifindelse af sagsøgte hvad angår realiteten uden at tage stilling til nævnte begæring — Rettens skønsbeføjelser (Rettens procesreglement, art. 111 og art. 114, stk. 4) (jf. præmis 19-21)
5.

Statsstøtte — Kommissionens afgørelse/beslutning — medlemsstaterne, der tildeler støtten, og støttemodtageren er forpligtet til at udvise omhu for at fremkomme med alle relevante oplysninger (art. 88, stk. 2, EF) (jf. præmis 56)
Kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Første Afdeling) den 7. februar 2001. - Sonia Marion Elder og Robert Dale Elder mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Foranstaltninger med henblik på bevisoptagelse - Fremlæggelse af dokumenter. - Sag T-36/00.



Samling af Afgørelser 2001 side II-00607



Parter

Dommens præmisser

Afgørelse



Parter

I sag T-36/00,

Sonia Marion Elder og Robert Dale Elder, Dundee (Det Forenede Kongerige), ved solicitor S. Crosby,

sagsøgere,

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved U. Wölker og X. Lewis, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg,

sagsøgt,

angående en påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af 20. januar 2000 om ikke at give sagsøgerne aktindsigt i referater af nærmere angivne møder i Det Rådgivende Udvalg for Merværdiafgift,

har

DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS RET I FØRSTE INSTANS

(Første Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, B. Vesterdorf, og dommerne M. Vilaras og N.J. Forwood,

justitssekretær: H. Jung,

afsagt følgende

Kendelse

Dommens præmisser

Der henvises til artikel 65, litra b), artikel 66, stk. 1, og artikel 67, stk. 3, tredje afsnit, i Rettens procesreglement.

Ved skrivelse af 30. november 1998 har sagsøgerne med henvisning til Kommissionens afgørelse 94/90/EKSF, EF, Euratom af 8. februar 1994 om aktindsigt i Kommissionens dokumenter (EFT L 46, s. 58) anmodet om aktindsigt i referater af nærmere angivne møder i Det Rådgivende Udvalg for Merværdiafgift (herefter »Momsudvalget«).

De pågældende referater vedrører Det Forenede Kongeriges eventuelle samråd med Momsudvalget inden medlemsstatens udstedelse i 1994 og 1997 af lovbestemmelser under anvendelse af beføjelsen i artikel 4, stk. 4, andet afsnit, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1).

Ved skrivelse af 20. januar 2000 meddelte Kommissionens generalsekretær sagsøgerne, at han havde truffet afgørelse om ikke at give sagsøgeren aktindsigt i de pågældende mødereferater, idet deres offentliggørelse fandtes at kunne skade den beskyttelse af fortrolighed, hvorom der var indgivet anmodning af den juridiske person, som havde givet oplysningen, samt beskyttelsen af institutionens interesser for så vidt angår tavshedspligten om forhandlingerne.

Under hensyntagen til sagens omstændigheder findes det nødvendigt at supplere bevisoptagelsen i sagen og opnå en fuldstændig version af referaterne af de møder i Momsudvalget, som Kommissionen har nægtet sagsøgeren aktindsigt i.

I henhold til procesreglementets artikel 67, stk. 3, tredje afsnit, vil de dokumenter, Kommissionen skal fremlægge, ikke blive tilstillet sagsøgeren.

Afgørelse

Af disse grunde

bestemmer

RETTEN (Første Afdeling)

1) Kommissionen skal inden to uger regnet fra forkyndelsen af nærværende kendelse fremlægge referaterne af de møder i Det Rådgivende Udvalg for Merværdiafgift, som sagsøgeren er blevet nægtet aktindsigt i.

2) Denne kendelse forkyndes for parterne.

3) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.
Sag T-14/00

Coöperatieve Aan- en Verkoopvereniging Ulestraten, Schimmert en Hulsberg BA m.fl.

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Retspleje – statsstøtte – annullationssøgsmål – intervention – berettiget interesse i sagens udfald«

Rettens kendelse (Anden Udvidede Afdeling) af 4. februar 2004 ?II s. 00000

Sammendrag af kendelse

Retspleje – intervention – betingelser for tilladelse – interesse i afgørelsen af retstvisten – indirekte interesse, der skyldes ligheden mellem den anfægtede beslutning og en beslutning, der er del af samme gruppe af individuelle beslutninger, rettet til den part, der begærer intervention – begæring om intervention ikke taget til følge

(Domstolens statut, art. 40, stk. 2, og art. 53, stk. 1)

Begrebet interesse i afgørelsen af retstvisten i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 40, stk. 2, i Domstolens statut, der ifølge statuttens artikel 53, stk. 1, finder anvendelse på rettergangsmåden ved Retten, skal defineres i relation til selve genstanden for tvisten og forstås som en direkte og aktuel interesse i, hvorledes der træffes afgørelse om påstandene, og ikke som en interesse i forhold til de fremførte anbringender og argumenter. »Afgørelse« af tvisten skal således forstås som den endelige afgørelse, der ønskes afsagt af den ret, for hvilken sagen indbringes, og som vil fremgå af domskonklusionen.

Der skal desuden sondres mellem de parter, der begærer intervention, og som godtgør at have en direkte interesse i afgørelsen vedrørende selve den retsakt, som påstås annulleret, og dem, der kun godtgør at have en indirekte interesse i tvistens afgørelse, på grund af ligheder mellem deres egen situation og en af parternes.

I det tilfælde, hvor en beslutning består af en samling af individuelle beslutninger, er det således ikke tilstrækkeligt at være en af beslutningens adressater eller at være direkte og individuelt berørt heraf for at godtgøre en direkte interesse i afgørelsen af en tvist, hvori en anden adressat for samme beslutning eller en anden person, som er direkte og individuelt berørt heraf, er part, og derfor heller ikke for at få adgang til at intervenere i tvisten.

I tilfælde af delvis annullation af en beslutning, der består af en samling af individuelle beslutninger, medfører artikel 233 EF ikke, at Kommissionen er forpligtet til på de berørte parters anmodning at foretage en fornyet undersøgelse af lovligheden af denne beslutning, for så vidt som andre personer end sagsøgeren er individuelt berørt af den.

(jf. præmis 10-22)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Særlige rettergangsformer - betingelser for antagelse til realitetsbehandling - forbindelse mellem den ønskede foranstaltning og påstandene i hovedsagen - foreløbig og ikke endelig karakter

(Art. 242 EF og 243 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

2. Særlige rettergangsformer - betingelser for antagelse til realitetsbehandling - betingelserne for søgsmålsinteresse i annullationssøgsmål finder anvendelse i sager om foreløbige forholdsregler - foreløbige forholdsregler, der ikke kan ændre sagsøgerens retsstilling væsentligt eller ikke udelukkende finder anvendelse på ham - afvisning

(Art. 230 EF, 242 EF og 243 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

3. Retspleje - befuldmægtigede, rådgivere og advokaters rettigheder og forpligtelser - en advokats indbringelse af en række sager på grundlag af samme faktum, som det er åbenbart skal afvise og/eller forkastes - unødig trætte - adfærd uforenelig med Rettens værdighed - anvendelse af artikel 41, stk. 1, i Rettens procesreglement

(Rettens procesreglement, art. 41, stk. 1)

Sammendrag

1. Den dommer, der behandler en begæring om foreløbige forholdsregler, har ingen kompetence til at anordne foreløbige forholdsregler, der ikke har noget at gøre med sagsøgerens påstand i sagen. Endvidere skal foreløbige forholdsregler, der begæres, være foreløbige og ikke endelige. De skal derfor være af en sådan karakter, at de ikke foregriber afgørelsen om sagens realitet.

( jf. præmis 32 og 33 )

2. I sager om foreløbige forholdsregler finder det ræsonnement anvendelse, at en borger ikke kan påberåbe sig artikel 230, stk. 4, EF med henblik på at opnå en afgørelse, der har virkning erga omnes, men tværtimod kun har søgsmålsinteresse, for så vidt den retsakt, der påstås annulleret, kan ændre hans retsstilling væsentligt. Det er åbenbart, at begæringer om foreløbige forholdsregler, der enten ikke kan ændre sagsøgerens retsstilling væsentligt eller ikke udelukkende finder anvendelse på ham, ikke kan anordnes.

( jf. præmis 34 )

3. En advokats adfærd, hvorved han - på grundlag af samme faktum - til stadighed indgiver en række begæringer om såvel foreløbige som endelige forholdsregler, som det er åbenbart skal afvises eller forkastes, navnlig når disse begæringer næsten uden undtagelse indeholder uunderbyggede påstande om, at den pågældende fællesskabsinstitutions beslutninger er ulovlige, at den handler i ond tro eller tilsidesætter sine forpligtelser, er klart udtryk for unødig trætte.

Foreligger der en sådan unødig trætte, kan Retten overveje at udøve sin kompetence i henhold til artikel 41, stk. 1, over for en advokat, hvis optræden over for Retten, er uforenelig med Rettens værdighed, eller som misbruger sine beføjelser.

( jf. præmis 45 og 46 )