Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Tilnærmelse af lovgivningerne – kosttilskud – direktiv 2002/46

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/46, art. 5, stk. 4)

2. Tilnærmelse af lovgivningerne – kosttilskud – direktiv 2002/46

(Art. 28 EF og 30 EF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/46, 13. og 14. betragtning og art. 5, stk. 1, 2 og 4)

3. Tilnærmelse af lovgivningerne – kosttilskud – direktiv 2002/46

(Art. 28 EF og 30 EF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/46, art. 12)

4. Tilnærmelse af lovgivningerne – kosttilskud – direktiv 2002/46

(Art. 30 EF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/46, art. 5)

5. Tilnærmelse af lovgivningerne – kosttilskud – direktiv 2002/46

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/46, art. 5, stk. 1 og 2)

Sammendrag

1. Direktiv 2002/46 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om kosttilskud skal fortolkes således, at medlemsstaterne med forbehold af bestemmelserne i traktaten fortsat har kompetence til at vedtage lovgivning vedrørende maksimumsmængder af vitaminer og mineraler, der kan anvendes ved fremstillingen af kosttilskud, så længe Kommissionen ikke har vedtaget disse mængder i overensstemmelse med direktivets artikel 5, stk. 4.

(jf. præmis 24 og domskonkl. 1)

2. Medlemsstaterne er foruden pligten til at overholde artikel 28 EF og artikel 30 EF ligeledes forpligtet til at lade sig inspirere af de i artikel 5 i direktiv 2002/46 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om kosttilskud opstillede faktorer, herunder kravet om en videnskabelig risikovurdering, baseret på almindeligt anerkendte videnskabelige data, ved fastsættelsen af de maksimumsmængder af vitaminer og mineraler, der kan anvendes ved fremstillingen af kosttilskud, mens de afventer, at Kommissionen vedtager disse mængder i medfør af direktivets artikel 5, stk. 4.

Selv om medlemsstaterne fortsat har kompetence til at vedtage lovgivning vedrørende de nævnte mængder, så længe Kommissionen ikke har vedtaget sådanne mængder i overensstemmelse med direktivets artikel 5, stk. 4, skal de nemlig ikke desto mindre overholde EU-retten ved udøvelsen af denne kompetence. I den forbindelse kan det resultat, der er foreskrevet ved direktiv 2002/46, ikke nås, hvis medlemsstaterne ikke tager de faktorer, der er opstillet i direktivets artikel 5, i betragtning. Artikel 5, stk. 1 og 2, i direktiv 2002/46 er en grundlæggende bestemmelse hvad angår fastsættelsen af de maksimumsmængder af vitaminer og mineraler, der kan anvendes ved fremstillingen af kosttilskud, eftersom bestemmelsen opregner de faktorer, der skal tages i betragtning ved fastsættelsen af disse mængder. Disse faktorer forudsætter en risikoanalyse som omhandlet i forordning nr. 178/2002 om generelle principper og krav i fødevarelovgivningen, om oprettelse af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet og om procedurer vedrørende fødevaresikkerhed, der i henhold til forordningens artikel 1, stk. 2, finder anvendelse på alle foranstaltninger vedrørende fødevaresikkerheden, herunder de foranstaltninger, som medlemsstaterne iværksætter. Desuden fremgår det af artikel 5, stk. 1 og 2, i direktiv 2002/46, sammenholdt med 13. og 14. betragtning til direktivet, at fastsættelsen på grundlag af disse faktorer af de maksimumsmængder af vitaminer og mineraler, der kan anvendes ved fremstillingen af kosttilskud, har til formål at sikre beskyttelsen af menneskers sundhed.

(jf. præmis 26 og 28-32 samt domskonkl. 2)

3. Direktiv 2002/46 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om kosttilskud skal fortolkes således, at i en situation, hvor det ved fastlæggelsen af maksimumsmængden af et mineral, der kan anvendes ved fremstillingen af kosttilskud, er umuligt at fastslå tilførslen af dette mineral fra andre kostkilder præcist, og så længe Kommissionen ikke har vedtaget maksimumsmængder af de vitaminer og mineraler, der kan anvendes ved fremstillingen af kosttilskud, i overensstemmelse med direktivets artikel 5, stk. 4, kan en medlemsstat, hvis der foreligger en velkendt risiko for, at denne tilførsel når den sikre maksimumsgrænse for det omhandlede mineral, og medlemsstaten overholder artikel 28 EF og 30 EF, fastsætte den nævnte maksimumsmængde til en værdi på nul uden at anvende proceduren i direktivets artikel 12.

Eftersom anvendelsen af artikel 12 i direktiv 2002/46 afhænger af gennemførelsen af dette direktiv og navnlig af direktivets artikel 5, dvs. Kommissionens fastsættelse af maksimumsmængderne i denne artikel, og eftersom Kommissionen endnu ikke har vedtaget disse maksimumsmængder, finder artikel 12 ikke anvendelse. I den sammenhæng kan det ikke udelukkes, at en hensyntagen til en eller flere af de i artikel 5, stk. 1 og 2, i direktiv 2002/46 opstillede faktorer kan føre til fastsættelsen af en meget lav værdi, endog en værdi på nul, hvad angår maksimumsmængden af et vitamin eller et mineral, der kan anvendes ved fremstillingen af kosttilskud, til trods for den omstændighed, at dette vitamin eller mineral måtte udgøre en del af vitaminer og mineraler, der kan anvendes ved fremstillingen, som er opregnet i bilag I til det nævnte direktiv.

(jf. præmis 41, 42, 44 og 48 samt domskonkl. 3)

4. Artikel 5 i direktiv 2002/46 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om kosttilskud skal fortolkes således, at den omstændighed, at en tilpasset mærkning kunne afholde den gruppe af forbrugere, som mærkningen er rettet mod, fra at anvende et næringsstof, som kan være gavnlig for den i mindre mængder, ikke udgør en relevant faktor ved fastsættelsen af maksimumsmængder af de vitaminer og mineraler, der kan anvendes ved fremstillingen af kosttilskud. En hensyntagen til de forskellige forbrugergruppers varierende grad af følsomhed gør det kun muligt for en medlemsstat at anvende en sådan maksimumsmængde, tilpasset en særlig forbrugergruppe, såsom børn, på hele befolkningen, hvis denne foranstaltning er nødvendig for at sikre beskyttelsen af sundheden for de personer, der tilhører denne gruppe, og hvis den nævnte foranstaltning står i et rimeligt forhold til det formål, som tilstræbes, hvilket formål ikke kan nås med foranstaltninger, som begrænser samhandelen inden for Den Europæiske Union mindre, hvilket det tilkommer den nationale ret at prøve.

Medlemsstaterne skal ved udøvelsen af deres skønsbeføjelse vedrørende beskyttelsen af folkesundheden nemlig overholde proportionalitetsprincippet. Det påhviler endvidere de nationale myndigheder i hvert enkelt tilfælde, og under hensyntagen til nationale kostvaner og internationale forskningsresultater, at godtgøre, at deres bestemmelser er nødvendige for effektivt at beskytte de interesser, der er nævnt i artikel 30 EF, og navnlig, at markedsføringen af de pågældende produkter frembyder en reel risiko for folkesundheden. I denne sammenhæng påhviler det den nationale ret navnlig at undersøge, om en passende mærkning, som oplyser forbrugerne om de omhandlede kosttilskuds art, ingredienser og egenskaber, udgør en tilstrækkelig foranstaltning til at beskytte de nævnte personers sundhed, særligt med henblik på at undgå de skadelige virkninger, der er forbundet med en overdreven indtagelse af de omhandlede næringsstoffer.

(jf. præmis 54, 55, 57 og 61 samt domskonkl. 4)

5. Direktiv 2002/46 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om kosttilskud skal fortolkes således, at det er til hinder for en fastsættelse af maksimumsmængder af de vitaminer og mineraler, der kan anvendes ved fremstillingen af kosttilskud, når der, idet der ikke er godtgjort en fare for menneskers sundhed, ikke er fastlagt sikre maksimumsgrænser for disse vitaminer og mineraler, medmindre en sådan foranstaltning er begrundet i medfør af forsigtighedsprincippet, hvis en videnskabelig vurdering viser, at der er usikkerhed med hensyn til om, og i givet faldt i hvilket omfang, der er en reel risiko for sundheden. Efter at disse sikre maksimumsgrænser er fastsat, kan muligheden for at fastsætte sådanne maksimumsmængder til et niveau, der ligger væsentligt under disse sikre maksimumsgrænser, ikke udelukkes, eftersom fastsættelsen af disse maksimumsmængder kan være begrundet under en hensyntagen til de faktorer, som er opstillet i artikel 5, stk. 1 og 2, i direktiv 2002/46, og som er forenelige med proportionalitetsprincippet. Det tilkommer den nationale ret at foretage denne vurdering, der skal foretages fra sag til sag.

(jf. præmis 73 og domskonkl. 5)