Formålet med en sag om foreløbige forholdsregler er ikke at sikre erstatning for et tab, men at sikre den fulde virkning af dommen vedrørende sagens realitet. For at sidstnævnte målsætning kan opfyldes, skal de begærede forholdsregler være uopsættelige, dvs. at det for at undgå et alvorligt og uopretteligt tab for sagsøgeren er nødvendigt at foreskrive dem og tillægge dem retsvirkninger før afgørelsen i hovedsagen.

I det foreliggende tilfælde bemærkes, navnlig henset til de anbringender, der er fremført til støtte for annullationspåstandene, hvorved tilsigtes, at det fastslås, at institutionen har tilsidesat princippet om, at straffedommen er afgørende for den pågældendes retsstilling under disciplinærsagen og uskyldsformodningen, at den begærede midlertidige foranstaltning om udsættelse af gennemførelsen af den anfægtede afgørelse om fjernelse fra tjenesten tilsigter at opnå det samme resultat som det resultat, der søges opnået ved søgsmålet i hovedsagen, således at sagen om foreløbige forholdsreglers accessoriske karakter i forhold til hovedsagen, som den udspringer af, og følgelig dens midlertidige karakter, ikke foreligger, hvilket som sådan vil kunne begrunde en afvisning af begæringen om udsættelse.

Imidlertid giver de faktiske og retlige argumenter, som sagsøgeren har fremført, anledning til tvivl hvad angår lovligheden af den anfægtede afgørelse, navnlig henset til princippet om, at straffedommen er afgørende for den pågældendes retsstilling under disciplinærsagen. Under disse omstændigheder kan den ret, der træffer afgørelse i sagen om foreløbige forholdsregler, ikke, uden at det kan foreholdes den, at den for sit vedkommende tilsidesætter nævnte princip, på grund af manglende uopsættelighed forkaste en begæring om udsættelse af gennemførelsen af den anfægtede afgørelse, hvilken begæring om udsættelse af gennemførelsen netop er sammenfaldende med gennemførelsen af nævnte princip, i det mindste indtil afgørelsen fra Personaleretten, som træffer afgørelse vedrørende søgsmålet i hovedsagen, foreligger. Et sådant princip er en del af den grundlæggende ret til en retfærdig rettergang, der er beskyttet ved såvel bestemmelserne i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder som ved bestemmelserne i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, hvortil Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder henviser i dens præambel.

Med andre ord gælder, at når denne ret ved første øjekast bliver tilsidesat, kan beskyttelsen af princippet om, at straffedommen er afgørende for den pågældendes retsstilling under disciplinærsagen, ikke udskydes, selv midlertidigt, i afventning af retten i hovedsagens afgørelse, uden at sagsøgerens forvoldes et alvorligt og uopretteligt tab, eftersom udfaldet af straffesagen hypotetisk vil kunne blive alvorligt påvirket af den administrative myndigheds holdning vedrørende spørgsmålet, hvorvidt de faktiske omstændigheder, der lægger til grund for en sådan sag, har fundet sted.

(jf. præmis 57-60)

Henvisning til:

Domstolen: 25. marts 1999, sag C-65/99 P(R), Willeme mod Kommissionen, præmis 62; 26. juni 2003, forenede sager C-182/03 og C-217/03 R, Belgien og Forum 187 mod Kommissionen, præmis 142

Retten i Første Instans: 29. juni 1994, sag T-146/94 R, Williams mod Revisionsretten, præmis 23; 10. september 1999, sag T-173/99 R, Elkaïm og Mazuel mod Kommissionen, præmis 25; 16. november 2012, sag T-345/12 R, Akzo Nobel m.fl. mod Kommissionen, præmis 25 og den deri nævnte retspraksis

Personaleretten: 13. februar 2014, sag F-5/14 R, CX mod Kommissionen, præmis 80