ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 15, stk. 4, i Rådets direktiv 2011/70/Euratom af 19. juli 2011 om fastsættelse af en fællesskabsramme for ansvarlig og sikker håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald ( 1 ), sammenholdt med dette direktivs artikel 13, stk. 1, idet den ikke har meddelt Kommissionens dens nationale program for håndtering af brugt nukleart brændsel og radioaktivt affald.
Sag C-384/18: Sag anlagt den 8. juni 2018 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Belgien

Sag anlagt den 8. juni 2018 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Belgien

(Sag C-384/18)

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved H. Tserepa-Lacombe og L. Malferrari, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Kongeriget Belgien

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 25 i direktiv 2006/123/EF ( 1 ) og artikel 49 TEUF.

— Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 25 i direktiv 2006/123/EF og artikel 49 TEUF ved i) at forbyde samtidig udøvelse af, på den ene side, regnskabsvirksomhed og, på den anden side, enhver bankvirksomhed eller finansielle tjenesteydelser og ii) at tillade Det Belgiske Institut for Regnskabsførere og Skatteeksperter (IPCF) at forbyde samtidig udøvelse af, på den ene side, regnskabsvirksomhed og, på den anden side, enhver landbrugsvirksomhed, håndværksvirksomhed og erhvervsvirksomhed.

( 1 ) – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12.12.2006 om tjenesteydelser i det indre marked (EUT L 376, s. 36).
Sag C-289/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Handelsgericht Wien (Østrig) den 26. april 2018 — KAMU Passenger & IT Services GmbH mod Türk Hava Yollari A.O. — T.H.Y. Turkish Airlines

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Handelsgericht Wien (Østrig) den 26. april 2018 — KAMU Passenger & IT Services GmbH mod Türk Hava Yollari A.O. — T.H.Y. Turkish Airlines

(Sag C-289/18)

Den forelæggende ret

Handelsgericht Wien

Parter i hovedsagen

Sagsøger: KAMU Passenger & IT Services GmbH

Sagsøgt: Türk Hava Yollari A.O. — T.H.Y. Turkish Airlines

Præjudicielt spørgsmål

Skal en tilslutningsforbindelse fra destinationslufthavnen for den forudgående flyvning, hvilken en flypassager havde reserveret samtidig med den første flyvning, og til hvilke han alene havde fået udstedt én billet med ét billetnummer, anses for en »direkte tilsluttet flyforbindelse« i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 2, litra h), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 ( 1 ) i betragtning af, at det planmæssige tidsinterval mellem de to flyvninger er på lidt over 13 timer?

( 1 ) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11.2.2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (EUT L 46, s. 1).
2)

2.1. Er den omstændighed, at det IRPH-referenceindeks, som den erhvervsdrivende har indsat i et vilkår i en lånekontrakt, reguleres af lovbestemmelser eller administrative bestemmelser, til hinder for, at en national ret efterprøver, om forbrugeren er blevet oplyst om alle de forhold, der kan få indflydelse på omfanget af dennes forpligtelser, for at denne ret kan lægge til grund, at vilkåret er affattet klart og forståeligt som omhandlet i artikel 4, stk. 2, i direktiv 93/13? 2.2. Er direktiv 93/13 til hinder for en retspraksis, hvorefter kravet om gennemsigtighed er opfyldt alene ved en henvisning i det forberedte vilkår til det officielle indeks, uden at der stilles krav om, at den erhvervsdrivende, der har udarbejdet vilkåret, afgiver andre oplysninger herom, eller er det derimod nødvendigt for at opfylde pligten til gennemsigtighed, at koncipisten giver oplysning om referenceindeksets udformning og rækkevidde, samt om indeksmekanismens konkrete funktionsmåde? 2.3. Skal artikel 4, stk. 2, i direktiv 93/13 fortolkes således, at undladelsen af at oplyse forbrugeren om IRPH’s udformning, funktionsmåde og hidtidige udvikling samt den forudsigelige fremtidige udvikling, i det mindste kortfristet eller mellemfristet, idet den erhvervsdrivendes kendskab til de nævnte forhold på tidspunktet for kontraktens indgåelse, gør det muligt at antage, at det vilkår, hvori indekset indgår, ikke er affattet klart og forståeligt som omhandlet i artikel 4, stk. 2, i direktiv 93/13? 2.4 Skal kravet i direktivets artikel 4, stk. 2, om vilkårets gennemsigtighed fortolkes således, at det indebærer, at forbrugeren skal oplyses om selve de administrative bestemmelser, der regulerer referenceindekset og dets indhold, idet der er tale om relevante oplysninger med henblik på at opnå indsigt i hvilken økonomisk og retlig betydning, indeksvilkåret har? 2.5. Kan koncipistens reklame og oplysninger, der vil kunne bringe forbrugeren i vildfarelse, når denne indgår en lånekontrakt, der henviser til IRPH, udgøre et forhold, hvorpå retten kan støtte sin vurdering af, om kontraktvilkåret er urimeligt i henhold til artikel 4, stk. 2, i direktiv 93/13?
1)

Retten har begået retlige fejl og foretaget en urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder i forbindelse med sin vurdering af, hvorvidt den pågældende foranstaltning udgør statsstøtte, og navnlig af hvorvidt foranstaltningen indebærer en »fordel«, ved vurderingen af fordelen, ved at afvise at undersøge vederlaget og ved at anvende bevisbyrden forkert, eftersom Den Hellenske Republik ikke fremførte sådanne argumenter i forbindelse med den administrative procedure, og en retlig fejl ved at anfægte appellantens argumenter for så vidt angår »kriteriet om den private investor«.
Sag C-333/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 23. maj 2018 — Lombardi Srl mod Comune di Auletta m.fl.

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 23. maj 2018 — Lombardi Srl mod Comune di Auletta m.fl.

(Sag C-333/18)

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Lombardi Srl

Sagsøgt: Comune di Auletta m.fl.

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 1, stk. 1, tredje afsnit, og stk. 3, i Rådets direktiv 89/665/EØF ( 1 ) om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/66/EØF ( 2 ) af 11. december 2007, fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at vurderingen af, om den interesse i hovedsøgsmålet, som er gjort gældende af den tilbudsgiver, mod hvem der er blevet anlagt et særskilt udelukkelsessøgsmål, der er blevet anset for at være begrundet, er konkret i et tilfælde, hvor flere virksomheder deltager, og hvor de samme virksomheder ikke er blevet indstævnt (og der under alle omstændigheder ikke er blevet iværksat appel mod tilbuddene), forelægges retten i medfør af den processuelle autonomi, som medlemsstaterne er tillagt, under anvendelse af de processuelle instrumenter, som retten råder over i henhold til lovgivningen, hvorved beskyttelsen af dette subjektive synspunkt sikres i forhold til de etablerede nationale principper om en parts ret til at anlægge søgsmål (artikel 112 i codice di procedura civile (den civile retsplejelov)), om bevis for, at der foreligger den påståede interesse (artikel 2697 i codice civile (den civile lovbog)), og om de subjektive grænser for dommen, der kun har virkning i forhold til sagens parter og ikke kan vedrøre retsstillingen for parter uden for tvisten (artikel 2009 i codice civile)?

( 1 ) – (EFT L 395, s. 33).

( 2 ) – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/66/EF af 11.12.2007 om ændring af Rådets direktiv 89/665/EØF og 92/13/EØF for så vidt angår forbedring af effektiviteten af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige kontrakter (EUT L 335, s. 319).
2)

Skal artikel 5, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 fortolkes således, at en begivenhed som den i nærværende tvist omhandlede, dvs. benzinudslippet [org. s. 8] på en startbane, som førte til denne banes lukning, skal anses for en begivenhed, som er et led i et transporterende luftfartsselskabs sædvanlige aktivitetsudøvelse og følgelig ikke kan kvalificeres som en »usædvanlig omstændighed«, der fritager det transporterende luftfartsselskab for forpligtelsen til at betale kompensation til passagerer i tilfælde af en lang forsinkelse på en flyvning, der foretages af dette fly?
Sag C-324/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 15. maj 2018 — Sicilville Srl mod Comune di Brescia

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 15. maj 2018 — Sicilville Srl mod Comune di Brescia

(Sag C-324/18)

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Sicilville Srl

Sagsøgt: Comune di Brescia

Præjudicielt spørgsmål

Er EU-retten, nærmere bestemt artikel 57, stk. 4, i direktiv 2014/24/EU ( 1 ) om offentlige udbud, sammenholdt med 101. betragtning til dette direktiv, samt proportionalitetsprincippet og ligebehandlingsprincippet, til hinder for en national lovgivning som i den i det foreliggende tilfælde omhandlede, der, idet en »alvorlig forsømmelse i forbindelse med udøvelsen af et erhverv« defineres som en obligatorisk grund til udelukkelse af en økonomisk aktør, bestemmer, at denne aktør, såfremt denne alvorlige forsømmelse har medført en førtidig ophævelse af en udbudskontrakt, alene kan udelukkes, hvis ophævelsen ikke er anfægtet ad rettens vej eller stadfæstet ved afslutningen af en retssag?

( 1 ) – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26.2.2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF (EUT L 94, s. 65).
3)

Skal artikel 19, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF ( 2 ) af 5. juli 2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv (omarbejdning) fortolkes således, at en kvinde, der inden for anvendelsesområdet for en lovbestemmelse som anført i spørgsmål 1 hævder at være blevet indirekte forskelsbehandlet på grundlag af køn, fordi væsentligt flere kvinder end mænd er ansat på deltid, skal gøre denne omstændighed, særligt at kvinder rammes statistisk betydeligt hårdere, gældende ved fremlæggelse af konkrete statistiske tal eller konkrete forhold og påvise denne omstændighed med passende dokumentation?
Sag C-347/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Milano (Italien) den 28. maj 2018 — Avv. Alessandro Salvoni mod Anna Maria Fiermonte

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Milano (Italien) den 28. maj 2018 — Avv. Alessandro Salvoni mod Anna Maria Fiermonte

(Sag C-347/18)

Den forelæggende ret

Tribunale di Milano

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Avv. Alessandro Salvoni

Sagsøgt: Anna Maria Fiermonte

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 53 i forordning (EU) nr. 1215/2012 ( 1 ) og artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder fortolkes således, at de er til hinder for, at den ret i domsstaten, som anmodningen om udstedelse af attesten i medfør af artikel 53 i forordning (EU) nr. 1215/2012 med henvisning til en endelig retsafgørelse er rettet til, udøver beføjelser ex officio med det formål at undersøge, om bestemmelserne i Bruxelles Ia-forordningens kapitel II, afdeling 4, er blevet tilsidesat, idet forbrugeren således kan orienteres om den eventuelt konstaterede tilsidesættelse og bevidst kan overveje, om vedkommende vil benytte det i forordningens artikel 45 fastlagte retsmiddel?

( 1 ) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12.12.2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EUT L 351, s. 1).
Sag C-301/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Bonn (Tyskland) den 4. maj 2018 — Thomas Leonhard mod DSL Bank

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Bonn (Tyskland) den 4. maj 2018 — Thomas Leonhard mod DSL Bank

(Sag C-301/18)

Den forelæggende ret

Landgericht Bonn

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Thomas Leonhard

Sagsøgt: DSL Bank

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 7, stk. 4, i direktiv 2002/65/EF ( 1 ) fortolkes således, at den er til hinder for en national bestemmelse, som efter erklæret fortrydelse af en ved fjernsalg indgået forbrugerkreditaftale fastsætter, at udbyderen ud over det beløb, som han har modtaget af forbrugeren i henhold til fjernsalgsaftalen, også skal betale forbrugeren erstatning for værdien af anvendelsen af dette beløb?

( 1 ) – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/65/EF af 23.9.2002 om fjernsalg af finansielle tjenesteydelser til forbrugerne og om ændring af Rådets direktiv 90/619/EØF samt direktiv 97/7/EF og 98/27/EF (EFT L 271, s. 16).
Sag C-337/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 23. maj 2018 — Via Lattea Scrl m.fl. mod Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA) og Regione Veneto

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 23. maj 2018 — Via Lattea Scrl m.fl. mod Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA) og Regione Veneto

(Sag C-337/18)

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Via Lattea Scrl, Alba Gilberto, Antonio Barausse, Gabriele Barausse, Azienda Agricola Benvegnù Gianni Battista e Giangaetano s.s., Domenico Brogliato s.s., Cesare Filippi, Michele Filippi, Fontana Fidenzio e Fabrizio s.s., Giovanni Gastaldello, Tiziano Giaretta, Azienda Agricola Guadagnin Gianni ed Emanuele s.s., Il Moretto di Martinazza Laura s.s., Marini Alessandro e Domenico s.s., Azienda Agricola Milan Sergio & C. s.s., Matteo Mosele, Luciano Mosele, Ennio Mosele, Renato Munaretto, Azienda Agricola Pain di Gazzola Luigi, Azienda Agricola Parise Luigi, Angelo, Francesco e Giancarlo, Sillo Zefferino Maurizio s.s., Storti Danilo e Nicoletta s.s., Tosatto Paolo e Federico s.s., Vivaldo Emilio e Pierino s.s. og Giuseppe Zanettin

Sagsøgte: Agenzia per le Erogazioni in Agricoltura (AGEA) og Regione Veneto

Præjudicielle spørgsmål

1) Skal EU-retten i en situation som den beskrevne, og som udgør hovedsagens genstand, fortolkes således, at den omstændighed, at en national bestemmelse er i strid med artikel 2, stk. 2, tredje afsnit, i forordning (EØF) nr. 3950/92 ( 1 ), har som konsekvens, at producenter ikke er forpligtet til at betale tillægsafgiften, såfremt de i den nævnte forordning anførte vilkår er opfyldt?

2) Skal EU-retten, og særligt det almindelige princip om beskyttelse af den berettigede forventning, i en situation som den beskrevne, og som udgør hovedsagens genstand, fortolkes således, at den berettigede forventning ikke kan beskyttes hos personer, som har opfyldt en af en medlemsstat fastsat forpligtelse, og som har draget fordel af de virkninger, der er forbundet med overholdelsen af denne forpligtelse, såfremt denne forpligtelse har vist sig at være i strid med EU-retten?

3) Er artikel 9 i forordning (EF) nr. 1392/2001 ( 2 ) af 9. juli 2001 og det EU-retlige begreb »prioriteret kategori« i en situation som den beskrevne, og som udgør hovedsagens genstand, til hinder for en medlemsstats bestemmelse, såsom artikel 2, stk. 3, i lovdekret nr. 157/2004 vedtaget af Den Italienske Republik, som fastsætter forskellige metoder til tilbagebetaling af den overskydende tillægsafgift, idet der med hensyn til tilbagebetalingstider og -metoder sondres mellem producenter, som har forladt sig på pligten til at overholde en national bestemmelse, der har vist sig at være i strid med EU-retten, og producenter, som ikke har overholdt denne bestemmelse?

( 1 ) – Rådets forordning (EØF) nr. 3950/92 af 28.12.1992 om en tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter (EFT, L 405, s. 1).

( 2 ) – Kommissionens forordning (EF) nr. 1392/2001 af 9.7.2001 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 3950/92 om en tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter (EUT, L 187, s. 19).
—

Skal artikel 5, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 fortolkes således, at en begivenhed som den i nærværende tvist omhandlede, dvs., at personalet i handlingsselskabet i den lufthavn, hvorfra flyet afgår, strejker, anses for en begivenhed, som er et led i det transporterende luftfartsselskabs sædvanlige aktivitetsudøvelse og følgelig ikke kan kvalificeres som en »usædvanlig omstændighed«, der fritager det transporterende luftfartsselskab for forpligtelsen til at betale kompensation til passagerer i tilfælde af en aflysning af en flyvning, som skulle foretages af det pågældende luftfartstøj?
1)

Skal Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72/EF ( 1 ) af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 2003/54/EF (herefter »tredje elektricitetsdirektiv«) fortolkes således, at en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der indfører en særforanstaltning, som består i en obligatorisk afgift, der opkræves hos regulerede enheder, herunder hos indehaverne af en tilladelse til forsyning af elektricitet, der er udstedt af den kompetente regulerende myndighed i den pågældende medlemsstat (herefter »den regulerende myndighed« og »den regulerede enhed«), og som er fastsat på baggrund af det økonomiske resultat, som enhederne har opnået ikke alene på nationalt plan, men også under udøvelsen af deres virksomhed i udlandet, er i strid med direktivets mål og navnlig med direktivets artikel 3, idet denne lovgivning i) påvirker de regulerede enheders frihed til at fastsætte en fuldt ud konkurrencedygtig pris for forsyning af elektricitet på udenlandske elektricitetsmarkeder, og dermed også konkurrenceprocessen på nævnte markeder ii) svækker konkurrenceevnen for regulerede enheder i forhold til udenlandske elleverandører, der er aktive på det slovakiske elektricitetsmarked, såfremt begge ligeledes forsyner et bestemt udenlandsk marked med elektricitet, for så vidt som en udenlandsk elleverandør ikke er underlagt en sådan afgiftspligt med hensyn til forsyning af elektricitet til udlandet iii) afskrækker nye konkurrenter fra at indtræde på markedet for elforsyning i Den Slovakiske Republik og i udlandet, eftersom en sådan afgiftspligt vil finde tilsvarende anvendelse på indtægter, der hidrører fra deres ikke-regulerede virksomhed, selv hvis disse efterfølgende inden for en bestemt periode får en tilladelse til elforsyning, men ikke har nogen indtægter i forbindelse med denne forsyning iv) kan nødsage de slovakiske regulerede enheder til at anmode [den slovakiske] regulerende myndighed om at trække deres tilladelse til elforsyning tilbage, eller nødsage de udenlandske elleverandører til i deres respektive oprindelseslande at anmode den regulerende myndighed, som har udstedt dem den pågældende tilladelse, om at trække den tilbage, henset til, at for en enhed, som ikke ønsker, at også dens indtægter fra øvrig virksomhed pålægges den omhandlede afgift, udgør tilbagetrækning af tilladelsen til elforsyning enhedens eneste mulighed for at frigøre sig fra sin status af reguleret enhed i henhold til den omhandlede lovgivning?
2)

Såfremt en sådan modregning kan finde sted: Gælder dette også for udgifterne til erstatningsrejsen til et andet sted end flyrejsens endelige bestemmelsessted, hvis passageren afslår et tilbud fra luftfartsselskabet om en erstatningsrejse til flyrejsens endelige bestemmelsessted?
1)

Det første appelanbringende består af to led. Under det første appelanbringendes første led har EMA gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl, da den i den appellerede doms præmis 50 fastslog, at artikel 5, stk. 1, i forordningen om lægemidler til sjældne sygdomme ( 1 ) skal læses uafhængigt af artikel 5, stk. 2. En sådan fortolkning er i strid med artikel 5, stk. 1, da den undergraver bestemmelsens effektive virkning. Under det det første appelanbringendes andet led har EMA gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl ved i den appellerede doms præmis 64 at fastslå, at EMA skal anvende begrebet lægemiddel, når det med henblik på anvendelsen af artikel 5, stk. 1, vurderer, om en ansøgning om udpegelse af et lægemiddel til sjældne sygdomme og en tidligere indleveret ansøgning om markedsføringstilladelse overlapper.
Sag C-365/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Italien) den 4. juni 2018 — Shell Italia E & P SpA mod Ministero dello Sviluppo Economico m.fl.

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Italien) den 4. juni 2018 — Shell Italia E & P SpA mod Ministero dello Sviluppo Economico m.fl.

(Sag C-365/18)

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Shell Italia E & P SpA

Sagsøgte: Ministero dello Sviluppo Economico, Ministero dell’Economia e delle Finanze og Autorità di Regolazione per l’Energia, Reti e Ambiente

Præjudicielt spørgsmål

Er bestemmelserne i artikel 6, stk. 1, i direktiv 94/22/EF ( 1 ) og sjette betragtning hertil til hinder for en national lovgivning, navnlig artikel 19, stk. 5a, i lovdekret nr. 625/1996, som fortolket af Consiglio di Stato i dom nr. 290/2018, hvorefter det er tilladt med henblik på betaling af royalties at kræve anvendelse af energikvoteparameteren, som er baseret på prisen for råolie og andre brændstoffer, i stedet for Pfor-indekset, som er knyttet til gasprisen på korttidsmarkedet?

( 1 ) – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/22/EF af 30.5.1994 om betingelser for tideling og udnyttelse af tilladelser til prospektering, efterforskning og produktion af kulbrinter (EFT L 164, s. 3).
Sag C-364/18: Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Italien) den 4. juni 2018 — Eni SpA mod Ministero dello Sviluppo Economico og Ministero dell’Economia e delle Finanze

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Italien) den 4. juni 2018 — Eni SpA mod Ministero dello Sviluppo Economico og Ministero dell’Economia e delle Finanze

(Sag C-364/18)

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Eni SpA

Sagsøgte: Ministero dello Sviluppo Economico og Ministero dell’Economia e delle Finanze

Præjudicielt spørgsmål

Er bestemmelserne i artikel 6, stk. 1, i direktiv 94/22/EF ( 1 ) og sjette betragtning hertil til hinder for en national lovgivning, navnlig artikel 19, stk. 5a, i lovdekret nr. 625/1996, som fortolket af Consiglio di Stato i dom nr. 290/2018, hvorefter det er tilladt med henblik på betaling af royalties at kræve anvendelse af energikvoteparameteren, som er baseret på prisen for råolie og andre brændstoffer, i stedet for Pfor-indekset, som er knyttet til gasprisen på korttidsmarkedet?

( 1 ) – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/22/EF af 30.5.1994 om betingelser for tideling og udnyttelse af tilladelser til prospektering, efterforskning og produktion af kulbrinter (EFT L 164, s. 3).
1)

Skal § 4 i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indeholdt i bilaget til direktiv 1999/70 ( 1 ), fortolkes således, at den er til hinder for den nationale spanske lovgivning, som i artikel 12, stk. 3, i Texto refundido del Estatuto del Empleado Público (Real Decreto Legislativo 2/2015, de 30 de octubre), bestemmer, at afskedigelse uden restriktioner sker uden godtgørelse, men fastsætter en godtgørelse i artikel 49, stk. 1, litra c), i Texto refundido del Estatuto de los Trabajadores (Real Decreto Legislativo 2/2015, de 23 de octubre), når ansættelseskontrakten ophører, og visse retligt fastsatte årsager opfyldes?