En sådan afvisning indgår som et led i afgørelsen om at omplacere den pågældende og forekommer blot at være et sikrende retsmiddel, der har til formål at bevare den nævnte afgørelse i konteksten med det på dette tidspunkt verserende annullationssøgsmål, der var anlagt til prøvelse af denne afgørelse.

I denne forbindelse er ansættelsesmyndighedens afvisning af at holde et møde med en midlertidigt ansat, som har anmodet om at blive hørt med henblik på at få oplyst de præcise grunde til hans overførsel fra den stilling, som han var blevet ansat i, til en anden stilling, ikke en akt, der indeholder et klagepunkt, når afgørelsen om overførsel allerede var genstand for et annullationssøgsmål ved Unionens retsinstanser.

En tilsidesættelse af vedtægtens artikel 26, stk. 1, litra a), medfører kun annullation af en retsakt, hvis det godtgøres, at de pågældende dokumenter har kunnet have en afgørende indvirkning på den pågældende retsakt. Den blotte omstændighed, at sådanne dokumenter ikke er blevet indsat i tjenestemandens personlige aktmappe, kan ikke retfærdiggøre en annullation af en bebyrdende afgørelse, såfremt tjenestemanden faktisk blev gjort bekendt med dokumenterne. Det fremgår nemlig af vedtægtens artikel 26, stk. 2, at det alene er de dokumenter vedrørende en tjenestemands tjenesteforhold, som han ikke på forhånd er blevet gjort bekendt med, som ikke kan påberåbes over for ham. Bestemmelsen omfatter ikke de dokumenter, der endnu ikke er blevet indsat i hans personlige aktmappe, men som han er blevet gjort bekendt med. Hvis en institution ikke indsætter sådanne dokumenter i den pågældende tjenestemands personlige aktmappe, vil han altid have mulighed for at indgive en ansøgning i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 1, og en administrativ klage, såfremt denne ansøgning afslås. Institutionen kan imidlertid under ingen omstændigheder være afskåret fra at træffe en afgørelse i tjenestens interesse på grundlag af dokumenter, som den pågældende på forhånd er blevet gjort bekendt med, blot fordi de ikke er blevet indsat i hans personlige aktmappe.

Vedtægtens artikel 26, som finder anvendelse på midlertidigt ansatte i henhold til artikel 11 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, har til formål at sikre tjenestemænds og øvrige ansattes ret til kontradiktion ved at undgå, at afgørelser truffet af ansættelsesmyndigheden, som berører deres tjenesteforhold og deres karriere, baseres på faktiske omstændigheder vedrørende deres kvalifikationer, indsats eller adfærd, som ikke fremgår af deres personlige aktmappe. Det følger heraf, at en afgørelse, der støttes på sådanne faktuelle elementer, strider mod garantierne i vedtægten og skal annulleres, fordi den er vedtaget efter en ulovlig procedure.

Ethvert dokument, der kan have afgørende betydning for den afgørelse, der indeholder et klagepunkt, skal i princippet have været fremsendt til den pågældende tjenestemand og dernæst indsat i hans personlige aktmappe. Uanset at der ikke er tale om en bedømmelse af den pågældende tjenestemands kvalifikationer, indsats eller adfærd som omhandlet i vedtægtens artikel 26, gælder denne fremsendelse og denne indsættelse i den personlige aktmappe ikke desto mindre for en rapport fra et bedømmelsesudvalg, hvoraf fremgår, at den pågældende tjenestemand har begået alvorlige fejl, som kan have afgørende indflydelse på afgørelsen om, hvorvidt den pågældende skal afskediges eller ej.

I denne forbindelse fremgår det ikke af vedtægtens artikel 26, at administrationen har pligt til i en tjenestemands personlige aktmappe, efter meddelelse, at indsætte rapporten vedrørende en administrativ undersøgelse, som sidstnævnte har været genstand for. I medfør af artikel 2, stk. 2, i bilag IX til vedtægten består administrationens forpligtelse efter afslutningen af en undersøgelse i at underrette den pågældende om konklusionen af undersøgelsesrapporten, og det er kun efter anmodning fra sidstnævnte, og med forbehold af hensynet til beskyttelsen af tredjeparters legitime interesser, at administrationen desuden tilsender ham alle de dokumenter, som direkte vedrører de beskyldninger, der er rejst mod ham.

Det fremgår af artikel 41, stk. 2, litra a), i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, at enhver har ret til at blive hørt, inden der træffes en individuel foranstaltning over for ham eller hende, som måtte berøre vedkommende negativt. Denne ret til at blive hørt skal desuden også iagttages, selv når den gældende lovgivning ikke udtrykkeligt foreskriver en sådan formalitet. Retten til at blive hørt garanterer enhver person muligheden for på en hensigtsmæssig og effektiv måde at tilkendegive sit synspunkt under den administrative procedure, og inden der træffes nogen afgørelse, som kan berøre vedkommendes interesser negativt.

I denne henseende er afgørelsen om at opsige en midlertidigt ansats ansættelseskontrakt i henhold til artikel 47, litra b), punkt ii), i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte en individuel foranstaltning, som berører den pågældende ansatte negativt. Den pågældende skal derfor høres inden vedtagelsen af en sådan afgørelse, selv om den nævnte bestemmelse ikke specifikt fastsætter en sådan ret.

Reglen om, at en adressat for en bebyrdende afgørelse skal have lejlighed til at fremkomme med sine bemærkninger, før afgørelsen træffes, har nemlig til formål, at den pågældende myndighed sættes i stand til at tage fornødent hensyn til alle relevante forhold. For at sikre en effektiv beskyttelse af modtageren har reglen bl.a. til formål, at modtageren kan rette en fejl eller gøre sådanne forhold med hensyn til hans personlige situation gældende, som taler for, at beslutningen træffes, ikke træffes eller træffes med et nærmere bestemt indhold.

For at en tilsidesættelse af retten til at blive hørt kan medføre annullation af den anfægtede afgørelse, er det imidlertid fortsat nødvendigt at undersøge, om proceduren uden denne mangel ville have fået et andet udfald.

Når en afgørelse om opsigelse er blevet vedtaget, uden at den pågældende er blevet hørt, og når det fremgår af de foreliggende omstændigheder, at en sådan høring forud for vedtagelsen af den nævnte afgørelse ikke kunne have overbevist ansættelsesmyndigheden om ikke at opsige den pågældende inden udløbet af hans kontrakt, er det ufornødent at annullere afgørelsen om opsigelse. Dette er navnlig tilfældet, når den pågældende, som er ansat til at udføre ledelsesopgaver som chef for en af Den Europæiske Unions delegationer, har begået alvorlige fejl i forbindelse med ledelsen af denne delegation, som har medført, at ansættelsesmyndigheden har mistet tilliden til hans evner til at lede en delegation, og når den pågældende forud for vedtagelsen af afgørelsen om opsigelse er blevet hørt vedrørende hans fejl som delegationschef.

Under sådanne omstændigheder kan ansættelsesmyndighedens omsorgspligt over for den pågældende ikke udstrækkes til at forpligte denne myndighed til at beholde den pågældende i stillingen indtil udløbet af hans kontrakt, når ansættelsesmyndigheden, selv hvis det antages, at den pågældende var blevet hørt forud for vedtagelsen af afgørelsen om opsigelse, under alle omstændigheder havde besluttet at afskedige ham før udløbet af hans kontrakt.

(jf. præmis 122-124, 127, 128 og 133)

Domstolen: dom af 18. december 2008, Sopropé,C-349/07, EU:C:2008:746, præmis 49, af 1. oktober 2009, Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware mod Rådet, C-141/08 P, EU:C:2009:598, præmis 83, og af 3. juli 2014, Kamino International Logistics og Datema Hellmann Worldwide Logistics, C-129/13 og C-130/13, EU:C:2014:2041, præmis 39 og 79

Personaleretten: dom af 12. december 2013, CH mod Parlamentet,F-129/12, EU:F:2013:203, præmis 34 og 38, af 14. maj 2014, Delcroix mod EEAS,F-11/13, EU:F:2014:91, præmis 42, af 10. september 2014, Tzikas mod AFE,F-120/13, EU:F:2014:197, præmis 46, og af 17. september 2014, Wahlström mod Frontex,F-117/13, EU:F:2014:215, præmis 28