RETTENS DOM (Første Afdeling)

18. juni 1996

Sag T-293/94

Juana de la Cruz Vela Palacios

mod

De Europæiske Fællesskabers Økonomiske og Sociale Udvalg

»Tjenestemænd — formaliteten — bebyrdende retsakt — midlertidig bedømmelsesrapport — loyalitetspligt — disciplinær sanktion«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-893

Angående:

Påstand om annulation af de afgørelser af 6. december 1993 og 22. juni 1994, hvorved Det Økonomiske og Sociale Udvalgs generalsekretær pålagde sagsøgeren en disciplinær sanktion i form af en irettesættelse og afviste sagsøgerens klage over denne sanktion, samt annulation eller tilbagekaldelse af en bedømmelsesrapport, som blev udfærdiget den 5. juli 1993 af sagsøgerens tidligere overordnede.

Udfald:

Delvis annullation.

Resumé af dom

Den 26. oktober 1993 nægtede sagsøgeren, som er tjenestemand ved De Europæiske Fællesskabers Økonomiske og Sociale Udvalg (herefter »ØSU«), at bekræfte modtagelsen af en skrivelse af 4. oktober 1993, som hun fik tilsendt af ØSU's generalsekretær, og hvorved hun blev underrettet om, at hendes tidligere overordnede den 5. juli 1993 havde udfærdiget en »bedømmelsesnote« vedrørende kvaliteten af hendes arbejde. Ved skrivelsen af 4. oktober 1993 fik sagsøgeren en frist på 20 dage til at fremsætte sine bemærkninger hertil. Da hun ikke benyttede sig heraf, meddelte ØSU's generalsekretær hende ved skrivelse af 17. december 1993, at »bedømmelsesnoten« ville blive indsat i hendes personlige aktmappe, for at den nye bedømmer i givet fald ved udfærdigelsen af den næste bedømmelse af hende kunne tage hensyn dertil, såfremt han fandt det nødvendigt.

Der blev derefter iværksat en disciplinær procedure over for hende, navnlig fordi sagsøgeren havde nægtet at bekræfte modtagelsen af skrivelsen af 4. oktober 1993. Den 16. november 1993 blev sagsøgeren hørt. Den 18. november 1993 indgav sagsøgerens advokat nogle skriftlige bemærkninger, som ØSU afslog som værende for sent indgivet. Den 6. december 1993 pålagde ØSU's generalsekretær sagsøgeren en disciplinær sanktion i form af en irettesættelse. Afgørelsen herom, som blev meddelt sagsøgeren den 14. december 1993, anfægtede hun ved klage af 11. marts 1994, som blev afvist den 22. juni 1994.

Formaliteten

Retten bemærkede, at der kun kan indgives annullationssøgsmål vedrørende retsakter, der afføder bindende retsvirkninger, som direkte og umiddelbart berører sagsøgerens interesse i den forstand, at vedkommendes retsstilling derved væsentligt ændres. I den foreliggende sag udelukkede den omstændighed, at den anfægtede bedømmelse var midlertidig — hvilket navnlig fremgik af, at bedømmeren af den efterfølgende rapport kun behøvede at tage hensyn dertil, såfremt han fandt det nødvendigt — at bedømmelsen direkte og umiddelbart berørte sagsøgerens interesser. I øvrigt fastslog Retten, at den ikke kan rette påbud til Fællesskabets institutioner. Følgelig havde Retten ingen kompetence til at anordne den omtvistede bedømmelse udtaget af sagsøgerens personlige aktmappe. I det omfang, sagsøgeren krævede den omtvistede bedømmelse udtaget af sin personlige aktmappe, udgjorde hendes klage og søgsmål imidlertid et krav om annulation af den retsakt, hvorved den sagsøgte institution besluttede at indsætte rapporten i sagsøgerens personlige aktmappe. Afgørelsen herom var en endelig retsakt fra administrationens side, hvis lovlighed Retten kunne efterprøve (præmis 22, 23 og 24).

Henvisning (il: Retten. 30. november 1994. sag T-558/93, Duelis mod Kommissionen. Sml. Pers II s 837. præmis 36; Retten. 22. marts 1995. sag T-586/93. Kotzonis mod ØSU. Sml. Pers. II. s. 203. præmis 28; Retten, 8. juni 1995, sagT-406/93. Allo mod Kommissionen, Sml. II, s. 405. præmis 31 og 32.

Realiteten

Indsættelsen af rapporten i sagsøgerens personlige aktmappe

Ifølge vedtægtens artikel 26, stk. 1, litra a), skal akterne vedrørende den enkelte tjenestemand omfatte samtlige dokumenter, der vedrører hans tjenesteforhold, samt enhver bedømmelse af hans kvalifikationer, indsats eller adfærd. Formålet med denne bestemmelse er at garantere tjenestemanden ret til kontradiktion ved at undgå, at administrationens afgørelser, som vedrører hans tjenesteforhold og karriere, baseres på omstændigheder vedrørende hans adfærd, som ikke er nævnt i hans personlige aktmappe. I den foreliggende sag kunne den omtvistede bedømmelse eventuelt benyttes ved udfærdigelsen af den efterfølgende bedømmelsesrapport vedrørende sagsøgeren. Den sagsøgte institution var derfor som følge af det nævnte princip forpligtet til at indsætte rapporten i sagsøgerens personlige aktmappe (præmis 36, 37 og 38).

Henvisning til: Retten, 5. deeember 1990. sag T-82/89, Marcato mod Kommissionen, Sml. II. s. 735, præmis 78; Retten. 29. februar 1996. sag T-547/93, Lopes mod Domstolen. Sml. Pers. II, s. 185. præmis 80.

Den disciplinære sanktion

Retten bemærkede, at en afgørelse om at pålægge en tjenestemand en disciplinær sanktion i begrundelsen klart skal angive, hvilke forhold der konkret foreholdes tjenestemanden, samt de betragtninger, som har ført ansættelsesmyndigheden til at iværksætte den pågældende sanktion. Den disciplinære afgørelse i den foreliggende sag indeholdt imidlertid kun en angivelse af, at sagsøgeren havde nægtet at bekræfte modtagelsen af den skrivelse, hvorved hun modtog meddelelse om den midlertidige bedømmelsesrapport (præmis 40 og 41).

Henvisning til: Retten, 28. marts 1995, sag T-12/94, Daffix mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 233, præmis 33.

Formålet med vedtægtens artikel 26, stk. 3, er at sikre, at tjenestemanden faktisk modtager alle dokumenter, som berører ham. Med sin nægtelse af at bekræfte modtagelsen af det omtvistede dokument tilsidesatte sagsøgeren ikke nogen vedtægtsmæssig forpligtelse, men afstod højst fra at udnytte en rettighed, hvilken adfærd ikke kunne forhindre administrationen i at fungere tilfredsstillende (præmis 42).

Ifølge vedtægtens artikel 11, stk. 1, og artikel 21, stk. 1, påhviler der enhver tjenestemand en samarbejde- og loyalitetspligt over for sin institution og sine overordnede. Loyalitetspligten er en forpligtelse for tjenestemanden til at afholde sig fra enhver adfærd, som kan krænke den værdighed og respekt, institutionen og hans overordnede har krav på. I den foreliggende sag måtte den illoyale adfærd, som sagsøgeren påståedes at have gjort sig skyldig i, vurderes på baggrund af den omstændighed, at det hende forelagte dokument ikke var i overensstemmelse med institutionens normale administrative praksis. Den omstændighed, at den sagsøgte institutions tiltag over for sagsøgeren havde karakter af en undtagelsesforanstaltning, udelukkede, at sagsøgerens nægtelse kunne betragtes som en krænkelse af den værdighed og respekt, institutionen og hendes overordnede havde krav på (præmis 43).

Henvisning til: Retten, 26. november 1991, sag T-146/89, Williams mod Revisionsretten.Sml. II, s. 1293, præmis 72.

Konklusion:

Det Økonomiske og Sociale Udvalgs afgørelse af 6. december 1993 om at pålægge sagsøgeren en disciplinær sanktion i form af en irettesættelse samt Udvalgets afgørelse af 22. juni 1994 om afvisning af sagsøgerens ldage over afgørelsen af 6. december 1993 annulleres.

I øvrigt frifindes Det Økonomiske og Sociale Udvalg.