KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (FOERSTE AFDELING) DEN 9. JUNI 1993. - PPG INDUSTRIES GLASS SPA, TIDLIGERE VERNANTE PENNITALIA SPA MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - KONKURRENCE - FASTSAETTELSE AF SAGSOMKOSTNINGER. - SAG T-78/89 - DEPE.



Samling af Afgørelser 1993 side II-00573



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Retspleje ° sagsomkostninger ° fastsaettelse ° udgifter, der kan kraeves erstattet ° begreb ° renter for tidsrummet inden kendelsen om fastsaettelse af beloeb til advokater ° udelukket

[Rettens procesreglement, art. 91, litra b)]

2. Retspleje ° sagsomkostninger ° fastsaettelse ° forhold, der skal laegges til grund

[Rettens procesreglement, art. 91, litra b)]

3. Retspleje ° sagsomkostninger ° fastsaettelse ° udgifter, der kan kraeves erstattet ° begreb ° medvirken af flere advokater

[Rettens procesreglement, art. 91, litra b)]

Sammendrag

1. Parternes ret til erstatning af udgifter har sin hjemmel i den kendelse, hvori de fastsaettes. En part kan derfor ikke for tidsrummet inden denne kendelse kraeve renter af de beloeb, parten har betalt sine advokater, erstattet som udgifter.

2. Faellesskabets retsinstanser er ikke kompetente til at fastsaette de beloeb, som parterne skal udrede i salaer til deres egne advokater, men de kan fastsaette den del af disse beloeb, der kan soeges erstattet hos den part, som det paalaegges at betale sagens omkostninger. Retten skal saaledes ikke tage hensyn til en national tarif for advokaters salaerer eller til en eventuel aftale herom.

Da der ikke i faellesskabsretten findes bestemmelser om fastsaettelse af salaer, er Retten frit stillet ved sin vurdering af de foreliggende oplysninger, idet den skal tage hensyn til sagens genstand og karakter, dens betydning for faellesskabsretten og dens svaerhedsgrad, saavel som til den arbejdsbyrde, som den paagaeldende advokat har haft i forbindelse med sagen, samt til parternes oekonomiske interesser heri.

3. Principielt kan man kun betragte salaeret til én advokat som "noedvendige udgifter" i henhold til artikel 91, litra b), i Rettens procesreglement.

Dommens præmisser

Retsforhandlinger

1 Ved staevning indgivet til Domstolen den 23. marts 1989 anlagde sagsoegeren en sag, som blev registreret under nr. 98/89, med paastand om annullation af Kommissionens beslutning 89/93/EOEF af 7. december 1988 om en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 og 86 (IV/31.906, Planglas ° EFT 1989 L 33, s. 44). To andre virksomheder anlagde ligeledes sag i anledning af samme beslutning. Disse sager blev registreret paa Domstolens Justitskontor under nr. 75/89 og 97/89.

2 Ved processkrift indgivet til Domstolens Justitskontor den 8. september 1989 fremsatte Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland begaering om at maatte intervenere i sagen til stoette for Kommissionens paastande, for saa vidt disse vedroerte anvendelsen af EOEF-traktatens artikel 85, og til stoette for sagsoegernes paastande, for saa vidt disse vedroerte anvendelsen af EOEF-traktatens artikel 86.

3 Ved kendelse af 4. oktober 1989 gav Domstolen Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland tilladelse til at intervenere i de tre sager 75/89, 97/89 og 98/89. Domstolen fastsatte ingen graenser for denne intervention.

4 Foer afslutningen af den skriftlige forhandling henviste Domstolen i medfoer af artikel 3, stk. 1, i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans ved kendelser af 15. november 1989 de tre sager til Retten, hvor de for sagsoegerens vedkommende blev registreret under numrene T-68/89, T-77/89 og T-78/89. Den resterende del af den skriftlige forhandling fandt sted for Retten.

5 Ved indlaeg indleveret til Retten den 4. februar 1990 fremsatte intervenienten enslydende skriftlige bemaerkninger i hver af de tre sager.

6 Paa grundlag af den refererende dommers rapport besluttede Retten ved kendelser af 7. maj 1991 at ivaerksaette bevisoptagelse samt foranstaltninger med henblik paa sagens tilrettelaeggelse og paalaegge den refererende dommer denne opgave. Den refererende dommer afholdt et uformelt moede med parterne den 29. og 30. maj 1991.

7 Paa dette moede meddelte den refererende dommer parterne, at han for at lette gennemgangen af sagens akter og retsmoedets afvikling oenskede ° i fortsaettelse af moedet ° at forelaegge dommerkollegiet retsmoederapporter, hvis indhold kunne accepteres af alle parter som et fuldstaendigt og detaljeret sammendrag af deres holdninger, samt faelles akter for samtlige sager omfattende alle de bilag, som parterne skoennede vaesentlige for deres respektive sagers afgoerelse. Han opfordrede parterne til at kommentere de udkast til retsmoederapporter, han havde tilstillet dem, samt listen over de dokumenter, der skulle indgaa i de faelles akter. Han opfordrede ligeledes Kommissionen til at fremlaegge sine originaleksemplarer af de skriftlige beviser, paa grundlag af hvilke den havde truffet sin beslutning.

8 For saa vidt angaar Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands intervention oplyste landets repraesentant, at han i sit mundtlige indlaeg alene ville goere rede for sit synspunkt til stoette for sagsoegernes paastande om anvendelsen af EOEF-traktatens artikel 86. Kommissionen erklaerede, at den under disse omstaendigheder ikke laengere havde nogen formelle indvendinger mod interventionen.

9 For saa vidt angaar vurderingen af markedet gik parterne efter faelles overenskomst med til i faellesskab at fremlaegge alle de statistikker, der er noedvendige for at bedoemme, hvorledes det italienske og europaeiske planglasmarked fungerer. De var enige om, at det foelgelig ikke var noedvendigt at indhente nogen ekspertudtalelse herom.

10 Med hensyn til sagsoegerens anmodning af 19. november 1990 om tilladelse til at fremlaegge en intern meddelelse af 25. februar 1985 stilet til tjenestegrenene samt den vedfoejede liste blev Kommissionen og sagsoegeren enige om, at disse dokumenter kunne indgaa i sagens akter med en paategning om, at de var fremlagt for sent, og at Retten i givet fald kunne lade det fremgaa af dommen, om dokumenterne kunne tages i betragtning. Disse dokumenter blev derefter tilstillet Kommissionen, som har kommenteret dem skriftligt.

11 Parterne gav deres tilslutning til en eventuel forening af de tre sager med henblik paa den mundtlige forhandling.

12 I fortsaettelse af dette moede fremlagde parterne supplerende dokumenter og fremsatte bemaerkninger til udkastene til retsmoederapport. Efter anmodning fra den refererende dommer fremlagde Kommissionen en liste, som var indleveret til Rettens Justitskontor den 14. juni 1991, over de dokumenter, der efter dens opfattelse udtrykkeligt eller stiltiende vedroerte sagsoegeren. Den refererende dommer udarbejdede en endelig retsmoederapport for hver enkelt sag og oprettede en faelles aktsamling omfattende de dokumenter ° herunder eventuelle udskrifter og oversaettelser, parterne maatte have aftalt indbyrdes ° paa grundlag af hvilke parterne var enige om at paabegynde den mundtlige forhandling.

13 Ved Rettens kendelse af 4. juni 1991 blev sagerne T-68/89, T-77/89 og T-78/89 forenet med henblik paa den mundtlige forhandling.

14 Sagsoegerne og de oevrige parter fremsatte deres mundtlige indlaeg og besvarede Rettens spoergsmaal under retsmoedet den 12.-15. november 1991.

15 Under den mundtlige forhandling opfordrede Retten parterne til at fremsaette deres bemaerkninger til en eventuel forening af sagerne T-68/89, T-77/89 og T-78/89 med henblik paa dommen. Parterne havde ingen indvendinger mod en saadan forening af sagerne.

16 Da sagerne T-68/89, T-77/89 og T-78/89 angik samme genstand blev de i medfoer af artikel 50 i Rettens procesreglement forenet med henblik paa dommen.

17 Sagerne blev afgjort ved Rettens dom af 10. marts 1992 (sag T-68/89, T-77/89 og T-78/89, SIV m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1403), hvorved Retten annullerede den anfaegtede beslutning, for saa vidt som den angik sagsoegeren, og doemte Kommissionen til at betale sagsoegerens omkostninger.

18 I marts 1992 tilstillede sagsoegeren sagsoegte en opgoerelse over de udgifter, sagen havde givet anledning til, nemlig i alt 979 745 379 LIT.

19 Ved skrivelse af 18. maj 1992 til sagsoegerens advokat meddelte Kommissionens befuldmaegtigede sagsoegeren, at det kraevede beloeb var for stort. Han fandt nemlig dels, at udgifterne til den administrative procedure og bankens garantistillelse ikke var udgifter, der kunne kraeves erstattet, dels, at det kraevede beloeb var stoerre end de udgifter, der var noedvendige for at gennemfoere sagen. Foelgelig erklaerede Kommissionen sig rede til at betale sagsoegeren 58 500 000 LIT for udgifter samt et beloeb, der skulle daekke rejse og ophold og ekstra advokatudgifter, hvis stoerrelse skulle fastsaettes paa grundlag af en detaljeret opgoerelse over udgifterne.

20 Ved skrivelse af 16. november 1992 meddelte sagsoegerens advokater Kommissionen, at dens forslag var uacceptabelt, og at de foelgelig havde besluttet at nedlaegge paastand om, at de udgifter, der kunne kraeves erstattet, blev fastsat til 664 440 381 LIT med renter 10% p.a. fra datoen for dommens afsigelse, nemlig den 10. marts 1992.

21 Paa denne baggrund har sagsoegeren ved staevning indgivet til Rettens Justitskontor den 19. november 1992 nedlagt paastand om, at udgifterne fastsaettes til 664 440 381 LIT med renter 10% p.a. fra den 10. marts 1992.

22 Retten har opfordret sagsoegeren til at fremlaegge genpart af advokaternes salaernotaer med angivelse af beregningskriterierne og udgiftsbeloebet.

23 Sagsoegeren har ved skriftligt indlaeg af 30. marts 1993 fremlagt genpart af disse notaer, og Kommissionen har fremsat sine bemaerkninger herom den 6. april 1993.

Realiteten

24 Sagsoegeren har kraevet to typer udgifter, der er afholdt med henblik paa behandlingen af den sag, der afsluttedes med dommen SIV m.fl. mod Kommissionen, erstattet, nemlig dels renterne af de beloeb, sagsoegeren havde betalt advokaterne under sagen, og af samtlige de udgifter, der kunne kraeves erstattet fra domsafsigelsen, dels de beloeb, sagsoegeren havde betalt advokaterne.

Erstatning af renterne

25 Sagsoegeren har paa den ene side gjort gaeldende, at renterne af de beloeb, der er betalt advokaterne under sagen, udgoer udgifter, der kan kraeves erstattet, idet de er afholdt med henblik paa sagens behandling. Sagsoegeren har ansat disse renter til 71 855 302 LIT.

26 Sagsoegeren har paa den anden side udtalt, at de 10% i morarenter skal betales af hele det kraevede beloeb fra datoen for afsigelsen af dommen i sagen SIV m.fl. mod Kommissionen.

27 Kommissionen har svaret, at hverken renterne af de beloeb, der er betalt advokaterne foer domsafsigelsen, eller de morarenter paa 10%, der kraeves tillagt det samlede beloeb fra domsafsigelsesdatoen, herunder de forfaldne renter heraf, kan kraeves erstattet.

28 Kommissionen har til stoette for sin opfattelse henvist til Domstolens kendelse af 18. april 1975 (sag 6/72, Europemballage Corporation og Continental Can mod Kommissionen, Sml. s. 495), hvori Domstolen udtalte, at da sagsoegernes krav paa erstatning af udgifterne havde hjemmel i den kendelse, hvori de fastsattes, maatte begaeringen om morarenter fra datoen for dommen forkastes.

29 Det fremgaar ifoelge Kommissionen af Domstolens praksis, at sagsoegeren ikke kan kraeve renterne af de beloeb, sagsoegeren har betalt sine advokater, erstattet som udgifter, hverken fra datoen for udbetalingen af beloebene, eller fra datoen for Rettens afsigelse af dommen.

De til advokaterne betalte beloeb

30 Sagsoegeren har som bilag til sin staevning fremlagt en opgoerelse over de beloeb, der er udbetalt til de to advokatfirmaer, der har bistaaet selskabet under sagen, med angivelse af datoen for udbetalingerne, som straekker sig mellem den 19. april 1989 og den 15. januar 1992. Sagsoegeren har fremhaevet sagens omfang og indviklede karakter hvad angaar dens faktiske og retlige omstaendigheder, navnlig:

° at der som noget nyt i konkurrenceretten er indfoert begrebet "misbrug af kollektiv dominerende stilling"

° uklarhederne i Kommissionens holdning paa forskellige punkter som f.eks. handelen med glas

° Kommissionens fejl, undladelser og usikkerhed med hensyn til de i beslutningen anfoerte omstaendigheder (jf. dommens praemis 200, 202, 223, 260, 262 og 271)

° den lidet tilfredsstillende maade, hvorpaa Kommissionen havde dokumenteret sagens omstaendigheder, navnlig det forhold, at den bevidst havde slettet eller udeladt visse afsnit i dokumentbeviserne (jf. dommens praemis 90 og 91).

31 Sagsoegeren har anfoert, at disse forskellige forhold havde foranlediget den refererende dommer til at gennemfoere bevisoptagelse og foranstaltninger med henblik paa sagens tilrettelaeggelse, hvilket ligeledes havde givet sagsoegerens advokater ekstra arbejde.

32 Sagsoegeren har endelig bemaerket, at der stod store summer paa spil ved tvistens afgoerelse, idet den boede, sagsoegeren var blevet ikendt, beloeb sig til 1 700 000 ECU.

33 I oevrigt har sagsoegeren som forklaring paa, at der er anvendt to forskellige advokatfirmaer, et i Rom og et i Bruxelles, anfoert dels, at sagsoegeren er etableret i Italien, dels, at sagen har kraevet anvendelse af et advokatfirma, der har specialiseret sig i faellesskabsret.

34 Kommissionen har for sit vedkommende anfoert foelgende forhold til stoette for sin paastand om, at de af sagsoegeren afholdte udgifter ikke har vaeret noedvendige for sagens behandling:

° Sagsoegeren har benyttet ikke alene fire advokater, men ogsaa to saerskilte advokatfirmaer, et i Bruxelles og et i Rom, hvilket har medfoert overlapning og betydelige kommunikationsudgifter.

° Det Forenede Kongerige intervenerede til stoette for sagsoegeren paa det punkt, der rejste de vanskeligste retlige spoergsmaal, hvilket har sparet sagsoegeren for mange undersoegelser.

° De af den refererende dommer afholdte moeder har lettet sagsoegerens senere arbejde betydeligt.

° Den advokat, der har bistaaet Kommissionen i de tre planglassager, har gjort det for et salaer, der for alle tre sager kun udgoer en broekdel af det beloeb, der forlanges af sagsoegerens advokat.

35 Kommissionen har konkluderet, at sagsoegeren ikke har fremfoert noget argument, der retfaerdiggoer et saa betydeligt beloeb.

36 Det skal indledningsvis erindres, at "Faellesskabets retsinstanser ikke [er] kompetente til at fastsaette de beloeb, som parterne skal udrede i salaer til deres egne advokater, hvorimod de kan fastsaette den del af disse beloeb, der kan soeges erstattet hos den part, som det paalaegges at betale sagens omkostninger. Retten skal saaledes ikke tage hensyn til en national tarif for advokaters salaerer eller til en eventuel aftale herom mellem den paagaeldende part og dennes befuldmaegtigede eller raadgivere. Da der ikke i faellesskabsretten findes bestemmelser om fastsaettelse af salaer, er Retten frit stillet ved sin vurdering af de foreliggende oplysninger, idet den dog skal tage hensyn til sagens genstand og karakter, dens betydning efter faellesskabsretten og dens svaerhedsgrad, saavel som til den arbejdsbyrde, som de paagaeldende befuldmaegtigede og raadgivere har baaret i forbindelse med sagen, samt til parternes oekonomiske interesse i sagen (Domstolens kendelse af 26.11.1985, sag 318/82, Leeuwarder Papierwarenfabriek mod Kommissionen, Sml. s. 3727)" (Rettens kendelse af 25.2.1992, forenede sager T-18/89 og T-24/89, Tagaras mod Domstolen, Sml. II, s. 153, praemis 13).

37 Retten fastslaar, at sagsoegeren kraever foelgende udgifter erstattet ekskl. renter: 147 901 821 LIT for udarbejdelse af staevningen, 112 476 433 LIT for udarbejdelse af replikken, 28 341 860 LIT for gennemgang af duplikken og ansoegning om tilladelse til at fremlaegge visse dokumenter, 147 897 484 LIT for forberedelse af og bistand ved moeder arrangeret af den refererende dommer den 29. og 30. maj 1991 samt den 27. juni og 15. juli 1991, hvor sagens akter skulle forberedes med henblik paa retsmoederne, og endelig 155 967 491 LIT for retsmoederne og sagens afslutning.

38 Det fremgaar af sagsoegerens tal, at to forskellige advokatfirmaer har udfoert arbejde i forbindelse med hver enkelt af disse etaper i sagen, og at de har kraevet nogenlunde det samme beloeb i salaer.

39 Det fremgaar imidlertid af Domstolens praksis, at man principielt kun kan betragte salaeret til én advokat som "noedvendige udgifter" i henhold til artikel 73, litra b), i Domstolens procesreglement, som har samme indhold som artikel 91, stk. b), i Rettens procesreglement (kendelse af 30.9.1964, forenede sager 20/63 og 21/63, Maudet mod Kommissionen, af 16.5.1966, forenede sager 106/63 og 107/63, Toepfer og Getreide-Import mod Kommissionen, og af 5.7.1976, sag 73/74, Groupement des fabricants de papiers peints de Belgique m.fl. mod Kommissionen, ikke trykt i Samlingen).

40 Selv om tvistens karakter i denne sag retfaerdiggjorde anvendelse af mere end én advokat, er det ikke paavist, at det har vaeret noedvendigt med fire advokater og disses medarbejdere fordelt paa to kontorer, som er etableret i Bruxelles, Edinburgh og Rom, hvilket uundgaaeligt har medfoert en foroegelse af salaererne og omkostningerne.

41 Retten finder derfor, at de udgifter, som sagsoegeren kraever erstattet, i princippet boer nedsaettes, hvorefter beloebets berettigelse maa efterproeves paa grundlag af de i praemis 36 anfoerte kriterier.

42 For saa vidt angaar sagens betydning efter faellesskabsretten bemaerkes, at spoergsmaalet om misbrug af en kollektiv dominerende stilling er nyt og derfor har kraevet omfattende undersoegelser.

43 For saa vidt angaar sagens svaerhedsgrad og den arbejdsbyrde, som sagsoegerens advokater har baaret i forbindelse med sagen, understreges, at omstaendighedernes indviklede karakter og den manglende orden og klarhed i Kommissionens akter har medfoert et vanskeligt og omfattende arbejde for sagsoegerens advokater, som har maattet deltage i et moede afholdt af den refererende dommer for at faa klarhed over situationen.

44 Endelig bemaerkes med hensyn til parternes oekonomiske interesse i sagen, at den boede, der var paalagt sagsoegeren (1 700 000 ECU), var betragtelig.

45 Af disse tre aarsager berettiger denne sag hoeje salaerer, som det paahviler Retten at vurdere.

46 I betragtning af det ovenfor anfoerte boer de samlede sagsomkostninger, som sagsoegte skal erstatte sagsoegeren, fastsaettes til 300 000 000 LIT.

47 Da Retten ved fastsaettelsen af de sagsomkostninger, der kan kraeves erstattet, har taget hensyn til samtlige sagens omstaendigheder frem til det tidspunkt, hvor kendelsen afsiges, skal der ikke traeffes saerskilt afgoerelse om de omkostninger, parterne har afholdt i forbindelse med naervaerende sag.

Afgørelse

Af disse grunde

bestemmer

RETTEN (Foerste Afdeling)

De samlede udgifter, som sagsoegte skal erstatte sagsoegeren, fastsaettes til 300 000 000 LIT.

Saaledes bestemt i Luxembourg den 9. juni 1993.