ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

Sagsøgerne har i denne henseende gjort gældende, at artikel 39 TEUF som et af målene med den fælles fiskeri- og landbrugspolitik indfører en rationel forvaltning af ressourcerne, og at den anfægtede forordning tilsidesætter denne bestemmelse for så vidt som den ved ikke at sondre mellem den nordlige og den sydlige del af bestanden af blåhvilling i det nordøstlige Atlanterhav, ikke er i overensstemmelse med, hvad der må opfattes som en rationel forvaltning af ressourcerne. Sagsøgerne bestrider ikke, at situationen for den nordlige del kræver restriktive fiskerimæssige foranstaltninger, men dette er ikke tilfældet med den sydlige del, idet arterne heri ikke er genstand for overfiskning. Dette indebærer, at der ligeledes foreligger en tilsidesættelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling, der efter Domstolens faste praksis kræver, at ensartede forhold ikke behandles forskelligt, og at forskellige forhold ikke behandles ensartet, medmindre en sådan behandling er objektivt begrundet.
—

Afgørelsen vedtaget af Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) annulleres og sagen hjemvises til Harmoniseringskontoret til videre behandling og fornyet afgørelse som følge af den omstændighed, at sagsøgerens ældre mærker skal betragtes som ældre varemærker som omhandlet i artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009 og sagsøgerens indsigelse, der er støttet på risiko for forveksling, følgelig skal realitetsbehandles.
—

Den af Harmoniseringskontoret vedtagne afgørelse annulleres og sagen hjemvises til Harmoniseringskontoret til videre behandling og fornyet afgørelse, såfremt Retten måtte fastslå, at det er nødvendigt at foretage endnu en grundig gennemgang af beviset for reel brug.
2)

Med det andet anbringende, som også vedrører tilsidesættelse og ukorrekt anvendelse af artikel 107, stk. 1, TEUF har Comune di Milano gjort gældende, at afgørelsen er ukorrekt, for så vidt som Kommissionen har fastslået, at kriteriet om den private investor, som operer på markedsvilkår, ikke var opfyldt. Tværtimod var dette kriterium fuldt ud opfyldt, og adressaten for foranstaltningerne var ikke blevet tildelt nogen fordel, med den konsekvens, at de omhandlede foranstaltninger ikke kan kvalificeres som statsstøtte.
1)

Første anbringende om tilsidesættelse af artikel 107, stk. 3, litra c), TEUF Sagsøgerne har inden for rammerne af dette anbringende gjort gældende, at Kommissionen med urette erklærede den anfægtede statsstøtte for forenelig med det indre marked, for så vidt som betingelserne i artikel 107, stk. 3, litra c), TEUF ikke var opfyldt. Sagsøgerne har gjort gældende, at støtten ikke tjente et mål af fælles interesse. I denne sammenhæng er det bl.a. blevet anført, at dette kun indikeres af et beviseligt markedssvigt, hvilket ikke var tilfældet her. Sagsøgerne har subsidiært gjort gældende, at støtten ikke kunne være forenelig med henvisning til artikel 106, stk. 2, TEUF. Støtten var endvidere efter sagsøgernes opfattelse ikke egnet til at afhjælpe det angivelige markedseffektivitetsproblem. Støtten havde endvidere ikke nogen tilskyndende virkning. Kommissionen formodede blot, at der forelå en tilskyndende virkning. Støtten var desuden ikke proportional. Kommissionen gik blot ud fra, at de nationale myndigheder efterprøvede den enkelte støttes forholdsmæssighed, og støttede fejlagtigt sin formodning på den pågældende forenings almennyttige status. Sagsøgerne har ligeledes gjort gældende, at Kommissionens afvejningstest var behæftet med mangler. Kommissionen havde ikke afvejet støttens negative og positive virkninger. Endelig bliver det i denne sammenhæng gjort gældende, at driftsstøtte (og den tildelte støtte udgjorde frem for alt driftsstøtte) i tilfælde af tvivl ikke er forenelig med det indre marked.
—

Det Europæiske Lægemiddelagenturs afgørelse EMA/748792/2012 af 14. januar 2013, hvorved der gives aktindsigt i dokumenter fra sagsakten om markedsføringstilladelse for et lægemiddel, annulleres.
—

Det Europæiske Lægemiddelagenturs afgørelse EMA/685471/2012 af 5. november 2012, hvorved der gives aktindsigt i dokumenter fra sagsakten om markedsføringstilladelse for et lægemiddel, annulleres.
1)

Tilsidesættelse af artikel 4, stk. 2, andet led, i forordning (EF) nr. 1049/2001 (2) Sagsøgeren gør herved i det væsentlige gældende, at Kommissionen hovedsagelig har afslået at give fuldstændig aktindsigt i de dokumenter, der er ansøgt om (skrivelser mellem Republikken Østrig og Kommissionen i forbindelse med klage nr. 2008/4340 på grund af angivelig uoverensstemmelse mellem den østrigske tobakslov og direktiv 2001/37), på grundlag af de østrigske myndigheders argumenter uden at have efterprøvet disse argumenter indholdsmæssigt. Efter sagsøgerens opfattelse er det imidlertid ikke aktindsigten i dokumenterne, men derimod afslaget på aktindsigt, der har haft negative indvirkninger på den sag om statens erstatningsansvar, som sagsøgeren førte for den østrigske forfatningsdomstol. Sagsøgeren har tilføjet, at formålet med undtagelsesbestemmelsen i artikel 4, stk. 2, andet led, i forordning nr. 1049/2001 tværtimod havde krævet, at der blev givet aktindsigt i de omhandlede dokumenter.
4)

Fjerde anbringende vedrørende en tilsidesættelse af sagsøgerens grundlæggende rettigheder, idet sagsøgeren er blevet berøvet sin ret til en effektiv domstolsbeskyttelse og sin ejendomsret, for så vidt som den anfægtede afgørelse er behæftet med en utilstrækkelig begrundelse, hvilket ikke gør det muligt for sagsøgeren at tage til genmæle på hensigtsmæssig måde eller for Retten at udøve sin retslige prøvelse. Sagsøgeren har gjort gældende, at selskabet ikke har fået aktindsigt ved Rådet.
—

Rådets afgørelse 2012/829/FUSP af 21. december 2012 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran og Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1264/2012 af 21. december 2012 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran annulleres, for så vidt som de anfægtede retsakter omfatter sagsøgeren.
—

Rådets afgørelse 2012/829/FUSP af 21. december 2012 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran og Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1264/2012 af 21. december 2012 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran erklæres uanvendelige i det omfang artikel 19, stk. 1, litra b) og c), i Rådets afgørelse 2010/413/FUSP af 26. juli 2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af fælles holdning 2007/140/FUSP (EUT L 195, s. 39) finder anvendelse på sagsøgeren, og det fastslås, at sagsøgeren ikke er omfattet af de restriktive foranstaltninger, der er fastsat i afgørelsen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 147/24

Sag anlagt den 15. marts 2013 — HK Intertrade mod Rådet

(Sag T-159/13)

2013/C 147/44

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: HK Intertrade Co. Ltd (Wanchai, Hong-Kong) (ved solicitor J. Grayston og advokaterne P. Gjørtler, G. Pandey, D. Rovetta, N. Pilkington og D. Sellers)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Rådets afgørelse 2012/829/FUSP af 21. december 2012 (EUT L 356, s. 71) om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran og af Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1264/2012 af 21. december 2012 (EUT L 356, s. 55) om gennemførelse af forordning (EU) nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran annulleres, for så vidt som de angår sagsøgeren.

— Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har gjort fem anbringender gældende vedrørende tilsidesættelse af en væsentlig formforskrift samt tilsidesættelse af traktaterne og af retsregler om deres gennemførelse: tilsidesættelse af retten til at blive hørt, tilsidesættelse af underretningspligten, utilstrækkelig begrundelse, tilsidesættelse af retten til forsvar, og åbenbart fejlskøn.

Sagsøgeren har gjort gældende, at Rådet har undladt at foretage en høring af selskabet og har tilsidesat sin forpligtelse til at underrette selskabet. Desuden har Rådet undladt at give en tilstrækkelig begrundelse, hvilket blev forværret af, at Rådet undlod at besvare sagsøgerens begæringer om aktindsigt og generel offentliggørelse. Rådet har ved disse undladelser tilsidesat retten til forsvar for selskabet, som blev nægtet muligheden for effektivt at argumentere imod Rådets konklusioner, eftersom disse konklusioner blev foreholdt selskabet. I modsætning til, hvad der er gjort gældende af Rådet, er selskabet ikke en »dækvirksomhed« for National Iranian Oil Company (NIOC), og under alle omstændigheder har Rådet ikke godtgjort, at alene den omstændighed, at selskabet blev oprettet som et datterselskab af NIOC, var tilstrækkeligt til at medføre en økonomisk gevinst for den iranske stat, som ville være i strid med formålet med de anfægtede foranstaltninger. Rådet har yderligere klart tilsidesat retten til forsvar og endelig foretaget et åbenbart fejlskøn.
—

Sagsøgeren har af disse grunde for det første gjort gældende, at selskabet ikke har pligt til som følge af uberettiget betaling at tilbagebetale hele det beløb, som Kommissionen betalte selskabet i forbindelse med projektet POCEMON. For det andet har selskabet gjort gældende, at det ikke har pligt til at betale Kommissionen en forudfastsat erstatning (liquidated damages) i forbindelse med projektet POCEMON. For det tredje har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionen ikke var berettiget til at foretage modregning i de beløb, som Kommissionen skyldte sagsøgeren, og som ikke er sikre, opgjorte og forfaldne.
2)

Det gøres i andet anbringende gældende, at Kommissionens afgørelse K(2012) 4576 af 6. juli 2012 er ulovlig, idet den er i strid med artikel 263 TEUF, direktiv 2003/87/EF om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesksabet, som ændret ved direktiv 2009/29/EF (3), Kommissionens meddelelse — vejledning i muligheden for at anvende artikel 10c i direktiv 2003/87/EF (2011/C 99/03), og direktiv 2001/42/EF (4) om vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet.
2)

Med det andet anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at Rådet har tilsidesat sagsøgerens ret til forsvar, ret til en retfærdig rettergang og ret til en effektiv domstolsbeskyttelse. Sagsøgeren er hverken blevet meddelt eller underrettet om eventuelle omstændigheder, som lægges selskabet til last med henblik på at begrunde den for selskabet bebyrdende foranstaltning. Rådet gav ikke sagsøgeren fuld indsigt i sine sagsakter, gav ikke selskabet de anmodede dokumenter (herunder præcise og personaliserede oplysninger, der begrunder de anfægtede restriktive foranstaltninger), og afslørede ikke over for sagsøgeren de eventuelle beviser, som lægges selskabet til last. Sagsøgeren blev nægtet retten til at blive hørt af Rådet, således som selskabet ellers udtrykkeligt havde anmodet om. Ovennævnte tilsidesættelse af sagsøgerens ret til forsvar — navnlig undladelsen af at give sagsøgeren meddelelse om de beviser, som lægges selskabet til last — medfører en tilsidesættelse af sagsøgerens ret til en effektiv domstolsbeskyttelse.
1)

Det første anbringende er, at der angiveligt er sket tilsidesættelse af retten til forsvar, at sagsakterne er gengivet forkert og at der er sket tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet, af artikel 20 i forordning (EF) nr. 45/2001 (1) og af retten til effektive retsmidler. Appellanten har i denne forbindelse gjort gældende, at EU-Personaleretten begik en retlig fejl og tilsidesatte hendes ret til forsvar ved at antage, at hun ikke var omfattet af ECB’s forpligtelse til at overholde retten til forsvar. Afgørelsen om afslag på hendes anmodning om bistand påvirkede nemlig hendes interesser væsentligt og proceduren blev endvidere »iværksat« over for appellanten i den betydning, der er specificeret i retspraksis (Kommissionen mod Lisrestal). Henset til, at appellanten fejlagtigt ikke fik adgang til at gøre sig bekendt med sagen, var appellanten også ude af stand til at forsvare sine rettigheder for så vidt angår sagen tilfredsstillende for EU’s retsinstanser med det resultat, at hendes ret til en effektiv domstolsprøvelse også er blevet tilsidesat.
7)

Med syvende anbringende gør Det Forenede Kongerige gældende, uden at påtage sig bevisbyrden for at godtgøre, at sådanne begrænsninger ikke kan begrundes under henvisning til den offentlige interesse (idet det påhviler ECB, såfremt den måtte ønske det, at føre bevis for en fravigelse), at enhver begrundelse med hensyn til den offentlige interesse, der fremføres af ECB, ikke vil opfylde proportionalitetskravet, henset til, at der findes mindre indgribende foranstaltninger til sikring af kontrollen over finansielle institutioner, som er hjemmehørende i EU, men uden for euroområdet.
—

I denne forbindelse er det anført, at den anfægtede afgørelse er vedtaget i strid med retten til at blive hørt og retten til kontradiktion, idet genstanden for Kommissionens undersøgelse blev udvidet til at vedrøre en periode, som ikke er omfattet af afgørelsen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure.
—

Det gøres herved gældende, at Kommissionen til trods for at have fastslået, at der var tale om en tilsidesættelse af artikel 107 TEUF og artikel 108 TEUF, ikke anordnede tilbagesøgning af nævnte statsstøtte. Sagsøgeren gør herved gældende, at der ikke foreligger nogen særlige omstændigheder, som bevirker, at det er absolut umuligt at gennemføre tilbagesøgningen, og at der under alle omstændigheder ikke er ført bevis for, at det er absolut umuligt.
1)

Første anbringende vedrører en tilsidesættelse af begrundelsespligten, af princippet om god forvaltningsskik, navnlig for så vidt som det pålægger et krav om kohærens, af princippet om kontradiktion, af sagsøgeren berettigede forventning og af princippet om billighed, idet Kommissionen for første gang i sin skrivelse af 2. april 2013, som opfølgning på sin afgørelse af 15. februar 2013, fravalgte projekt nr. 25 som sagsøgeren havde fremlagt for at imødekomme kriteriet om teknisk kapacitet som ikke valgbart og således rykkede antallet af valgbare projekter som reference projekter ned under det nødvendige minimum.
1)

Det første anbringende vedrører en tilsidesættelse af artikel 13, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1831/2003 (1). Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at den anfægtede forordning navnlig er baseret på artikel 13, stk. 2, i forordning nr. 1831/2003, og at betingelserne i denne bestemmelse ikke er opfyldt i det foreliggende tilfælde. Sagsøgeren har navnlig anført, at den anfægtede forordning alene er baseret på antagelser, og at hverken overførselen af antibiotikaresistens eller produktionen af toksiner i forbindelse med det pågældende præparat således er blevet fastslået konkret.
6)

Sjette anbringende om tilsidesættelse af artikel 296 TEUF, åbenlyst fejlskøn og tilsidesættelse af principperne om ligebehandling og god forvaltning, idet den anfægtede afgørelse (i) ikke anfører tilstrækkelige grunde for at undlade at medtage DAFP for Samsung og/eller (ii) vilkårligt medtager eller udelukker DAFP, og forårsager en forskelsbehandling mellem sagsøgeren og Samsung.
3)

Tredje anbringende om tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet, åbenlyst fejlskøn, tilsidesættelse af begrundelsespligten, tilsidesættelse af artikel 27 i forordning (EF) nr. 1/2009 og artikel 15 i forordning (EF) nr. 773/2204 (2), og tilsidesættelse af retten til forsvar, herunder princippet om god forvaltning og retten til at blive hørt, idet Kommissionen anvendte forskellige standarder over for virksomheder, der var en del af den samme procedure, ved pålæggelse af ansvar, og idet Kommissionen anvendte forskellige standarder ved bødefastsættelsen for virksomheder, der var en del af den samme procedure.
2)

Andet anbringende, hvorved det gøres gældende, at Kommissionen tilsidesatte sine retningslinjer for bødeberegning ved at anvende den gennemsnitlige årlige omsætning for hele overtrædelsesperioden som grundlag for beregningen af bøden, hvorved den afveg fra reglen om at anvende det sidste fulde regnskabsår under overtrædelsen.
2)

Andet anbringende om tilsidesættelse af traktaten og af bestemmelser vedtaget til gennemførelse heraf — Det er sagsøgerens opfattelse, at afgørelsen tilsidesætter EU-retten, i det omfang den er behæftet med følgende mangler: a) åbenbart ukorrekt bedømmelse af de faktiske omstændigheder og af beviserne samt manglende beviser, idet Kommissionen har foretaget en ukorrekt bedømmelse og fortolkning af de oplysninger, som parterne har fremlagt under proceduren, og som følge heraf ikke på baggrund af de beviser, som er blevet tilført sagsakterne, er nået frem til de mest sandsynlige konklusioner. b) fejl ved fortolkningen af artikel 101 TEUF og som følge heraf tilsidesættelse af denne bestemmelse, idet Kommissionen uden grundlag og med urette har konkluderet, at parterne er potentielle konkurrenter på de fleste af de markeder, som angiveligt er omfattet af konkurrenceklausulen, som ikke kan anses for at have et konkurrencebegrænsende formål, uden at Kommissionen har ført bevis for nogen virkning. c) manglende opfyldelse af undersøgelsespligten og pligten til at træffe afgørelse, eftersom afgørelsen hverken berigtiger eller tilbageviser de relevante argumenter, som parterne har fremført, navnlig hvad angår rækkevidden af konkurrenceklausulen. d) tilsidesættelse af princippet in dubio pro reo, eftersom Kommissionen lægger faktiske omstændigheder, der er ufordelagtige for sagsøgeren, som rejser relevante tvivl, og med hensyn til hvilke Kommissionen ikke er sikker, til grund. e) tilsidesættelse af de principper, som Kommissionen har forpligtet sig til at overholde, med hensyn til anvendelse af bøder, og som nærmere bestemt følger af punkt 13 i Kommissionens retningslinjer på området, ifdet Kommissionen har beregnet bødens størrelse for de fleste af markederne for elektronisk kommunikation uafhængig af, om de var beliggende på den iberiske halvø og uden at tage hensyn til, at den angivelige overtrædelse i hvert enkelt tilfælde ikke længere bestod efter den 29. oktober 2010. f) tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet, henset til omstændighederne i den foreliggende sag og de kriterier, som skal overholdes ved anvendelsen af bøder.
4)

Fjerde anbringende om, at Kommissionen tilsidesatte UPS’ ret til forsvar ved at nægte selskabet adgang til relevante og diskulperende beviser. Endvidere undlod Kommissionen at give begrundelse, begik en retlig og faktisk fejl og anlagde et åbenbart urigtigt skøn, da den konkluderede, at konkurrenter, der ikke er tætte konkurrenter, ikke ville kunne udvide tilstrækkeligt til effektivt at påvirke den fusionerede enhed inden for en overskuelig fremtid.
3)

Tredje anbringende: Tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet og artikel 22a, stk. 1, litra b), i direktiv 2001/83/EF I forbindelse med det tredje anbringende har sagsøgeren anført, at der — i stedet for at ændre den omhandlede tilladelse til markedsføring med umiddelbar virkning — som et mindre indgribende middel skulle have været foranstaltet foretagelse af en virkningsundersøgelse som omhandlet i artikel 22a, stk. 1, litra b), i direktiv 2001/83/EF. Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen ikke i tilstrækkelig grad har undersøgt denne mulighed, og at den videnskabelige komité for humanmedicinske lægemidler under Det Europæiske Lægemiddelagentur har afslået denne mulighed af grunde, der ikke er retligt anvendelige i praksis.
2)

Andet anbringende om, at den specifikke begrundelse for, at Moallem er opført på listen, er forkert, og at betingelserne i artikel 20, stk. 1, i Rådets afgørelse 2010/413/FUSP (som ændret ved artikel 1, nr. 7, i Rådets afgørelse 2012/35/FUSP af 23.1.2012, artikel 1, nr. 8, i Rådets afgørelse 2012/635/FUSP af 25.10.2012 og artikel 1, nr. 2 i Rådets afgørelse 2012/829/FUSP af 21.12.2012), og betingelserne i artikel 23, stk. 2, i Rådets forordning (EU) nr. 267/2012 (som ændret ved artikel 1, nr. 11, i Rådets forordning 1263/2012 af 21. december 2012) ikke er opfyldt.
—

Det gøres herved gældende, at Kommissionen har givet en utilstrækkelig begrundelse for og foretaget en ukorrekt bedømmelse ved konstateringen af, at klausulen var egnet til at begrænse konkurrencen, hvilket udgør en nødvendig betingelse for, at der foreligger en overtrædelse, i det mindste hvad angår et konkurrencebegrænsende formål, af artikel 101 TEUF.
—

Afgørelse truffet den 24. januar 2013 af Fjerde Appelkammer (sag R 661/2012-4) annulleres, for så vidt som den ikke gav medhold i klagen over indsigelsen rejst mod ansøgningen om EF-varemærke nr. 8 830 821»Generia« for alle varer og tjenesteydelser i klasse 9, 37, 40, 41 og 42 og for en del af tjenesteydelserne i klasse 35.
3)

Tredje anbringende: Fejlagtig anvendelse af artikel 107, stk. 3, TEUF Hvis der gives medhold i, at der foreligger statsstøtte, er denne under alle omstændigheder fuldt ud forenelig med det indre marked. Kommissionen har med urette forfægtet det synspunkt, at kommunen ikke kunne påberåbe sig en fællesskabsinteresse vedrørende de omtvistede foranstaltninger. Kommissionen har derved med urette vurderet de omtvistede foranstaltninger for 2009/2010 på baggrund af den (mere fordelagtige) markedssituation i 2004. Kommissionen har derved ikke taget hensyn til, at de omtvistede foranstaltninger er nødvendige, hensigtsmæssige og forholdsmæssige for at genoplive det nedslidte bycentrum i Leidschendam, hvilket er en målsætning, der modsvarer det i artikel 3 EUF og artikel 174 TEUF klart beskrevne og anerkendte EU-mål om økonomisk og social samhørighed. Der kan på ingen måde være tale om en ubegrundet fordrejelse af konkurrencen.
—

Kommissionens gennemførelsesafgørelse af 24. juli 2012 (meddelt under nummer K(2012) 5049) om godkendelse af ydelse af supplerende nationale direkte betalinger i Polen for 2012 på grundlag af artikel 132 i Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 af 19. januar 2009 om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte til landbrugere og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere, om ændring af forordning (EF) nr. 1290/2005, (EF) nr. 247/2006, (EF) nr. 378/2007 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1782/2003, hvorved anvendelsen af graduering på supplerende nationale direkte betalinger på mere end 5 000 EUR blev indført, annulleres delvist.