ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 267/45

Sag anlagt den 28. august 2009 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Republikken Malta

(Sag C-351/09)

2009/C 267/77

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved S. Pardo Quintillán og K. Xuereb, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Republikken Malta

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås at Republikken Malta har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 8 og 15 i direktiv 2000/60/EF (1), idet den a) ikke har opstillet programmer for overvågning af overfladevandet i dens vandløb og søer og gjort dem operationelle i overensstemmelse med dette direktivs artikel 8, stk. 1 og 2, og b) idet den heller ikke har efterkommet sin forpligtelse til at forelægge sammenfattende rapporter om overvågningsprogrammer for overfladevandet i dens vandløb og søer i overensstemmelse med direktivets artikel 15, stk. 2.

— Republikken Malta tilpligtes af betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Det følger af direktivets artikel 15, stk. 2, at sidste frist for fremlæggelse af sammenfattende rapporter om overvågningsprogrammer var den 22. marts 2007. Endvidere er forpligtelsen til at fremlægge den sammenfattende rapport angående overvågningsprogrammer for vandløb og søer uafhængig af enhver forpligtelse til at fremlægge den første »Water Catchment Management Plan«. Endnu er den sammenfattende rapport angående overvågningsprogrammer for overfladevandet i vandløb og søer ikke blevet fremlagt. Som følge heraf er Kommissionen af den opfattelse, at Republikken Malta har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i henhold til direktivets artikel 15, stk. 2.

På grundlag af de ovenstående oplysninger, som Republikken Malta har givet, og af de manglende oplysninger vedrørende den sammenfattende rapport, som Republikken Malta skulle have fremlagt vedrørende overvågningsprogrammer for overfladevandet i dens vandløb og søer, er Kommissionen desuden — i konsekvens heraf — af den opfattelse, at Republikken Malta indtil nu har tilsidesat sin forpligtelse til at opstille programmer for overvågning af overfladevandet i sine vandløb og søer og gøre dem operationelle i overensstemmelse med direktivets artikel 8, stk. 1 og 2. Disse programmer er af væsentlig betydning for at kunne udarbejde en sammenhængende og overordnet oversigt over vandtilstanden inden for hvert vandområdedistrikt (2).

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF af 23.10.2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger, EFT L 327, s. 1.

(2) Artikel 8, stk. 1, i direktiv 2000/60/EF.
2)

Finder fritagelsen i sjette direktivs (1) artikel 13, punkt B, litra d), nr. 3, for »transaktioner vedrørende betalinger [eller] overførsler« anvendelse på en tjenesteydelse, der består i at modtage og behandle betalinger foretaget med kredit- og debetkort, såsom de tjenesteydelser, der er præsteret af skatteyderen i denne sag? Det ønskes navnlig oplyst, om disse tjenesteydelser vil være omfattet af anvendelsesområdet for artikel 13, punkt B, litra d), nr. 3, når skatteyderens overførsel af afviklingsfiler ved dagens afslutning medfører, at kundens konto automatisk debiteres, og skatteyderens konto krediteres.
1)

Kan betragtning 19 til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/71/EF om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser (1) henset til Romtraktatens artikel 3, litra c), og artikel 59 fortolkes således, at det står en medlemsstat frit for med hensyn til virksomhed som vikarbureau at fastsætte betingelser i national lovgivning for, at en arbejdsgiver (virksomhed) kan få adgang til at udøve sådan virksomhed på den omhandlede medlemsstats område, og i denne forbindelse forbeholde udøvelsen af virksomhed som vikarbureau for virksomheder med hjemsted på nævnte område?
1)

Såfremt der består et krav om forskellige godkendelser, dels for arbejder, som vedrører infrastrukturen i en lufthavn med en start- og landingsbane på mindst 2 100 m, dels for driften af lufthavnen, og sidstnævnte godkendelse — miljøgodkendelsen — kun meddeles for et bestemt tidsrum, skal begrebet »nyanlæg« i nr. 7, litra a), i bilaget til Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (1), som ændret ved Rådets direktiv 97/11/EF af 3. marts 1997, da fortolkes således, at der ikke alene skal gennemføres en miljørisikovurdering for arbejder, som vedrører infrastrukturen, men også for lufthavnens drift?
4)

Hvis spørgsmål 2 besvares bekræftende, bør retten ligeledes anse hovedformålet med transaktionerne for at være opnåelsen af en afgiftsfordel, således at også det andet krav i forbindelse med misbrug, som anført i ovennævnte doms præmis 75, er opfyldt, under omstændigheder, hvor der er tale om en forretningstransaktion mellem uafhængige parter, hvor valget af et tysk datterselskab som udlejer af biler til en kunde i Det Forenede Kongerige og valget af leasingaftalernes betingelser [org. s. 13] er foretaget med henblik på opnåelsen af en afgiftsfordel, idet lejen ikke pålægges udgående afgift?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 267/42

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgericht Meiningen (Tyskland) den 24. august 2009 — Frank Scheffler mod Landkreis Wartburgkreis

(Sag C-334/09)

2009/C 267/73

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgericht Meiningen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Frank Scheffler

Sagsøgt: Landkreis Wartburgkreis

Præjudicielt spørgsmål

Kan en medlemsstat i overensstemmelse med artikel 1, stk. 2, og artikel 8, stk. 2 og 4, i direktiv 91/439/EØF (1) udøve sin kompetence i henhold til artikel 8, stk. 2, i direktiv 91/439/EØF — og på indehaveren af et kørekort, der udstedt af en anden medlemsstat, anvende nationale bestemmelser vedrørende begrænsning, suspension, inddragelse eller annullation af førerretten — når der foreligger en erklæring om trafikegnethed, der er fremlagt af indehaveren af et kørekort, som er udstedt af en anden medlemsstat, hvis erklæringen ganske vist blev udstedt efter tidspunktet for kørekortets udstedelse og desuden beror på en undersøgelse af den berørte, der blev gennemført, efter at kørekortet blev udstedt, men som vedrører omstændigheder, der forelå inden kørekortet blev udstedt?

(1) Rådets direktiv 91/439/EØF af 29.7.1991 om kørekort, EFT L 237, s. 1.
9)

Såfremt det er tilstrækkeligt til at falde inden for anvendelsesområdet for varemærkedirektivets artikel 5, stk. 1, litra a), og varemærkeforordningens artikel 9, stk. 1, litra a), samt uden for varemærkedirektivets artikel 7, stk. 1, og varemærkeforordningens artikel 13, stk. 1, at reklameringen eller udbuddet til salg er henvendt til forbrugere i det område, som er omfattet af varemærket: a) består en sådan brug af eller inkluderer den »oplagring af information leveret af en tjenestemodtager« i den forstand, hvori dette begreb er anvendt i artikel 14, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/31/EF af 8. juni 2000 om visse retlige aspekter af informationssamfundstjenester, navnlig elektronisk handel, i det indre marked (herefter »direktivet om elektronisk handel«)? b) Såfremt brugen ikke udelukkende består af aktiviteter, der falder inden for anvendelsesområdet for artikel 14, stk. 1, i direktivet om elektronisk handel, men inkluderer sådanne aktiviteter, er operatøren af online markedspladsen da fritaget for ansvar, for så vidt som brugen består af sådanne aktiviteter, og hvis det er tilfældet, kan der tilkendes erstatning eller anden økonomisk godtgørelse for en sådan brug, i det omfang brugen ikke er fritaget for ansvar? c) Udgør det »konkret kendskab« eller »kendskab« i den forstand, hvori udtrykkene er anvendt i artikel 14, stk. 1, i direktivet om elektronisk handel, når operatøren af online markedspladsen har kendskab til, at der reklameres for varer, og at disse udbydes til salg og sælges på operatørens hjemmeside under krænkelse af registrerede varemærker, og at krænkelser af sådanne registrerede varemærker fortsat vil ske, mens der reklameres, udbydes til salg samt sker faktisk salg af samme eller tilsvarende varer af samme eller af andre af hjemmesidens brugere?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 267/44

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) (Det Forenede Kongerige), den 26. august 2009 — Afton Chemical Limited mod Secretary of State for Transport

(Sag C-343/09)

2009/C 267/76

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Afton Chemical Limited

Sagsøgt: Secretary of State for Transport

Præjudicielle spørgsmål

I henhold til bestemmelserne om metalbaserede additiver i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/30/EF om ændring af direktiv 98/70/EF for så vidt angår specifikationerne for benzin, diesel og gasolie og om indførelse af en mekanisme for overvågning og reduktion af emissionerne af drivhusgasser og om ændring af Rådets direktiv 1999/32/EF for så vidt angår specifikationerne for brændstof, der benyttes i fartøjer til sejlads på indre vandveje, og om ophævelse af direktiv 93/12/EØF (1) (herefter »direktivet«):

1) Med henvisning til den del af artikel 1, stk. 8, der indsætter en ny artikel 8a, stk. 2, i direktiv 98/70 (2), som begrænser anvendelsen af methylcyclopentadienyl-mangan tricarbonyl i brændstof til 6 mg Mn pr. liter fra den 1. januar 2011 og til 2 mg fra den 1. januar 2014, er indførelsen af sådanne grænser da: 1) ulovlig, da den bygger på et åbenbart fejlskøn? 2) ulovlig, da det udgør en tilsidesættelse af kravene i henhold til forsigtighedsprincippet? 3) ulovlig, da den er uforholdsmæssig? 4) ulovlig, da den er i strid med ligebehandlingsprincippet? 5) ulovlig, da den er i strid med retssikkerhedsprincippet?

2) Med henvisning til den del af artikel 1, stk. 8, som indsætter en ny artikel 8a, stk. 4, artikel 8a, stk. 5, og artikel 8a, stk. 6, i direktiv 98/70, som kræver, at alle brændstoffer, som indeholder metalbaserede additiver, skal mærkes med sætningen »indeholder metalbaserede additiver«, er indførelsen af et sådant mærkningskrav da: 1) ulovlig, da den bygger på et åbenbart fejlskøn? 2) ulovlig, da den er uforholdsmæssig?

(1) EFT L 140, s. 88.

(2) Europa-parlamentets og Rådets direktiv 98/70/EF af 13.10.1998 om kvaliteten af benzin og dieselolie og om ændring af Rådets direktiv 93/12/EØF, EFT L 350, s. 58.
b)

har foretaget handlinger, der tilsigtede at sløre den reelle erhververs identitet, således at denne eller en tredjemand gives mulighed for at unddrage merværdiafgift?
—

Konstatering af at fristen for at rejse annullationssøgsmål mod forordning nr. 60/2004, begyndte at løbe på dagen for denne forordnings offentliggørelse på de officielle sprog i Fællesskabet bestående af 15 medlemsstater, og dermed før offentliggørelsen på alle de officielle sprog i det udvidede Fællesskab, udgør en urigtig fortolkning af Rådets forordning nr. 1 om den ordning, der skal gælde for Det Europæiske Økonomiske Fællesskab (2) på det sproglige område og af tiltrædelsestraktaten.
1)

Er det foreneligt med etableringsfriheden og den frie udveksling af tjenesteydelser som omhandlet i artikel 49 ff. EF og EU-konkurrenceretten som omhandlet i artikel 81 ff. EF, at en national retsforskrift vedrørende tildeling af bevilling til drift af en busrute, dvs. til etablering af et kollektivt offentligt transportmiddel, med hvilket faste stoppesteder betjenes regelmæssigt i henhold til en køreplan, som betingelse for tildeling af bevilling bestemmer: a) at en virksomhed i EU, der indgiver en sådan ansøgning, allerede inden rutedriftens påbegyndelse, og navnlig på tidspunktet for tildeling af koncessionen, skal have et hjemsted eller et forretningssted i den stat, hvor den bevilgende myndighed befinder sig? b) at en virksomhed i EU, der indgiver en sådan ansøgning, senest på tidspunktet for rutedriftens påbegyndelse skal have et hjemsted eller et forretningssted i den stat, hvor den bevilgende myndighed befinder sig?
3)

Domstolen annullerer punkt 4 i afsnit B i bilaget til Rådets afgørelse nr. 2008/475/EF om restriktive foranstaltninger over for over for Iran, for så vidt som dette relaterer til Melli Bank plc,
DA Den Europæiske Unions Tidende C 267/35

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 10. august 2009 — MSD Sharp & Dohme GmbH mod Merckle GmbH

(Sag C-316/09)

2009/C 267/66

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: MSD Sharp & Dohme GmbH

Sagsøgt: Merckle GmbH

Præjudicielle spørgsmål

De Europæiske Fællesskabers Domstol forelægges følgende præjudicielle spørgsmål vedrørende fortolkningen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler (1), senest ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/29/EF af 11. marts 2008 (2):

Omfatter artikel 88, stk. 1, litra a), i direktiv 2001/83 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler også offentlig reklame for receptpligtige lægemidler, når reklamerne alene indeholder oplysninger, som forelå for godkendelsesmyndigheden i forbindelse med godkendelsesproceduren, og som under alle omstændigheder bliver tilgængelige for enhver, der køber præparatet, og når oplysningerne ikke tilbydes modtagerne uopfordret, men kun er tilgængelige på Internettet for dem, der selv søger de pågældende oplysninger?

(1) EFT L 311 af 28.11.2001, s. 67

(2) EUT L 81 af 20.3.2008, s. 51
4)

Når det under en domstolsprøvelse af frihedsberøvelsen med henblik på udsendelse af den pågældende til et tredjeland konstateres, at der ikke er rimelige udsigter til udsendelse, og at mulighederne for forlængelse er udtømt, skal artikel 15, stk. 4 og 6, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16. december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold da fortolkes således, at: a) tredjelandsstatsborgeren ikke skal løslades omgående, når følgende forhold samtidigt foreligger: Den pågældende har ikke et gyldigt identitetsdokument, uanset med hvilken gyldighedsperiode, og derfor er der tvivl om hans identitet, han udviser en aggressiv adfærd, han har ingen midler til sit underhold, og der er ingen tredjemand, som vil indestå for hans underhold b) det i forbindelse med afgørelsen om løsladelse skal vurderes, om tredjelandsstatsborgeren i henhold til medlemsstatens nationale ret råder over tilstrækkelige midler til opholdet i medlemsstaten og har en adresse, hvor han kan tage ophold?
3)

Hvis det andet spørgsmål besvares bekræftende, anmodes Domstolen om at besvare følgende spørgsmål i forbindelse med vurderingen af, om en handlende i en situation som Isaacs har udvist åbenbar forsømmelighed: a) Fremgår det tilstrækkeligt klart af bestemmelserne i artikel 14, litra c), i Kommissionens forordning nr. 88/97 og artikel 292, stk. 3, i Kommissionens forordning nr. 2454/93, at en handlende, som har undladt at konsultere EU-Tidende og derfor ikke har konstateret, at denne ikke havde mulighed for at opnå en forenklet bevilling, fordi mere end én toldmyndighed var involveret, skal anses for at have udvist åbenbar forsømmelighed? b) Hvis de relevante bestemmelser derimod skal anses for at være indviklede, påhviler det da en handlende at indhente nærmere oplysninger fra skattemyndighederne, inden han gennemfører importen? Afhænger svaret på dette spørgsmål af, hvorvidt den handlende subjektivt, men fejlagtigt, konkluderede, at der ikke var tvivl om de relevante bestemmelsers anvendelse? c) Hvordan skal en handlendes erfaring betegnes, når der er tale om en handlende i en situation som Isaacs, hvis hovedvirksomhed består i import af dele til cykler fra Kina, som har fem ansatte til at varetage import og har gennemført 33 lignende importtransaktioner i et tidsrum på 16 måneder? Det ønskes navnlig oplyst, om en sådan handlende skal anses for erfaren? d) Når en medlemsstats skattemyndigheder skal vurdere, hvorvidt en handlende i en situation som Isaacs har udvist åbenbar forsømmelighed, kan de da påberåbe sig en offentliggjort lovgivning såsom Det Forenede Kongeriges toldtarif, som der ganske vist er gratis adgang til i visse af skattemyndighedernes kontorer og andre offentlige biblioteker, men som kun er til rådighed på internettet ved betaling af et årsabonnement?
4)

a) Såfremt spørgsmål 2 besvares benægtende, og en selskabsskatteattest er påkrævet: Skal effektivitetsprincippet og princippet om den effektive virkning fortolkes således, at de er til hinder for en lovgivning — som § 175, stk. 2, andet punktum, i Abgabenordnung (herefter »AO«), sammenholdt med artikel 97, § 9, stk. 3, i Einführungsgesetz zur Abgabenordnung (herefter »EGAO«) — hvorefter bl.a. fremlæggelse af en selskabsskatteattest fra den 29. oktober 2004 ikke længere betragtes som en begivenhed med skattemæssig tilbagevirkende kraft (»rückwirkendes Ergebnis«), således at det gøres teknisk umuligt at fradrage udenlandsk selskabsskat, når der foreligger en endelig indkomstskatteansættelse, uden at der er fastsat en overgangsperiode, inden for hvilken der kan fremsættes krav om fradrag for udenlandsk selskabsskat? b) Såfremt spørgsmål 2 besvares bekræftende, og en selskabsskatteattest ikke er påkrævet: Skal kapitalens frie bevægelighed i henhold til artikel 56 EF, effektivitetsprincippet og princippet om den effektive virkning fortolkes således, at de er til hinder for en lovgivning — som AO’s § 175, stk. 1, nr. 2 — hvorefter en skatteopgørelse skal ændres, hvis der indtræder en begivenhed med skattemæssig tilbagevirkende kraft — såsom fremlæggelse af en selskabsskatteattest — og det dermed for så vidt angår indenlandsk udbytte også er muligt at fradrage selskabsskat i tilfælde, hvor der foreligger endelige indkomstskatteopgørelser, mens dette i mangel af en selskabsskatteattest ikke ville være muligt for så vidt angår udenlandsk udbytte?
1)

Er artikel 1, stk. 1, og artikel 2, stk. 1, litra c), i Rådets direktiv 89/665/EØF af 21. december 1989 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter (1) eller andre bestemmelser i dette direktiv også til hinder for nationale retsforskrifter, hvorefter krav om skadeserstatning som følge af, at den ordregivende myndighed har tilsidesat de fællesskabsretlige bestemmelser om offentlige kontrakter, er betinget af, at der foreligger culpa, når disse retsforskrifter anvendes således, at der principielt skal antages at foreligge et organansvar hos den ordregivende myndighed, og denne ikke kan påberåbe sig manglende individuelle færdigheder og dermed for så vidt manglende subjektiv skyld?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 267/31

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Kammergericht Berlin (Tyskland) den 22. juli 2009 — DED Deutsche Energiehandels- und Beratungsgesellschaft mbH mod Bundesrepublik Deutschland

(Sag C-279/09)

2009/C 267/54

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Kammergericht Berlin

Parter i hovedsagen

Sagsøger: DED Deutsche Energiehandels- und Beratungsgesellschaft mbH

Sagsøgt: Bundesrepublik Deutschland

Præjudicielt spørgsmål

Giver en national ordning, i henhold til hvilken sagsanlæg for de nationale retter er betinget af, at der betales en retsafgift, anledning til betænkeligheder for det tilfælde, at en juridisk person, som ikke er i stand til at tilvejebringe denne afgift, ikke kan bevilges fri proces, henset til at medlemsstaternes nationale udformning af betingelserne for skadeserstatning og proceduren for at gøre fællesskabsretligt erstatningsansvar for staten gældende ikke i praksis må gøre det umuligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt at opnå erstatning i henhold til principperne om det fællesskabsretlige erstatningsansvar for staten?
2)

Har det betydning for besvarelsen af spørgsmål 1, at: a) de kontraktuelle rettigheder i visse tilfælde erhverves af kunden som vederlag for, at kunden hos MRL deponerer allerede eksisterende rettigheder til benyttelse af timeshareboliger på et bestemt sted i en eller flere faste uger, som kunden har? b) kunden i et givet år helt eller delvist kan undlade at indløse sin ret til point for det pågældende år til brugsrettigheder og i stedet vælge at øge sin ret til point i det følgende år, eller i henhold til kontraktvilkårene for ordningen i et hvilket som helst år kan øge det pågældende års ret til point ved at »låne« fra sin ret til point i det følgende år? c) de faste ejendomme, som boligpuljen omfatter, kan ændre sig fra det tidspunkt, hvor pointrettighederne erhverves, og det tidspunkt, hvor pointene indløses mod retten til at benytte den faste ejendom? d) leverandøren kan ændre det antal point, som kunden har ret til hvert år, i overensstemmelse med ordningens kontraktvilkår? e) appellanten fra tid til anden kan give personer, der har pointrettigheder, adgang til en ekstern timeshareordning? f) appellanten fra tid til anden kan give indehavere, der har pointrettigheder, ret til at ombytte deres point til indkvartering på hoteller, som appellanten driver, eller andre fordele, som appellanten stiller til rådighed?
1)

Med det første anbringende har A2A gjort gældende, at Retten har tilsidesat artikel 87, stk. 1, EF, og at der foreligger en begrundelsesmangel, for så vidt som Retten kvalificerer den treårige fritagelse for selskabsskat som statsstøtte. Appellanten har nærmere bestemt gjort gældende, at Kommissionen i beslutningen i det foreliggende tilfælde ikke har påvist, at to af betingelserne i artikel 87, stk. 1, EF, er opfyldt, dvs. forvridningen af konkurrencen og påvirkningen af samhandelen mellem medlemsstaterne. Retten har heller ikke i tilstrækkeligt omfang kontrolleret de forudsætninger, som Kommissionen har lagt til grund for kvalificeringen som »støtte«, hvilket den imidlertid burde have gjort i overensstemmelse med den »fulde« kontrol, som kræves i Fællesskabets retspraksis.
1)

Skal udtrykket miljøoplysninger i artikel 2 i direktiv 2003/4/EF (1) fortolkes således, at det også omfatter oplysninger, der er indgivet inden for rammerne af en national procedure til (udvidelse af) en godkendelse for et planteværnsmiddel med henblik på at fastsætte den maksimale mængde af et plantebeskyttelsesmiddel, bestanddele heraf eller nedbrydningsprodukter heraf, der kan tillades i føde- eller drikkevarer?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 267/31

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rechtbank van Koophandel te Brussel (Belgien) den 27. juli 2009 — Francesco Guarnieri & Cie mod Vandevelde Eddy VOF

(Sag C-291/09)

2009/C 267/56

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank van Koophandel te Brussel

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Francesco Guarnieri & Cie

Sagsøgt: Vandevelde Eddy VOF

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 28, 29 og 30 i traktaten om oprettelsen af De Europæiske Fællesskaber af 25. marts 1957 til hinder for, at en monegaskisk sagsøger, som har anlagt en sag i Belgien mod en belgisk sagsøgt om betaling af fakturaer for levering af »twisterglas« og fyrfadslys med tilhør, på sagsøgtes begæring pålægges at stille sikkerhed for de sagsomkostninger og den erstatning, som den pågældende sagsøger eventuelt tilpligtes at betale?
2)

Hvis det første spørgsmål besvares bekræftende, skal artikel 5, tredje punktum, i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 i en situation, hvor den nationale konkurrencemyndighed i henhold til national ret — når det er blevet fastslået, at virksomheden ikke har handlet i strid med forbuddet i artikel 82 EF — kun kan afslutte kartelsagen ved at vedtage en beslutning, hvorved det fastslås, at der ikke foreligger nogen konkurrencebegrænsende adfærd, fortolkes således, at bestemmelsen udgør det umiddelbare retsgrundlag for en beslutning om, »at der ikke er nogen grund til, at de griber ind«?