ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Artikel 1, stk. 2, litra a), første led, artikel 2, stk. 1, og artikel 4, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/92/EU af 13. december 2011 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet skal fortolkes således, at en genoptagelse af industriel produktion af elektricitet på et kernekraftværk, der er taget ud af drift, for en periode på ti år, som har til virkning, at den dato, der oprindeligt var blevet fastsat af den nationale lovgiver for dette anlægs deaktivering og ophøret af dets aktivitet, udskydes med ti år, og at den frist, der af samme lovgiver oprindeligt var fastsat for deaktiveringen og ophøret af industriel produktion af elektricitet på et kraftværk, der er i drift, ligeledes udskydes med ti år, hvilke foranstaltninger indebærer moderniseringsarbejder på de omhandlede kraftværker, som efter deres art vil ændre de omhandlede områders fysiske karakteristika, udgør et »projekt« i dette direktivs forstand, som i princippet og under forbehold for den efterprøvelse, det tilkommer den forelæggende ret at foretage, skal undergives en miljøkonsekvensvurdering før vedtagelsen af disse foranstaltninger. Den omstændighed, at gennemførelsen af sidstnævnte foranstaltninger indebærer yderligere retsakter, såsom meddelelse af en ny individuel tilladelse for et af de omhandlede kraftværker til produktion af elektricitet til industrielle formål, er ikke afgørende i denne henseende. De anlægsarbejder, der er uløseligt knyttet til disse foranstaltninger, skal ligeledes undergives en sådan vurdering før vedtagelsen af samme foranstaltninger, hvis deres kendetegn og deres mulige indvirkning på miljøet er tilstrækkeligt identificerbare på dette trin, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 11. juli 2019 — Telecom Italia SpA mod Ministero dello Sviluppo Economico og Infrastrutture e telecomunicazioni per l’Italia SpA (Infratel Italia SpA) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Consiglio di Stato — Italien)

(Sag C-697/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter - direktiv 2014/24/EU - artikel 28, stk. 2 - begrænset udbud - økonomiske aktører, der skal opfordres til at deltage i proceduren - krav om at opretholde en juridisk og materiel identitet mellem den prækvalificerede ansøger og den ansøger, der afgiver tilbuddet - princippet om ligebehandling af tilbudsgiverne)

(2019/C 305/10)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Telecom Italia SpA

Sagsøgte: Ministero dello Sviluppo Economico og Infrastrutture e telecomunicazioni per l’Italia SpA (Infratel Italia SpA)

Konklusion

Artikel 28, stk. 2, første punktum, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26. februar 2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF skal fortolkes således, at den, henset til kravet om juridisk og materiel identitet mellem prækvalificerede økonomiske aktører og aktører, der afgiver tilbud, ikke er til hinder for, at en prækvalificeret ansøger i forbindelse med et begrænset udbud om tildeling af en offentlig kontrakt kan afgive et tilbud, når ansøgeren har forpligtet sig til at overtage en anden prækvalificeret ansøger i henhold til en fusionsaftale, som blev indgået mellem prækvalifikationen og afgivelsen af tilbud og gennemført efter denne afgivelse.

(1) EUT C 112 af 26.3.2018.
1)

Artikel 45 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en værnetingsregel, som er fastsat i en medlemsstats lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der undergiver bevilling af gældssanering et krav om, at skyldneren har bopæl eller opholdssted i denne medlemsstat.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 4. juli 2019 — straffesag mod Tronex PV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Gerechtshof Den Haag — Nederlandene)

(Sag C-624/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - miljø - affald - overførsler - forordning (EF) nr. 1013/2006 - artikel 2, nr. 1) - direktiv 2008/98/EF - artikel 3, nr. 1) - begreberne »overførsel af affald« og »affald« - parti af goder oprindeligt beregnet til detailsalg, som blev returneret af forbrugerne eller blev overflødige i sælgerens sortiment)

(2019/C 305/06)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Gerechtshof Den Haag

Part i straffesagen

Tronex PV

Konklusion

En overførsel til et tredjeland af et parti elektriske og elektroniske apparater, som de i hovedsagen omhandlede, som oprindeligt var bestemt til detailsalg, men som blev returneret af forbrugeren, eller som af forskellige årsager blev tilbagesendt af detailhandleren til dennes leverandør, såsom de i hovedsagen omhandlede elektriske apparater, skal anses for en »overførsel af affald« som omhandlet i artikel 1, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1013/2006 af 14. juni 2006 om overførsel af affald, sammenholdt med denne forordnings artikel 2, nr. 1), og med artikel 3, nr. 1), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/98/EF af 19. november 2008 om affald og om ophævelse af visse direktiver, når dette parti indeholder apparater, med hensyn til hvilke det ikke på forhånd er blevet konstateret, at de virker, eller som ikke er korrekt beskyttet imod skader i forbindelse med transporten. Derimod skal sådanne goder, der er blevet overflødige i sælgerens sortiment, og som befinder sig i deres uåbnede originale emballage, ikke, i mangel af indicier for det modsatte, anses for affald.

(1) EUT C 32 af 29.1.2018.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 3. juli 2019 — Viridis Pharmaceutical Ltd. mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Hecht-Pharma GmbH

(Sag C-668/17 P) (1)

(Appel - EU-varemærker - fortabelsessag - ordmærket Boswelan - reel brug - foreligger ikke - brug af et varemærke i forbindelse med et klinisk forsøg inden indgivelsen af en ansøgning om tilladelse til at markedsføre et lægemiddel - rimelig grund til, at brug ikke har fundet sted - begreb)

(2019/C 305/09)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Viridis Pharmaceutical Ltd. (ved Rechtsanwälte C. Spintig, S. Pietzcker og M. Prasse)

De andre parter i sagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved S. Hanne, som befuldmægtiget) og Hecht-Pharma GmbH (ved Rechtsanwälte J. Sachs og C. Sachs)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Viridis Pharmaceutical Ltd bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og af Hecht-Pharma GmbH.

(1) EUT C 83 af 5.3.2018.
2)

Artikel 1, stk. 5, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12. december 2006 om tjenesteydelser i det indre marked, sammenholdt med direktivets artikel 9 og 10, skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der fastsætter strafferetlige sanktioner for personer, som — uden forudgående at være blevet beføjet dertil af den kompetente myndighed — tildeler en »mastergrad«, for så vidt som de betingelser, som indrømmelsen af en beføjelse til at tildele denne grad er undergivet, er forenelige med direktivets artikel 10, stk. 2, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 10. juli 2019 — Norbert Reitbauer m.fl. mod Enrico Casamassima (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bezirksgericht Villach — Østrig)

(Sag C-722/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - forordning (EU) nr. 1215/2012 - retternes kompetence på det civil- og handelsretlige område - enekompetence - artikel 24, nr. 1) og 5) - sager om rettigheder over fast ejendom og om fuldbyrdelse af retsafgørelser - retslig bortauktionering af en ejendom - søgsmål, hvorved der gøres indsigelse mod fordelingen af provenuet af denne bortauktionering)

(2019/C 305/12)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bezirksgericht Villach

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Norbert Reitbauer, Dolinschek GmbH, B.T.S. Trendfloor Raumausstattungs-GmbH, Elektrounternehmen K. Maschke GmbH, Klaus Egger og Architekt DI Klaus Egger Ziviltechniker GmbH

Sagsøgt: Enrico Casamassima

Konklusion

Artikel 24, nr. 1) og 5), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at et søgsmål, hvorved en fordringshaver har gjort indsigelse mod fordelingen af provenuet fra en retslig bortauktionering af en ejendom og har nedlagt påstand om dels, at det fastslås, at et konkurrerende krav er bortfaldet som følge af modregning, dels, at en panterettighed til sikring af fuldbyrdelsen af det konkurrerende krav ikke kan gøres gældende, ikke henhører under enekompetencen for retterne i den medlemsstat, på hvis område ejendommen er beliggende, eller retterne på tvangsfuldbyrdelsesstedet.

(1) EUT C 268 af 30.7.2018.
2)

Artikel 267 i TEUF, sammenholdt med artikel 4, stk. 3, TEU, skal fortolkes således, at en national ret forud for en præjudiciel forelæggelse for Domstolen kan rette henvendelse til de EU-institutioner, der har medvirket ved vedtagelsen af en afledt EU-retsakt, hvis gyldighed anfægtes ved den nationale ret, med henblik på fra disse at indhente oplysninger og enkeltstående elementer, som den finder nødvendige med henblik på at fjerne enhver tvivl hos den nationale ret om gyldigheden af den pågældende EU-retsakt, og undgå en præjudiciel forelæggelse for Domstolen vedrørende gyldigheden af denne retsakt.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 10. juli 2019 — Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. mod Amazon EU Sàrl (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-649/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - forbrugerbeskyttelse - direktiv 2011/83/EU - artikel 6, stk. 1, litra c) - oplysningskrav for aftaler om fjernsalg og aftaler indgået uden for fast forretningssted - forpligtelse for den erhvervsdrivende til at angive sit »eventuelle« telefonnummer og telefaxnummer - rækkevidde)

(2019/C 305/08)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

Sagsøgt: Amazon EU Sàrl

Konklusion

Artikel 6, stk. 1, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/83/EU af 25. oktober 2011 om forbrugerrettigheder, om ændring af Rådets direktiv 93/13/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 1999/44/EF samt om ophævelse af Rådets direktiv 85/577/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF skal for det første fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som pålægger en erhvervsdrivende inden indgåelse med en forbruger af en aftale om fjernsalg eller af en aftale, der indgås uden for fast forretningssted som omhandlet i direktivets artikel 2, nr. 7) og 8), under alle omstændigheder at oplyse sit telefonnummer. For det andet indebærer den nævnte bestemmelse ikke en forpligtelse for den erhvervsdrivende til at oprette en telefon- eller telefaxforbindelse eller en ny e-mailadresse, så forbrugerne kan kontakte den pågældende erhvervsdrivende, og den fastsætter kun en pligt til at oplyse dette nummer eller telefaxnummer eller en e-mailadresse i det tilfælde, hvor den erhvervsdrivende allerede har disse midler til at kommunikere med forbrugerne.

Artikel 6, stk. 1, litra c), i direktiv 2011/83 skal fortolkes således, at selv om denne bestemmelse pålægger den erhvervsdrivende at stille et kommunikationsmiddel til rådighed for forbrugeren, der opfylder kriterierne om direkte og effektiv kommunikation, er den ikke til hinder for, at den nævnte erhvervsdrivende oplyser om andre kommunikationsmidler end dem, der er opregnet i den nævnte bestemmelse, for at opfylde disse kriterier.

(1) EUT C 112 af 26.3.2018.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 10. oktober 2019 – Adelheid Krah mod Universität Wien (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberlandesgericht Wien – Østrig)

(Sag C-703/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - fri bevægelighed for personer - artikel 45 TEUF - arbejdstagere - forordning (EU) nr. 492/2011 - artikel 7, stk. 1 - senior lecturer/postdoc - begrænsning af hensyntagen til de tidligere relevante beskæftigelsesperioder, der er fuldført i en anden medlemsstat - aflønningsordning, der knytter en højere løn til anciennitet erhvervet ved den nuværende arbejdsgiver)

(2019/C 423/04)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberlandesgericht Wien

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Adelheid Krah

Sagsøgt: Universität Wien

Konklusion

Artikel 45, stk. 1, TEUF skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for et regelsæt for et universitet i en medlemsstat som det i hovedsagen omhandlede regelsæt, som med henblik på at fastlægge indplaceringen i lønskalaen for en arbejdstager med ansættelse som senior lecturer/postdoc ved dette universitet kun tager hensyn til tidligere beskæftigelsesperioder af en samlet varighed på højst fire år, som denne arbejdstager har fuldført i en anden medlemsstat, når denne beskæftigelse svarer til eller endog er identisk med den beskæftigelse, som arbejdstageren skal varetage inden for rammerne af hvervet som senior lecturer/postdoc.

Artikel 45 TEUF og artikel 7, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 492/2011 af 5. april 2011 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Unionen skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for et sådant regelsæt, hvis den beskæftigelse, der er fuldført i en anden medlemsstat, ikke var tilsvarende, men blot nyttig ved varetagelsen af det nævnte hverv som senior lecturer/postdoc.

(1) EUT C 13 af 9.4.2018.
C 423/2

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 10. oktober 2019 – sag anlagt af Luonnonsuojeluyhdistys Tapiola Pohjois-Savo – Kainuu ry (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Korkein hallinto-oikeus – Finland)

(Sag C-674/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter - direktiv 92/43/EØF - artikel 12, stk. 1 - streng beskyttelsesordning for dyrearter - bilag IV - Canis lupus (ulv) - artikel 16, stk. 1, litra e) - fravigelse, som tillader indsamling af et begrænset antal enheder - bestandsplejende jagt - vurdering af bevaringsstatussen for bestande af den pågældende art)

(2019/C 423/02)

Processprog: finsk

Den forelæggende ret

Korkein hallinto-oikeus

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Luonnonsuojeluyhdistys Tapiola Pohjois-Savo – Kainuu ry

Procesdeltagere: Risto Mustonen, Kai Ruhanen og Suomen riistakeskus

Konklusion

Artikel 16, stk. 1, litra e), i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter skal fortolkes således, at den er til hinder for vedtagelse af afgørelser, hvorved der indrømmes fravigelser af det forbud mod forsætligt drab på ulve, som er fastsat i artikel 12, stk. 1, litra a), sammenholdt med dette direktivs bilag IV, litra a), til bestandsplejende jagt med det formål at bekæmpe krybskytteri, såfremt

— det formål, som forfølges med sådanne fravigelser, ikke er klart og præcist underbygget, og den nationale myndighed ikke på grundlag af strengt videnskabelige oplysninger kan godtgøre, at disse fravigelser er egnede til at opfylde dette formål

— det ikke er behørigt godtgjort, at formålet med fravigelserne ikke kan opfyldes ved en anden brugbar løsning, idet den omstændighed i sig selv, at der findes en ulovlig aktivitet, eller vanskelighederne i forbindelse med at gennemføre kontrollen med denne ikke kan udgøre en tilstrækkelig oplysning i denne henseende

— det ikke er sikret, at fravigelserne ikke hindrer opretholdelse af den pågældende bestands gunstige bevaringsstatus i dens naturlige udbredelsesområde

— der ikke i forbindelse med fravigelserne er foretaget en vurdering af bevaringsstatussen for bestandene af den pågældende art og den indvirkning, som den påtænkte fravigelse kan have på denne, i relation til den pågældende medlemsstats område eller, hvor det er relevant, i relation til det berørte biogeografiske område, når denne medlemsstats grænser strækker sig over flere biogeografiske områder, eller hvis artens naturlige udbredelsesområde kræver det, og så vidt muligt på grænseoverskridende plan, og

— ikke samtlige betingelser vedrørende selektiv nedlæggelse i begrænset omfang af enheder af de arter, der er nævnt i bilag IV, i et antal, der er begrænset og specificeret, og under omhyggeligt kontrollerede betingelser er opfyldt, idet overholdelsen af disse betingelser skal godtgøres under hensyn til navnlig bestandens størrelse, dens bevaringsstatus og dens biologiske træk. Det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve, om dette er tilfældet i hovedsagen.

(1) EUT C 63 af 19.2.2018.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 17. oktober 2019 – Paulo Nascimento Consulting - Mediação Imobiliária Lda mod Autoridade Tributária e Aduaneira (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supremo Tribunal Administrativo – Portugal)

(Sag C-692/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - merværdiafgift (moms) - direktiv 2006/112/EF - fritagelser - artikel 135, stk. 1, litra b) og d) - transaktioner, der består i ydelse og formidling af lån samt forvaltning af lån - transaktioner vedrørende fordringer, dog ikke inddrivelse af fordringer - overdragelse mod vederlag til tredjemand af en processuel stilling i et fuldbyrdelsessøgsmål vedrørende inddrivelse af en fordring, som vedkommende har fået anerkendt ved en retslig afgørelse)

(2019/C 423/03)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Supremo Tribunal Administrativo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Paulo Nascimento Consulting - Mediação Imobiliária Lda

Sagsøgt: Autoridade Tributária e Aduaneira

Konklusion

Artikel 135, stk. 1, litra b), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at den deri fastsatte fritagelse for transaktioner, som består i ydelse og formidling af lån eller forvaltning af lån, ikke finder anvendelse på en transaktion, som består i, at en afgiftspligtig person til tredjemand mod vederlag overdrager alle rettigheder og forpligtelser som følge af sin stilling i et fuldbyrdelsessøgsmål vedrørende inddrivelse af en fordring, som vedkommende har fået anerkendt ved en retslig afgørelse, og hvis betaling er blevet sikret ved en ret til en konfiskeret fast ejendom, som er blevet overdraget til denne afgiftspligtige person.

(1) EUT C 94 af 12.3.2018.
1)

Artikel 2, litra f), og artikel 5, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/58/EF af 12. juli 2002 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor (Direktiv om databeskyttelse inden for elektronisk kommunikation), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/136/EF af 25. november 2009, sammenholdt med artikel 2, litra h), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger og med artikel 4, nr. 11), og artikel 6, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/679 af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af direktiv 95/46 (generel forordning om databeskyttelse), skal fortolkes således, at det samtykke, der er omhandlet i disse bestemmelser, ikke er gyldigt afgivet, når lagring af oplysninger eller adgang til oplysninger, som allerede er lagret på brugeren af et internetwebsteds terminaludstyr, via cookies tillades ved hjælp af et forudafkrydset felt, som denne bruger skal vælge fra for at nægte at give sit samtykke.
1)

Artikel 4, stk. 2, og artikel 5 i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at kravet om, at et kontraktvilkår skal være affattet klart og forståeligt, ikke indebærer en forpligtelse til, at kontraktvilkår, der ikke er blevet forhandlet individuelt, og som er indeholdt i en forbrugerlåneaftale, såsom de i hovedsagen omhandlede kontraktvilkår, der nøjagtigt fastsætter størrelsen af de administrationsudgifter og et udbetalingsgebyr, som forbrugeren skal afholde, den metode, der er anvendt ved beregningen af administrationsudgifterne og udbetalingsgebyret, samt tidspunktet for, hvornår disse beløb skal betales, ligeledes skal specificere alle de tjenesteydelser, der leveres som modydelse for de pågældende beløb.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 24. september 2019 – Google LLC, indtrådt i Google Inc.»s rettigheder mod Commission nationale de l«informatique et des libertés (CNIL) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d’État – Frankrig)

(Sag C-507/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - personoplysninger - beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af disse oplysninger - direktiv 95/46/EF - forordning (EU) 2016/679 - internetsøgemaskine - behandling af oplysninger på websider - den geografiske rækkevidde af retten til at få fjernet links)

(2019/C 399/03)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Google LLC, indtrådt i Google Inc.’s rettigheder

Sagsøgt: Commission nationale de l’informatique et des libertés (CNIL)

Procesdeltagere: Wikimedia Foundation Inc., Fondation pour la liberté de la presse, Microsoft Corp., Reporters Committee for Freedom of the Press m.fl., Article 19 m.fl., Internet Freedom Foundation m.fl. og Défenseur des droits,

Konklusion

Artikel 12, litra b), og artikel 14, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger og artikel 17, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/679 af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af direktiv 95/46/EF (generel forordning om databeskyttelse) skal fortolkes således, at en søgemaskineudbyder, når denne efterkommer en anmodning om at få fjernet links i henhold til disse bestemmelser, er forpligtet til at foretage denne fjernelse på de udgaver af søgemaskinen, som svarer til alle medlemsstaterne, og dette om nødvendigt i kombination med foranstaltninger, som under overholdelse af alle retlige krav gør det muligt effektivt at forhindre eller i den mindste i høj grad at afholde de internetbrugere, der foretager en søgning på den registreredes navn fra en af medlemsstaterne, fra – ud fra de resultater, der vises efter denne søgning – at få adgang til de links, som er genstand for denne anmodning, men søgemaskineudbyderen er ikke forpligtet til at foretage denne fjernelse på alle udgaver af udbyderens søgemaskine.

(1) EUT C 347 af 16.10.2017.
2)

Artikel 132, stk. 1, litra c), i direktiv 2006/112 skal fortolkes således, at den deri fastsatte fritagelse for merværdiafgift ikke er betinget af, at den pågældende behandlingsydelse udføres inden for et fortrolighedsforhold mellem patienten og behandleren.
1)

Artikel 113a, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 af 22. oktober 2007 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om særlige bestemmelser for visse landbrugsprodukter, som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 361/2008 af 14. april 2008, og artikel 76, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1308/2013 af 17. december 2013 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 922/72, (EØF) nr. 234/79, (EF) nr. 1037/2001 og nr. 1234/2007 skal fortolkes således, at der ved definitionen af begrebet »oprindelsesland«, som er omhandlet i disse bestemmelser, skal tages udgangspunkt i forordningerne på toldområdet med henblik på fastsættelsen af varers ikke-præferenceoprindelse, dvs. artikel 23 ff. i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks og artikel 60 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 952/2013 af 9. oktober 2013 om EU-toldkodeksen.