Sag T-42/96

Eyckeler & Malt AG

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Annullationssøgsmål — import af oksekød af høj kvalitet (’Hilton beef’) — forordning (EØF) nr. 1430/79 — artikel 13 — beslutning, hvorved Kommissionen afviser at indrømme fritagelse for importafgifter — ret til kontradiktion — åbenbart urigtig vurdering«

Rettens dom (Første Afdeling) af 19. februar 1998 II-405

Sammendrag af dom

De Europæiske Fællesskabers egne indtægter – godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter – debitor, der opfylder betingelserne i artikel 13 i forordning nr. 1430/79 – pligt for de kompetente myndigheder til at indrømme godtgørelse af eller fritagelse for afgifter – opfyldelse af alle betingelserne i artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79 – ingen nødvendig betingelse

Mens processuelle regler almindeligvis antages at finde anvendelse i samtlige tvister, der verserer på ikrafttrædelsestidspunktet, forholder det sig anderledes med materielretlige regler. Disse fortolkes normalt således, at de kun omfatter forhold, som ligger forud for ikrafttrædelsen, såfremt det af ordlyden, bestemmelsernes formål eller opbygning klart fremgår, at dette har været meningen. Dette er ikke tilfældet for reglen om fritagelse for importafgifter i artikel 239 i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks, som med virkning fra den 1. januar 1994 afløste reglen i artikel 13 i forordning nr. 1430/79 om godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter, hvorfor en ansøgning om afgiftsfritagelse skal undersøges på grundlag af sidstnævnte bestemmelse, såfremt denne var gældende på tidspunktet for indførslerne af de omhandlede varer og antagelsen af angivelserne om overgang til fri omsætning i relation hertil.

Under enhver procedure, der iværksættes over for en person, og som kan munde ud i en retsakt, der er bebyrdende for den pågældende, er retten til kontradiktion et grundlæggende fællesskabsretligt princip, som skal overholdes, selv om der ikke er fastsat nogen bestemmelser vedrørende den pågældende procedure. Når henses til det skøn, Kommissionen råder over, når den træffer beslutning om at anvende den generelle billighedsklausul i artikel 13 i forordning nr. 1430/79 om godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter, må det navnlig i forbindelse med sager om anvendelse af denne forordning sikres, at de berørte parter har lejlighed til at udtale sig. Dette princip kræver ikke alene, at den berørte part får lejlighed til at udtale sig om relevansen af de faktiske omstændigheder, men også at den pågældende i det mindste kan tage stilling til de for Kommissionen foreliggende dokumenter, og endog at han får adgang til alle ikke-fortrolige dokumenter vedrørende den omhandlede beslutning, såfremt det gøres gældende, at Kommissionen har gjort sig skyldig i alvorlige forsømmelser. Når Kommissionen ikke agter at følge de kompetente nationale myndigheders stillingtagen til spørgsmålet, om den berørte virksomhed kan siges at have gjort sig skyldig i en åbenlys forsømmelse i ovennævnte artikel 13's forstand, har den pligt til at høre virksomheden på dette punkt, idet en sådan beslutning indebærer en kompleks retlig vurdering, som kun kan foretages på grundlag af alle relevante faktiske oplysninger.

Artikel 13 i forordning nr. 1430/79, hvorefter godtgørelse af eller fritagelse for importafgifter kan indrømmes, når der foreligger særlige forhold, og der ikke er begået urigtigheder eller åbenlys forsømmelse af den berettigede, er en generel billighcdsklausul, der tager sigte på at dække andre tilfælde end de hyppigst konstaterede i praksis, som ved udstedelsen af forordning nr. 1430/79 kunne gøres til genstand for specielle bestemmelser. Artiklen er bl.a. bestemt til at anvendes, når de omstændigheder, som karakteriserer forholdet mellem den erhvervsdrivende og myndighederne, er sådanne, at det ikke er rimeligt at påføre denne erhvervsdrivende et tab, som han normalt ikke ville have lidt. Kommissionen skal således vurdere alle de faktiske omstændigheder under ét med henblik på at afgøre, om de udgør særlige forhold i den nævnte bestemmelses forstand. Kommissionen råder ganske vist over et skøn i denne forbindelse, men den skal ved udøvelsen heraf foretage en reel afvejning af Fællesskabets interesse i at sikre, at toldbestemmelserne overholdes, og den interesse, som importøren, der er i god tro, har i ikke at lide tab, der går ud over de normale erhvervsrisici. Kommissionen kan derfor ved undersøgelsen af, om fritagelsesansøgningcn bør imødekommes, ikke nøjes med at tage hensyn til importørernes adfærd. Den skal også vurdere, hvilken indflydelse dens egen — cvt. forkerte — adfærd har haft på den opståede situation. Det udgør ganske vist ikke i sig selv et særligt forhold, der kan begrunde en importafgiftsfritagclsc, at der for varer, der er angivet til overgang til fri omsætning, med henblik på indrømmelse af præferencetoldbchandling, og endog i god tro, fremlægges dokumenter, som senere viser sig at være forfalskede, men denne regel er ikke til hinder for en importafgiftsfritagclsc, såfremt Kommissionen i forbindelse med et toldkontingent, der er fritaget for importafgifter, ved at undlade at foretage en effektiv kontrol med udnyttelsen af kontingentet i alvorlig grad har tilsidesat sin forpligtelse til at sikre en korrekt anvendelse af kontingentet og kontrollere, at det ikke overskrides ved hjælp af forfalskede certifikater.