Forslag til afgørelse fra generaladvokat Léger fremsat den 29. maj 1997. - Provincia autonoma di Trento og Ufficio del medico provinciale di Trento mod Dega di Depretto Gino SNC. - Anmodning om præjudiciel afgørelse: Corte suprema di Cassazione - Italien. - Beskyttelse af forbrugere - Mærkning af levnedsmidler - Rådets direktiv 79/112/EØF. - Sag C-83/96.



Samling af Afgørelser 1997 side I-05001



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1 »Man behoever blot at flytte et komma for at forvanske meningen med min tankegang.« Denne betragtning, som stammer fra Michelet (1), illustrerer udmaerket, hvor forvirret man kan blive, hvis man laeser to versioner af den samme tekst, hvor kommaet blot er sat forskelligt. Det maa have vaeret en saadan tilstand af forvirring, Corte suprema di cassazione har befundet sig i, da den undersoegte den naermere betydning af den faellesskabsbestemmelse, som er omhandlet i denne sag.

2 Undersoegelsen af den praejudicielle anmodning fra denne ret under den foreliggende sag, som er indgivet med henblik paa afklaring af en af de betingelser, som gaelder for angivelse af en erhvervsdrivende paa emballagen efter Faellesskabets bestemmelser om maerkning og praesentation af levnedsmidler (2), har saaledes givet lejlighed til at konstatere alle finesserne og nuancerne i forbindelse med en god kommatering.

3 Jeg skal foerst gennemgaa de faktiske og processuelle omstaendigheder i sagen.

Sagens faktiske omstaendigheder og retsforhandlinger

4 I denne sag er selskabet Dega di Depretto Gino blevet paalagt en boede for at have markedsfoert ananaskonserves, som er tilsat sirup, i Italien - hvilket produkt er fremstillet og emballeret af et selskab uden for Faellesskabet - uden at angive de oplysninger, som kraeves efter den italienske lovgivning (3). Ifoelge italiensk lov skal etiketten paa levnedsmidlerne nemlig navnlig indeholde oplysning om:

»navn eller firmanavn eller registreret varemaerke for og adresse paa fabrikanten eller pakkevirksomheden eller paa en forhandler etableret inden for Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab« (4).

5 Pretura di Rovereto gav selskabet Dega medhold i dets indsigelse mod boedepaalaegget, idet retten ved dom af 20. november 1990 ophaevede boeden med den begrundelse, at den var paalagt paa grundlag af en fejlagtig fortolkning af den naevnte lovbestemmelse. Retten fandt nemlig, at udtrykket »etableret inden for Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab« udelukkende vedroerer forhandleren, og at det var tilstraekkeligt, som det var sket i sagen, blot at anfoere navn og adresse paa den fabrikant/pakkevirksomhed, som er etableret i et tredjeland.

6 Herefter indgav Provincia autonoma di Trento (de administrative myndigheder i provinsen Trento) og Ufficio del medico provinciale di Trento (de laegelige myndigheder i provinsen Trento) kassationsanke ved Corte suprema di cassazione til proevelse af dommen, hvorunder de alene bestred den fortolkning, som Pretura di Rovereto havde anlagt af den omtvistede nationale bestemmelse. Kassationsappellanterne gjorde gaeldende, at den endelige forbruger kun beskyttes fuldt ud, saafremt mindst én af de erhvervsdrivende (dvs. fabrikanten, pakkevirksomheden eller forhandleren), som er etableret inden for Faellesskabet, er angivet paa produktets etikette.

7 Under sagen har Corte suprema di cassazione fastslaaet, at den nationale bestemmelse, som denne ret anmodes om en fortolkning af, »er en naesten ordret gengivelse« af artikel 3, stk. 1, nr. 6, i direktiv 79/112. Ifoelge denne bestemmelse skal levnedsmidlernes etikette omfatte bl.a. foelgende oplysninger: »Navn eller firmanavn og adresse paa fabrikanten eller pakkevirksomheden eller paa en forhandler, der er etableret inden for Faellesskabet«. (Den franske version af bestemmelsen lyder saaledes: »le nom ou la raison sociale et l'adresse du fabricant ou du conditionneur (5), ou d'un vendeur établi à l'intérieur de la Communauté«.) Den italienske version bestemmer: »il nome o la ragione sociale e l'indirizzo del fabbricante o del condizionatore o di un venditore stabilito nella Comunità«.

8 Den forelaeggende ret er derfor af den opfattelse, at der »... foerst maa foretages en fortolkning« af den naevnte EF-bestemmelse, »da det er aabenbart, at den nationale italienske regel blot er en gengivelse af EF-bestemmelsen«. Den forelaeggende ret har som foelge heraf anmodet Domstolen om at besvare foelgende spoergsmaal:

»Skal artikel 3, stk. 1, nr. 6, i direktiv 79/112/EOEF fra Raadet for Den Europaeiske Union om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om maerkning af og praesentationsmaader for levnedsmidler bestemt til den endelige forbruger samt om reklame for saadanne levnedsmidler fortolkes saaledes, at det heri anvendte udtryk 'etableret inden for Faellesskabet' alene vedroerer forhandleren, eller omfatter det ogsaa fabrikanten og/eller pakkevirksomheden, naar forhandleren ikke er etableret inden for Faellesskabet? Det oenskes altsaa oplyst, om bestemmelsen skal forstaas saaledes, at den, naar forhandleren ikke er etableret inden for Faellesskabet, kraever, at fabrikanten og/eller pakkevirksomheden er etableret inden for Faellesskabet?«

Retsforskrifter

9 Direktivet om maerkning af levnedsmidler indeholder »generelle og horisontale faellesskabsregler, der gaelder for alle levnedsmidler, som bringes i omsaetning« (6). Den tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivninger, som direktivet gennemfoerer, skal goere det muligt at undgaa de hindringer for den frie omsaetning af varerne, der kan skabe ulige konkurrencevilkaar, og skal derigennem bidrage til det faelles markeds gnidningsloese funktion (7). Direktivet skal dog foerst og fremmest tilgodese »kravet om at oplyse og beskytte forbrugerne« (8). Med henblik herpaa bestemmer direktivet navnlig, at produkternes etikette skal og kun maa indeholde visse oplysninger. Disse oplysninger er opregnet i artikel 3, stk. 1, nr. 1-8.

Besvarelsen af spoergsmaalet

10 Med den fortolkning af artikel 3, stk. 1, nr. 6, som den forelaeggende ret anmoder om, oensker den reelt oplyst, hvorvidt betingelsen om, at den paagaeldende erhvervsdrivende skal vaere etableret i Faellesskabet, kun gaelder for forhandleren, eller om den skal vaere opfyldt af mindst én af de tre erhvervsdrivende, som er naevnt i bestemmelsen (fabrikanten, pakkevirksomheden eller forhandleren).

11 Naar man laeser bestemmelsen opmaerksomt, vil man bemaerke den kendelige nuance, som adskiller den italienske version fra den franske. I den italienske version er der nemlig ikke noget komma mellem ordene »eller paa en forhandler, der er etableret inden for Faellesskabet« og de forudgaaende oevrige erhvervsdrivende, som er naevnt i bestemmelsen.

12 Efter min opfattelse har placeringen af dette komma i den franske version den fordel, at det meget klart adskiller forhandleren fra de to oevrige erhvervsdrivende og dermed indebaerer, at det omtvistede udtryk kun kan tage sigte paa denne. Den engelske version af bestemmelsen, der ogsaa indeholder et komma paa dette sted, skal aabenbart forstaas paa samme maade: »the name or business name and address of the manufacturer or packager, or of a seller established within the Community«.

13 Den tyske version (»den Namen oder die Firma und die Anschrift des Herstellers, des Verpackers oder eines in der Gemeinschaft niedergelassenen Verkaeufers«) og den nederlandske version (»de naam of de handelsnaam en het adres van de fabrikant of van de verpakker of van een in de Gemeenschap gevestigde verkoper«) (9) er helt utvetydig. Paa grund af den saerlige syntaks, der anvendes paa disse to sprog, fremgaar det endnu klarere, at udtrykket »etableret inden for Faellesskabet« (»in der Gemeinschaft niedergelassenen« og »in de Gemeenschap gevestigde«) alene gaar paa ordet »forhandler« (»Verkaeufers« og »verkoper«), da det naevnte udtryk gaar umiddelbart forud for dette ord og udelukker, at saetningen kan forstaas paa den maade, at den omtvistede betingelse gaelder for alle de tre erhvervsdrivende.

14 Derimod kan den italienske version af bestemmelsen, som har givet anledning til det praejudicielle spoergsmaal i sagen - og som kan sammenholdes med de efterfoelgende oversaettelser af bestemmelsen, der er foretaget (10) - forstaas helt anderledes. Foelgelig kan fortolkningen af den omtvistede bestemmelse ikke afhaenge udelukkende af den italienske version, saaledes som repraesentanten for den italienske regering har gjort gaeldende under den mundtlige forhandling. Man maa i oevrigt i den forbindelse afvise argumentet om, at den omstaendighed, at der skal tages hensyn til de oevrige sproglige versioner, er ensbetydende med, at der foretages en diskrimination til skade for italienske erhvervsdrivende. Hvad angaar dette spoergsmaal har Domstolen stedse fastslaaet:

»at ... de forskellige sproglige versioner af en faellesskabsbestemmelse skal fortolkes ensartet, og at den paagaeldende bestemmelse, naar der er uoverensstemmelser mellem versionerne, skal fortolkes paa baggrund af den almindelige opbygning af og formaalet med den ordning, som den er led i« (11).

15 Hvis der imidlertid fortsat er usikkerhed efter gennemgangen af de forskellige sproglige versioner, maa man efter Domstolens praksis - da ingen af versionerne kan tillaegges forrang frem for de oevrige - forsoege at forstaa meningen med den bestemmelse, som oenskes fortolket, paa grundlag af den almindelige opbygning af og formaalet med den ordning, som den er led i.

16 Foer jeg imidlertid forfoelger denne tankegang, skal jeg foreslaa, at Domstolen i denne sag tager hensyn til et andet forhold, som efter min opfattelse boer tillaegges afgoerende vaegt.

17 Det OEkonomiske og Sociale Udvalg var opmaerksom paa betydningen af den nuance, som fremkommer, naar der tilfoejes et komma, i hvert fald i den franske og engelske version. I sin udtalelse vedroerende forslaget til direktiv 79/112 (12) foreslog Udvalget nemlig en aendring af tegnsaetningen, der netop havde til formaal at udvirke, at betingelsen om, at den paagaeldende skal vaere etableret inden for Faellesskabet, kom til at gaelde for hver af de erhvervsdrivende, som er naevnt i bestemmelsen.

18 I de »saerlige bemaerkninger«, som Udvalget fremsatte vedroerende direktivforslagets artikel 3 i udtalelsens punkt 2.7.1., hedder det saaledes:

»Udvalget mener, at emballagen skal angive en ansvarlig inden for Faellesskabet og anmoder om, at nr. 6 affattes saaledes:

'Navn eller firmanavn og adresse paa den virksomhed inden for Faellesskabet, der har tilvirket eller pakket varen, eller paa en saelger, der er etableret inden for Faellesskabet'« (13).

Den italienske version af dette forslag er endnu klarere:

»Il Comitato ritiene che l'imballaggio debba comportare l'indicazione delle persona responsabile nella Comunità. Esso chiede quindi che il punto 6 sia redatto nel mode seguente:

'il nome e cognome o la ragione sociale e l'indirizzo del fabbricante o del condizionatore o di un venditore stabiliti nella Comunità'« (14).

19 Den omstaendighed, at dette forslag ikke blev fulgt i den endelige version af den omtvistede bestemmelse (15), kan efter min mening kun betyde, at det har vaeret faellesskabslovgivers hensigt, at kravet om etablering inden for Faellesskabet kun skulle gaelde for forhandleren.

20 Ogsaa en formaalsbestemt fortolkning af bestemmelsen bekraefter denne opfattelse.

21 I den forbindelse bemaerkes, som det med rette er blevet gjort gaeldende under sagen af den italienske og graeske regering, at Domstolen allerede tidligere har beskrevet direktiv 79/112's almindelige opbygning og formaal paa foelgende maade:

»... det fremgaar saavel af direktivets begrundelse som af artikel 2's ordlyd, at direktivet er udstedt med det formaal at sikre den endelige forbruger af levnedsmidler fornoeden information og beskyttelse, isaer med hensyn til levnedsmidlets art, identitet, egenskaber, sammensaetning, maengde, holdbarhed, oprindelsessted eller det sted, hvorfra levnedsmidlet kommer, samt fremstillings- eller frembringelsesmaade« (16).

22 Efter min opfattelse kan den omstaendighed, at man giver tilladelse til at naevne den virksomhed paa etiketten, som har fremstillet eller pakket produktet, naar denne er etableret i et tredjeland, naeppe skade oplysningen og beskyttelsen af forbrugerne.

23 Hvad saerlig angaar direktivets artikel 3, stk. 1, nr. 6, har denne bestemmelse nemlig »foerst og fremmest til formaal at goere det muligt for forbrugeren at optage kontakt med dem, der er ansvarlige for fremstillingen eller salget af varen for eventuelt at kunne give [dem] en positiv eller negativ kritik vedroerende den koebte vare« (17).

24 For at dette formaal kan opfyldes, skal den endelige forbruger, som Kommissionen har anfoert, let kunne identificere den, som er ansvarlig for produktet. Dette er baggrunden for, at faellesskabslovgiver udtrykkeligt har naevnt de tre hovedaktoerer i kaeden fra fremstillingen af levnedsmidlerne til salget heraf, uden at give nogen af dem en fortrinsstilling frem for de oevrige. Bestemmelsen herom forudsatte imidlertid logisk set, at der blev foretaget en vis differentiering mellem de paagaeldende erhvervsdrivende.

25 Fabrikanten og pakkevirksomheden har nemlig foerst og fremmest det til faelles, at de som hovedregel er faste erhvervsdrivende, som let kan identificeres, hvorfor de ogsaa er let at komme i forbindelse med. Hermed opfylder de forudsaetningerne for, at det tilstraebte formaal kan naas.

26 I modsaetning til, hvad de italienske og graeske myndigheder har gjort gaeldende, kan det imidlertid ikke antages, at de to naevnte kategorier af erhvervsdrivende, som er naevnt i direktivet, skal opfylde kravet i artikel 3, stk. 1, nr. 6, om, at de er etableret inden for Faellesskabet, hvilket vil foere til hoejst uventede resultater.

27 Disse erhvervsdrivende forekommer nemlig kun én gang i den kaede, hvorigennem levnedsmidlet bringes frem til den endelige forbruger (18). Et krav om, at det angives paa produkternes etikette, hvor disse erhvervsdrivende er etableret inden for Faellesskabet, vil vaere ensbetydende med, at kun de levnedsmidler, som er fremstillet eller emballeret paa Faellesskabets omraade, faar adgang til faellesmarkedet. Dette kan bestemt ikke have vaeret lovgivers hensigt.

28 Hvis man ikke desto mindre vil fastholde denne fortolkning, men undgaa den naevnte foelge heraf, kunne den omtvistede bestemmelse forstaas paa den maade, at den helt konsekvent kraever angivelse af det sted, hvor en af de tre paagaeldende erhvervsdrivende er etableret inden for Faellesskabet, saaledes at forstaa, at der i det tilfaelde, hvor produktet ikke fremstilles eller emballeres inden for Faellesskabet, skal angives en forhandler, som er etableret inden for Faellesskabet. Hvordan skal man imidlertid i saa fald forklare, at faellesskabslovgiver ikke fulgte den udtalelse, som Det OEkonomiske og Sociale Udvalg i sin tid afgav?

29 For det tilfaelde, hvor det besluttes at angive en forhandler paa etiketten, er kravet om, at denne er etableret inden for Faellesskabet, derimod begrundet i det tilstraebte formaal. Direktivet omtaler kun én fabrikant eller én pakkevirksomhed, hvorimod der kan findes flere forskellige forhandlere i de distributionskanaler, der anvendes ved salget af et produkt (19). Et krav om, at den forhandler, som er angivet paa etiketten, er etableret inden for Faellesskabet, er foelgelig ikke ensbetydende med at kraeve, at der kun kan saelges EF-produkter inden for Den Europaeiske Union i modsaetning til, hvad konsekvensen vil vaere, hvis der stilles samme krav til fabrikanten eller pakkevirksomheden. Da en forhandler i oevrigt, som Kommissionen har anfoert, pr. definition er en erhvervsdrivende, som ikke har samme faste karakter som fabrikanten eller pakkevirksomheden, og som er vanskeligere at identificere end dem, vil kravet om, at forhandleren er etableret inden for Faellesskabet, begraense disse ulemper.

30 Af samtlige de anfoerte grunde mener jeg foelgelig ikke, at Domstolen kan laegge til grund, at kravet i direktivets artikel 3, stk. 1, nr. 6, om angivelsen af det sted, hvor den paagaeldende er etableret inden for Faellesskabet, ogsaa gaelder for fabrikanten eller pakkevirksomheden.

Forslag til afgoerelse

31 Sammenfattende skal jeg foreslaa Domstolen at besvare spoergsmaalet fra Corte suprema di cassazione paa foelgende maade:

»Artikel 3, stk. 1, nr. 6, i Raadets direktiv 79/112/EOEF af 18. december 1978 om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om maerkning af og praesentationsmaader for levnedsmidler bestemt til den endelige forbruger samt om reklame for saadanne levnedsmidler skal fortolkes saaledes, at det heri anvendte udtryk 'etableret inden for Faellesskabet' udelukkende vedroerer forhandleren og ikke fabrikanten eller pakkevirksomheden, om hvem de relevante oplysninger kan angives paa etiketten, selv om de paagaeldende erhvervsdrivende er etableret uden for Faellesskabet.«

(1) - Citeret i Berthier, P.V. og Colignon, J.-P.: Le français pratique, editions Solar, s. 192.

(2) - Raadets direktiv 79/112/EOEF af 18.12.1978 om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om maerkning af og praesentationsmaader for levnedsmidler bestemt til den endelige forbruger samt om reklame for saadanne levnedsmidler (EFT 1979 L 33, s. 1, herefter »direktivet« eller »direktiv 79/112«).

(3) - Jf. artikel 3, litra h), i dekret nr. 322 fra republikkens praesident af 18.5.1982 om »gennemfoerelse af direktiv 79/112/EOEF om levnedsmidler bestemt til den endelige forbruger samt om reklame for saadanne levnedsmidler og direktiv 77/94/EOEF vedroerende levnedsmidler bestemt til en saerlig ernaering«.

(4) - Den italienske bestemmelse, som den er gengivet af den forelaeggende ret i dennes kendelse paa s. 1, lyder saaledes paa italiensk: »il nome o la ragione sociale o il marchio depositato e la sede del fabbricante o del confezionatore o di un venditore stabilito nella Comunità economica europea«.

(5) - Jeg skal allerede her fremhaeve dette komma, som jeg senere skal komme tilbage til.

(6) - Tredje betragtning.

(7) - Foerste og anden betragtning.

(8) - Sjette betragtning, min fremhaevelse.

(9) - Mine fremhaevelser.

(10) - Saaledes indeholder den spanske version af bestemmelsen overhovedet ikke noget komma: »el nombre o la razón social y la dirección del fabricante o del embalador o de un vendedor establecido dentro de la Comunidad.« Den danske og graeske version foelger tilsyneladende den »italienske model«.

(11) - Dom af 7.12.1995, sag C-449/93, Rockfon, Sml. I, s. 4291, praemis 28 (min fremhaevelse), som henviser til dom af 27.10.1977 i sag 30/77, Bouchereau, Sml. s. 1999, praemis 14. Se endvidere dom af 28.3.1985, sag 100/84, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, Sml. s. 1169, praemis 17, og af 24.10.1996, sag C-72/95, Kraaijeveld m.fl., Sml. I, s. 5403, praemis 28.

(12) - Udtalelse om forslag til Raadets direktiv om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om maerkning af og praesentationsmaader for levnedsmidler bestemt til forbrugeren samt om reklame for saadanne levnedsmidler (EFT 1976 C 285, s. 3).

(13) - Man vil bemaerke, at der er sat to kommaer i dette direktivforslag, som adskiller udtrykket »eller ... en saelger« fra den oevrige saetning.

(14) - Jeg skal i denne forbindelse bemaerke, at aendringsforslaget i den italienske version af bestemmelsen gik ud paa, at perfektum participium af verbet »etablere« blev sat i flertal (stabiliti i stedet for stabilito), saaledes at samtlige de naevnte erhvervsdrivende og ikke blot én af dem var omfattet af bestemmelsen.

(15) - Ordlyden af direktiv 79/112 er noejagtig den samme, som Kommissionen oprindelig foreslog i sit »Forslag til Raadets direktiv om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om maerkning af og praesentationsmaader for levnedsmidler bestemt til forbrugeren samt om reklame for saadanne levnedsmidler«, hvilket forslag den fremsatte for Raadet den 30.3.1976 (EFT C 91, s. 3). Det gaelder ogsaa den italienske version.

(16) - Dom af 17.7.1988, sag 298/87, Smanor, Sml. s. 4489, praemis 30. Se ogsaa dom af 17.11.1993, sag C-285/92, Twee Provinciën, Sml. I, s. 6045, praemis 14 og 15.

(17) - Se Kommissionens besvarelse af en skriftlig forespoergsel af 28.7.1995 (nr. E-2170/95, EFT C 340, s. 19).

(18) - I oevrigt taler artikel 3, stk. 1, nr. 6, om »fabrikanten« og »pakkevirksomheden« (paa italiensk: »del« og paa engelsk »the«), men om »en« forhandler (paa italiensk: »un« og paa engelsk »a«). I det foerstnaevnte tilfaelde anvendes der altsaa bestemt form (paa fransk den bestemte artikel »du«, som, sagt mere praecist, er en sammensat bestemt artikel, nemlig en sammensaetning af praepositionen de og den bestemte artikel le), hvorimod der i det sidstnaevnte tilfaelde anvendes ubestemt form (paa fransk un, som er den ubestemte artikel).

(19) - Se den foregaaende fodnote.