Det gælder således, at selv om artikel 4, stk. 2, i direktiv 92/50 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler og artikel 14 i direktiv 2004/18 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter overlader medlemsstaterne en skønsmargen til at beslutte, hvilke foranstaltninger, der anses for nødvendige for beskyttelsen af deres væsentlige sikkerhedsinteresser, kan disse artikler imidlertid ikke fortolkes således, at de tildeler medlemsstaterne kompetence til at fravige EUF-traktatens bestemmelser blot ved påberåbelse af disse interesser. Den medlemsstat, der påberåber sig disse undtagelser, skal således bevise, at det er nødvendigt at anvende disse for at beskytte sine væsentlige sikkerhedsinteresser. Et sådant krav gælder tillige, såfremt denne medlemsstat tillige påberåber sig artikel 346, stk. 1, litra a), TEUF. Den medlemsstat, der påberåber sig disse undtagelser, skal følgelig bevise, at behovet for at beskytte sådanne interesser ikke kunne være blevet opfyldt inden for rammerne af en udbudsprocedure i henhold til direktiv 92/50 og 2004/18.

En medlemsstat, som dels – uden at have foretaget et EU-udbud – direkte tildeler et privat selskab en række tjenesteydelseskontrakter om fremstilling af pas, opholdstilladelser, identitetskort, kørekort og registreringsattester, dels opretholder nationale bestemmelser, der forpligter de ordregivende myndigheder til at tildele disse tjenesteydelseskontrakter direkte til dette selskab, tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 2, og artikel 8 i direktiv 92/50 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler, sammenholdt med dette direktivs artikel 11-37, samt artikel 14 og 20 i direktiv 2004/18 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter, sammenholdt med dette direktivs artikel 23-55.

Den manglende iagttagelse af de procedurer for kontraktindgåelse, der er fastsat i de nævnte direktiver, forekommer således uforholdsmæssig ud fra det af den pågældende medlemsstat forfulgte formål, der består i at forhindre udbredelsen af følsomme oplysninger angående fremstillingen af officielle dokumenter. I denne forbindelse kan artikel 346, stk. 1, litra a), TEUF, artikel 4, stk. 2, i direktiv 92/50 og artikel 14 i direktiv 2004/18 ikke med føje påberåbes til at begrunde den manglende overholdelse af de procedurer for kontraktindgåelse, der er fastsat i disse to direktiver. Selv hvis det lægges til grund, at en centralisering af udførelsen af de omhandlede kontrakter kan anses for et middel til beskyttelse af de væsentlige nationale sikkerhedsinteresser, er overholdelsen af de procedurer for kontraktindgåelse, der er fastsat i henholdsvis artikel 8 i direktiv 92/50, sammenholdt med dette direktivs artikel 11-37, og artikel 20 i direktiv 2004/18, sammenholdt med dette direktivs artikel 23-55, for det første ikke til hinder for, at udførelsen af de omhandlede kontrakter betros én enkelt operatør. Hvad for det andet angår nødvendigheden for de nationale myndigheder af som led i de prærogativer, de er tillagt i national ret, at kunne sikre effektive administrative kontroller i forhold til én enkelt tilslagsmodtager, der har sine produktions- og oplagringssteder på denne medlemsstats område, skal det fastslås, at selv om den operatør, der har fået overdraget udførelsen af den omhandlede kontrakt om trykning, ganske vist skal opfylde sikkerhedskravene for at sikre fortroligheden af de oplysninger, der skal beskyttes, skal det yderligere godtgøres, at alene de administrative kontroller, som de nationale myndigheder kan foretage, kan sikre denne fortrolighed, og at det i dette øjemed er nødvendigt at udelukke anvendelsen af de bestemmelser om kontraktindgåelse, der er fastsat i direktiv 92/50 og 2004/18.

Hvad endelig angår nødvendigheden af at sikre tilslagsmodtagerens pålidelighed gælder det, at selv om medlemsstaterne skal kunne sikre sig, at det ved indgåelse af offentlige kontrakter alene er pålidelige virksomheder, der tildeles disse kontrakter inden for rammerne af et system, der sikrer overholdelsen af særlige fortroligheds- og sikkerhedsnormer i henseende til trykningen af dokumenter, skal det yderligere bevises, at de fremsendte datas fortrolige karakter ikke ville kunne sikres tilstrækkeligt, såfremt trykningen af disse dokumenter blev betroet en anden virksomhed end tilslagsmodtageren, der blev udpeget efter en udbudsprocedure. Det gælder i denne forbindelse, at nødvendigheden af at fastsætte en fortrolighedsforpligtelse ikke i sig selv er til hinder for, at der gennemføres en udbudsprocedure for en kontrakt. Desuden kan dataenes fortrolighed sikres ved en tavshedspligt, uden at det er nødvendigt at tilsidesætte procedurerne for indgåelse af offentlige kontrakter.

(jf. præmis 82, 84, 88-90, 94-96 og 111)