Appel iværksat den 22. september 2022 af Illumina, Inc. til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Udvidede Afdeling) den 13. juli 2022 i sag T-227/21, Illumina mod Kommissionen

(Sag C-611/22 P)

(2022/C 432/15)

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: Illumina, Inc. (ved D. Beard, BL, barrister J. Holmes, avocat P. Chappatte, avocate E. Wright, abogado F. González Díaz og avvocato M. Siragusa)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen, Grail LLC, Den Hellenske Republik, Den Franske Republik, Kongeriget Nederlandene og EFTA-tilsynsmyndigheden

Appellanterne har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves.

— Kommissionens afgørelse C(2021) 2847 final af 19. april 2021 om godkendelse af anmodningen fra Autorité de la concurrence française (den franske konkurrencemyndighed) om at undersøge fusionen vedrørende Illumina, Inc’s erhvervelse af den fulde kontrol over Grail, Inc. (Sag COMP/M.10188 — Illumina/Grail), kommisionsafgørelser C(2021) 2848 final, C(2021) 2849 final, C(2021) 2851 final, C(2021) 2854 final og C(2021) 2855 final af 19. april 2021 om godkendelse af anmodningerne fra de græske, belgiske, norske, islandske og nederlandske konkurrencemyndigheder om at tilslutte sig anmodningen om henvisning, Kommissionens skrivelse af 11. marts 2021, hvorved Illumina og Grail blev oplyst om anmodningen om henvisning, og Kommissionens afgørelse af 11. marts 2021, hvorved Illumina blev oplyst om, at selskabet var forhindret i at gennemføre fusionen i henhold til fusionsforordningens artikel 7 (1), annulleres.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne i nærværende sag (sagen for Retten og nærværende appel af dommen).

Anbringender og væsentligste argumenter

For det første begik Retten en retlig fejl ved at fortolke fusionsforordningens artikel 22, stk. 1, således at en medlemsstat med nationale bestemmelser om fusionskontrol i henhold til denne bestemmelse har beføjelse til at indgive en anmodning om henvisning til Kommissionen om en fusion, som ikke kan gøres til genstand for en vurdering i henhold til medlemsstatens nationale bestemmelser om fusionskontrol.

For det andet begik Retten en retlig fejl, da den forkastede Illuminas anbringende om, at anmodningen om henvisning blev fremsat for sent, ved en fejlfortolkning af betydningen af ordene »blev gjort bekendt med« i fusionsforordningens artikel 22. Retten begik en fejl i forbindelse med sine konklusioner om, at fristen for en medlemsstats indgivelse af en anmodning om henvisning til Kommissionen først begynder at løbe fra det tidspunkt, hvor parterne i fusionen specifikt giver medlemsstaternes myndigheder tilstrækkeligt materiale til, at disse kan foretage en foreløbig vurdering af, om fusionen kan gøres til genstand for en henvisning.

Ved at fastslå, at Kommissionens forsinkede fremsendelse af indbydelsen var urimelig og indebar en tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet, forpligtelsen til at handle inden for et rimeligt tidsrum og princippet om god forvaltningsskik, (i) begik Retten en retlig fejl ved konstateringen af, at Illumina skulle godtgøre en tilsidesættelse af retten til forsvar i den foreliggende sag, eller (ii) begik Retten en retlig fejl ved konstateringen af, at der ikke forelå en sådan tilsidesættelse.

For det tredje begik Retten en retlig fejl ved at forkaste Illuminas anbringende om, at selskabet havde en berettiget forventning om, at der ikke ville blive foretaget en ændring i Kommissionens fremgangsmåde før afgivelsen af vejledning, og eller/ [at] Kommissionens aktive opfordring til medlemsstaterne om at anmode om en henvisning var i strid med retssikkerhedsprincippet (i) ved konstateringen af, at en berettiget forventning kun kunne opstå, hvis den forsikring, som blev påberåbt, var specifikt rettet mod den omhandlede fusion, (ii) ved en ukorrekt afgræsning af rækkevidden af den berettigede forventning, (iii) ved konstateringen af, at en nøje formuleret tale fra den ledende næstformand for Kommissionen med ansvar for konkurrence ikke kom fra EU-forvaltningen, og/eller (iv) ved konstateringen af, at den ledende næstformands forsikring om, at Kommissionen ville fortsætte sin fremgangsmåde om at søge at afholde medlemsstaterne fra at anmode om henvisninger (i afventning af afgivelse af vejledning) var i overensstemmelse med Kommissionens fremme af anmodninger om henvisning.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 af 20.1.2004 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (»EF-fusionsforordningen«) (EUT 2004, L 24, s. 1).