33

På denne baggrund har Landgericht München I (den regionale ret i første instans i München I, Tyskland) besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »1) Skal artikel 12, stk. 1, første sætningsled, i […] direktiv 2000/31[…,] sammenholdt med [direktivets] artikel 2, litra a), […] [og] artikel 1, nr. 2), i direktiv 98/34 […], fortolkes således, at »normalt […] mod betaling« betyder, at den nationale ret skal fastslå, om a. den konkret berørte person, der påberåber sig at være tjenesteyder, normalt udbyder denne konkrete tjenesteydelse mod betaling, eller b. der i det hele taget findes udbydere på markedet, der udbyder den pågældende tjenesteydelse eller sammenlignelige tjenesteydelser mod betaling, eller c. de fleste af de pågældende eller sammenlignelige tjenesteydelser udbydes mod betaling? 2) Skal artikel 12, stk. 1, første sætningsled, i […] direktiv 2000/31[…] fortolkes således, at »levering af adgang til et kommunikationsnet« betyder, at en levering i henhold til direktivet alene forudsætter, at det ønskede resultat indtræder, idet adgangen til et kommunikationsnet (f.eks. internettet) leveres? 3) Skal artikel 12, stk. 1, første sætningsled, i […] direktiv 2000/31[…], sammenholdt med [direktivets] artikel 2, litra b), […] fortolkes således, at der »leveres« i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i [dette direktivs] artikel 2, litra b), […] når blot informationssamfundstjenesten rent faktisk stilles til rådighed, i det konkrete tilfælde et åbent [lokalt trådløst netværk] WLAN, eller kræves der f.eks. derudover en »anprisning«? 4) Skal artikel 12, stk. 1, første sætningsled, i […] direktiv 2000/31[…] fortolkes således, at »ikke […] ansvarlig for den transmitterede information« betyder, at en person, der har været udsat for en krænkelse af ophavsrettigheder, principielt eller i al fald for så vidt [som de] angår den første konstaterede overtrædelse ikke kan gøre eventuelle krav om undladelse, erstatning, betaling af omkostninger i forbindelse med [fremsættelse af påkrav] og retsgebyrer gældende over for internetudbyderen? 5) Skal artikel 12, stk. 1, første sætningsled, sammenholdt med artikel 12, stk. 3, i […] direktiv 2000/31[…], fortolkes således, at medlemsstaterne ikke kan tillade den nationale ret i en hovedsag at udstede et påbud over for internetudbyderen, hvorefter denne fremover skal undlade at give tredjemand mulighed for ved hjælp af en konkret internetforbindelse at levere et bestemt ophavsretligt beskyttet værk ad elektronisk vej via fildeling på internettet? 6) Skal artikel 12, stk. 1, første sætningsled, i […] direktiv 2000/31[…] fortolkes således, at bestemmelsen i artikel 14, stk. 1, litra b), i direktiv 2000/31[…] under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede skal finde tilsvarende anvendelse på et krav om undladelse? 7) Skal artikel 12, stk. 1, første sætningsled, i […] direktiv 2000/31[…], sammenholdt med [direktivets] artikel 2, litra b), […], fortolkes således, at der ikke stilles andre krav til en tjenesteyder, end at der er tale om en fysisk eller juridisk person, som leverer en informationssamfundstjeneste? 8) Såfremt det syvende spørgsmål besvares benægtende, hvilke yderligere krav skal der da stilles til en tjenesteyder inden for rammerne af fortolkningen af artikel 2, litra b), i […] direktiv 2000/31[…]? 9) Skal artikel 12, stk. 1, første sætningsled i […] direktiv 2000/31[…] under hensyntagen til den eksisterende beskyttelse af den intellektuelle ejendomsret, der er sikret ved de grundlæggende rettigheder, og som følger af ejendomsretten (artikel 17, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder samt de bestemmelser til beskyttelse af den intellektuelle ejendomsret, navnlig ophavsretten, der er fastsat i […] direktiv 2001/29[…] [og] […] direktiv 2004/48[…], samt under hensyntagen til retten til information og den grundlæggende ret i Unionen til frit at oprette og drive egen virksomhed (artikel 16 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder), fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at en national ret [...] træffer en afgørelse, hvorved internetudbyderen pålægges fremover at undlade at give tredjemand mulighed for ved hjælp af en konkret internetforbindelse at levere et bestemt ophavsretligt beskyttet værk eller dele deraf ad elektronisk vej via fildeling på internettet [(peer-to-peer)] og pålægges at betale sagens omkostninger, idet det overlades til internetudbyderen at vælge, hvilke tekniske foranstaltninger han konkret vil vælge for at efterkomme dette påbud? [10)] Gælder dette også, såfremt internetudbyderen reelt kun kan efterkomme rettens forbud ved at nedlægge internetforbindelsen eller forsyne den med kodeordsbeskyttelse eller ved at undersøge al kommunikation ved hjælp af denne forbindelse med henblik på, om det pågældende ophavsretligt beskyttede værk på ny transmitteres i strid med gældende lovregler, når dette fra begyndelsen står klart og ikke først viser sig i forbindelse med fuldbyrdelses- eller sanktionsproceduren?«