Sag T-231/02 
Piero Gonnelli og Associazione Italiana Frantoiani Oleari (AIFO) 
mod 
Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber 
»Annullationssøgsmål — fysiske eller juridiske personer — retsakter, som berører 
dem individuelt — forordning — handelsnormer for olivenolie — afvisning« 
Rettens kendelse (Tredje Afdeling) af 2. april 2004 II -1055 
Sammendrag af kendelse 
1. Annullationssøgsmål — fysiske eller juridiske personer — retsakter, som berører dem 
umiddelbart og individuelt — forordning om handelsnormer for olivenolie — søgsmål 
anlagt af ejeren af en landbrugsvirksomhed i dennes egenskab af producent og 
forbruger af olivenolie — søgsmål anlagt af en sammenslutning af olivenpressere — 
afvisning 
(Art. 230, stk. 4, EF; Kommissionens forordning nr. 1019/2002) 
II - 1051 
SAMMENDRAG — SAG T-231/02 
2. De Europæiske Fællesskaber — domstolskontrol med lovligheden af institutionernes 
retsakter — almengyldige retsakter — nødvendigheden af, at fysiske eller juridiske 
personer kan gøre brug af en ulovlighedsindsigelse eller af en præjudiciel forelæggelse 
med henblik på en vurdering af gyldigheden — forpligtelse for medlemsstaterne til at 
fastsætte et fuldstændigt retsmiddelsystem, som gør det muligt at sikre overholdelse af 
retten til en effektiv domstolsbeskyttelse — anlæggelse af annullationssøgsmål ved 
Fællesskabets retsinstanser, når nationale processuelle regler udgør en uovervindelig 
hindring — udelukket 
(Art. 230, stk. 4, EF, art. 234 EF og 241 EF) 
3. Annullationssøgsmål — fysiske eller juridiske personer — retsakter, som berører dem 
umiddelbart og individuelt — fortolkning contra legem af betingelsen om, at den 
pågældende skal være individuelt berørt — ulovlig 
(Art. 230, stk. 4, EF og art. 48 EU) 
1. For at en fysisk eller juridisk person 
kan anses for at være individuelt berørt 
af en retsakt af generel rækkevidde 
kræves, at denne person berøres indi­
viduelt på grund af visse egenskaber, 
som er særlige for ham, eller på grund 
af en faktisk situation, der adskiller 
ham fra alle andre og dermed indivi­
dualiserer ham på samme måde som 
adressaten for en beslutning. 
Et annullationssøgsmål anlagt af ejeren 
af en landbrugsvirksomhed i dennes 
egenskab af producent og forbruger af 
olivenolie og af en sammenslutning af 
oliepressere til prøvelse af forordning nr. 1019/2002 om handelsnormer for 
olivenolie må afvises. 
For det første er den første sagsøger 
kun berørt af nævnte forordning i sin 
objektive egenskab af henholdsvis for­
bruger eller producent, og dette på 
samme måde som enhver anden for­
bruger eller erhvervsdrivende inden for 
denne sektor. Selv om forordningen i 
urimeligt og overdrevent omfang 
begunstigede de store virksomheder på 
bekostning af de små producenter som 
sagsøgeren, kan denne omstændighed 
under alle omstændigheder ikke i sig 
selv individualisere sagsøgeren. Den 
omstændighed, at disse erhvervsdri­
vende berøres økonomisk af en retsakt 
i højere grad end deres konkurrenter, er 
nemlig ikke tilstrækkelig til, at de kan 
anses for at være individuelt berørt af 
II - 1052 
GONNELLI OG AIFO MOD KOMMISSIONEN 
denne retsakt. Desuden har forordnin­
gen ligeledes tilsvarende økonomiske 
konsekvenser for de andre små produ­
center af olivenolie. I øvrigt har den 
omstændighed, hvorefter sagens udfald 
vil kunne tilføre ham en fordel derved, 
at de urimelige forhindringer for pro­
duktionen, som berører de små og 
mellemstore producenter, samt visse 
lakuner i beskyttelsen af forbrugeren, 
fjernes, ikke forbindelse med spørgs­
målet om, hvorvidt sagsøgeren er indi­
viduelt berørt af den anfægtede retsakt, 
men er kun relevant ved afgørelsen af, 
om sagsøgeren har en eksisterende og 
aktuel interesse i annullationssøgsmålet 
For det andet kan en sammenslutning, 
der er oprettet for at varetage en gruppe 
borgeres kollektive interesser, ikke 
anses for at være individuelt berørt af 
en retsakt, der påvirker denne gruppes 
interesser generelt, når sammenslutnin­
gens medlemmer ikke kan anses for at 
være individuelt berørt, selv om det er 
korrekt, at forekomsten af særlige 
omstændigheder, såsom den rolle, en 
sammenslutning har spillet i forbindelse 
med en procedure, som har ført til 
vedtagelsen af en retsakt som omhand­
let i artikel 230 EF, kan berettige til, at 
en sag anlagt af en sammenslutning, 
hvis medlemmer ikke er individuelt 
berørt af den omtvistede retsakt, frem­
mes til realitetsbehandling, navnlig når 
sammenslutningens stilling som for­
handler er berørt af denne retsakt. 
(jf. præmis 35, 38, 45, 46, 48 og 49) 2. Traktaten har dels i artikel 230 EF og 
241 EF, dels i artikel 234 EF oprettet et 
fuldstændigt retsmiddel- og procedure­
system, som skal sikre kontrollen med 
lovligheden af institutionernes retsak­
ter, idet kompetencen til at udøve 
denne kontrol er tillagt Fællesskabets 
retsinstanser. Fysiske eller juridiske 
personer, der som følge af formalitets-
betingelserne i artikel 230, stk. 4, EF 
ikke kan anfægte almengyldige fælles­
skabsretsakter direkte, har inden for 
rammerne af dette system mulighed for 
efter omstændighederne at gøre gæl­
dende, at sådanne retsakter er ugyldige, 
enten for Fællesskabets retsinstanser i 
form af en indsigelse i medfør af 
artikel 241 EF eller for de nationale 
retter, og at foranledige disse, som ikke 
er beføjet til selv at fastslå ugyldigheden 
af sådanne retsakter, til at forelægge 
Domstolen præjudicielle spørgsmål 
herom. 
Ud over, at det påhviler medlemssta­
terne at fastsætte et fuldstændigt rets­
middel- og proceduresystem, som sikrer 
overholdelse af retten til en effektiv 
domstolsbeskyttelse, er en fortolkning 
af formalitetsreglerne i artikel 230 EF, 
hvorefter et annullationssøgsmål skal 
antages til realitetsbehandling, når det 
efter en konkret undersøgelse af Fælles­
skabets retsinstanser af de nationale 
processuelle regler er godtgjort, at disse 
ikke tillader en borger at anlægge en 
sag til prøvelse af gyldigheden af den 
omtvistede fællesskabsretsakt, ikke 
holdbar. Der kan ikke anlægges et 
direkte annullationssøgsmål ved Fælles­
skabets retsinstanser, selv om det efter 
II - 1053 
SAMMENDRAG — SAG T-231/02 
en konkret undersøgelse fra deres side 
af de nationale processuelle regler kan 
godtgøres, at disse regler ikke tillader 
borgerne at anlægge en sag til prøvelse 
af gyldigheden af den anfægtede fælles­
skabsretsakt. Et sådant system ville 
nemlig forudsætte, at Fællesskabets 
retsinstanser i hvert enkelt konkret 
tilfælde skulle undersøge og fortolke 
den nationale procesret, hvilket går ud 
over den kompetence, de er tillagt med 
hensyn til kontrollen med fællesskabs­
retsakternes lovlighed. 
(jf. præmis 52 og 53) 
3. Selv om den i artikel 230, stk. 4, EF 
krævede betingelse om individuel inte­
resse i forbindelse med et annullations-
søgsmål skal fortolkes i lyset af prin­
cippet om en effektiv domstolsbeskyt-
telse under hensyntagen til de forskel­lige omstændigheder, som kan 
individualisere en sagsøger, kan en 
sådan fortolkning imidlertid ikke føre 
til, at der bortses fra den omhandlede 
betingelse, som er udtrykkeligt fastsat i 
traktaten, uden at man derved ville 
overskride de beføjelser, Fællesskabets 
retsinstanser er tillagt ved traktaten. 
Det er ganske vist muligt at forestille sig 
en anden ordning for kontrol med 
lovligheden af almengyldige fælles­
skabsretsakter end den, der er oprettet 
ved den oprindelige traktat, og hvis 
principper aldrig er blevet ændret, men 
det tilkommer i givet fald medlemssta­
terne at foretage en reform af den 
nugældende ordning i overensstem­
melse med artikel 48 EU. 
(jf. præmis 54 og 55) 
II - 1054