RETTENS DOM (Femte Afdeling)

21. juli 1998

Forenede sager T-66/96 og T-221/97

John Mellett

mod

De Europæiske Fællesskabers Domstol

»Tjenestemænd — formaliteten — fastansættelse — berettiget forventning — ligebehandling«

Fuldstændig gengivelse på engelsk II-1305

Angående:

Påstand i sag T-66/96 om annullation af De Europæiske Fællesskabers Domstols afgørelse af 14. juni 1995 og i sag T-221/97 om annullation af Domstolens præsidents afgørelser af henholdsvis 17. oktober 1996 og 4. december 1996 om ikke at indlede sagsøgerens fastansættelsesprocedure.

Udfald:

Annullation.

Resumé af dom

Afgørelsen om ansættelsen og fastansættelsen af chauffører hos Domstolens medlemmer (Domstolen), er vedtaget af Domstolen den 30. juni 1976 (afgørelse af 1976), og bestemmer i punkt 1, at chaufførerne ansættes som midlertidigt ansatte. I henhold til punkt 2 i afgørelsen af 1976 »kan fastansættelsesproceduren indledes efter tre års tjeneste på forslag af den dommer, som chaufføren gør tjeneste hos. Efter en intern udvælgelsesprøve udnævnes chaufføren som tjenestemand på prøve i stillingsgruppen D3-D2«.

Ved udløbet af 1991 anmodede dommer Murray J. Mellett om at blive hans personlige chauffør. Dommer Murray meddelte ham, at han i de tre første ansættelsesår ville være midlertidigt ansat; efter udløbet af de tre år kunne han på dommerens forslag blive udnævnt til tjenestemand. John Mellett har siden 16. maj 1992 været midlertidigt ansat. Et forslag af 1. februar 1993 fra chefen for Personaleafdelingen bestemte, at den nye ordning skulle finde anvendelse på alle ansatte chauffører fra ordningens ikrafttrædelsestidspunkt. Den bestemte endvidere, at som en overgangsforanstaltning ville chauffører, der var ansat som midlertidigt ansatte den 16. maj 1992 i henhold til afgørelsen af 1976 fortsat være omfattet af de tidligere bestemmelser. Dette forslag blev forelagt Domstolens Administrative Udvalg den 15. februar 1993 og skulle siden hen behandles under et administrativt møde. Forslaget, som af Det Administrative Udvalg blev udskudt til et af de følgende administrative møder, blev dog herefter ikke længere opført på dagsordenen. Efter skrivelser fra dommer Murray meddelte justitssekretæren ham den 7. marts og den 19. maj 1995, at Domstolen havde ophævet ordningen om at fastansætte medlemmernes chauffører. På dommer Murray's anmodning blev spørgsmålet forelagt Det Administrative Udvalg den 14. juni 1995, som ved afgørelse samme dag fastslog, at afgørelsen af 11. juli 1994 skulle finde anvendelse på alle chauffører.

Formaliteten

Retten bemærkede, at Det Administrative Udvalgs afgørelse af 14. juni 1995 måtte anses for en akt, der indeholder et klagepunkt imod sagsøgeren.

Skønt anmodningen formelt var blevet indgivet af sagsøgerens overordnede og ikke direkte af sagsøgeren, måtte den fortolkes som en ansøgning som omhandlet af artikel 90, stk. 1, i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber.

Den negative besvarelse fra Domstolens præsident af 17. oktober 1996 måtte anses for en afgørelse.

Realiteten

Anbringendet om tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning

Retten bemærkede, at enhver borger, som befinder sig i en situation, hvori det fremgår, at fællesskabsadministrationen ved at afgive præcise løfter har givet anledning til en berettiget forventning hos vedkommende, kan påberåbe sig princippet om beskyttelse af den berettigede forventning (præmis 104).

Henvisningtil: Domstolen, 9. februar 1994, sag T-3/92, Latham mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 83, præmis 58; Retten, 27. marts 1990, sag T-123/89, Chomel mod Kommissionen, Sml. II, s. 131, præmis 25; Retten, 14. juli 1994, sag T-534/93, Grynberg og Hall mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 595, præmis 51; Retten, 30. november 1994, sag T-498/93, Dornonville de la Cour mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 813, præmis 46; Retten, 27. februar 1996, sag T-235/94, Galtieri mod Parlamentet, Sml. Pers. II, s. 129, præmis 63; Retten, 5. februar 1997, sag T-211/95, Petit-Laurent mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 57, præmis 72; Retten, 5. februar 1997, sag T-207/95, Ibarra Gil mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 31, præmis 25; Retten, 18. marts 1997, sag T-35/96, Rasmussen mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 187, præmis 63.

Eftersom de oplysninger, som var givet sagsøgeren, var præcise, ubetingede og samstemmende og stammede fra pålidelige og troværdige kilder, fastslog Retten, at administrationen havde givet sagsøgeren præcise løfter. Den omstændighed, at oplysningerne var mundtlige og ikke skriftlige kunne ikke ændre denne konstatering (præmis 107).

Sagsøgte gjorde gældende, at de pågældende løfter ikke kunne give anledning til et begrundet håb, da afgørelsen af 30. juni 1976 var klart ulovlig, eftersom den indeholder bestemmelser om afholdelse af en intern udvælgelsesprøve, hvor den beståede ansøger allerede var udpeget. Retten bemærkede, at det ikke kunne hævdes, at afgørelsen af 1976 var så ulovlig, at sagsøgeren burde have været klar over, at han ikke kunne fæstne lid til den (præmis 122).

Anbringendet om tilsidesættelse af princippet om ligebehandling

Retten fremhævede, at der foreligger en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet, såfremt to persongrupper, hvis retlige og faktiske situation ikke adskiller sig væsentligt fra hinanden, behandles forskelligt, eller når forskellige forhold behandles ens (præmis 129).

Henvisning til: Petit-Laurent mod Kommissionen, a.st., præmis 56.

Retten bemærkede, at med henblik på at afgøre, om afslaget på at indlede sagsøgerens fastansættelsesprocedure udgjorde en tilsidesættelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling, måtte det undersøges, om sagsøgeren reelt befandt sig i samme retlige og faktiske situation som de chauffører, som tidligere var blevet fastansat. Retten fandt derfor, at det måtte undersøges, om Domstolen gyldigt den 11. juli 1994 havde vedtaget en afgørelse om ophævelse af afgørelsen af 1976. Retten fastslog, at Domstolen ikke havde vedtaget en sådan afgørelse. Domstolen havde alene i sin afgørelse af 11. juli 1994 anmodet budgetmyndigheden om en ændring af dets stillingsoversigt.

Retten bemærkedes desuden, at Domstolen for gyldigt at ophæve afgørelsen af 1976 burde have overholdt visse formkrav. Men Personaleudvalget var ikke blevet hørt inden vedtagelsen af afgørelsen af 11. juli 1994, skønt Personaleudvalget var blevet hørt inden afgørelsen af 1976. Renen fastslog som følge heraf, at sagsøgeren ved afgørelsen af den anfægtede afgørelse befandt sig i samme situation som de chauffører, der tidligere havde deltaget i en udvælgelsesprøve afholdt i henhold til afgørelsen af 1976. Retten fastslog følgelig, at J. Mellett havde været udsat for en forskelsbehandling (præmis 138).

Konklusion:

Afgørelsen af 14. juni 1995 fra Domstolens Administrative Udvalg, således som den fremgår af mødereferatets punkt 4, og afgørelserne fra Domstolens præsident af henholdsvis 17. oktober og 4. december 1996 om ikke at indlede en procedure med henblik på en fastansættelse af sagsøgeren annulleres.