ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
79.

Jeg vil i lyset af det ovenstående foreslå Domstolen at besvare det første og det andet præjudicielle spørgsmål således, at: i) National lovgivning, der vedtaget med henblik på at gennemføre beslutning 2006/928, er omfattet af anvendelsesområdet for EU-retten, ii) proportionalitetsprincippet for så vidt angår sanktioner er til hinder for anvendelsen af en sanktion som den omhandlede, såfremt strengheden af den omhandlede sanktion i lyset af samtlige af sagens relevante omstændigheder ikke tilpasses alvoren af den af sagsøgeren begåede lovovertrædelse, under hensyntagen til de formål, der forfølges med den relevante nationale lovgivning, eller såfremt denne sanktion går videre end nødvendigt for at opnå de formål, der forfølges med den nationale lovgivning, og iii) – såfremt dette er tilfældet – den nationale domstol skal undlade at anvende denne lovgivning i det omfang, at den kræver, at der pålægges en uforholdsmæssig sanktion, samtidig med, at den gør, hvad der står i dens magt for at træffe en effektiv og afskrækkende sanktion.
Momsdirektivets artikel 13 har derimod følgende ordlyd:

»1. Stater, regioner, amter, kommuner og andre offentligretlige organer anses ikke som afgiftspligtige personer for så vidt angår virksomhed eller transaktioner, som de udøver eller foretager i deres egenskab af offentlig myndighed, også selv om de i forbindelse med denne virksomhed eller disse transaktioner modtager gebyrer, afgifter, bidrag eller vederlag.

Når de udøver sådanne former for virksomhed eller foretager sådanne transaktioner, skal de dog betragtes som afgiftspligtige personer for så vidt angår disse former for virksomhed eller disse transaktioner, såfremt deres fritagelse for afgiftspligten ville føre til konkurrenceforvridning af en vis betydning.

Under alle omstændigheder anses offentligretlige organer som afgiftspligtige personer for så vidt angår de i bilag I anførte former for virksomhed, medmindre den udøvede virksomhed er ubetydelig.

2. Medlemsstaterne kan anse virksomhed, der udøves af offentligretlige organer, og som er fritaget for afgift i henhold til artikel 132, 135, 136, 371, 374, 375, 376 og 377, artikel 378, stk. 2, artikel 379, stk. 2, samt artikel 380-390c, som virksomhed udøvet i egenskab af offentlig myndighed.«
52.

Bortset fra identiteten af de mutationer, der fremkaldes af tilfældig in vivo- og in vitro-mutagenese, nævnes det i VK’s udtalelse, at de samme typer mutationer kan følge af in vitro-dyrkning uden mutagen agens (ved hjælp af somaklonale variationer) eller opstå spontant i feltet. I udtalelsen anføres eksemplet med den modstandsdygtighed over for visse herbicider, som også findes blandt de rapssorter, som den franske regering påtænker at fjerne fra listen i forbindelse med gennemførelsen af Conseil d’États afgørelse af 7. februar 2020. Den videnskabelige komité konkluderer, at den ikke har »identificeret biokemiske forskelle mellem mutationerne, uanset om de er opnået ved tilfældig mutagenese in vitro, in vivo eller spontant, på isolerede celler eller flercellede enheder«, og præciserer, at »der heller ikke er forskelle mellem de fænotyper, der fremkaldes ved disse teknikker« ( 32 ). Til gengæld udtrykker komitéen beklagelse over, at det udkast til dekret, den var blevet forelagt, »uden videnskabeligt grundlag« fokuserer på farligheden ved et sæt teknikker, uden at behandle virkningen og de potentielle konsekvenser af de genererede egenskaber, uanset hvordan de er opnået ( 33 ). Med hensyn til det sidste punkt skal det bemærkes, at dette var EU-lovgivers valg ved vedtagelsen af direktiv 2001/18, og at det ikke er muligt at ændre dette ved retspraksis, hverken på nationalt plan eller ved Domstolen.
For bedre at forstå rækkevidden af de relevante betragtninger til den anfægtede afgørelse, og navnlig 18. betragtning, er det i denne sammenhæng nødvendigt at henvise til SEAC’s udtalelser om anvendelse 2, 4 og 5. Det fremgår af disse udtalelser, at SEAC med hensyn til den foreliggende situation konstaterede følgende:

»Ansøgerne har udført en uddybet analyse af alternativer, bl.a. for så vidt angår den tekniske gennemførlighed.

[…]

Som følge af det meget brede anvendelsesområde for den anvendelse, for hvilken der ansøges om godkendelse, kan SEAC imidlertid ikke udelukke, at der reelt foreligger et begrænset antal anvendelsesmåder, hvor substitution allerede er eller inden for kort tid vil blive mulig. Faktisk står det ikke klart for SEAC, hvornår der eventuelt vil være alternativer for specifikke anvendelsesmåder til rådighed. Ideelt skulle der leveres en udtømmende fortegnelse til SEAC over alle anvendelsesmåder/bestanddele, som er omfattet af den [omtvistede] anvendelse, med henblik på at vurdere, om alternativer reelt er gennemførlige eller ej, og at sikre, at substitutionen finder sted, hvor dette allerede er muligt. SEAC anerkender imidlertid, at dette vanskeligt kan lade sig gøre med hensyn til ansøgninger om godkendelse af en så bred rækkevidde, der således [omfatter] et så stort antal produkter. Ansøgerne har fremlagt en fortegnelse, der indeholder en almindelig oversigt over de pågældende sektorer, eksempler på artikler om dette emne og [undersøgelsen af spørgsmålet om], hvorvidt alternative teknologier, som tredjemænd anser for at være gennemførlige, kan anvendes eller ej. Som følge af det meget brede anvendelsesområde for den ansøgte anvendelse og den omstændighed, at denne anvendelse omfatter mange anvendelsesmåder, kan den nævnte fortegnelse ikke opfattes som udtømmende. Ifølge ansøgerne er anvendelsesmåder, hvor substitutionen allerede er mulig, under ingen omstændigheder omfattet af ansøgningen om godkendelse. Ansøgerne specificerer imidlertid hverken disse anvendelsesmåder eller de respektive tekniske krav. SEAC finder, at ansøgernes tilgang for at løse dette spørgsmål ikke er fuldt passende, og fremhæver kravet om, at ansøgerne skal godtgøre mere konkret, at substitutionen har fundet sted, hvor denne reelt er gennemførlig. Dette ville have kunnet opnås ved at foretage en mere nøjagtig og specifik analyse af alternativer med hensyn til anvendelsen. Generelt skal ansøgerne afklare, hvilke tekniske anvendelsesmåder der er omfattet af den ansøgte anvendelse, og hvilke der ikke er.

På grundlag af de tilgængelige oplysninger er SEAC dog enig i ansøgernes konklusion om, at der samlet set ikke synes at findes teknisk mulige alternativer for chromtrioxid [med hensyn til den konkrete anvendelse] før solnedgangsdatoen. SEAC tager hensyn til de ovennævnte usikkerhedsmomenter inden for rammerne af anbefalingen vedrørende fristen for den fornyede vurdering og betingelsen angående revurderingsrapporten« ( 51 ).
Artikel 10 i afgørelse ECB/2010/14 med overskriften »Eurosystemets overvågningsaktiviteter og korrigerende foranstaltninger« bestemmer i stk. 1 og 3:

»1. Uden at nationale lovkrav berøres, har nationale centralbanker bemyndigelse i) til at foretage inspektioner, også uanmeldte, på stedet hos kontanthåndterende virksomheder for at overvåge deres maskiner til håndtering af pengesedler, navnlig maskinernes kapacitet til kontrol af ægthed og kvalitet og til at spore eurosedler, der mistænkes for at være falske, samt eurosedler, som ikke klart kan klassificeres som ægte, til kontohaveren, og ii) til at kontrollere procedurerne for brug og kontrol af maskiner til håndtering af pengesedler, behandling af kontrollerede eurosedler og en eventuel manuel kontrol af ægthed og kvalitet.

[…]

3. Såfremt en national centralbank konstaterer, at en kontanthåndterende virksomhed ikke overholder bestemmelserne i denne afgørelse, skal den kræve, at den kontanthåndterende virksomhed indfører korrigerende foranstaltninger inden for en nærmere fastsat tidsfrist. Indtil der er rettet op på den manglende overholdelse af bestemmelserne, kan den pågældende nationale centralbank, på ECB’s vegne, forbyde den kontanthåndterende virksomhed at recirkulere de(n) pågældende euroseddelstørrelse(r) i de pågældende seddelserier. Hvis den manglende overholdelse af bestemmelserne skyldes en fejl i den anvendte type maskine til håndtering af pengesedler, kan dette medføre, at den fjernes fra den i artikel 9, stk. 2, omhandlede liste.«
Hvis det første spørgsmål besvares bekræftende og det andet spørgsmål besvares benægtende, skal artikel 18 i [direktiv 2009/103], sammenholdt med artikel 3 heri, [da] fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for nationale regler, hvorefter det forsikringsselskab, over for hvilket ejeren af et køretøj, der blev beskadiget i forbindelse med dets brug, har fremsat et krav om betaling af hypotetiske omkostninger, som han ikke har afholdt, men ville have skullet afholde, hvis han havde [besluttet] sig for at bringe køretøjet tilbage til den tilstand, det var i før ulykken, kan:

a) gøre denne betaling betinget af, at skadelidte beviser, at han rent faktisk har til hensigt at reparere køretøjet på en bestemt måde med en bestemt mekaniker til en bestemt pris på reservedele og serviceydelser og overføre midlerne til denne reparation direkte til denne mekaniker (eller sælger af eventuelle reservedele, der er nødvendige for reparationen) med et forbehold om tilbagebetaling, hvis det formål, hvortil disse midler blev udbetalt, ikke kan nås, og hvis ikke, da:

b) gøre denne betaling betinget af, at forbrugeren forpligter sig til, inden for den aftalte frist, at godtgøre, at han har brugt de udbetalte midler til at reparere køretøjet eller at tilbagebetale dem til forsikringsselskabet, og hvis ikke, da:

c) efter udbetalingen af disse midler med angivelse af formålet med udbetalingen (måden for deres anvendelse) og udløbet af den nødvendige periode, inden for hvilken den skadelidte kunne reparere køretøjet, kræve af skadelidte, at denne kan påvise anvendelsen af disse midler til reparation eller tilbagebetaling

for at eliminere muligheden for skadelidtes uretmæssige berigelse som følge af skaden?
På baggrund af alle ovenstående betragtninger foreslår jeg Domstolen at besvare de præjudicielle spørgsmål, som Bundesverwaltungsgericht (forbundsdomstol i forvaltningsretlige sager, Østrig) har forelagt, på følgende måde:

»Artikel 15, stk. 3, første punktum, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/679 af 27. april 2016 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger og om ophævelse af direktiv 95/46/EF (generel forordning om databeskyttelse)

skal fortolkes således, at

begrebet »kopi« i denne bestemmelse skal opfattes som en uændret reproduktion i en fysisk og permanent, letforståelig form af de personoplysninger, som den registrerede har anmodet om udlevering af, som gør det muligt for den registrerede effektivt at udøve retten til indsigt i sine personoplysninger, således at denne opnår fuldt kendskab til alle de behandlede personoplysninger – herunder eventuelle yderligere oplysninger, som er genereret på grundlag af behandlingen, såfremt også disse oplysninger behandles – for at gøre det muligt for den registrerede at forvisse sig om, at personoplysningerne er rigtige, og kontrollere behandlingens korrekthed og lovlighed, således at den pågældende i givet fald kan udøve de yderligere rettigheder, som databeskyttelsesforordningen giver denne; kopiens nøjagtige form skal bestemmes med udgangspunkt i kendetegnene ved det konkrete tilfælde, og navnlig arten af de personoplysninger, hvori der anmodes om indsigt, og den registreredes behov.

Denne bestemmelse giver ikke den registrerede en generel ret til at få udleveret en delvis eller fuldstændig kopi af det dokument, som indeholder den registreredes personoplysninger, eller et uddrag af en database i tilfælde af, at personoplysningerne behandles i en sådan.

Denne bestemmelse udelukker imidlertid ikke, at det kan være nødvendigt at udlevere til den registrerede dele af dokumenter, hele dokumenter eller uddrag af databaser, når dette er nødvendigt for at sikre fuld forståelighed af de behandlede personoplysninger, hvori der er anmodet om indsigt.

Begrebet »oplysninger« i artikel 15, stk. 3, tredje punktum, i forordning 2016/679

skal fortolkes således, at

dette begreb udelukkende henviser til en »kopi af de personoplysninger, der behandles« og nævnes i samme stykkes første punktum.«
78.

Jeg foreslår derfor Domstolen, at den besvarer de præjudicielle spørgsmål fra Varhoven administrativen sad (øverste forvaltningsdomstol, Bulgarien) således: »1) Borgerne kan på trods af den skønsmargen, som medlemsstaterne tillægges ved bestemmelsen, umiddelbart påberåbe sig artikel 132, stk. 1, litra g), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem over for beskatningsmedlemsstaten. Dette gælder, uanset om leveringsstedet for ydelsen afhænger af bestemmelseslandsprincippet eller oprindelseslandsprincippet, og uanset om en formidler har formidlet denne tjenesteydelse. 2) Artikel 132, stk. 1, litra g), i direktiv 2006/112 skal fortolkes således, at den pågældende medlemsstat, der træffer afgørelse om anerkendelse med hensyn til andre organer, er den stat, hvor tjenesteydelserne faktisk udføres, og hvis sociale ordninger sædvanligvis betaler for disse tjenesteydelser. Dette kan i tilfælde af grænseoverskridende tjenesteydelser også være en medlemsstat, som ikke er tillagt den tilsvarende beskatningskompetence ved direktivet om leveringsstedet for tjenesteydelser. Spørgsmålet om, hvorvidt den pågældende ydelse er en tjenesteydelse med nær tilknytning til social bistand og social sikkerhed og er tilstrækkeligt dokumenteret, skal derimod bedømmes af den medlemsstat, som er tillagt beskatningskompetencen ved direktivet om leveringsstedet for tjenesteydelser, udelukkende i henhold til statens egen lovgivning [såfremt artikel 132, stk. 1, litra g), i direktiv 2006/112 er blevet korrekt gennemført ved denne lovgivning]. 3) Det forhold, at et handelsselskab er registreret som leverandør af sociale tjenesteydelser hos et statsligt agentur, er ikke i sig selv tilstrækkeligt til, at det heraf kan udledes, at selskabet ved et korrekt skøn er blevet anerkendt som foretagende af almennyttig karakter.«
Momsdirektivets artikel 13, stk. 1, er affattet således:

»1. Stater, regioner, amter, kommuner og andre offentligretlige organer anses ikke som afgiftspligtige personer for så vidt angår virksomhed eller transaktioner, som de udøver eller foretager i deres egenskab af offentlig myndighed, også selv om de i forbindelse med denne virksomhed eller disse transaktioner modtager gebyrer, afgifter, bidrag eller vederlag.

Når de udøver sådanne former for virksomhed eller foretager sådanne transaktioner, skal de dog betragtes som afgiftspligtige personer for så vidt angår disse former for virksomhed eller disse transaktioner, såfremt deres fritagelse for afgiftspligten ville føre til konkurrenceforvridning af en vis betydning.

Under alle omstændigheder anses offentligretlige organer som afgiftspligtige personer for så vidt angår de i bilag I anførte former for virksomhed, medmindre den udøvede virksomhed er ubetydelig.«
Rammeafgørelsens artikel 24 med overskriften »Udsættelse af overgivelsen eller betinget overgivelse« foreskriver følgende:

»1. Den fuldbyrdende judicielle myndighed kan efter at have besluttet at fuldbyrde den europæiske arrestordre udsætte overgivelsen af den eftersøgte, for at vedkommende kan retsforfølges i den fuldbyrdende medlemsstat, eller, hvis den pågældende allerede er dømt, for at vedkommende på denne medlemsstats territorium kan afsone en straf for en anden overtrædelse end den, der ligger til grund for den europæiske arrestordre.

2. I stedet for at udsætte overgivelsen kan den fuldbyrdende judicielle myndighed midlertidigt overgive den eftersøgte til den udstedende medlemsstat på betingelser, der skal aftales mellem de fuldbyrdende judicielle myndigheder og de udstedende judicielle myndigheder. Aftalen skal være skriftlig, og betingelserne er bindende for alle myndigheder i den udstedende medlemsstat.«
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS PRIVILEGIER OG IMMUNITETER - BEGAERING OM BEMYNDIGELSE TIL AT FORETAGE ARREST I FORDRINGER MOD EN INSTITUTION - INGEN INDSIGELSER FRA DEN PAAGAELDENDE INSTITUTION - BEGAERING UDEN GENSTAND

( PROTOKOLLEN VEDROERENDE DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS PRIVILEGIER OG IMMUNITETER, ART . 1 )

Sammendrag

NAAR HENSES TIL, AT FORMAALET MED ARTIKEL 1 I PROTOKOLLEN VEDROERENDE DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS PRIVILEGIER OG IMMUNITETER ER AT BESKYTTE FAELLESSKABERNE, ER DET KUN, SAAFREMT DEN FAELLESSKABSINSTITUTION, HOS HVEM EN TREDJEMAND OENSKER AT FORETAGE ARREST, REJSER INDSIGELSER HERIMOD MED DEN BEGRUNDELSE, AT DEN PAATAENKTE ARREST VIL KUNNE OPSTILLE HINDRINGER FOR FAELLESSKABERNES FUNKTION OG UAFHAENGIGHED, AT REKVIRENTEN KAN FREMSAETTE BEGAERING TIL DOMSTOLEN OM EN BEMYNDIGELSE I HENHOLD TIL PROTOKOLLENS ARTIKEL 1 .
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

De Europaeiske Faellesskabers privilegier og immuniteter - arrest eller udlaeg i fordringer mod en institution - institutionens indsigelser - bemyndigelse fra Domstolen noedvendig - Domstolens kompetence - udlaeg i en medlemsstats fordringer mod en institution i form af lejekrav - bemyndigelse givet

( Protokollen vedroerende De Europaeiske Faellesskabers privilegier og immuniteter, artikel 1 )

Sammendrag

Enhver form for tvangssikring i fordringer mod Faellesskaberne kan under visse omstaendigheder opstille hindringer for Faellesskabernes funktion og uafhaengighed, hvorfor en bemyndigelse fra Domstolen er noedvendig, saafremt den paagaeldende institution fremsaetter indsigelser .

Naar Domstolen skal afgoere, om en saadan bemyndigelse skal gives, er dens kompetence begraenset til en undersoegelse af, om tvangssikringen, med hensyn til dens retsvirkninger efter den paagaeldende nationale retsorden, vil kunne opstille hindringer for De Europaeiske Faellesskabers uforstyrrede funktion og uafhaengighed . Saafremt institutionen eller en tredjemand, der har krav mod skyldneren, maatte have grund til at antage, at deres oekonomiske interesser kraenkes som foelge af en tvangssikring eller en delvis ophaevelse heraf, vil de kunne anvende de retsmidler, de har efter den paagaeldende nationale retsorden .

Der kan gives bemyndigelse til at foretage tvangssikring i beloeb, som Faellesskaberne er pligtige at betale en medlemsstat i dennes egenskab af ejer af de bygninger, Faellesskaberne benytter, i form af lejebeloeb fastsat i henhold til en privatretlig lejeaftale, idet saadanne foranstaltninger, i modsaetning til tvangsforanstaltninger, der paavirker finansieringen af en faelles politik eller gennemfoerelsen af handlingsprogrammer, der er opstillet af Faellesskaberne, ikke kan antages at opstille hindringer for Faellesskabernes funktion .
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

1. De Europaeiske Faellesskabers privilegier og immuniteter ° begaering om bemyndigelse til at foretage arrest eller udlaeg i en institutions aktiver ° manglende fuldbyrdelsesgrundlag ° stillingtagen til sagen ufornoeden

(Protokollen vedroerende De Europaeiske Faellesskabers privilegier og immuniteter, art. 1)

2. Retspleje ° sagsomkostninger ° fastsaettelse ° udgifter, der kan kraeves erstattet ° fastsaettelse af morarenter paa grund af forsinket betaling af udgifter ° Domstolens enekompetence

(Domstolens procesreglement, art. 74, stk. 1)

Sammendrag

1. Domstolens stillingtagen til en begaering om bemyndigelse til at foretage tvangsfuldbyrdelse i en institutions aktiver forudsaetter, at rekvirenten er i besiddelse af et fuldbyrdelsesgrundlag. Saafremt dette ikke er tilfaeldet, er det ufornoedent at traeffe afgoerelse om begaeringen.

2. Konstateringen af en eventuel forpligtelse til at betale morarenter paa grund af forsinket betaling af udgifter samt fastsaettelsen af den rentesats, som skal anvendes, henhoerer ifoelge artikel 74, stk. 1, i Domstolens procesreglement under Domstolens enekompetence.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

De Europaeiske Faellesskabers privilegier og immuniteter ° begaering om bemyndigelse til at foretage arrest eller udlaeg i fordringer mod en institution ° ingen indsigelser fra den paagaeldende institution ° begaering uden genstand

(Protokollen vedroerende De Europaeiske Faellesskabers privilegier og immuniteter, art. 1)

Sammendrag

I henhold til artikel 1 i protokollen vedroerende De Europaeiske Faellesskabers privilegier og immuniteter kan Faellesskabernes ejendom og aktiver ikke uden bemyndigelse fra Domstolen goeres til genstand for tvangsforanstaltninger, hvad enten disse er af administrativ eller judiciel art. Formaalet med bestemmelsen er at undgaa, at der opstilles hindringer for Faellesskabernes funktion og uafhaengighed.

Hvis den paagaeldende faellesskabsinstitution, efter at en fordringshaver har anmodet Domstolen om at haeve immuniteten i henhold til protokollens artikel 1, erklaerer, at den ingen indsigelse har mod tvangsforanstaltningen, bliver begaeringen om bemyndigelsen imidlertid uden genstand, og Domstolen skal ikke tage stilling til begaeringen.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter - begæring om bemyndigelse til at foretage arrest eller udlæg i fordringer mod en institution - bemyndigelse fra Domstolen fornøden - omfanget af Domstolens kompetence - tvangsforanstaltninger, som påvirker finansieringen af en fælles politik eller iværksættelsen af handlingsprogrammer, der er opstillet af Fællesskaberne - mulig hindring for Fællesskabernes funktion

(Protokollen vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter, art. 1)

Sammendrag

$$Artikel 1 i protokollen vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter - hvorefter Fællesskabernes ejendom og aktiver ikke uden bemyndigelse fra Domstolen kan gøres til genstand for tvangsforanstaltninger, hvad enten disse er af administrativ eller judiciel art - har til formål at undgå, at der opstilles hindringer for Fællesskabernes funktion og uafhængighed. Domstolens kompetence i forbindelse med en begæring om bemyndigelse til en arrest eller et udlæg er følgelig begrænset til en undersøgelse af, om et sådant indgreb, med hensyn til dets retsvirkninger efter den pågældende nationale retsorden, vil kunne opstille hindringer for Fællesskabernes uforstyrrede funktion og uafhængighed. I den forbindelse kan Fællesskabernes funktion hindres af tvangsforanstaltninger, som påvirker finansieringen af en fælles politik eller iværksættelsen af handlingsprogrammer, der er opstillet af Fællesskaberne.

( jf. præmis 9, 10 og 12 )