Verwaltungsgericht Frankfurt am Main har anmodet om en præjudiciel afgørelse vedrørende gyldigheden og fortolkningen af en række bestemmelser i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2793/77 af 15. december 1977 (EFT L 321, s. 30). Domstolen har for nylig taget stilling til denne forordning, nemlig i dommen af 28. juni 1984 i de forenede sager 187 og 190/83 (Nordbutter mod Forbundsrepublikken Tyskland, Sml. 1984, s. 2553). Jeg skal derfor blot anføre, at Rådet for at øge forbruget af mælk inden for Fællesskabet har indført to former for støtte. Ved den første, der blev indført i 1968, støttes anvendelsen af skummetmælk som foder til slagtedyr; den anden, såkaldte særstøtte, der er højere, blev indført i 1977, og den gælder alene for frisk skummetmælk, der anvendes som foder til andre husdyr end unge kalve. Imidlertid bestod der en risiko for misbrug af sidstnævnte ordning, navnlig i forbindelse med bedrifter, der foruden kalve også opdrætter andre husdyr; disse såkaldte blandede bedrifter kunne nemlig blive fristet til at købe skummetmælk på de særlige fordelagtige særstøttevilkår og herefter anvende denne mælk til opfodring af kalve.

Det var derfor nødvendigt dels at forhindre, at bedrifter med dyrehold modtog støtten direkte, dels at indføre en effektiv kontrol med anvendelsen af den mælk, der var modtaget under denne ordning. Disse mål søges netop opnået med forordning nr. 2793/77, hvorefter støtten kun ydes til mejerierne og kun for de mængder skummetmælk, for hvilke der foreligger en forpligtelseserklæring, hvorved bedrifterne, herunder navnlig de blandede bedrifter, forpligter sig til a) »inden begyndelsen af hvert kvartal i kalenderåret over for mejeriet at angive det maksimale antal kalve, der er under fire måneder gamle, og som holdes på bedriften det pågældende kvartal« (artikel 4, litra c), andet led); b) »for hver af de kalve, for hvilke antallet fastsættes i overensstemmelse med bestemmelserne i foregående led, at aftage en minimumsmængde skummetmælkspulver ( 1 ) uden særstøtte på 6 kg pr. dag eller 180 kg pr. måned» (den såkaldte 6 kg-bestemmelse, jfr. artikel 4, litra c), tredje led). Forpligtelseserklæringen skal underskrives af brugeren, og de deri indeholdte oplysninger anføres i mejeriets ansøgning om udbetaling af støtte.

I artikel 4, stk. 3 — der blev indsat ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 188/83 af 26. januar 1983 (EFT L 25, s. 14) — bestemmes endvidere: »såfremt de opgørelser, som skal indgives til mejeriet over besætningens størrelse eller vedrørende det maksimale antal unge kalve, indsendes for sent, men forsinkelsen ikke overstiger ti dage, nedsættes støtten for den pågældende periode med 10%«. Artikel 5, stk. 3, har følgende indhold: »alle ansøgninger om udbetaling af særstøtte, som mejeriet indsender til de kompetente myndigheder, skal [ud over en henvisning til de omtalte forpligtelseserklæringer] ledsages af en erklæring om, at mejeriet a) med hensyn til de pågældende mængder skummetmælk har overholdt betingelserne i artikel 3..., b) giver afkald på særstøtte eller alt efter omstændighederne refunderer denne helt eller delvis til de kompetente myndigheder, dersom det konstateres, at brugeren ikke har overholdt en af de forpligtelser, der er nævnt i artikel 4«.

Som det fremgår af de anførte bestemmelser udøves der i to henseender kontrol med de oplysninger, der afgives af virksomhederne i forbindelse med ydelse af særstøtte i henhold til forordning nr. 2793/77. For det første udøves der en forebyggende kontrol, der er henlagt til mejeriet; dette skal ved indgivelse af ansøgningen om støtte indestå for, at brugeren har overholdt de påtagne forpligtelser i henhold til forpligtelseserklæringen. Herom udtalte Domstolen i den førnævnte dom af 28. juni 1984: »Der er... i henhold til fællesskabsretten intet til hinder for, at mejeriet i den leveringskontrakt, som det indgår med den enkelte bruger, indsætter bestemmelser, hvorved brugeren forpligter sig til at give en repræsentant for mejeriet adgang til bedriften og til at fremlægge alle relevante bestemmelser samt give alle fornødne oplysninger med henblik på at godtgøre, at mælken er blevet anvendt i overensstemmelse med fællesskabsbestemmelserne og de indgåede forpligtelser« (præmis 17). Den anden form for kontrol foretages derimod kun stikprøvevis i forbindelse med udbetalingen af støtten og henhører under de nationale myndigheders kompetence.