5.

Det må således erkendes, at staterne altid er kompetente til at anvende deres egne kontrolmetoder med henblik på imødegåelse eller bekæmpelse af bedragerier vedrørende Fællesskabets vinordning. Særlig findes der ingen fællesskabsregel, der principielt hindrer anvendelsen af en formodning om forøgelse af det naturlige alkoholdindhold, baseret på forholdet mellem selve dette indhold og tørstoffet. En sådan formodning er imidlertid kun tilladelig, hvis den ikke medfører forskelsbehandling for produkterne fra de forskellige medlemsstater, og endvidere hvis dens anvendelse begrænses til kontrollen med, om varerne er i overensstemmelse med de materielle fællesskabsregler, og der ikke herved sker en væsentlig fravigelse af disse regler, således som det ville være tilfældet, dersom der ikke gaves de interesserede tilstrækkelige muligheder for at føre modbevis til afkræftelse af et resultat, som måske ikke svarer til virkeligheden. Det fremgår af sagkyndige erklæringer fremsat under retsmødet og af visse udtalelser fra de franske myndigheder selv, at anvendelsen af den pågældende kontrolmetode ikke under alle omstændigheder kan garantere et resultat, som svarer til virkeligheden; herved forstås, at analysernes resultat, alt efter områderne, årgangene, de på vinplanterne anvendte sprøjtemidler, vinfremstillingsmetoderne og andre særegenheder ved de enkelte vine vil kunne udvise en kunstig forøgelse af alkoholindholdet, selv hvor en sådan ikke foreligger. Det er derfor vigtigt, at de praktiske muligheder for at føre modbevis opretholdes, og at enhver retlig eller faktisk forskelsbehandling mellem produkterne fra de forskellige egne i Fællesskabet udelukkes. Hvor det for vine, der opfylder betingelserne i fællesskabsbestemmelserne, faktisk'vil være yderst vanskeligt at føre det bevis, som kan afkræfte formodningen om kunstig forøgelse af alkoholindholdet, vil der opstå risiko for, at den nationale bedrageribestemmelse i virkeligheden får karakter af en bestemmelse, som føjer nye materielle regler til den varedefinition, der findes i bilag II til Rådets forordning nr. 816/70. Alt dette forstås og gennemføres imidlertid under vidtgående samtidig hensyntagen til de konkrete krav, der følger af markedets livlighed og af nødvendigheden af en effektiv kontrol. I almindelighed vil importøren af en vin, som er fremstillet i en anden medlemsstat, have større vanskelighed ved at afkræfte formodningen end franske producenter eller handlende, der afsætter indenlandsk producerede vine. Ud fra denne synsvinkel stilles de forretningsdrivende, som handler med udenlandsk vin, derfor objektivt set ringere end dem, der handler med indenlandsk vin. Desuden må det nævnes, at de administrative myndigheder utvivlsomt har et frit skøn med hensyn til vurderingen af de beviser, hvormed formodningen søges afkræftet. I dommen i sag 39/70 (Fleischkontor, Rec. 1971, s. 58) udtalte Domstolen, at en vidtgående skønsbeføjelse for administrationen ved vedtagelsen af forholdsregler til bekæmpelse af bedragerier med hensyn til fællesskabslovgivningen bør betragtes som uforenelig med fællesskabssystemet, når den kan føre til misbrug og til en i nationaliteten begrundet forskelsbehandling. Dette princip, der blev fastslået i relation til nationale bestemmelser som i betragtning af det bevissystem, der er omhandlet i fællesskabsreglerne for det tilfælde, som dengang forelå, ikke syntes nødvendige for at sikre den fælles markedsordnings funktion, kan klart ikke finde direkte — og jeg vil næsten sige automatisk — anvendelse på de nationale bestemmelser, der tager sigte på at bekæmpe bedragerier i vinsektoren, hvilke bestemmelser fortsat er nødvendige, så længe der ikke foreligger en fællesskabslovgivning om kontrol. Alligevel er denne praksis dog en påmindelse om, at der kræves særlig forsigtighed af de nationale organer ved udøvelsen af deres skønsbeføjelse, når de handler i henhold til kompetencer, som — skønt de ikke formelt vedrører produktets omsætning men kun dets afsætning til forbrug — har en væsentlig indvirkning på produkternes frie omsætning mellem medlemsstaterne. I betragtning af de særlige, betydelige vanskeligheder, der, hvad angår modbeviset, kunne opstå for importørerne af vin fra andre medlemsstater, ville der heraf kunne følge en situation, som var uforenelig med fællesskabssystemet, ikke blot på grund af en eventuel faktisk ændring af de materielle regler i forordning nr. 816/70 men også på grund af overtrædelsen både af det generelle forbud mod forskelsbehandling på grund af nationalitet (eller, hvad der er det samme, på grund af produktets oprindelse) og af forbudet mod foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative importrestriktioner. Således er det f.eks. under sagen blevet oplyst for Domstolen, at de franske myndigheder ved cirkulære af 25. marts 1974, for Beaujolais- og Macon-vinenes vedkommende, har ændret de forhold, der er fastsat i § 8 i »Code du Vin«, af hensyn til de særlige klimatiske forhold under høsten 1973. Det ville være vanskeligt for nationale myndigheder at komme i besiddelse af de oplysninger, som er nødvendige, for at der kan reageres lige så hurtigt til fordel for udenlandske vine, når høsten i andre lande sker under tilsvarende forhold, eller, mere i almindelighed, når særlige klimatiske forhold og egenskaber ved avlen eller forarbejdningen kan gøre det resultat, som opnås ved den nævnte metode, særlig utroværdigt. Under hensyn til den uundgåelige fejlmargen i et system med formodning — som det her omhandlede system — der ligeledes kan vise sig af tekniske årsager at stille de udenlandske produkter ringere end de indenlandske, hvis egenskaber indgår i den definition af forholdet alkohol/tørstof, som udgør grundlaget for formodningen om kunstig forøgelse af alkoholindholdet, kræver det fundamentale princip om ligelig behandling mellem forretningsdrivende og produkter, at denne lighed respekteres helt og holdent, også hvad angår den byrde, som kan opstå for lovlydige erhvervsfolk under anvendelsen af kontrolsystemet. Hvis det derfor faktisk skulle vise sig — det tilkommer den nationale ret at vurdere dette — at formodningen, på trods af den større mulighed, der kan indrømmes, for at føre modbevis, i almindelighed eller blot i den foreliggende sag, udvikler sig til en voldsom byrde for bestemte varegrupper, vil der således, fordi der herved skabes stor risiko for, at disse varegrupper stilles særlig ugunstigt i forhold til andre, konkurrerende produkter, være opstået en situation, der er uforenelig med sektorens fælles regulering, hvorfor denne kontrolmetode ikke længere, i det mindste ikke i tilfælde som det foreliggende, bør kunne finde anvendelse. Hvad derimod angår eventuelle forvaltningshandlinger, der kun har betydning, når de betragtes samlet, og som sådanne i almindelighed ikke er undergivet en direkte domstolskontrol, således som det kunne være tilfældet med den hindring af de frie varebevægelser, som måtte være følgen af en for vidtgående brug af kontrolmulighederne over for vine fra andre medlemsstater for at hæmme importlysten, er det i første række Kommissionen, som har pligt til — efter en samlet vurdering af disse handlinger — at træffe de nødvendige foranstaltninger for at bringe misbruget til ophør.