Sag C-515/12

»4finance« UAB

mod

Valstybinė vartotojų teisių apsaugos tarnyba og Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas)

»Direktiv 2005/29/EF — urimelig handelspraksis — salgsfremmende pyramideordning — relevansen af det vederlag, som forbrugerne eventuelt har erlagt for at kunne modtage en kompensation — fortolkning af begrebet »vederlag««

Sammendrag – Domstolens dom (Anden Afdeling) af 3. april 2014

Tilnærmelse af lovgivningerne – virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne – direktiv 2005/29 – urimelig handelspraksis – begreb – salgsfremmende pyramideordning – omfattet – betingelse – sproglige forskelle

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29, bilag I, punkt 14)

Punkt 14 i bilag I til direktiv 2005/29 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked skal fortolkes således, at en salgsfremmende pyramideordning kun udgør en handelspraksis, som under alle omstændigheder er urimelig, når en sådan ordning kræver, at forbrugeren erlægger et finansielt vederlag, uanset omfang, og til gengæld stilles kompensation i udsigt, som hovedsageligt er afhængig af, om han har introduceret andre forbrugere for ordningen, og i mindre grad af salg eller forbrug af produkter.

En kvalificering som »salgsfremmende pyramideordning« som omhandlet i punkt 14 i bilag I til direktiv 2005/29 kræver, at deltagerne i en sådan ordning erlægger et finansielt vederlag, men denne bestemmelse fastsætter ikke noget minimumsbeløb for deltagelse. Formålet om at sikre en yderligere retssikkerhed ved præciseringen af urimelig handelspraksis, som nævnt i 17. betragtning til samme direktiv, ville ikke blive opfyldt, hvis medlemsstaterne kunne beslutte, hvilke beløb der kan betragtes som finansielle vederlag.

En kvalificering som »salgsfremmende pyramideordning« som omhandlet i punkt 14 i bilag I kræver endvidere, at der er en sammenhæng mellem de vederlag, som de nye deltagere erlægger, og den kompensation, der kan modtages. Det følger nemlig af ordlyden af det nævnte punkt 14 i bilag I, at den kompensation, som en forbruger kan modtage, i det væsentlige afhænger af de erlagte vederlag.

De former for praksis, der ikke svarer til definitionen i det nævnte bilag I, kan ikke desto mindre altid forbydes efter en undersøgelse i hvert enkelt tilfælde på baggrund af de kriterier, der er nævnt i artikel 5-9 i direktiv 2005/29.

(jf. præmis 23, 26-28, 31 og 34 samt domskonkl.)

Sag C-515/12

»4finance« UAB

mod

Valstybinė vartotojų teisių apsaugos tarnyba og Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas)

»Direktiv 2005/29/EF — urimelig handelspraksis — salgsfremmende pyramideordning — relevansen af det vederlag, som forbrugerne eventuelt har erlagt for at kunne modtage en kompensation — fortolkning af begrebet »vederlag««

Sammendrag – Domstolens dom (Anden Afdeling) af 3. april 2014

Tilnærmelse af lovgivningerne — virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne — direktiv 2005/29 — urimelig handelspraksis — begreb — salgsfremmende pyramideordning — omfattet — betingelse — sproglige forskelle

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29, bilag I, punkt 14)

Punkt 14 i bilag I til direktiv 2005/29 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked skal fortolkes således, at en salgsfremmende pyramideordning kun udgør en handelspraksis, som under alle omstændigheder er urimelig, når en sådan ordning kræver, at forbrugeren erlægger et finansielt vederlag, uanset omfang, og til gengæld stilles kompensation i udsigt, som hovedsageligt er afhængig af, om han har introduceret andre forbrugere for ordningen, og i mindre grad af salg eller forbrug af produkter.

En kvalificering som »salgsfremmende pyramideordning« som omhandlet i punkt 14 i bilag I til direktiv 2005/29 kræver, at deltagerne i en sådan ordning erlægger et finansielt vederlag, men denne bestemmelse fastsætter ikke noget minimumsbeløb for deltagelse. Formålet om at sikre en yderligere retssikkerhed ved præciseringen af urimelig handelspraksis, som nævnt i 17. betragtning til samme direktiv, ville ikke blive opfyldt, hvis medlemsstaterne kunne beslutte, hvilke beløb der kan betragtes som finansielle vederlag.

En kvalificering som »salgsfremmende pyramideordning« som omhandlet i punkt 14 i bilag I kræver endvidere, at der er en sammenhæng mellem de vederlag, som de nye deltagere erlægger, og den kompensation, der kan modtages. Det følger nemlig af ordlyden af det nævnte punkt 14 i bilag I, at den kompensation, som en forbruger kan modtage, i det væsentlige afhænger af de erlagte vederlag.

De former for praksis, der ikke svarer til definitionen i det nævnte bilag I, kan ikke desto mindre altid forbydes efter en undersøgelse i hvert enkelt tilfælde på baggrund af de kriterier, der er nævnt i artikel 5-9 i direktiv 2005/29.

(jf. præmis 23, 26-28, 31 og 34 samt domskonkl.)