RETTENS DOM (Femte Afdeling)

28. marts 1996

Sag T-40/95

V.

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — disciplinær ordning — fjernelse fra tjenesten — begrundelse — skærpende omstændigheder«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-461

Angående:

Annullation af Kommissionens afgørelse af 18. januar 1995, hvorved der blev truffet bestemmelse om, at sagsøgeren skulle fjernes fra tjenesten uden nedsættelse eller frakendelse af retten til alderspension.

Udfald:

Annullation.

Resumé af dom

Den 24. maj 1991 deltog sagsøgeren samt hans hustru og en af hans kolleger, K., i de skriftlige prøver inden for regnskabsvæsen og revision i forbindelse med den almindelige udvælgelsesprøve EUR/B/21, hvorom meddelelse var blevet offentliggjort den 26. oktober 1990, og som blev afholdt af Kommissionen og Revisionsretten for De Europæiske Fællesskaber.

Den 10. juli 1991 fremsendte en af bedømmerne af besvarelserne ved de skriftlige prøver en skrivelse til udvælgelseskomiteen, hvori han meddelte denne, at han var blevet opmærksom på lighedspunkter ved de tre ansøgeres affattelse af besvarelserne af en række spørgsmål inden for regnskabsvæsen og revision tillige med lighedspunkter mellem henholdsvis nogle besvarelser og Revisionsrettens revisionsvejledning.

Ved skrivelse af 19. februar 1992 meddelte ansættelsesmyndigheden sagsøgeren, at den samme dag havde besluttet at indlede en disciplinær forfølgning mod ham, da den fandt, at der bestod en mistanke om, at sagsøgeren havde kommunikeret med to andre ansøgere i forbindelse med udvælgelsesprøven EUR/B/21.

I sin udtalelse af 11. juni 1993 anbefalede Disciplinærrådet ansættelsesmyndigheden at meddele sagsøgeren en irettesættelse. Disciplinærrådet fandt, at det måtte lægges til grund, at sagsøgeren havde tilsidesat sine forpligtelser i henhold til vedtægten, da han havde erkendt, at han under de skriftlige prøver havde overgivet nogle kladder til to ansøgere, hvorimod Disciplinærrådet ikke fandt rigtigheden af det klagepunkt for godtgjort, hvorefter sagsøgeren i forvejen havde haft kendskab til spørgsmålene og/eller standardbesvarelserne i forbindelse med bedømmelserne.

Under en høring, som generaldirektøren for Generaldirektoratet for Personale og Administration (GD IX) i sin egenskab af ansættelsesmyndighed afholdt den 28. juli 1993, oplyste K., der var bistået af sin advokat, at sagsøgeren dagen før de skriftlige prøver meddelte ham, at han var i besiddelse af de spørgsmål, der ville blive stillet under prøverne. Spørgsmålene var blevet overgivet sagsøgeren af et netværk af personer i Sikkerhedskontoret i Luxembourg, som havde givet et begrænset antal personer oplysninger vedrørende de skriftlige prøver.

Ved notits af 17. september 1993 meddelte ansættelsesmyndigheden sagsøgeren, at den havde besluttet foreløbig at suspendere den disciplinære forfølgning mod sagsøgeren med henblik på at genoptage den administrative undersøgelse, »i betragtning af de nye oplysninger, der er kommet frem under de nylige høringer«.

I en anden udtalelse af 11. oktober 1994 anbefalede Disciplinærrådet, der herved havde truffet en flertalsafgørelse, ansættelsesmyndigheden at pålægge sagsøgeren en disciplinær sanktion i form af degradation til lønklasse C4, med opretholdelse af løntrin, idet det som begrundelse herfor bl.a. blev anført, at flertallet af Disciplinærrådets medlemmer var overbevist om, at V. havde været i besiddelse af spørgsmålene før afholdelsen af prøverne.

Den 18. januar 1995 traf ansættelsesmyndigheden afgørelse om en disciplinær sanktion over forsagsøgeren som omhandlet i vedtægtens artikel 86, stk. 2, litra f), dvs. fjernelse fra tjenesten, nærmere bestemt med virkning fra den 1. marts 1995. I afgørelsen anførte ansættelsesmyndigheden, at det havde været udtryk for skærpende omstændigheder i forbindelse med sagsøgerens handlemåde, for det første at sagsøgeren forsætligt havde forsøgt at udnytte oplysninger, som uretmæssigt var kommet ham i hænde, til at forfalske resultaterne for ansøgere ved en almindelig udvælgelsesprøve, som i virkeligheden ikke var i besiddelse af de krævede faglige kundskaber, hvilket ville have haft til følge, at såvel de øvrige ansøgeres som institutionens interesser blev skadet, for det andet at sagsøgeren havde nægtet at oplyse, hvorfra de pågældende standardbesvarelser stammede. tilsidesat sin forpligtelse til i institutionens interesse at samarbejde med henblik på, at sagen blev oplyst fuldt ud, idet der endelig måtte forventes en ganske upåklagelig optræden fra sagsøgerens side, når henses til, at denne havde været såvel »inspecteur de la police« ved det belgiske politi som tjenestemand ved Sikkerhedskontoret.

Realiteten

Anbringendet om, at der var sket en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet, og om, at afgørelsen var blevet utilstrækkeligt begrundet

Retten bemærkede, at det fremgår af Domstolens og Rettens faste praksis, at forpligtelsen til at begrunde en bebyrdende afgørelse har til formål at give den pågældende oplysninger, der er tilstrækkelige til at fastslå, hvorvidt afgørelsen er korrekt, og at skabe grundlag for, at Retten kan udøve sin kontrol med hensyn til afgørelsens lovlighed (præmis 35).

Henvisning til: Domstolen, 21. juni 1984, sag 69/83, Lux mod Revisionsretten, Sml. s. 2447, præmis 36; Retten, 20. marts 1991, sag T-1/90, Pérez-MínguezCasariego mod Kommissionen, Sml. II, s. 143, præmis 73.

Når ansættelsesmyndigheden pålægger en tjenestemand en disciplinær sanktion, skal begrundelsen for dens afgørelse klart angive, hvilke forhold der konkret lægges tjenestemanden til last, samt de overvejelser, ansættelsesmyndigheden har baseret en bestemt sanktionpa. Såfremt den af ansættelsesmyndigheden valgte sanktion som her er strengere end den, Disciplinærrådet har anbefalet, skal det af afgørelsen endvidere klart fremgå, hvorfor ansættelsesmyndigheden har fraveget Disciplinærrådets udtalelse (præmis 36).

Henvisning til: Domstolen, 29. januar 1985, sag 228/83, F. mod Kommissionen, Sml. s. 275, præmis 35; Retten, 28. marts 1995, sag T-12/94, Dafflx mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 233, præmis 33.

Det måtte fastslås, at det i det væsentlige havde været det forhold, at sagsøgeren inden prøverne måtte antages at have været i besiddelse af standardbesvarelserne, der havde været afgørende for såvel Disciplinærrådet som ansættelsesmyndigheden ved disses vurdering af, hvor strengt der måtte ses på sagsøgerens handlemåde (præmis 40).

Ansættelsesmyndigheden havde herved lagt til grund, at sagsøgerens handlemåde havde været mere alvorlig, end hvad Disciplinærrådet var gået ud fra, uden at den nærmere i form af en supplerende begrundelse havde angivet årsagerne til, at den havde fraveget Disciplinærrådets udtalelse (præmis 41).

Hvad nærmere angår spørgsmålet om de skærpende omstændigheder, som ansættelsesmyndigheden havde henvist til, antog Retten, at disse ikke i sagen havde kunnet begrunde, at ansættelsesmyndigheden traf bestemmelse om, at sagsøgeren skulle fjernes fra tjenesten i stedet for at blive degraderet, således som Disciplinærrådet havde anbefalet (præmis 44-50).

Endelig bemærkede Retten, at afgørelsen burde have indeholdt en nærmere begrundelse og have angivet årsagerne til, at ansættelsesmyndigheden undlod at tage hensyn til de formildende omstændigheder, som Disciplinærrådet havde lagt vægt på, da det traf beslutning om at anbefale den pågældende sanktion (præmis 51).

Konklusion:

Kommissionens afgørelse af 18. januar 1995 om, at sagsøgeren skulle fjernes fra tjenesten, annulleres.