Den konflikt, som efter Kommissionens opfattelse hermed er opstået, kan sammenfattende beskrives således : direktiv 72/464 foreskriver, at den maksimale detailsalgspris for forarbejdet tobak fastsættes frit af fabrikanter og importører; imidlertid kan de franske myndigheder dels fastsætte en anden pris for indenlandsk tobak, dels ændre denne, selv efter at have godkendt den pris, som producenterne har angivet. Men det er ikke det hele. De bestemmelser, som tildeler myndighederne de nævnte beføjelser, udgør ifølge Kommissionen foranstaltninger med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion og kan under alle omstændigheder medføre forskelsbehandling mellem indenlandske og importerede produkter. Der foreligger derfor ydermere en tilsidesættelse af traktatens artikler 30 og 37, stk. 1.

Jeg skal behandle disse anbringender ét for ét. Efter sagsøgerens opfattelse har den strukturharmonisering vedrørende afgifterne, som tilstræbes med direktiv 72/464, to formål, nemlig dels at alle medlemsstaterne gennemfører samme afgifter for hver enkelt gruppe tobak, dels at forbrugerpriserne fastsættes således, at de på en rimelig måde afspejler salgsprisen samt de forskellige produktions- og salgsomkostninger. Da den franske ordning bemyndiger økonoministeren til at gribe ind i prisdannelsen og desuden fraviger princippet om, at afgiften skal være neutral i sine virkninger, tilgodeser ordningen ikke disse formål. Det er ikke muligt at finde argumenter til støtte for ordningen i direktivets artikel 5, stk. 1, hvorefter »fabrikanter og importører [frit] fastsætter ... de maksimale detailsalgspriser for hver enkelt af deres varer«, hvorved »denne bestemmelse ... dog ikke [kan] hindre anvendelsen af nationale lovgivninger om kontrol med prisniveauet eller overholdelse af fastsatte priser«.

Kommissionen har anført, at denne bestemmelse i virkeligheden ikke er selvmodsigende, om end den ser sådan ud. Som Domstolen har fastslået i dommen af 16. november 1977, sag 13/77, INNO mod ATAB (Sml. 1977, s. 2115), indgår bestemmelsens to dele i et regelsæt, som i særlig grad beskytter fabrikanters og importørers dispositionsfrihed. Domstolen udtalte, at set i sin sammenhæng »kan artikel 5, stk. 1, andet punktum, ikke fortolkes således, at den forbyder medlemsstaterne at indføre eller opretholde en lovbestemmelse, som for salg af ... forarbejdede tobaksvarer til forbrugeren foreskriver en bindende ... pris, nemlig den på banderolen anførte«. Imidlertid tilføjede Domstolen — og dette er et afgørende forbehold — »forudsat at denne pris er fastsat frit af fabrikanten eller importøren« (præmis 64). En udtalelse vedrørende fortolkning, som er optaget i protokollatet fra det rådsmøde, hvorunder direktivet blev vedtaget, peger i samme retning. Den drejer sig om begrebet fastsat pris, og det anføres, at dette skal forstås som en angivelse af de af fabrikanterne eller importørerne fastsatte priser, som efterfølgende er godkendt af staterne.

Den franske regerings standpunkt er et ganske andet. Efter dens opfattelse anerkender direktivet staternes beføjelse til at regulere priserne som led i den økonomiske politik samt med henblik på afgiftskontrollen. De erhvervsdrivendes frihed gælder derfor ikke ubetinget, men kan begrænses ved nationale foranstaltninger, der gennemføres i henhold til den omtalte beføjelse. Artikel 5 skal navnlig læses i lyset af den foregående bestemmelse, ifølge hvilken »der [i hver medlemsstat] pålægges ... indenlandske og indførte cigaretter en proportional forbrugsafgift, der beregnes af den maksimale detailsalgspris inklusive told, samt en specifik forbrugsafgift beregnet pr. vareenhed«. Det afgørende er, at afgiften beregnes på grundlag af salgsprisen, da det herved forudsættes, at denne er kendt på forhånd, og at den af skattetekniske hensyn ligger fast.

Den franske regering har endvidere taget til genmæle over for Kommissionens henvisning til dommen i INNO/ATAB-sagen og til erklæringen om fortolkningen af begrebet fastsat pris. Regeringen har anført, at Domstolen i sag 13/77 tog stilling til det præjudicielle spørgsmål, om en medlemsstat kan pålægge mellemhandlerne at overholde den tobakspris, som fabrikanterne har fastsat. Sagen adskilte sig således fra den foreliggende sag, hvorunder Domstolen anmodes om at fortolke artikel 5, stk. 1, andet punktum, og ikke første punktum. Med hensyn til erklæringen om fortolkning har den sagsøgte regering anført, at Rådet præciserede dens retlige betydning i sit indlæg i INNO/ATAB-sagen. Rådet anførte, at fællesskabslovgiveren har ønsket at tage forbehold vedrørende de nationale lovgivninger om fastsatte priser, både når disse fastsættes direkte af en offentlig myndighed, og når de fastsættes af importører eller fabrikanter og efterfølgende godkendes af staten. I denne udformning — tilføjede Rådet — giver ordningen medlemsstaterne mulighed for at vælge mellem at opkræve forbrugsafgifterne af forarbejdet tobak på grundlag af enten en maksimal eller en fast detailsalgspris.