ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kendelse afsagt af Præsidenten for Retten i Første Instans den 15. juli 1998. - Société chimique Prayon-Rupel SA mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Statsstøtte - Sag om foreløbige forholdsregler - Intervention - Foreløbige forholdsregler - Uopsættelighed - Foreligger ikke. - Sag T-73/98 R.



Samling af Afgørelser 1998 side II-02769



Sammendrag



Nøgleord

Saerlige rettergangsformer - udsaettelse af gennemfoerelsen - betingelser - uopsaettelighed - alvorligt og uopretteligt tab - bevisbyrde - sagsoegerens interesse i at opnaa den begaerede udsaettelse

(EF-traktaten, art. 185; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

Sammendrag

Det skal paa tidspunktet for anordning af foreloebige forholdsregler undersoeges, om sagsoegeren har godtgjort en berettiget interesse i de begaerede forholdsregler.

Spoergsmaalet om, hvorvidt uopsaettelighedsbetingelsen i forbindelse med en begaering om foreloebige forholdsregler er opfyldt, skal endvidere vurderes paa baggrund af noedvendigheden af, at der traeffes en foreloebig afgoerelse for at undgaa, at den begaerende part udsaettes for et alvorligt og uopretteligt tab. Den, der indgiver begaeringen om udsaettelse af gennemfoerelsen af en anfaegtet beslutning, skal dokumentere ikke at kunne afvente afgoerelsen i hovedsagen uden at blive paafoert en skade, der har alvorlige og uoprettelige foelger. For saa vidt angaar et tab, hvis indtraeden afhaenger af en raekke faktorer, skal dets indtraeden kunne forudses med en tilstraekkelig grad af sandsynlighed.
61998B0060

Kendelse afsagt af Præsidenten for Retten i Første Instans den 26. maj 1998. - Ecord Consortium for Russian co-operation mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Særlige rettergangsformer - Anmodning om foreløbige forholdsregler - Kommissionens beslutning om at afvise bud i forbindelse med udbud. - Sag T-60/98 R.



Samling af Afgørelser 1998 side II-02205
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Annullationssøgsmål — søgsmål anlagt af et oversøisk land eller territorium — retsgrundlag — (EF-traktaten, art. 173, stk. 4 (efter ændring nu art. 230, stk. 4, EF))

2. Annullationssøgsmål — fysiske eller juridiske personer — retsakter, der berører dem umiddelbart og individuelt — forordning om udstedelse af importlicenser for visse produkter med AVS-OLT-kumulation af oprindelse — søgsmål anlagt af Aruba — afvisning — (EF-traktaten, art. 173, stk. 4 (efter ændring nu art. 230, stk. 4, EF); Kommissionens forordning nr. 2553/97)

Sammendrag

1. I forbindelse med et annullationssøgsmål anlagt af et oversøisk land eller territorium egner hverken traktatens artikel 173, stk. 2 (efter ændring nu artikel 230, stk. 2, EF) eller stk. 3 sig til en analog anvendelse. Det følger heraf, at et sådant lands søgsmålskompetence kun kan bedømmes i henhold til traktatens artikel 173, stk. 4.

(jf. præmis 34)

2. Det er en betingelse for, at fysiske eller juridiske personer kan anses for individuelt berørt af en retsakt af almengyldig karakter, at den berører dem på grund af visse egenskaber, som er særlige for dem, eller på grund af en faktisk situation, der adskiller dem fra alle andre og derfor individualiserer dem på lignende måde som adressaten for en beslutning.

Territoriet Aruba er ikke individuelt berørt af forordning nr. 2553/97 om udstedelelse af importlicenser for visse produkter henhørende under KN-kode 1701, 1702, 1703 og 1704 med AVS-OLT-kumulation af oprindelsen. Den omstændighed, at Aruba figurerer blandt den begrænsede gruppe af oversøiske lande og territorier (OLT), som nævnes i traktatens bilag IV, er nemlig ikke tilstrækkelig til at betragte den som værende individuelt berørt af den anfægtede forordning.

Endvidere er den almene interesse, som et OLT som den enhed, der er kompetent med hensyn til spørgsmål af økonomisk eller social art inden for sit område, kan have i at opnå et gunstigt resultat for dette områdes økonomiske velfærd, ikke i sig selv tilstrækkeligt til at betragte dette OLT som værende berørt i traktatens artikel 173, stk. 4’s forstand (efter ændring nu artikel 230, stk. 4, EF) af den anfægtede forordning og så meget desto mindre som værende individuelt berørt af denne forordning.

Endelig er forarbejdningsvirksomhed vedrørende sukker fra tredjelande på OLT’s område og eksportvirksomhed vedrørende sukker med AVS/OLT-kumulation af oprindelse erhvervsmæssig virksomhed, der når som helst kan udøves af en hvilken som helst erhvervsdrivende inden for et hvilket som helst OLT. Forarbejdning af sukker og eksport af sukker med AVS/OLT-kumulation af oprindelse er således ikke aktiviteter, der kan adskille sagsøgeren fra alle andre OLT.

(jf. præmis 38-41)
RETTENS KENDELSE (Første Afdeling)

29. april 2002

Sag T-68/98

Stefan Jung

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — ansøgning om ændring af indplacering i lønklasse — søgsmål — ny faktisk omstændighed — rimelig frist — afvisning«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-251

Angående:

Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af 17. december 1997 om afslag på sagsøgerens ansøgning om ændring af hans indplacering i lønklasse.

Udfald:

Sagen afvises. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – søgsmål – forudgående administrativ klage – frister – ufravigelig karakter – prœklusion – genoptagelse – betingelse – ny faktisk omstændighed – overholdelse af en rimelig frist

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)

Et søgsmål anlagt ved Retten af en tjenestemand skal afvises, hvis den administrative procedure ikke er forløbet forskriftsmæssigt. De i vedtægtens artikel 90 og 91 fastsatte frister, som har til formål at fremme sikkerheden i retsforhold, er ufravigelige procesforudsætninger, som hverken parterne eller vedkommende retsinstans kan gøre undtagelser fra. En tjenestemand kan derfor ikke ved at forelægge en ansøgning for ansættelsesmyndigheden som omhandlet i vedtægtens artikel 90, stk. 1, opnå, at retten til gennem et søgsmål at anfægte en afgørelse, der er blevet endelig ved de nævnte fristers udløb, genoplives. Imidlertid kan eksistensen af en ny faktisk og væsentlig omstændighed begrunde, at der kan forelægges en ansøgning om revurdering af en sådan afgørelse. Det er en betingelse for, at en sådan faktisk omstændighed kan påberåbes, at tjenestemanden indgiver sin ansøgning til administrationen inden for en rimelig frist. Om fristen er rimelig, skal bedømmes på det tidspunkt, hvor den udløb, dvs. på tidspunktet for indgivelse af ansøgningen.

(jf. præmis 38, 39, 41 og 43)

Henvisning til: Domstolen, 26. september 1985, sag 231/84, Valentini mod Kommissionen, Sml. s. 3027, præmis 14; Retten, 11. maj 1992, sag T-34/91, Whitehead mod Kommissionen, Sml. II, s: 1723, præmis 18; Retten, 22. september 1994, sag T-495/93, Carrer m.fl. mod Domstolen, Sml. Pers. IA, s. 201, og II, s. 651, præmis 20; Retten, 15. februar 1995, sag T-112/94, Moat mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 37, og II, s. 135, præmis 25; Retten, 25. marts 1998, sag T-202/97, Koopman mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 163, og II, s. 511, præmis 24; Retten, 14. juli 1998, sag T-42/97, Lebedefmod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 371, og II, s. 1071, præmis 25; Retten, 6. marts 2001, sag T-192/99, Dunnett m.fl. mod EIB, Sml. II, s. 813, præmis 52.
RETTENS KENDELSE (Første Afdeling)

29. april 2002

Sag T-70/98

Wolfgang Hilden

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — ansøgning om ændring af indplacering i lønklasse — søgsmål — ny faktisk omstændighed — rimelig frist — afvisning«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-265

Angående:

Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af 8. januar 1998 om afslag på sagsøgerens ansøgning om ændring af hans indplacering i lønklasse.

Udfald:

Sagen afvises. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – søgsmål – forudgående administrativ klage – frister – ufravigelig karakter – prœklusion – genoptagelse – betingelse – ny faktisk omstændighed – overholdelse af en rimelig frist

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)

Et søgsmål anlagt ved Retten af en tjenestemand skal afvises, hvis den administrative procedure ikke er forløbet forskriftsmæssigt. De i vedtægtens artikel 90 og 91 fastsatte frister, som har til formål at fremme sikkerheden i retsforhold, er ufravigelige procesforudsætninger, som hverken parterne eller vedkommende retsinstans kan gøre undtagelser fra. En tjenestemand kan derfor ikke ved at forelægge en ansøgning for ansættelsesmyndigheden som omhandlet i vedtægtens artikel 90, stk. 1, opnå, at retten til gennem et søgsmål at anfægte en afgørelse, der er blevet endelig ved de nævnte fristers udløb, genoplives. Imidlertid kan eksistensen af en ny faktisk og væsentlig omstændighed begrunde, at der kan forelægges en ansøgning om revurdering af en sådan afgørelse. Det er en betingelse for, at en sådan faktisk omstændighed kan påberåbes, at tjenestemanden indgiver sin ansøgning til administrationen inden for en rimelig frist. Om fristen er rimelig, skal bedømmes på det tidspunkt, hvor den udløb, dvs. på tidspunktet for indgivelse af ansøgningen.

(jf. præmis 38, 39, 41 og 43)

Henvisning til: Domstolen, 26. september 1985, sag 231/84, Valentini mod Kommissionen, Sml. s. 3027, præmis 14; Retten, 11. maj 1992, sag T-34/91, Whitehead mod Kommissionen, Sml. II, s. 1723, præmis 18; Retten, 22. september 1994, sag T-495/93, Carrer m.fl. mod Domstolen, Sml. Pers. IA, s. 201, og II, s. 651, præmis 20; Retten, 15. februar 1995, sag T-112/94, Moat mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 37, og II, s. 135, præmis 25; Retten, 25. marts 1998, sag T-202/97, Koopman mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 163, og II, s. 511, præmis 24; Retten, 14. juli 1998, sag T-42/97, Lebedef mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 371, og II, s. 1071, præmis 25; Retten, 6. marts 2001, sag T-192/99, Dunnett m.fl. mod EIB, Sml. II, s. 813, præmis 52.
I henhold til artikel 17, stk. 4, i EF-statutten for Domstolen, der i medfør af statuttens artikel 46 finder anvendelse på rettergangsmåden ved Retten, har en tjenestemand, der anlægger sag ved Retten, ret til at lade sig repræsentere af en advokat, som har beskikkelse i en medlemsstat eller i en anden stat, som er part i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde. Den omstændighed, at en græsk tjenestemand har valgt en advokat, der er beskikket i Athen, til at forsvare sine interesser ved Retten, kan ikke som sådan anses for misbrug af den ret, som nævnte bestemmelse indrømmer. Følgelig er det ikke begrundet ved fastsættelse af udgifter at pålægge tjenestemanden den del af udgifterne, der særligt er forvoldt på grund af afstanden mellem Athen og Bruxelles/Luxembourg, herved bl.a. udgifterne til tjenestemandens advokats nødvendige rejser.

(jf. præmis 24)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Retspleje - fremsættelse af nye anbringender under sagens behandling - betingelser - udvidelse af et tidligere fremsat anbringende - grænser

(Rettens procesreglement, art. 48, stk. 2, første afsnit)

2. Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - rækkevidde - EKSF-beslutning

(EKSF-traktaten, art. 15, første afsnit)

3. Retspleje - fremsættelse af nye anbringender under sagens behandling - utilstrækkelig begrundelse - anbringende, der kan påberåbes på et hvilket som helst stadium af sagen

Sammendrag

1. Et anbringende, som udgør en udvidelse af et anbringende, som tidligere er fremført direkte eller indirekte i stævningen, eller er nært forbundet med dette, kan fremsættes under sagens behandling. Et nyt anbringende må derimod ikke fremsættes under sagens behandling, medmindre det er støttet på retlige eller faktiske omstændigheder, som er kommet frem under retsforhandlingerne, jf. procesreglementets artikel 48, stk. 2, første afsnit. I denne henseende er det ikke tilstrækkeligt til, at der foreligger en udvidelse af anbringendet, at det nye anbringende støttes på omstændigheder, der er fremført til støtte for et andet anbringende. Endelig kan en dom, der indskrænker sig til at bekræfte en retstilstand, som en sagsøger i princippet måtte være bekendt med på tidspunktet for sagens anlæg, ikke anses for en ny omstændighed, der kan begrunde, at et nyt anbringende fremsættes.

( jf. præmis 24, 34 og 36 )

2. Ifølge EKSF-traktatens artikel 15, første afsnit, skal Kommissionens beslutninger begrundes. Den institution, der har udstedt den pågældende retsakt, skal klart og utvetydigt angive, hvilke betragtninger den har lagt til grund, således at de berørte parter kan få kendskab til grundlaget for den trufne beslutning og dermed blive i stand til at forsvare deres rettigheder, og således at Fællesskabets retsinstanser kan udøve deres prøvelsesret. Det kræves dog ikke, at begrundelsen angiver alle de forskellige relevante faktiske og retlige momenter, eftersom begrundelsen ikke blot skal vurderes i forhold til ordlyden, men ligeledes i forhold til den sammenhæng, hvori den indgår, samt under hensyn til alle de retsregler, som gælder på det pågældende område.

( jf. præmis 44 )

3. Anbringender om manglende eller utilstrækkelig begrundelse er ufravigelige procesforudsætninger, som parterne kan påberåbe sig på et hvilket som helst stadium af sagen. Sagsøgeren kan således ikke være afskåret fra at fremsætte en anbringende om utilstrækkelig begrundelse, blot fordi dette ikke er gjort gældende i stævningen.

( jf. præmis 46 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Særlige rettergangsformer - udsættelse af gennemførelsen - foreløbige forholdsregler - betingelser - »fumus boni juris« - uopsættelighed - kumulativ karakter - afvejning af samtlige interesser i sagen

(Art. 242 EF og 243 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

2. Særlige rettergangsformer - Rettens kompetence - grænser - påstand om, at Retten anordner foreløbige forholdsregler, indtil Domstolen har afsagt dom i en eventuel appelsag - afvisning

(Art. 242 EF og 243 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

3. Særlige rettergangsformer - udsættelse af gennemførelsen - udsættelse af gennemførelsen af forpligtelsen til at stille en bankgaranti som betingelse for, at en bøde ikke straks inddrives - betingelser - ganske særlige omstændigheder

(Art. 242 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

Sammendrag

1. Det bestemmes i artikel 104, stk. 2, i Rettens procesreglement, at begæringer, der vedrører foreløbige forholdsregler, skal angive de omstændigheder, der medfører uopsættelighed, og de faktiske og retlige grunde til, at de begærede foreløbige forholdsregler umiddelbart forekommer berettigede (fumus boni juris). Disse betingelser er kumulative, således at der ikke kan anordnes foreløbige forholdsregler, når en af dem ikke er opfyldt. Retten skal endvidere i givet fald foretage en afvejning af de involverede interesser.

( jf. præmis 22 og 23 )

2. Det er åbenbart, at en sagsøgers påstande om, at der anordnes foreløbige forholdsregler, indtil der er truffet endelig afgørelse vedrørende en eventuel appel, der er iværksat til prøvelse af Rettens dom, må afvises. Retten har ikke kompetence til i forbindelse med behandlingen af en begæring om foreløbige forholdsregler at anordne foreløbige forholdsregler, der skal have retsvirkninger, indtil Domstolen har afsagt dom vedrørende en appel, der måtte blive iværksat til prøvelse af den dom, Retten afsiger som afslutning på hovedsagen.

( jf. præmis 41 )

3. En begæring om udsættelse af gennemførelsen, som har til formål at opnå fritagelse for forpligtelsen til at stille en bankgaranti som betingelse for, at en bøde, som en virksomhed er blevet pålagt, ikke straks inddrives, kan kun tages til følge, såfremt der foreligger ganske særlige omstændigheder, idet det i artikel 242 EF opstillede princip, hvorefter et sagsanlæg ikke har opsættende virkning, ellers ville blive indholdsløst.

( jf. præmis 42 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Ansvar uden for kontraktforhold - sagsgenstand - handlinger foretaget af fællesskabsinstitutionerne eller handlinger foretaget af Fællesskabets ansatte - begreb - retsakter, som er en del af den primære fællesskabsret - ikke omfattet - skade, der har sit udspring i fællesakten

(EF-traktaten, art. 7 A (efter ændring nu art. 14 EF) og art. 215, stk. 2 (nu art. 288, stk. 2, EF))

2. Ansvar uden for kontraktforhold - fællesskabsinstitutionernes tilsidesættelse af en retlig forpligtelse til at handle - afskaffelsen af erhvervet som speditør som følge af fællesakten - forpligtelse for institutionerne til at handle - foreligger ikke - pligt for Fællesskabet til at betale erstatning til udøverne af erhvervet - foreligger ikke

(EF-traktaten, art. 215, stk. 2 (nu art. 288, stk. 2, EF))

Sammendrag

1. For så vidt angår Fællesskabets ansvar uden for kontraktforhold kan skade, som speditørerne har lidt som følge af fjernelsen af de fiskale grænser og toldkontrollen mellem medlemsstaterne, ikke tilskrives Rådet og Kommissionen. Den direkte og afgørende årsag til denne skade er nemlig hverken udstedelsen af afledte retsakter eller det forhold, at der ikke er fastsat passende udlignings- og ledsageforanstaltninger, men fællesaktens artikel 13, hvorved EØF-traktaten blev suppleret med en artikel 8 A, som er blevet til traktatens artikel 7 A (efter ændring nu artikel 14 EF), der bl.a. bestemmer, at »[d]et indre marked indebærer et område uden indre grænser«. Fællesakten, som er vedtaget af medlemsstaterne, kan imidlertid ikke tilskrives de nævnte institutioner og kan følgelig ikke medføre, at Fællesskabet ifalder ansvar uden for kontraktforhold.

( jf. præmis 17 )

2. EF-institutionernes undladelser kan kun begrunde ansvar for Fællesskabet, såfremt institutionerne ikke har overholdt en i en fællesskabsretlig bestemmelse fastsat retlig forpligtelse til at handle. For så vidt angår afskaffelsen af speditørerhvervet som følge af fællesakten følger en sådan forpligtelse hverken af selve fællesakten eller af nogen anden fællesskabsretlig bestemmelse og heller ikke af et eventuelt generelt retligt princip, hvorefter Fællesskabet har pligt til at yde erstatning til en person, der er blevet udsat for ekspropriation eller begrænsninger i hans frie adgang til at udnytte sin ejendomsret, idet Fællesskabet ikke kan forpligtes til at yde erstatning for handlinger, som ikke kan tilskrives Fællesskabet. Det følger heraf, at Fællesskabet ikke er forpligtet til at yde erstatning til udøverne af det pågældende erhverv. Det er dog ikke udelukket, at der efter omstændighederne vil kunne gælde en erstatningspligt i henhold til national ret i den medlemsstat, hvor den pågældende speditør udøvede sin virksomhed inden for Fællesskabet.

( jf. præmis 18 )
Nøgleord



Nøgleord

Særlige rettergangsformer - udsættelse af gennemførelsen - foreløbige forholdsregler - begæring, der må anses for at savne ethvert grundlag efter en dom fra Domstolen - frigivelse af den sikkerhed, der er stillet i form af en bankgaranti, til fordel for Fællesskabet

(EF-traktaten, art. 185 og 186 (nu art. 242 EF og 243 EF))
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Retspleje - stævning - formkrav - stævning underskrevet af en advokat, som ikke har beskikkelse i en medlemsstat eller i en anden stat, som er part i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde - afvisning

(EF-statutten for Domstolen, art. 17, stk. 3 og 4, og art. 19, stk. 1 og 2; Rettens procesreglement, art. 43, stk. 1)

Sammendrag

$$For at en sag kan antages til realitetsbehandling, skal det originale eksemplar af stævningen været forsynet med den håndskrevne underskrift fra den advokat, som sagsøgeren i overensstemmelse med artikel 17 i EF-statutten for Domstolen har befuldmægtiget til at repræsentere sig. Ifølge den gældende udformning af EF-statutten for Domstolen og af Rettens procesreglement er den håndskrevne underskrift fra en parts advokat eller repræsentant på det originale eksemplar af ethvert processkrift således den eneste måde, hvorpå det kan sikres, at ansvaret for dette processkrift påhviler en person, som er beføjet til at repræsentere parten for Fællesskabets retsinstanser.

Uanset hvilke regler, som eventuelt finder anvendelse i et advokatfirma for så vidt angår underskrift efter bemyndigelse, kan underskriften fra en person, som ikke selv er beføjet til at varetage processuelle opgaver under sager for Retten, ikke gyldigt erstatte underskriften for en advokat med beskikkelse i en medlemsstat eller i en anden stat, der er part i EØS-aftalen og er befuldmægtiget af parten.

(jf. præmis 22, 26, 29 og 30)
Selv om institutionerne er forpligtet til at sikre sikkerheden, beskyttelsen af sundheden og miljøet på arbejdsstedet, og disse forhold utvivlsomt afspejler en almen interesse, er en tjenestemand ikke kompetent til at handle i lovens eller institutionernes interesse og kan kun til støtte for et annullationssøgsmål gøre sine egne indsigelser gældende.

Eftersom ingen vedtægtsbestemmelse indrømmer tjenestemænd en ret til generelt ved deres institution at ansøge om udnævnelse af en sagkyndig med henblik på at fastslå fejl og mangler ved de bygninger, hvori tjenestemændene gør tjeneste, og det tilkommer den administrative myndighed alene at afgøre, om en sådan foranstaltning er hensigtsmæssig og nyttig og at fastsætte omfanget af den sagkyndiges eventuelle opgave, kan ansættelsesmyndighedens afslag på at udnævne en sådan sagkyndig og på at forpligte sig til at gennemføre de arbejder, denne anordner, ikke udgøre en akt, der indeholder et klagepunkt imod tjenestemanden.

(jf. præmis 62-66)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Særlige rettergangsformer - udsættelse af gennemførelsen - foreløbige forholdsregler - betingelser - uopsættelighed - umiddelbar risiko for alvorligt og uopretteligt tab - begreb

(Art. 242 EF og 243 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

2 Særlige rettergangsformer - udsættelse af gennemførelsen - udsættelse af gennemførelsen af forpligtelsen til at stille en bankgaranti som betingelse for, at en bøde, der er blevet pålagt for overtrædelse af konkurrencereglerne, ikke straks inddrives - afvejning af de involverede interesser

(Art. 242 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

Sammendrag

1 For at betingelsen for at udsætte gennemførelsen og foreskrive foreløbige forholdsregler på grund af eksistensen af risikoen for et alvorligt og uopretteligt tab for sagsøgeren er opfyldt, er det ikke nødvendigt, at tabets truende nærhed er godtgjort med absolut vished. Det er tilstrækkeligt, navnlig når tabets indtræden afhænger af, at der foreligger en flerhed af faktorer, at det er forudseeligt med en tilstrækkelig grad af sandsynlighed.

2 Med henblik på at fastlægge de nærmere vilkår for udsættelsen af gennemførelsen af en forpligtelse for en virksomhed til at stille en bankgaranti over for Kommissionen som betingelse for, at en bøde, der er pålagt for overtrædelse af konkurrencereglerne, ikke straks inddrives, skal den retsinstans, der behandler sagen om foreløbige forholdsregler, foretage en afvejning af de involverede interesser, navnlig Fællesskabets interesse i at kunne inddrive bøden, såfremt sagsøgeren ikke måtte få medhold i hovedsagen, og, mere generelt, den offentlige interesse, der er forbundet med opretholdelsen af den præventive virkning af de bøder, Kommissionen idømmer.