ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Frie varebevægelser - told - afgifter med tilsvarende virkning - overførsel af affald - pligt til betaling af bidrag til solidaritetsfonden for tilbageførsel af affald - uforeneligt med traktaten

(Art. 23 EF og 25 EF)

Sammendrag

$$En medlemsstat tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til artikel 23 EF og 25 EF, når den bestemmer, at der ved overførsel af affald til andre medlemsstater er pligt til at betale et bidrag til en solidaritetsfond for tilbageførsel af affald.

Et sådant bidrag er således ikke vederlag for en tjenesteydelse, der faktisk ydes til de enkelte berørte erhvervsdrivende. Den pågældende medlemsstats efterkommelse af en forpligtelse, som i henhold til fællesskabsretten påhviler alle medlemsstaterne og er begrundet i beskyttelsen af sundheden og miljøet, giver ikke eksportører af affald etableret på dens område nogen bestemt eller sikker fordel.

Et sådant bidrag er heller ikke en lovlig byrde, idet det er en modydelse for en foranstaltning, som i fællesskabsretten er pålagt for at fremme de frie varebevægelser, når det ikke er godtgjort, at det bidrag, der opkræves i forbindelse med den enkelte overførsel af affald på nogen måde er forbundet med de faktiske omkostninger, som den pågældende virksomhed må antages at ville påføre staten, i tilfælde af at det er nødvendigt at returnere det overførte affald og at bortskaffe eller nyttiggøre det.

( jf. præmis 35, 37 og 38, 45, 51 samt domskonkl. )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Miljø - affald - forordning nr. 259/93 om overførsel af affald - anmelderens angivelse af den påtænkte overførsel af affald - kompetence for den myndighed, til hvem en anmeldelse om en påtænkt overførsel er rettet, til at efterprøve angivelsen (nyttiggørelse eller bortskaffelse) og til at modsætte sig en overførsel, som beror på en ukorrekt angivelse

(Rådets forordning nr. 259/93, art. 7, stk. 2 og 4)

2. Miljø - affald - direktiv 75/442 om affald - bilag II B - sondring mellem bortskaffelses- og nyttiggørelsesoperationer - forbrænding af affald - angivelse som nyttiggørelsesoperation - betingelser

(Rådets direktiv 75/442, som ændret ved Kommissionens beslutning 96/350, bilag II B)

Sammendrag

1. Det følger af den ordning, som er indført ved forordning nr. 259/93 om overvågning af og kontrol med overførsel af affald inden for, til og fra Det Europæiske Fællesskab, at alle kompetente myndigheder, til hvem en anmeldelse om en påtænkt overførsel af affald er rettet, skal efterprøve, at den af anmelderen foretagne angivelse er i overensstemmelse med forordningens bestemmelser. Hvis angivelsen ikke er korrekt, skal myndighederne modsætte sig overførslen og støtte deres indsigelse på den pågældende fejl i angivelsen uden at henvise til nogen af de specielle bestemmelser i forordningen, der fastsætter de indsigelsesgrunde, som medlemsstaterne kan påberåbe sig. Derimod kan en kompetent myndighed ikke af egen drift foretage en omklassificering af formålet med en overførsel af affald.

( jf. præmis 21 og 22 )

2. Forbrænding af affald er en nyttiggørelsesoperation ifølge punkt R 1 i bilag II B til direktiv 75/442, som ændret ved beslutning 96/350, når den primært har til formål, at affald kan opfylde en effektiv funktion som middel til energifremstilling ved at erstatte anvendelsen af en primær energikilde, som ellers skulle have været anvendt til denne funktion. Navnlig kan forbrænding af husholdningsaffald betegnes som en operation til nyttiggørelse af affald, når hovedformålet med den er at gøre det muligt at anvende affaldet som et middel til energifremstilling, og den udføres på sådanne betingelser, at den reelt kan anses for et sådant middel til energifremstilling, og størstedelen af affaldet opbruges under operationen og størstedelen af den frigjorte energi genindvindes og udnyttes.

Følgelig må en operation, hvis hovedformål er bortskaffelse af affald, betegnes som en bortskaffelsesoperation, når den genindvinding af varme, som produceres ved forbrændingen, kun udgør en sekundær effekt ved denne operation.

( jf. præmis 31-37 og 43 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Miljø - affald - forordning nr. 259/93 om overførsel af affald - kompetence for den myndighed, til hvem en anmeldelse om en påtænkt overførsel er rettet, til at efterprøve angivelsen (nyttiggørelse eller bortskaffelse) og til at modsætte sig en overførsel, som beror på en ukorrekt angivelse - medlemsstaternes kompetence til at fastsætte generelle regler for angivelsen - betingelser

(Rådets forordning nr. 259/93, art. 7, stk. 2)

2. Miljø - affald - direktiv 75/442 - bilag II B - sondring mellem bortskaffelses- og nyttiggørelsesoperationer - anvendelse af affald i cementovne - angivelse som nyttiggørelsesoperation - betingelser

(Rådets direktiv 75/442, som ændret ved Kommissionens beslutning 96/350, bilag II B)

Sammendrag

1. Det følger af den ordning, som er indført ved forordning nr. 259/93 om overvågning af og kontrol med overførsel af affald inden for, til og fra Det Europæiske Fællesskab, at alle kompetente myndigheder, til hvem en anmeldelse om en påtænkt overførsel af affald er rettet, skal efterprøve, at den af anmelderen foretagne angivelse er i overensstemmelse med forordningens bestemmelser. Hvis angivelsen ikke er korrekt, skal myndighederne modsætte sig overførslen og støtte deres indsigelse på den pågældende fejl i angivelsen uden at henvise til nogen af de specielle bestemmelser i forordningen, der fastsætter de indsigelsesgrunde, som medlemsstaterne kan påberåbe sig. Denne ordning er ikke til hinder for, at medlemsstaterne ved almengyldige retsakter fastlægger kriterier for en sondring mellem nyttiggørelses- og bortskaffelsesoperationer, såfremt de ved disse retsakter gennemførte sondringskriterier er i overensstemmelse med de kriterier, som er fastsat i direktiv 75/442, som ændret ved beslutning 96/350.

( jf. præmis 33-36 )

2. Forbrænding af affald er en nyttiggørelsesoperation ifølge punkt R 1 i bilag II B til direktiv 75/442, som ændret ved beslutning 96/350, når den primært har til formål, at affald kan opfylde en effektiv funktion som middel til energifremstilling ved at erstatte anvendelsen af en primær energikilde, som ellers skulle have været anvendt til denne funktion. Navnlig kan anvendelse af affald som brændsel i cementovne betegnes som en nyttiggørelsesoperation, når hovedformålet med den er at gøre det muligt at anvende affaldet som et middel til energifremstilling, og den udføres på sådanne betingelser, at den reelt kan anses for et sådant middel til energifremstilling, og størstedelen af affaldet opbruges under operationen og størstedelen af den frigjorte energi genindvindes og udnyttes.

Anvendelse af affald som brændsel må derfor betegnes som en nyttiggørelsesoperation, hvis den opfylder betingelserne i punkt R 1 i direktivets bilag II B, uden at der kan tages hensyn til kriterier såsom affaldets varmeværdi, indholdet af skadelige stoffer i det brændte affald, eller affaldets karakter af blanding eller ej.

( jf. præmis 41-47 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne - ophavsret og beslægtede rettigheder - udlejnings- og udlånsrettigheder vedrørende beskyttede værker - direktiv 92/100 - radio- og fjernsynsudsendelser og kommunikation til offentligheden - rimeligt vederlag - begreb - ensartet fortolkning - medlemsstaternes gennemførelse - kriterier - grænser

(Rådets direktiv 92/100, art. 8, stk. 2)

Sammendrag

$$Artikel 8, stk. 2, i direktiv 92/100 om udlejnings- og udlånsrettigheder samt om visse andre ophavsretsbeslægtede rettigheder i forbindelse med intellektuel ejendomsret pålægger medlemsstaterne at vedtage retsforskrifter, der sikrer, at brugeren betaler et rimeligt vederlag, når et fonogram anvendes ved en radio- og fjernsynsudsendelse eller til en hvilken som helst kommunikation til offentligheden. Begrebet rimeligt vederlag, der er indeholdt i denne bestemmelse, skal fortolkes ensartet i alle medlemsstaterne og gennemføres af enhver medlemsstat, idet denne på sit eget område fastlægger de mest relevante kriterier for - inden for de grænser, som fællesskabsretten og navnlig direktiv 92/100 sætter - at sikre, at dette fællesskabsbegreb overholdes.

Den nævnte artikel 8, stk. 2, er ikke til hinder for en beregningsmodel for det rimelige vederlag, der indeholder varierende og bestemte kriterier, såsom det antal timer, fonogrammerne udsendes, antallet af lyttere og seere med hensyn til de radio- og fjernsynsforetagender, som repræsenteres af radio- og fjernsynsorganisationen, de tariffer, der ved aftale er fastsat for rettigheder til fremførelse og radio- og fjernsynsudsendelse af musikværker, der er ophavsretligt beskyttede, de tariffer, der anvendes af de offentlige radio- og fjernsynsforetagender i de medlemsstater, der grænser op til den pågældende medlemsstat, og de beløb, der betales af kommercielle stationer, når denne model gør det muligt at opnå en passende ligevægt mellem de udøvende kunstneres og fonogramfremstilleres interesse i at modtage et vederlag for radio- og fjernsynsudsendelse af et bestemte fonogram og tredjemands interesse i at kunne udsende dette fonogram under rimelige betingelser, og at modellen ikke er i strid med noget princip i fællesskabsretten.

( jf. præmis 33, 38 og 46 samt domskonkl. 1 og 2 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne - mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler - direktiv 79/112 - nationale bestemmelser, som generelt forbyder angivelser vedrørende sundheden på levnedsmidlers etikette - påsætning af sådanne angivelser er ifølge de nationale bestemmelser betinget af en forudgående tilladelse - ulovligt

[Rådets direktiv 79/112, art. 2, stk. 1, litra a) og b), og art. 15, stk. 1 og 2, som ændret ved direktiv 97/4]

Sammendrag

$$Det fremgår af artikel 2, stk. 1, litra a) og b), og artikel 15, stk. 1, i direktiv 79/112 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler bestemt til den endelige forbruger samt om reklame for sådanne levnedsmidler, som ændret ved direktiv 97/4, at levnedsmidler, hvis etikette indeholder angivelser vedrørende sundheden, som ikke er vildledende, må antages at være i overensstemmelse med direktivets regler, da medlemsstaterne ikke kan forbyde markedsføringen heraf under henvisning til, at mærkningen eventuelt er retsstridig. Den beføjelse, der er overladt medlemsstaterne, til at fastsætte regler som supplement til reglerne i direktiv 79/112, er begrænset af artikel 15, stk. 2, der indeholder en udtømmende opregning af de hensyn, der kan begrunde anvendelsen af ikke-harmoniserede nationale bestemmelser, som forbyder handelen med levnedsmidler, der er i overensstemmelse med direktivet. Disse hensyn omfatter bl.a. beskyttelsen af sundheden og forbrugerne.

De nævnte bestemmelser er derfor til hinder for nationale bestemmelser i en medlemsstat, der indeholder et generelt forbud mod, at levnedsmidler ved mærkningen eller præsentationen forsynes med angivelser vedrørende sundheden, medmindre der er indhentet en forudgående tilladelse hertil, som har til formål at forbyde vildledende angivelser vedrørende sundheden. Sådanne nationale bestemmelser, der kræver indhentning af forudgående godkendelse af alle angivelser vedrørende sundheden, som figurerer på et levnedsmiddels etikette, herunder levnedsmidler, som er lovligt fremstillet i andre medlemsstater, og som befinder sig i fri omsætning dér, indebærer nemlig i praksis, at levnedsmidler med angivelser vedrørende sundheden ikke kan bringes i fri omsætning, selv om de ikke er af en sådan art, at de vildleder forbrugeren. Bestemmelserne står derfor ikke i rimeligt forhold til det tilstræbte formål.

( jf. præmis 30, 31, 37, 40, 41 og 44 samt domskonkl. )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Præjudicielle spørgsmål - Domstolens kompetence - grænser - spørgsmål, der skal sætte en national ret i stand til at bedømme, hvorvidt en anden medlemsstats lovgivning er forenelig med fællesskabsretten - særlig agtpågivenhed fra Domstolens side

(Art. 234 EF)

Sammendrag

$$Med henblik på at give Domstolen mulighed for i forbindelse med en præjudiciel forelæggelse at udfylde sin rolle i overensstemmelse med traktaten, er det ubetinget nødvendigt, at de nationale retsinstanser i tilfælde, hvor grundene til, at de finder, at en besvarelse af deres spørgsmål er nødvendig for tvistens løsning, ikke klart fremgår af sagen, redegør for disse. Det er således nødvendigt, at den nationale ret i det mindste i et vist omfang angiver begrundelsen for udvælgelsen af de fællesskabsbestemmelser, som den ønsker fortolket, og angiver den forbindelse, som efter rettens opfattelse består mellem disse bestemmelser og den nationale lovgivning, der finder anvendelse i sagen.

Desuden skal Domstolen udvise særlig agtpågivenhed, når den i forbindelse med en sag mellem private får forelagt et spørgsmål, der skal give den nationale domstol mulighed for at vurdere, om en anden medlemsstats lovgivning er forenelig med fællesskabsretten, og have udførlige oplysninger om de grunde, som har ført til, at den nationale ret har fundet, at en besvarelse af dette spørgsmål er nødvendig for, at den kan træffe afgørelse.

Når den forelæggende ret i det store og hele kun gentager de af parterne i hovedsagen anførte argumenter uden at angive, om og i hvilket omfang den selv finder, at en besvarelse af spørgsmålet er påkrævet for at gøre det muligt for denne at træffe afgørelse og Domstolen således ikke råder over oplysninger, hvoraf det kan udledes, at det er påkrævet, at den udtaler sig om det forelagte spørgsmål, skal dette afvises.

( jf. præmis 44-49, 53 og 54 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne - mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler - direktiv 79/112 - nationale bestemmelser, som generelt forbyder angivelser vedrørende sundheden på levnedsmidlers etikette - påsætning af sådanne angivelser er ifølge de nationale bestemmelser betinget af en forudgående tilladelse - ulovligt

[Rådets direktiv 79/112, art. 2, stk. 1, litra a) og b), og art. 15, stk. 1 og 2, som ændret ved direktiv 97/4)

Sammendrag

$$Det fremgår af artikel 2, stk. 1, litra a) og b), og artikel 15, stk. 1, i direktiv 79/112 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om mærkning af og præsentationsmåder for levnedsmidler bestemt til den endelige forbruger samt om reklame for sådanne levnedsmidler, som ændret ved direktiv 97/4, at levnedsmidler, hvis etikette indeholder angivelser vedrørende sundheden, som ikke er vildledende, må antages at være i overensstemmelse med direktivets regler, da medlemsstaterne ikke kan forbyde markedsføringen heraf under henvisning til, at mærkningen eventuelt er retsstridig. Den beføjelse, der er overladt medlemsstaterne, til at fastsætte regler som supplement til reglerne i direktiv 79/112, er begrænset af artikel 15, stk. 2, der indeholder en udtømmende opregning af de hensyn, der kan begrunde anvendelsen af ikke-harmoniserede nationale bestemmelser, som forbyder handelen med levnedsmidler, der er i overensstemmelse med direktivet. Disse hensyn omfatter bl.a. beskyttelsen af sundheden og forbrugerne.

De nævnte bestemmelser er derfor til hinder for nationale bestemmelser i en medlemsstat, der indeholder et generelt forbud mod, at levnedsmidler ved mærkningen eller præsentationen forsynes med angivelser vedrørende sundheden, medmindre der er indhentet en forudgående tilladelse hertil, som har til formål at forbyde vildledende angivelser vedrørende sundheden. Sådanne nationale bestemmelser, der kræver indhentning af forudgående godkendelse af alle angivelser vedrørende sundheden, som figurerer på et levnedsmiddels etikette, herunder levnedsmidler, som er lovligt fremstillet i andre medlemsstater, og som befinder sig i fri omsætning dér, indebærer nemlig i praksis, at levnedsmidler med angivelser vedrørende sundheden ikke kan bringes i fri omsætning, selv om de ikke er af en sådan art, at de vildleder forbrugeren. Bestemmelserne står derfor ikke i rimeligt forhold til det tilstræbte formål.

( jf. præmis 37, 38, 48, 51, 52, 54 og 55 samt domskonkl. )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Frie varebevægelser - kvantitative restriktioner - foranstaltninger med tilsvarende virkning - national lovgivning, som forbyder, at kakao- og chokoladevarer med andre fedtstoffer end kakaosmør, der er lovligt fremstillet i produktionsstaten, markedsføres under betegnelsen »chokolade« - pligt til at anvende betegnelsen »chokoladesurrogat« - ulovligt - begrundelse - forbrugerbeskyttelse - foreligger ikke

(EF-traktaten, art. 30 (efter ændring nu art. 28 EF); Rådets direktiv 73/241)

Sammendrag

$$En medlemsstat tilsidesætter sine forpligtelser ifølge traktatens artikel 30 (efter ændring nu artikel 28 EF), såfremt den forbyder, at kakao- og chokoladevarer, som opfylder kravene vedrørende mindsteindhold af kakao og kakaosmør i bilag I, punkt 1, nr. 1.16, til direktiv 73/241 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om kakao- og chokoladevarer bestemt til konsum, som er tilsat andre vegetabilske fedtstoffer end kakaosmør, og som er lovligt fremstillet i medlemsstater, der tillader tilsætning af sådanne stoffer, markedsføres på dens område under betegnelsen »chokolade«, som anvendes i produktionsmedlemsstaten, og såfremt den bestemmer, at disse varer kun må markedsføres under betegnelsen »chokoladesurrogat«.

Sådanne bestemmelser kan ikke begrundes med, at de er nødvendige for at opfylde tvingende krav bl.a. af hensyn til forbrugerbeskyttelse. Tilsætningen af andre vegetabilske fedtstoffer end kakaosmør til kakao- og chokoladevarer medfører ikke en så væsentlig ændring af deres sammensætning eller karakter, at de ikke længere har de egenskaber, som forbrugerne forventer, når de køber produkter med betegnelsen »chokolade«. Forsyningen af produktet med en etikette, som neutralt og objektivt oplyser forbrugerne om, at produktet indeholder andre vegetabilske fedtstoffer end kakaosmør, er tilstrækkeligt til at sikre forbrugerne korrekte oplysninger.

( jf. præmis 78, 82, 83, 87,88 og 91 samt domskonkl. )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser - harmonisering af lovgivningerne - omsætningsafgifter - det fælles merværdiafgiftssystem - fritagelser i henhold til sjette direktiv - fritagelse for udlejning af fast ejendom - begreb - udlejning af en præfabrikeret bygning, der er grundfæstet, og som er beregnet til at blive demonteret og anvendt andetsteds - omfattet - udlejerens tilrådighedsstillelse af enten bygninger og ejendom eller udelukkende af bygninger - uden relevans

[Rådets direktiv 77/388, art. 13, punkt B, litra b)]

Sammendrag

$$Udlejning af en bygning, som er fremstillet af præfabrikerede dele, og som er grundfæstet således, at den hverken let kan demonteres eller let kan flyttes, er »udlejning af fast ejendom« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 13, punkt B, litra b), i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter, også selv om bygningen skal fjernes ved lejekontraktens udløb og genanvendes på en anden ejendom.

Den omstændighed, at udlejeren stiller ejendom og bygning, eller blot den bygning, som han har opført på lejerens ejendom, til rådighed for lejeren, er ikke relevant for afgørelsen af, om en udlejning er »udlejning af fast ejendom« i denne bestemmelses forstand, hvorfor en sådanne udlejning kun kan vedrøre bygninger.

( jf. præmis 35, 40 og 41 samt domskonkl. 1 og 2 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Internationale aftaler - Fællesskabets aftaler - direkte virkning - artikel 38, stk. 1, første led, i associeringsaftalen Fællesskaberne-Slovakiet

(Associeringsaftalen Fællesskaberne-Slovakiet, art. 38, stk. 1, første led)

2. Internationale aftaler - associeringsaftalen Fællesskaberne-Slovakiet - arbejdstagere - ligebehandling - arbejdsvilkår - aftalens artikel 38, stk. 1, første led - anvendelsesområde - bestemmelse vedtaget af et sportsforbund, som indeholder betingelser for udøvelse af professionelle sportsfolks lønnede virksomhed - omfattet

(Associeringsaftalen Fællesskaberne-Slovakiet, art. 38, stk. 1, første led)

3. Internationale aftaler - associeringsaftalen Fællesskaberne-Slovakiet - arbejdstagere - ligebehandling - arbejdsvilkår - bestemmelse vedtaget af et sportsforbund, som begrænser adgangen for professionelle spillere fra tredjelande til visse kampe - ulovlig

(Associeringsaftalen Fællesskaberne-Slovakiet, art. 38, stk. 1, første led)

Sammendrag

$$1. Artikel 38, stk. 1, første led, i associeringsaftalen Fællesskaberne-Slovakiet, hvorefter arbejdstagere af slovakisk nationalitet, som er lovligt beskæftiget på en medlemsstats område, skal behandles på lige fod med medlemsstatens egne statsborgere uden nogen i nationaliteten begrundet forskelsbehandling for så vidt angår arbejdsvilkår, aflønning eller afskedigelse, har direkte virkning med den følge, at slovakiske statsborgere, som støtter ret på aftalen, kan påberåbe sig den for værtsmedlemsstatens nationale domstole.

( jf. præmis 30 )

2. Artikel 38, stk. 1, første led, i associeringsaftalen Fællesskaberne-Slovakiet finder anvendelse på en bestemmelse, som er vedtaget af et sportsforbund, og som indeholder betingelser udøvelse af professionelle sportsfolks lønnede virksomhed.

( jf. præmis 37 )

3. Artikel 38, stk. 1, første led, i associeringsaftalen Fællesskaberne-Slovakiet er til hinder for, at et sportsforbund i en medlemsstat anvender en af forbundet vedtaget bestemmelse på en professionel spiller af slovakisk nationalitet, som er lovligt beskæftiget af en klub i samme medlemsstat, hvorefter klubberne ved mesterskabs- og pokalkampe kun må indsætte et begrænset antal spillere fra tredjelande, som ikke er parter i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde.

( jf. præmis 58 og domskonkl. )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser - harmonisering af lovgivningerne - omsætningsafgifter - det fælles merværdiafgiftssystem - fradrag for indgående afgift - anvendelse til privat brug for den afgiftspligtige person af en del af en bygning, der udelukkende er bestemt for virksomheden - ret til fradrag af den afgift, der er erlagt for de fulde omkostninger, og forpligtelse til at betale afgift af de udgifter, der vedrører den private brug - national lovgivning, der behandler den private brug som en afgiftsfritagen tjenesteydelse - ulovlig

[Rådets direktiv 77/388, art. 6, stk. 2, første afsnit, litra a), art. 11, punkt A, stk. 1, og art. 13, punkt B, litra b)]

Sammendrag

$$Artikel 6, stk. 2, første afsnit, litra a), og artikel 11, punkt A, stk. 1, litra c), i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter skal fortolkes således, at en afgiftspligtig person, der vælger at bestemme en hel bygning til sin virksomhed, og som derefter anvender en del af denne bygning til privat brug, på den ene side har ret til fradrag af den indgående merværdiafgift, der er erlagt af de fulde omkostninger ved opførelsen af bygningen, og på den anden side en tilsvarende forpligtelse til at betale afgift af de udgifter, der har været afholdt i forbindelse med denne anvendelse.

Artikel 6, stk. 2, første afsnit, litra a), og artikel 13, punkt B, litra b), i sjette direktiv er derimod til hinder for en national lovgivning, der behandler den nævnte anvendelse som en tjenesteydelse, der - som bortforpagtning eller udlejning af fast ejendom i nævnte artikel 13, punkt B, litra b)'s forstand - er afgiftsfritaget, idet en sådan anvendelse, der ikke blot er karakteriseret ved, at der ikke betales leje, men også ved, at der ikke foreligger en egentlig kontrakt om varigheden af benyttelsen og om brugsretten til boligen og retten til at udelukke andre derfra, ikke er omfattet af denne bestemmelse.

( jf. præmis 42 og 43, 51 og 52, 56 samt domskonkl. )