ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sag T-392/02





Solvay Pharmaceuticals BV

mod

Rådet for Den Europæiske Union





«Direktiv 70/524/EØF – EF-tilladelse knyttet til den ansvarlige for markedsføringen af et tilsætningsstof til foderstoffer – overgangsordning ­ – tilbagekaldelse af tilladelsen – annullationssøgsmål – formaliteten – betingelser for tilbagekaldelse – forsigtighedsprincipperne om ligebehandling – retssikkerhed – god forvaltning og god tro»

Rettens dom (Anden Afdeling) af 21.oktober 2003

Sammendrag af dom

1. Landbrug – fælles landbrugspolitik – tilsætningsstoffer til foderstoffer – direktiv 70/524 – erstatning af en midlertidig tilladelse for et tilsætningsstof med en endelig tilladelse – parallel gennemførelse af en procedure for tilbagekaldelse af tilsætningsstoffet – lovlighed

(Rådets direktiv 70/524, art. 9 h, 9 m og 11)

2. Landbrug – fælles landbrugspolitik – gennemførelse – hensyntagen til kravene vedrørende beskyttelse af folkesundheden, sikkerhed og miljøet – anvendelse af forsigtighedsprincippet

[Art. 3, litra p), EF, art. 6 EF, art. 152, stk. 1, EF, art. 153, stk. 1 og 2, EF og art. 174, stk. 1 og 2, EF]

3. Landbrug – fælles landbrugspolitik – tilsætningsstof til foderstoffer – fortsat videnskabelig usikkerhed med hensyn til et stofs uskadelighed – anvendelse af forsigtighedsprincippet – rækkevidde – grænser

4. Landbrug – fælles landbrugspolitik – tilsætningsstoffer til foderstoffer – direktiv 70/524 – revurdering af tilsætningsstof – Kommissionens forpligtelse til at underrette den ansvarlige for markedsføringen om de væsentligste lakuner i hans dokumentation

(Rådets direktiv 70/524, art. 9 m, femte led)

1.

2.

3.

4.
Sag T-71/02





Classen Holding KG

mod

Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)





«EF-varemærker – antagelse af klage til behandling ved appelkammeret – formkrav – indgivelse af en skriftlig begrundelse for klagen – frist for indgivelse af begæring om restitutio in integrum – artikel 59 og 78 i forordning (EF) nr. 40/94»

Rettens dom (Fjerde Afdeling) af 17. september 2003

Sammendrag af dom

1. EF-varemærker – bestemmelser om sagsbehandlingen – restitutio in integrum – frist for indgivelse af begæringen – begyndelsestidspunkt

(Rådets forordning nr. 40/94, art. 78, stk. 2)

2. EF-varemærker – bestemmelser om sagsbehandlingen – restitutio in integrum – begæring – formkrav

(Rådets forordning nr. 40/94, art. 78, stk. 1 og 3)

3. EF-varemærker – klagesag – klagesagens frist og form – indgivelse inden for fristen af en skriftlig begrundelse for klagen – betingelse for antagelse til realitetsbehandling

(Rådets forordning nr. 40/94, art. 59; Kommissionens forordning nr. 2868/95, art. 1, regel 49)

1.

2.

3.
50

Som der er blevet redegjort for i præmis 46, er dette tilfældet for ordbestanddelen af det ældre varemærke i den foreliggende sag. Dette afkræftes ikke af, at ordmærket ikke betegner nogen egenskab ved de varer, for hvilke registreringen af dette varemærke er blevet foretaget. Dette forhold forhindrer nemlig ikke den relevante kundekreds i uden videre at forstå betydningen af ordbestanddelen af det ældre varemærke. For at opveje fonetiske ligheder mellem de omhandlede varemærker er det tilstrækkeligt, at et af de omhandlede mærker har en sådan betydning, såfremt det andet mærke ikke har en sådan betydning eller blot har en helt anden betydning (BASS-dommen, jf. præmis 40 ovenfor, præmis 54).
RETTENS DOM (Femte Afdeling)

2. marts 2004

Sag T-234/02

Christos Michael

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd – udnævnelse af en vicegruppechef og en chef for en tjenestegren – akt, der indeholder et klagepunkt – foreligger ikke – afvisning«

Fuldstændig gengivelse på græsk II - 0000

Angående: Påstand om annullation af Kommissionens afgørelser om udnævnelse af en vicekontorchef i enheden »Interne Politikker, Central Administration, FFC og Agenturer« i Generaldirektoratet »Finanskontrol« og om udnævnelse af en chef for tjenestegrenen »Interne Politikker og Agenturer« i denne enhed.

Udfald: Sagen afvises. Hver part bærer sine egne omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen om foreløbige forholdsregler.

Sammendrag

Tjenestemænd – søgsmål – akt, der indeholder et klagepunkt – begreb – interne tjenstlige organiseringsforanstaltninger – ikke omfattet – undtagelser

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90, stk. 2, og art. 91, stk. 1)

Eksistensen af en akt, der indeholder et klagepunkt i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 2, og artikel 91, stk. 1, er en forudsætning for, at en sag anlagt af tjenestemænd mod den institution, i hvilken de er ansat, kan antages til realitetsbehandling.

Kun akter, der er egnet til umiddelbart at påvirke en tjenestemands retsstilling, kan anses for bebyrdende. De går således videre end akter, der blot er foranstaltninger vedrørende intern organisation af tjenesten, og som ikke påvirker den pågældende tjenestemands vedtægtsmæssige stilling eller tilsidesætter princippet om sammenhæng mellem tjenestemandens lønklasse og den stilling, han er placeret i. En sådan akt omfattes af det skøn, som enhver administration har ved fordelingen af arbejdsopgaverne mellem de ansatte. Visse akter kan dog, selv om de ikke berører tjenestemandens materielle interesser eller tjenstlige rang, anses for akter, der indebærer et klagepunkt, hvis de gør indgreb i hans ideelle interesser eller fremtidsperspektiver.

Kun særlige omstændigheder, der har begrundet foranstaltninger vedrørende intern organisation, kan medføre, at et søgsmål til prøvelse af disse kan antages til realitetsbehandling. Dette vil kunne være tilfældet, hvis den pågældende afgørelse har karakter af en skjult sanktion, er udtryk for en vilje til forskelsbehandling til skade for den pågældende tjenestemand eller er udtryk for magtfordrejning.

(jf. præmis 21-23)

Henvisning til: Retten, 13. juli 1993, sag T-20/92, Moat mod Kommissionen, Sml. II, s. 799, præmis 39; Retten, 6. juli 1995, sag T-3693, Ojha mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 161, og II, s. 497, præmis 41 og 42; Retten, 28. maj 1998, forenede sager T-78/96 og T-170/96, W mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 239, og II, s. 745, præmis 45; Retten, 7. juli 1998, sag T-178/97, Moncada mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 339, og II, s. 989, præmis 33; Retten, 23. november 1999, sag T-129/98, Sabbioni mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 223, og II, s. 1139, præmis 45.
RETTENS DOM (Tredje Afdeling)

25. marts 2004

Sag T-238/02

José Barbosa Gonçalves

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd – søgsmål – erstatningssøgsmål anlagt under henvisning til, at den administrative procedure ikke var i overensstemmelse med vedtægten – formaliteten«

Fuldstændig gengivelse på portugisisk II - 0000

Angående: Påstand om erstatning for det tab og godtgørelse for den ikke-økonomiske skade, sagsøgeren hævder at have lidt som følge af, at han ikke fik adgang til de skriftlige prøver i forbindelse med Kommissionens udvælgelsesprøve KOM/A/6/01.

Udfald: Sagen afvises. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – søgsmål – erstatningssøgsmål anlagt under henvisning til, at den administrative procedure ikke var i overensstemmelse med vedtægten – afvisning

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)
Sag T-216/02

Fieldturf Inc.

mod

Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

»EF-varemærker – ordmærket LOOKS LIKE GRASS ... FEELS LIKE GRASS ... PLAYS LIKE GRASS – absolut registreringshindring – artikel 7, stk. 1, litra b), og artikel 73 i forordning (EF) nr. 40/94 – afslag på registrering«

Rettens dom (Fjerde Afdeling) af 31. marts 2004

Sammendrag af dom

1. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker uden fornødent særpræg – ordmærket »LOOKS LIKE GRASS ... FEELS LIKE GRASS ... PLAYS LIKE GRASS« – uadskilleligt forbundne varer og tjenesteydelser

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b)]

2. EF-varemærker – procedureregler – Harmoniseringskontorets afgørelser – overholdelse af retten til kontradiktion

(Rådets forordning nr. 40/94, art. 73)

1. Ordmærket »LOOKS LIKE GRASS ... FEELS LIKE GRASS ... PLAYS LIKE GRASS«, der ønskes registreret for syntetiske græsbelægninger og installation heraf, har ikke fornødent særpræg i henhold til artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, da varemærket ikke kan opfattes som en oplysning om den handelsmæssige oprindelse af de pågældende varer eller tjenesteydelser, men blot som et enkelt reklameslogan.

Hvad angår de pågældende varer er varemærket kun en banal sammenkædning af tre udsagn, der er helt præcise, og som vedrører varernes egenskaber, og oplyser således direkte den relevante kundekreds om, at de varer, som varemærkeansøgningen vedrører, har egenskaber, der ligner egenskaberne ved naturligt græs. Selv om det ikke kan udelukkes, at det ansøgte varemærke kan have særpræg i forhold til de pågældende tjenesteydelser, er det nødvendigt med en fælles løsning for de i varemærkeansøgningen omhandlede varer og tjenesteydelser, dels da der ikke foretages nogen sondring, og der navnlig ikke anmodes om en begrænsning af sin varemærkeansøgning til kun at omfatte tjenesteydelserne i tilfælde af, at ansøgningen forkastes i forhold til varerne, dels og især da disse varer og tjenesteydelser er uadskilleligt forbundne, idet genstanden for de pågældende tjenesteydelser kun kan være installation af varerne.

(jf. præmis 30, 33 og 35)

2. Den omstændighed, at et appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked har undladt at meddele en part resultatet af en undersøgelse på internettet, som det har foretaget og henvist til i sin afgørelse, udgør ikke en tilsidesættelse af artikel 73 i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, hvori er fastsat, at Harmoniseringskontorets afgørelser kun må støttes på grunde, som parterne har haft lejlighed til at udtale sig om, da appelkammeret nåede frem til denne konklusion efter en argumentation, der var selvstændig i forhold til henvisningen til denne undersøgelse, og da henvisningen kun blev givet for at bekræfte rigtigheden af denne konklusion.

(jf. præmis 39-42)
Sag T-313/02

David Meca-Medina og Igor Majcen

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Konkurrence – fri udveksling af tjenesteydelser – antidopingreglement vedtaget af Den Internationale Olympiske Komité (IOC) – et rent sportsligt reglement«

Rettens dom (Fjerde Afdeling) af 30. september 2004

Sammendrag af dom

1. Fællesskabsret – anvendelsesområde – sport – begrænsning til økonomisk virksomhed

(Art. 2 EF)

2. Fri bevægelighed for personer og tjenesteydelser – arbejdstagere – konkurrence – traktatens bestemmelser – anvendelsesområde – sportsaktiviteter – grænser – bekæmpelse af doping – ikke omfattet

(Art. 39 EF, 49 EF, 81 EF og 82 EF)

1. Under hensyn til Fællesskabets formål henhører sportsudøvelse kun under fællesskabsretten, for så vidt som der er tale om en økonomisk virksomhed i artikel 2 EF's forstand.

(jf. præmis 37)

2. Når sportsudøvelse har karakter af enten lønnet arbejde eller en udveksling af tjenesteydelser mod vederlag, falder den ind under anvendelsesområdet for enten artikel 39 EF ff. eller artikel 49 EF ff. Det forholder sig således, at de forbud, som er fastsat i disse traktatbestemmelser, finder anvendelse på de regler, der er gældende inden for sporten, og som omhandler det økonomiske aspekt af sportsudøvelsen. Disse forbud vedrører imidlertid ikke rent sportslige regler, dvs. regler, der udelukkende vedrører sporten, og har som sådan ikke noget med økonomisk virksomhed at gøre. Denne indskrænkning af de ovennævnte traktatbestemmelsers anvendelsesområde skal imidlertid begrænses til, hvad dens formål kræver.

Disse principper, som med hensyn til anvendelsen af sportslige reglementer er udledt af traktatens bestemmelser om den frie bevægelighed for personer og tjenesteydelser, finder ligeledes anvendelse hvad angår traktatens konkurrenceregler. Den omstændighed, at et rent sportsligt reglement ikke har noget med økonomisk virksomhed at gøre og derfor ikke falder ind under anvendelsesområdet for artikel 39 EF og artikel 49 EF, betyder ligeledes, at det ikke har noget at gøre med de økonomiske konkurrenceforhold, hvilket betyder, at det heller ikke falder ind under anvendelsesområdet for artikel 81 EF og 82 EF.

Omvendt falder et reglement, der, selv om det er fastsat inden for sportsområdet, ikke er rent sportsligt, men derimod vedrører det økonomiske aspekt, som sportsudøvelse kan have, ind under anvendelsesområdet for bestemmelserne i såvel artikel 39 og 49 EF, som artikel 81 EF og 82 EF, og kan i givet fald udgøre en hindring for de friheder, som er sikret ved disse bestemmelser.

Eftersom forbuddet mod doping er begrundet i rent sportslige hensyn og derfor ikke har noget at gøre med noget som helst økonomisk hensyn, falder de af sportsorganisationerne vedtagne regler om dopingbekæmpelse ikke ind under anvendelsesområdet for traktatens bestemmelser om de økonomiske friheder, og navnlig ikke ind under artikel 49 EF, 81 EF og 82 EF.

(jf. præmis 39-42 og 47)
46

Hvad angår påstanden om, at der skal tages hensyn til sagsøgerens EF-varemærkeansøgning, har Harmoniseringskontoret med rette anført procesøkonomiske hensyn. Da indsigelsen kunne imødekommes på grundlag af flere ældre varemærker, var det ikke nødvendigt at forsinke sagsbehandlingen yderligere ved i henhold til regel 20, stk. 6, i forordning nr. 2868/95 at suspendere sagen for at afvente registreringen af EF-varemærket. Regel 20, stk. 6, i forordning nr. 2868/95 bestemmer, at »[k]ontoret kan suspendere en indsigelsesprocedure, hvis indsigelsen fremsættes på grundlag af en ansøgning om registrering, jf. forordningens artikel 8, stk. 2, litra b), indtil der er truffet endelig afgørelse vedrørende ansøgningen, eller hvis der foreligger andre omstændigheder, der berettiger til, at proceduren suspenderes«. Harmoniseringskontoret har således en suspensionsadgang, som den kun benytter sig af, når den skønner, at dette er begrundet.
Sag T-311/02

Vitaly Lissotschenko og Joachim Hentze

mod

Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

»EF-varemærker – ansøgning om ordmærket LIMO – absolutte registreringshindringer – artikel 7, stk. 1, litra b) og c), i forordning (EF) nr. 40/94«

Rettens dom (Første Afdeling) af 20. juli 2004

Sammendrag af dom

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares egenskaber – ordmærket »LIMO«

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra c)]

I henhold til artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker kan en af de væsentlige egenskaber ved de produkter, der er omfattet af ansøgningen om ordmærket LIMO – der søges registreret for produkter, som henhører under klasse 9 og 10 i Nice-arrangementet, og som navnlig omfatter lasere, ikke til medicinsk brug, og til medicinsk brug – ud fra opfattelsen i den relevante kundekreds, der må anses for at være specialiseret, veloplyst, opmærksom og velunderrettet, kunne blive betegnet af det nævnte ordmærke. Således vil en specialiseret forbruger være i stand til at fastslå en tilstrækkelig direkte og konkret forbindelse mellem de omfattede varer og tegnet og vil opfatte dette tegn som en forkortelse af »Laser Intensity Modulation« og i det mindste som en henvisning til en af de mulige anvendelser af disse varer, nemlig integrationen af dem i en ordning til ændring af laserintensiteten.

(jf. præmis 28 og 45)
Sag T-117/02

Grupo El Prado Cervera, SL

mod

Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

»EF-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om CHUFAFIT som EF-ordmærke – det ældre nationale ord- og figurmærke CHUFI – risiko for forveksling – risiko for, at der antages at være en forbindelse – artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94«

Rettens dom (Første Afdeling) af 6. juli 2004

Sammendrag af dom

1. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – sammensat mærke, der indeholder en beskrivende bestanddel, som betegner de omhandlede varer – den tilsigtede kundekreds’ opfattelse af bestanddelen som et beskrivende element og ikke som en bestanddel, der gør det muligt at fastslå varernes handelsmæssige oprindelse

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)]

2. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – ordmærket »CHUFAFIT« samt ordmærke og figurativt mærke, der indeholder ordet »CHUFI«

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)]

1. Ved vurderingen af, om der foreligger risiko for forveksling i henhold til artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, skal det tages i betragtning, at kundekredsen i almindelighed ikke opfatter en beskrivende bestanddel – som betegner de varer, der er omfattet af et sammensat mærke – som en særpræget og dominerende bestanddel i det helhedsindtryk, som varemærket fremkalder, der kan gøre det muligt at fastslå disse varers handelsmæssige oprindelse.

(jf. præmis 51 og 53)

2. For den spanske kundekreds foreligger der ikke risiko for forveksling mellem dels ordmærket CHUFAFIT, der ønskes registreret som EF-varemærke for »forarbejdede nødder« og »friske nødder« henhørende under klasse 29 og 31 i Nice-arrangementet, dels ordmærket CHUFI – og figurmærket indeholdende denne ordbestanddel – der tidligere blev registreret i Spanien for en række varer henhørende under de samme klasser i Nice-arrangementet, for selv om de varer, der er omfattet af de omhandlede tegn, er af samme art, er de visuelle og fonetiske forskelle mellem de pågældende tegn tilstrækkelige til at udelukke den nævnte risiko, hvorfor en af betingelserne for at anvende artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 ikke er opfyldt.

(jf. præmis 54 og 60)
Den 7. april 1999 sendte Indsigelsesafdelingen en telefax til intervenienten med følgende ordlyd:

»Notification of deficiencies in the notice of opposition (Rule 15 and 18(2) of the Implementing Regulation)

[...]

The examination of the notice of opposition has shown that the indication of the goods and services has not been provided in the language of the opposition proceedings (English).

This deficiency must be remedied within a non extendible period of two months from receipt of this notification, that is on or before 07/06/1999.

The notice of opposition will otherwise be rejected on grounds of inadmissibility.«

[»Meddelelse om mangler ved indsigelsen (gennemførelsesforordningens regel 15 og regel 18, stk. 2)

[...]

Undersøgelsen af indsigelsen har vist, at angivelsen af varer og tjenesteydelser ikke er indgivet på det sprog, der anvendes under indsigelsessagen (engelsk).

Denne mangel skal afhjælpes inden for en frist på to måneder uden mulighed for forlængelse, dvs. senest den 07/06/1999.

Sker dette ikke, vil indsigelsen blive afvist.«]
Sag T-281/02

Norma Lebensmittelfilialbetrieb GmbH & Co. KG

mod

Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

»EF-varemærker – ordmærket Mehr für Ihr Geld – absolut registreringshindring – fornødent særpræg – artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94«

Rettens dom (Fjerde Afdeling) af 30. juni 2004

Sammendrag af dom

1. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – tegn, der kan udgøre et varemærke – tegn, der tillige bruges som reklameslogans – betingelse – fornødent særpræg

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b)]

2. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker uden fornødent særpræg – ordmærket »Mehr für Ihr Geld«

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b)]

1. Registrering i henhold til forordning nr. 40/94 om EF-varemærker af et varemærke, der består af tegn eller angivelser, der i øvrigt finder anvendelse som reklameslogans, kvalitetsangivelser eller opfordringer til at købe de varer eller tjenesteydelser, som dette varemærke vedrører, er ikke som sådan udelukket på grund af en sådan anvendelse. Imidlertid har et tegn, der har andre funktioner end som et varemærke i klassisk forstand, kun fornødent særpræg i den i forordningens artikel 7, stk. 1, litra b), anvendte betydning, hvis det uden videre kan opfattes som en oplysning om den handelsmæssige oprindelse af de pågældende varer eller tjenesteydelser, således at den relevante kundekreds uden risiko for forveksling kan adskille varemærkeindehaverens varer eller tjenesteydelser fra dem, der har en anden handelsmæssig oprindelse.

(jf. præmis 25)

2. I medfør af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker mangler ordmærket Mehr für Ihr Geld, som er søgt registreret for materialistartikler og levnedsmidler til almindeligt forbrug henhørende under klasse 3, 29 og 30 i Nice-arrangementet, fornødent særpræg. Det ansøgte varemærke vil nemlig øjeblikkeligt blive opfattet af den relevante kundekreds – der er en tysksproget kundekreds – som et simpelt reklameudtryk eller et slogan, der angiver, at de pågældende varer i forhold til konkurrenternes varer indebærer en kvantitetsmæssig og/eller kvalitetsmæssig fordel for forbrugerne. I denne forbindelse har bestanddelen »mehr« (»mere«) karakter af en lovprisning i reklameøjemed, som skal fremhæve de positive egenskaber ved de varer eller tjenesteydelser, som denne bestanddel bruges til at præsentere.

(jf. præmis 27, 29 og 34)
67

Det skal påpeges, at det af artikel 43, stk. 2, i forordning nr. 40/94 følger, at indehaveren af et ældre EF-varemærke, der har rejst indsigelse, på begæring af ansøgeren skal godtgøre, at der inden for de seneste fem år forud for offentliggørelsen af EF-varemærkeansøgningen er gjort reel brug af det ældre EF-varemærke i Fællesskabet for de varer og tjenesteydelser, for hvilke det er registreret, og som lægges til grund for indsigelsen, eller at der foreligger rimelig grund til, at brug ikke har rundet sted, forudsat at det ældre EF-varemærke på dette tidspunkt har været registreret i mindst fem år. Det følger af stk. 3 i samme artikel, at stk. 2 finder anvendelse på de ældre nationale varemærker, dog således at brug i den medlemsstat, hvor det ældre nationale varemærke er beskyttet, træder i stedet for brug i Fællesskabet.