ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 249/5

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 8. juni 2017 — sag anlagt af Mircea Florian Freitag (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Amtsgericht Wuppertal — Tyskland)

(Sag C-541/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - unionsborgerskab - artikel 21 TEUF - retten til at færdes og tage ophold på medlemsstaternes område - person, der både er statsborger i bopælsmedlemsstaten og i den medlemsstat, hvor han er født - ændring af efternavn i den medlemsstat, hvor han er født, uden et sædvanligt ophold dér - navn, der svarer til fødenavnet - ansøgning om indførelse af dette navn i bopælsmedlemsstatens personregister - afslag på ansøgningen - begrundelse - navnet ikke erhvervet under et sædvanligt ophold - den omstændighed, at der er andre procedurer i national ret med henblik på at opnå anerkendelse af det samme navn))

(2017/C 249/06)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Amtsgericht Wuppertal

Parter i hovedsagen

Mircea Florian Freitag

Konklusion

Artikel 21 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for, at en medlemsstats personregistermyndighed giver afslag på at anerkende og indføre et navn i personregistret, som en statsborger i denne medlemsstat har opnået lovligt i en anden medlemsstat, hvor han ligeledes er statsborger, og som er vedkommendes fødenavn, på grundlag af en bestemmelse i national ret, hvorefter muligheden for at anmode om en sådan registrering ved indgivelse af erklæring til personregistermyndigheden er underlagt den betingelse, at navnet er blevet erhvervet under et sædvanligt ophold i denne anden medlemsstat, medmindre der findes andre bestemmelser i national ret, der reelt gør det muligt at anerkende det pågældende navn.

(1) EUT C 48 af 8.2.2016.
1)

Artikel 17 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/35/EF af 21. april 2004 om miljøansvar for så vidt angår forebyggelse og afhjælpning af miljøskader, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/31/EF af 23. april 2009, skal fortolkes således, at dette direktiv, med forbehold af den efterprøvelse, som det tilkommer den forelæggende ret at foretage, finder anvendelse ratione temporis på miljøskader, der er opstået efter den 30. april 2007, men som er forvoldt af driften af et anlæg, der er godkendt i overensstemmelse med vandlovgivningen og taget i drift før denne dato.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 249/6

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 8. juni 2017 — Maria Eugenia Van der Weegen mod Belgische Staat (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Rechtbank — Belgien)

(Sag C-580/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - artikel 56 TEUF - artikel 36 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde - skattelovgivning - indkomstskat - skattefritagelse for renter, der udbetales af banker, som opfylder visse retlige betingelser - indirekte forskelsbehandling - banker hjemmehørende i Belgien og banker hjemmehørende i en anden medlemsstat))

(2017/C 249/08)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank van eerste aanleg West-Vlaanderen, afdeling Brugge

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Maria Eugenia Van der Weegen, Miguel Juan Van der Weegen, Anna Pot, i deres egenskab af retssuccessorer efter afdøde Johannes Van der Weegen og Anna Pot

Sagsøgt: Belgische Staat

Konklusion

Artikel 56 TEUF og artikel 36 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde af 2. maj 1992 skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som fastsætter en skattefritagelsesordning, i den udstrækning denne ordning — selv om den gælder uden forskel for indkomst fra opsparingskonti hos leverandører af banktjenester hjemmehørende i Belgien eller i en anden EØS-medlemsstat — fastsætter betingelser for adgangen til det belgiske bankmarked for tjenesteydere hjemmehørende i andre medlemsstater, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at undersøge.

(1) EUT C 38 af 1.2.2016.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 249/7

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 8. juni 2017 — Schniga GmbH mod EF-Sortsmyndigheden, Brookfield New Zealand Ltd og Elaris SNC

(Sag C-625/15 P) (1)

((Appel - EF-sortsbeskyttelse - ansøgning om EF-sortbeskyttelse - æblesorten »Gala Schnitzer« - teknisk afprøvning - vejledende principper for afprøvning som administrationsrådet ved EF-Sortsmyndigheden (CPVO) har fastsat - forordning (EF) nr. 1239/95 - artikel 23, stk. 1 - EF-Sortsmyndighedens præsidents beføjelser - indføje forekomsten af et særligt kendetegn efter den tekniske afprøvning - stabilitet over to dyrkningscyklusser))

(2017/C 249/09)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Schniga GmbH (ved rechtsanwälte R. Kunze og G. Würtenberger)

De andre parter i appelsagen: EF-Sortsmyndigheden (ved M. Ekvad og F. Mattina, som befuldmægtigede), Brookfield New Zealand Ltd og Elaris SNC (ved avvocato M. Eller)

Konklusion

1) Dom afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 10. september 2015, Schniga mod CPVO — Brookfield New Zealand og Elaris (Gala Schnitzer) (T-91/14 og T-92/14, ikke trykt i Sml., EU:T:2015:624), ophæves.

2) Afgørelserne truffet den 20. september 2013 af appelkammeret ved EF-Sortsmyndigheden (CPVO) vedrørende meddelelse af EF-sortsbeskyttelse for æblesorten Gala Schnitzer (sagerne A 003/2007 og A 004/2007) annulleres.

3) EF-Sortsmyndigheden bærer sine egne omkostninger og betaler de af Schniga GmbH afholdte omkostninger.

4) Brookfield New Zealand Ltd og Elaris SNC bærer deres egne omkostninger.

(1) EUT C 27 af 25.1.2016.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 249/3

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 31. maj 2017 (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal de première instance francophone de Bruxelles, Belgien.) — straffesag mod U

(Sag C-420/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - artikel 45 TEUF - arbejdskraftens frie bevægelighed - pligt til at indregistrere et køretøj tilhørende en person, der er bosiddende i Belgien, og som skal anvendes i Italien))

(2017/C 249/04)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal de première instance francophone de Bruxelles

Part i hovedsagen

U

Konklusion

Artikel 45 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter en bosiddende arbejdstager er forpligtet til i denne medlemsstat at indregistrere et køretøj, som denne arbejdstager er ejer af, men som allerede er indregistreret i en anden medlemsstat, og som i det væsentlige skal anvendes i sidstnævnte medlemsstat.

(1) EUT C 346 af 19.10.2015.
2)

Artikel 71, stk. 1, i direktiv 2006/112, som ændret ved direktiv 2007/75, skal fortolkes således, at unddragelse af en vare fra toldtilsyn inden for en frizone ikke medfører, at afgiftspligten indtræder, og at importmomsen forfalder, hvis varen ikke er optaget i Unionens økonomiske kredsløb, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at afgøre.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 249/2

Domstolens dom (Store Afdeling) af 30. maj 2017 — Safa Nicu Sepahan Co. mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-45/15 P) (1)

((Appel - erstatningssøgsmål - fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik (FUSP) - restriktive foranstaltninger over for Den Islamiske Republik Iran - liste over de personer og enheder, der er omfattet af indefrysningen af pengemidler og økonomiske ressourcer - økonomisk skade - ikke-økonomisk skade - fejl i fastlæggelsen af erstatningsbeløbet - foreligger ikke - kontraappel - betingelser, der er nødvendige for, at Den Europæiske Union ifalder ansvar uden for kontraktforhold - forpligtelse til at godtgøre, at der er grundlag for de restriktive foranstaltninger - tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse))

(2017/C 249/02)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Safa Nicu Sepahan Co. (ved advokat A. Bahrami)

Den anden part i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union (ved R. Liudvinaviciute-Cordeiro, M. Bishop og I. Gurov, som befuldmægtigede)

Intervenient til støtte for den anden part i sagen: Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland ved M. Gray, som befuldmægtiget

Konklusion

1) De af Safa Nicu Sepahan Co. og Rådet for Den Europæiske Union iværksatte appeller forkastes.

2) Safa Nicu Sepahan Co. og Rådet bærer deres egne omkostninger.

3) Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 118 af 13.4.2015.
1)

Artikel 15, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26. februar 2009 om EU-varemærker skal fortolkes således, at der ikke foreligger brug som varemærke i overensstemmelse med begrebet »reel brug« som omhandlet i denne bestemmelse, når indehaveren af et individuelt EU-varemærke eller tredjemand med dennes samtykke anbringer dette varemærke på varer som kvalitetsmærke. Anbringelsen af det nævnte varemærke udgør imidlertid en sådan reel brug, såfremt det ligeledes og samtidigt over for forbrugerne garanterer, at disse varer hidrører fra én bestemt virksomhed, der kontrollerer fremstillingen af de nævnte varer, og som kan tillægges ansvaret for deres kvalitet. I det sidste tilfælde har indehaveren af varemærket ret til i henhold til denne forordnings artikel 9, stk. 1, litra b), at forbyde tredjemand at anbringe et lignende tegn på varer af samme art, såfremt denne anbringelse skaber en risiko for forveksling i kundekredsens bevidsthed.
2)

Artikel 20 TEUF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at en medlemsstat opstiller en betingelse om, at en tredjelandsstatsborger, som er forælder til et mindreårigt barn, der er statsborger i nævnte medlemsstat, og som i det daglige faktisk drager omsorg for barnet, for at have ret til ophold på dens område skal fremlægge de forhold, som gør det muligt at fastslå, at en afgørelse om afslag på en ret til ophold for den forælder, som er tredjelandsstatsborger, vil fratage barnet den effektive nydelse af kerneindholdet i de rettigheder, der er knyttet til en status som unionsborger, idet barnet ville blive nødsaget til at forlade Unionens område som helhed. Det påhviler imidlertid de kompetente myndigheder i den omhandlede medlemsstat på grundlag af de forhold, som tredjelandsstatsborgeren har fremlagt, at foretage de nødvendige undersøgelser for, henset til samtlige sagens omstændigheder, at kunne bedømme, om en afgørelse om afslag ville få sådanne konsekvenser.
1)

Etableringsfriheden skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en medlemsstats skattelovgivning som den i hovedsagen omhandlede, i henhold til hvilken såvel et ikke-hjemmehørende selskab, der udøver økonomisk virksomhed i denne medlemsstat gennem et fast driftssted, som et hjemmehørende selskab, herunder et hjemmehørende datterselskab af et ikke-hjemmehørende selskab, pålignes en skat som den omhandlede fairness tax, når disse selskaber udlodder udbytte, som på grund af anvendelsen af visse skattefordele fastsat i den nationale beskatningsordning ikke er medtaget i deres endelige skattepligtige resultat, på den betingelse, at den måde, hvorpå beskatningsgrundlaget for denne skat fastsættes, ikke fører til, at det pågældende ikke-hjemmehørende selskab behandles mindre fordelagtigt end et hjemmehørende selskab, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
4)

Artikel 1, stk. 1, og artikel 5 i direktiv 2011/16 skal fortolkes således, at den kontrol, som udøves af den bistandssøgte myndighed, over for hvilken den bistandssøgende myndighed har fremsat en anmodning om oplysninger i henhold til dette direktiv, ikke er begrænset til spørgsmålet, om denne anmodning formelt set er forskriftsmæssig, men skal gøre det muligt for denne bistandssøgte myndighed at sikre sig, at de ønskede oplysninger ikke er blottet for enhver forventet relevans under hensyn til identiteten af den berørte skattepligtige person og af den eventuelt underrettede tredjemand samt under hensyn til, hvad der tjener den pågældende skatteundersøgelse. Disse samme bestemmelser i direktiv 2011/16 og artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder skal fortolkes således, at den nationale ret inden for rammerne af et søgsmål anlagt af en retsundergiven til prøvelse af en sanktion, som den pågældende er blevet pålagt af den bistandssøgte myndighed på grund af manglende efterkommelse af et påbud, som denne myndighed har udstedt foranlediget af en anmodning om oplysninger fra den bistandssøgende myndighed i henhold til direktiv 2011/16, ud over en kompetence til at ændre den pålagte sanktion har kompetence til at foretage en prøvelse af lovligheden af dette påbud. Hvad angår den betingelse for lovligheden af det nævnte påbud, der vedrører den forventede relevans af de ønskede oplysninger, er domstolsprøvelsen begrænset til en kontrol af, om en sådan relevans åbenlyst ikke foreligger.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 239/5

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 11. maj 2017 — Yoshida Metal Industry Co. Ltd mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO), Pi-Design AG, Bodum France SAS og Bodum Logistics A/S

(Sag C-421/15 P) (1)

((Appel - EU-varemærker - registrering af tegn, som udgøres af en overflade dækket af sorte prikker - ugyldighedserklæring - forordning (EF) nr. 40/94 - artikel 7, stk. 1, litra e), nr. ii) - artikel 51, stk. 3))

(2017/C 239/06)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Yoshida Metal Industry Co. Ltd (ved solicitor J. Cohen, barrister T. St Quintin og G. Hobbs, QC)

De andre parter i sagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (ved A. Folliard-Monguiral, D. Gaja og J. Crespo Carrillo, som befuldmægtigede), Pi-Design AG, Bodum France SAS og Bodum Logistics A/S (ved avocate H. Pernez og Rechtsanwalt R. Löhr)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Yoshida Metal Industry Co. Ltd betaler sagsomkostningerne.

(1) EUT C 389 af 23.11.2015.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 239/6

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 18. maj 2017 — Hummel Holding A/S mod Nike Inc. og Nike Retail B.V. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberlandesgericht Düsseldorf — Tyskland)

(Sag C-617/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - intellektuel ejendomsret - forordning (EF) nr. 207/2009 - EU-varemærker - artikel 97, stk. 1 - international kompetence - sag om krænkelse af et varemærke anlagt mod et selskab, der har hjemsted i et tredjeland - datterdatterselskab, der har hjemsted på den medlemsstats område, hvor den ret, som sagen er indbragt for, er beliggende - begrebet »forretningssted«))

(2017/C 239/08)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberlandesgericht Düsseldorf

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Hummel Holding A/S

Sagsøgt: Nike Inc. og Nike Retail B.V.

Konklusion

Artikel 97, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26. februar 2009 om EU-varemærker skal fortolkes således, at et juridisk selvstændigt selskab, der har hjemsted i en medlemsstat, som er datterdatterselskab til et moderselskab, der ikke har sit hjemsted i Den Europæiske Union, udgør et »forretningssted« i den forstand, hvori dette begreb er anvendt i denne bestemmelse, for dette moderselskab, når datterdatterselskabet er et centrum for erhvervsudøvelse og i den medlemsstat, hvor det er beliggende, har en reel og stabil tilstedeværelse, ud fra hvilken der udøves en kommerciel aktivitet, og som udadtil varigt fremtræder som en repræsentation for det nævnte moderselskab.

(1) EUT C 38 af 1.2.2016.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 239/7

Domstolens dom (Niende Afdeling) af 18. maj 2017 — UAB »Litdana« mod Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Vilniaus apygardos administracinis teismas — Litauen)

(Sag C-624/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - merværdiafgift (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 314 - fortjenstmargenordningen - betingelser for anvendelse - de nationale afgiftsmyndigheders afslag på at give en afgiftspligtig ret til at anvende fortjenstmargenordningen - oplysninger på fakturaerne om både leverandørens anvendelse af fortjenstmargenordningen og momsfritagelsen - leverandørens manglende anvendelse af fortjenstmargenordningen på leveringen - indicier, der giver anledning til mistanke om uregelmæssigheder eller svig ved leveringen))

(2017/C 239/09)

Processprog: litauisk

Den forelæggende ret

Vilniaus apygardos administracinis teismas

Parter i hovedsagen

Sagsøger: UAB »Litdana«

Sagsøgt: Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

Procesdeltager: Klaipėdos apskrities valstybinė mokesčių inspekcija

Konklusion

Artikel 314 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, som ændret ved Rådets direktiv 2010/45/EU af 13. juli 2010, skal fortolkes således, at den er til hinder for, at de kompetente myndigheder i en medlemsstat nægter en afgiftspligtig person, som har modtaget en faktura, hvorpå der både er anført oplysninger om fortjenstmargenordningen og fritagelsen for merværdiafgift (moms), retten til at anvende fortjenstmargenordningen, selv om det af en afgiftskontrol, som de nævnte myndigheder efterfølgende gennemfører, fremgår, at den afgiftspligtige videreforhandler, der har leveret de brugte genstande, rent faktisk ikke havde anvendt den nævnte ordning på leveringen af disse varer, medmindre de kompetente myndigheder godtgør, at den afgiftspligtige person ikke handlede i god tro eller ikke traf enhver foranstaltning, som med rimelighed kunne kræves, for at sikre, at de gennemførte transaktioner ikke førte til selskabets deltagelse i momssvig, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 48 af 8.2.2016.
2)

Artikel 9 i direktiv 2002/21, som ændret ved direktiv 2009/140, artikel 3, 5 og 7 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (rammedirektivet), som ændret ved direktiv 2009/140, og artikel 2 og 4 i Kommissionens direktiv 2002/77/EF af 16. september 2002 om konkurrence på markederne for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at en vederlagsfri udvælgelsesprocedure for tildeling af radiofrekvenser, der blev afholdt med henblik på at afhjælpe ulovlig udelukkelse af visse operatører på markedet, erstattes med en udvælgelsesprocedure mod vederlag, som bygger på en omarbejdet plan for tildeling af radiofrekvenser efter en reduktion af antallet heraf, forudsat at den nye udvælgelsesprocedure bygger på objektive, transparente, ikke-diskriminerende og forholdsmæssige kriterier samt er i overensstemmelse med de mål, der er anført i artikel 8, stk. 2-4, i direktiv 2002/21, som ændret. Det tilkommer den forelæggende ret med hensyn til samtlige relevante omstændigheder at efterprøve, om de betingelser, der er fastsat for udvælgelsesproceduren mod vederlag, er egnede til, at nye markedsaktører faktisk kan komme ind på markedet for digital-tv, uden at operatører, som i forvejen er veletablerede på markedet for analogt eller digitalt tv, uberettiget begunstiges.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 309/6

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 26. juli 2017 — Sag anlagt af Jan Šalplachta (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesarbeitsgericht — Tyskland)

(Sag C-670/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - adgang til domstolene i grænseoverskridende tvister - direktiv 2003/8/EF - fælles mindsteregler for retshjælp i forbindelse med tvister af denne art - anvendelsesområde - en medlemsstats lovgivning, der fastsætter, at udgifter til oversættelse af bilag, der er nødvendige for behandlingen af ansøgningen om retshjælp, ikke kan godtgøres))

(2017/C 309/07)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesarbeitsgericht

Parter i hovedsagen

Jan Šalplachta

Konklusion

Artikel 3, 8 og 12 i Rådets direktiv 2003/8/EF af 27. januar 2003 om forbedret adgang til domstolene i grænseoverskridende tvister gennem fastsættelse af fælles mindsteregler for retshjælp i forbindelse med tvister af denne art, læst samlet, skal fortolkes således, at den retshjælp, som ydes af den medlemsstat, på hvis område retssagen føres, og hvor en fysisk person, som har bopæl eller sædvanligt opholdssted i en anden medlemsstat, har indgivet en ansøgning om retshjælp i forbindelse med en grænseoverskridende tvist, ligeledes dækker denne persons udlæg til oversættelse af bilag, som er nødvendige for behandlingen af denne ansøgning.

(1) EUT C 90 af 7.3.2016.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 309/7

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 26. juli 2017 — Den Tjekkiske Republik mod Europa-Kommissionen

(Sag C-696/15 P) (1)

((Appel - transport - direktiv 2010/40/EU - indførelse af intelligente transportsystemer på vejtransportområdet - artikel 7 - delegation af beføjelser til Europa-Kommissionen - grænser - delegeret forordning (EU) nr. 885/2013 - tilrådighedsstillelse af informationstjenester vedrørende sikrede parkeringspladser for lastbiler og erhvervskøretøjer - delegeret forordning (EU) nr. 886/2013 - data og procedurer for vederlagsfri tilrådighedsstillelse af et minimum af generel trafiksikkerhedsinformation for brugerne - artikel 290 TEUF - udtrykkelig afgrænsning af delegationens formål, indhold, omfang og varighed - væsentlig bestemmelse på det pågældende område - oprettelse af et kontrolorgan))

(2017/C 309/08)

Processprog: tjekkisk

Parter

Appellant: Den Tjekkiske Republik (ved M. Smolek, J. Vláčil, T. Müller og J. Pavliš, som befuldmægtigede)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved A. Buchet, P.J.O. Van Nuffel, J. Hottiaux og Z. Malůšková, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Den Tjekkiske Republik betaler sagsomkostningerne.

(1) EUT C 78 af 29.2.2016.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 309/4

Domstolens dom (Store Afdeling) af 26. juli 2017 — Rådet for Den Europæiske Union mod Hamas og Europa-Kommissionen

(Sag C-79/15 P) (1)

((Appel - fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - bekæmpelse af terrorisme - restriktive foranstaltninger truffet over for visse personer og enheder - indefrysning af midler - fælles holdning 2001/931/FUSP - artikel 1, stk. 4 og 6 - forordning (EF) nr. 2580/2001 - artikel 2, stk. 3 - opretholdelse af en organisation på listen over personer, grupper og enheder, som er involveret i terrorhandlinger - betingelser - retsgrundlag for afgørelserne om indefrysning af midler - afgørelse truffet af en kompetent myndighed - begrundelsespligt))

(2017/C 309/04)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Rådet for Den Europæiske Union (ved B. Driessen, G. Étienne og M. Bishop, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Hamas (ved avocate L. Glock) og Europa-Kommissionen (ved F. Castillo de la Torre, M. Konstantinidis og R. Tricot, som befuldmægtigede)

Intervenient til støtte for sagsøgeren: Den Franske Republik (ved D. Colas, F. Fize og G. de Bergues, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Dommen afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 17. december 2014, Hamas mod Rådet (T-400/10, EU:T:2014:1095), ophæves.

2) Sagen hjemvises til Retten.

3) Afgørelsen om sagsomkostningerne udsættes.

(1) EUT C 146 af 4.5.2015.