DOMSTOLENS DOM AF 19. MARTS 1991. - DEN FRANSKE REPUBLIK MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - KONKURRENCE PAA TELETERMINALMARKEDERNE. - SAG C-202/88.



Samling af Afgørelser 1991 side I-01223

svensk specialudgave side I-00097

finsk specialudgave side I-00109



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Konkurrence - offentlige virksomheder og virksomheder, som medlemsstaterne indroemmer saerlige eller eksklusive rettigheder - Kommissionens kompetence - vedtagelse af direktiver, der generelt praeciserer medlemsstaternes forpligtelser

(EOEF-Traktaten, art. 90, stk. 1 og 3)

2. Konkurrence - virksomheder, som medlemsstaterne indroemmer saerlige eller eksklusive rettigheder - rettighedernes forenelighed med Traktaten - ingen formodning herfor

(EOEF-Traktaten, art. 90, stk. 1)

3. Konkurrence - offentlige virksomheder og virksomheder, som medlemsstaterne indroemmer saerlige eller eksklusive rettigheder - Kommissionens kompetence i henhold til dens tilsynspligt og Raadets retsanordnende kompetence

(EOEF-Traktaten, art. 87, art. 90, stk. 3, og art. 100 A)

4. Frie varebevaegelser - kvantitative restriktioner - foranstaltninger med tilsvarende virkning - fortolkning af Traktatens artikel 30, sammenholdt med artikel 2 og 3 - teleterminaludstyr - eksklusive rettigheder vedroerende import og afsaetning indroemmet af medlemsstaterne - ulovligt - konsekvens - ulovligt at indroemme eksklusive rettigheder vedroerende tilslutning, ibrugtagning og vedligeholdelse af terminaludstyret - rettighederne lovligt ophaevet ved direktiv 88/301 - pligt til at overdrage fastsaettelsen af tekniske specifikationer og typegodkendelsesprocedurer til et uafhaengigt organ for at sikre lige konkurrencevilkaar for de erhvervsdrivende

(EOEF-Traktaten, art. 2, art. 3, litra f), og art. 30; Kommissionens direktiv 88/301, art. 2, 3 og 6)

5. Konkurrence - virksomheder, som medlemsstaterne indroemmer saerlige eller eksklusive rettigheder - anvendelse af Traktatens artikel 90 for at bringe konkurrencestridig adfaerd paa disse virksomheders eget initiativ til ophoer - ulovligt - korrekt hjemmel - Traktatens artikel 85 og 86

(EOEF-Traktaten, art. 85, 86 og 90; Kommissionens direktiv 88/301, art. 7)

Sammendrag

1. Traktatens artikel 90, stk. 3, giver Kommissionen hjemmel til generelt ved hjaelp af direktiver at praecisere de forpligtelser, som ifoelge artikel 90, stk. 1, paahviler medlemsstaterne, for saa vidt angaar offentlige virksomheder og virksomheder, som de indroemmer saerlige eller eksklusive rettigheder. En saadan befoejelse, som anvendes, uden at der tages hensyn til den enkelte medlemsstats saerlige situation, adskiller sig som foelge af sit indhold fra den befoejelse, som Kommissionen anvender med henblik paa at fastslaa, at en medlemsstat har tilsidesat en bestemt forpligtelse, som paahviler den i henhold til Traktaten.

2. Selv om Traktatens artikel 90, stk. 1, forudsaetter, at der eksisterer virksomheder med saerlige eller eksklusive rettigheder, kan det ikke heraf udledes, at disse rettigheder noedvendigvis er forenelige med Traktaten. Det skal afgoeres paa grundlag af de forskellige traktatbestemmelser, som artikel 90, stk. 1, henviser til.

3. Kommissionens kompetence i henhold til Traktatens artikel 90, stk. 3, nemlig at foere tilsyn med de foranstaltninger, medlemsstaterne traeffer med hensyn til virksomheder, som de har visse saerlige forbindelser med, har et andet og mere specifikt indhold end Raadets kompetence i henhold til artikel 100 A og 87. Yderligere kan muligheden for, at Raadet i medfoer af sine almindelige befoejelser efter visse artikler i Traktaten maatte vedtage bestemmelser, som vedroerer det saerlige omraade i artikel 90, ikke hindre Kommissionen i at udoeve sin kompetence i henhold til den sidstnaevnte artikel.

4. Det forhold, at en stat indroemmer eksklusive rettigheder vedroerende import og afsaetning inden for teleterminalsektoren, kan hindre samhandelen inden for Faellesskabet og udgoer derfor en foranstaltning med tilsvarende virkning som kvantitative restriktioner, jf. Traktatens artikel 30. Saa laenge der eksisterer saadanne rettigheder, har de andre erhvervsdrivende nemlig ingen mulighed for at faa forbrugerne til at koebe deres produkter, og paa grund af de mange forskellige produkter med forskellige tekniske egenskaber inden for denne sektor er indehaveren af de eksklusive rettigheder ikke i stand til at tilbyde hele skalaen af eksisterende modeller paa markedet, at informere kunderne om alt terminaludstyrs opbygning og funktion eller at garantere kvaliteten. Det er saaledes med rette, at Kommissionen ved direktiv 88/301 bestemte, at de naevnte rettigheder skal ophaeves ifoelge artikel 2, og at der i artikel 3 tages hensyn til de krav, der stilles til sikkerheden, beskyttelse af telekommunikationsnettene og driftskompatibiliteten mellem forskelligt terminaludstyr.

Da Traktatens artikel 30 ff. paa den ene side skal fortolkes i lyset af artikel 2 og 3, som vedroerer oprettelsen af et marked, hvor varerne kan bevaege sig frit under frie konkurrencevilkaar, hvilket indebaerer, at ogsaa konkurrencehensynet, jf. Traktatens artikel 3, litra f), skal tages i betragtning, og da der paa den anden side bestaar risiko for, at de erhvervsdrivende, der forhandler terminaludstyr, ikke kan udoeve deres afsaetningsvirksomhed under frie konkurrencevilkaar, saafremt de eksklusive rettigheder vedroerende tilslutning, ibrugtagning og vedligeholdelse opretholdes, idet det ikke kan sikres, at indehaveren af disse eksklusive rettigheder vil vaere i stand til eller have interesse i at levere en paalidelig service for alle eksisterende typer terminaludstyr med henblik paa, at alt udstyret kan anvendes, er det med rette, at Kommissionen ved direktivet ogsaa har ophaevet disse rettigheder.

Endelig indebaerer kravet om frie konkurrencevilkaar samt lige muligheder for de forskellige erhvervsdrivende, at medlemsstaterne i henhold til direktivets artikel 6 skal lade formaliseringen af de tekniske specifikationer og kontrollen med deres anvendelse samt typegodkendelsen foretage af et organ, der er uafhaengigt af offentlige eller private virksomheder, der udbyder varer og/eller tjenesteydelser paa telekommunikationsomraadet.

5. Naar virksomheder, som medlemsstaterne har indroemmet saerlige eller eksklusive rettigheder, paa eget initiativ udviser konkurrencestridig adfaerd, kan Traktatens artikel 90, som kun giver Kommissionen kompetence med hensyn til statslige foranstaltninger, ikke anses for den korrekte hjemmel for at bringe denne adfaerd til ophoer. En saadan adfaerd kan kun paatales ved hjaelp af individuelle beslutninger, truffet i henhold til Traktatens artikel 85 og 86.

Derfor boer artikel 7 i direktiv 88/301, hvorved Kommissionen paalagde medlemsstaterne at give mulighed for, at kontrakter vedroerende leje eller vedligeholdelse af terminaludstyr, for hvilket der ved kontrakternes indgaaelse gjaldt saerlige eller eksklusive rettigheder, kunne opsiges med hoejst et aars varsel, annulleres, da det ikke er godtgjort, at indgaaelsen af langvarige kontrakter, der maa anses for konkurrencestridige, er fremtvunget eller tilskyndet af de statslige myndigheder.

Dommens præmisser

1 Ved staevning, indgivet til Domstolens Justitskontor den 22. juli 1988, har Den Franske Republik i henhold til EOEF-Traktatens artikel 173, stk. 1, anlagt sag med paastand om annullation af artikel 2, 6, 7 og, i fornoedent omfang, artikel 9 i Kommissionens direktiv 88/301/EOEF af 16. maj 1988 om konkurrence paa teleterminalmarkederne (EFT L 131, s. 73). Den Italienske Republik, Kongeriget Belgien, Forbundsrepublikken Tyskland og Den Hellenske Republik har interveneret til stoette for Den Franske Republiks paastande.

2 Direktiv 88/301 er udstedt i henhold til Traktatens artikel 90, stk. 3. Ifoelge direktivets artikel 2 skal de medlemsstater, der har indroemmet virksomheder saerlige eller eksklusive rettigheder vedroerende import, afsaetning, tilslutning, ibrugtagning og/eller vedligeholdelse af telekommunikationsterminaler, soerge for, at disse rettigheder ophaeves, samt underrette Kommissionen om, hvilke foranstaltninger de har truffet, og hvilke udkast til lovgivning de har udarbejdet med henblik herpaa.

3 I henhold til artikel 3 skal medlemsstaterne drage omsorg for, at de erhvervsdrivende har ret til at importere, afsaette, tilslutte, ibrugtage og vedligeholde terminaler. Medlemsstaterne kan dog

- hvis der ikke foreligger specifikationer, naegte tilslutning og ibrugtagning af terminaler, som ifoelge en begrundet udtalelse fra det i artikel 6 omhandlede organ ikke opfylder de vaesentlige krav, der er anfoert i artikel 2, nr. 17, i Raadets direktiv 86/361/EOEF af 24. juli 1986 om foerste fase af den gensidige anerkendelse af typegodkendelser af teleterminaludstyr (EFT L 217, s. 21)

- af erhvervsdrivende kraeve passende tekniske kvalifikationer med hensyn til tilslutning, ibrugtagning og vedligeholdelse af terminaler, idet disse tekniske kvalifikationer fastsaettes efter objektive, ikke diskriminerende kriterier og offentliggoeres.

4 I henhold til direktivets artikel 6 skal medlemsstaterne soerge for, at formaliseringen af specifikationerne og kontrollen med deres anvendelse samt godkendelse fra den 1. juli 1989 foretages af et organ, der er uafhaengigt af offentlige eller private virksomheder, der udbyder varer og/eller tjenesteydelser paa telekommunikationsomraadet.

5 I henhold til artikel 7 har medlemsstaterne pligt til at traeffe de noedvendige foranstaltninger med henblik paa at sikre, at kontrakter vedroerende leje eller vedligeholdelse af terminaler, for hvilke bestemte virksomheder ved kontrakternes indgaaelse havde saerlige eller eksklusive rettigheder, kan opsiges med hoejst et aars varsel.

6 Endelig skal medlemsstaterne i henhold til artikel 9 ved udgangen af hvert aar fremsende en rapport, paa grundlag af hvilken Kommissionen kan fastslaa, om bestemmelserne i artikel 2, 3, 4, 6 og 7 er overholdt.

7 Vedroerende sagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises i oevrigt til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.

8 Den franske regering har fremfoert fire anbringender, naermere bestemt, at Kommissionen har begaaet procedurefordrejning, at den var inkompetent, at den har tilsidesat proportionalitetsprincippet, og at den har kraenket vaesentlige formforskrifter. I forbindelse med anbringendet om inkompetence har den franske regering ogsaa gjort gaeldende, at Kommissionen har anvendt Traktatens bestemmelser paa en forkert maade. Da dette klagepunkt faktisk udgoer et saerskilt anbringende, vil det ogsaa blive behandlet saerskilt.

I - Sagens retlige baggrund

9 De anbringender og argumenter, der er fremfoert i sagen, drejer sig i alt vaesentligt om fortolkningen af Traktatens artikel 90. I henhold til artikel 90, stk. 3, som det anfaegtede direktiv er udstedt i henhold til, paaser "Kommissionen ..., at bestemmelserne i denne artikel bringes i anvendelse, og meddeler, saafremt det er paakraevet, medlemsstaterne passende direktiver eller beslutninger".

10 Artikel 90, stk. 1, indeholder et generelt forbud mod, at medlemsstaterne traeffer eller opretholder foranstaltninger, som er i strid med Traktatens bestemmelser, navnlig de i artikel 7 og artikel 85-94 naevnte, for saa vidt angaar offentlige virksomheder og virksomheder, som de indroemmer saerlige eller eksklusive rettigheder.

11 Artikel 90, stk. 2, bestemmer, at virksomheder, der har faaet overdraget at udfoere tjenesteydelser af almindelig oekonomisk interesse, er omfattet af Traktatens bestemmelser, navnlig konkurrencereglerne, i det omfang disse bestemmelser ikke retligt eller faktisk hindrer opfyldelsen af de saerlige opgaver, som er betroet dem, dog med det forbehold, at udviklingen af samhandelen ikke paavirkes i et saadant omfang, at det strider mod Faellesskabets interesse.

12 Formaalet med artikel 90, stk. 2, der under visse omstaendigheder goer det muligt at fravige Traktatens generelle regler, er at forlige medlemsstaternes interesse i at anvende visse, navnlig offentlige, virksomheder som oekonomiske eller skattepolitiske instrumenter med Faellesskabets interesse i, at konkurrencereglerne overholdes, og at faellesmarkedets enhed bevares.

13 Kommissionen har i elvte betragtning til det anfaegtede direktiv anfoert, at betingelserne for at anvende undtagelsen i Traktatens artikel 90, stk. 2, ikke var opfyldte. Hverken den franske regering eller intervenienterne har bestridt denne udtalelse. Det foelger heraf, at soegsmaalet skal behandles inden for rammerne af stk. 1 og stk. 3 i Traktatens artikel 90.

14 Naar Traktatens artikel 90, stk. 3, giver Kommissionen adgang til at udstede direktiver, indebaerer dette hjemmel til at udstede generelle regler til praecisering af de forpligtelser, som foelger af Traktaten, og som paahviler medlemsstaterne med hensyn til de virksomheder, der er omhandlet i artikel 90, stk. 1 og 2.

15 Parternes anbringender og argumenter vil herefter blive behandlet i forhold til spoergsmaalet om, hvorvidt Kommissionen i sagen har overskredet graenserne for den retsanordnende kompetence, som Traktaten saaledes har tillagt den.

II - Procedurefordrejning

16 Den franske regering har i sit foerste anbringende gjort gaeldende, at Kommissionen udstedte det anfaegtede direktiv paa grundlag af Traktatens artikel 90, stk. 3, i stedet for at ivaerksaette en procedure efter artikel 169. Artikel 90, stk. 3, boer efter regeringens opfattelse give Kommissionen mulighed for at anvise medlemsstaterne - naar det ikke er aabenbart, hvordan Traktatens bestemmelser skal opfyldes - de foranstaltninger, der skal saettes i vaerk for at sikre denne opfyldelse. I modsaetning hertil boer artikel 169 finde anvendelse i det tilfaelde, hvor en foranstaltning klart og i sin helhed er i strid med Traktaten og derfor boer bringes til ophoer omgaaende.

17 Hertil bemaerkes, at Traktatens artikel 90, stk. 3, giver Kommissionen hjemmel til generelt at praecisere de forpligtelser, som foelger af artiklens stk. 1, ved hjaelp af direktiver. Kommissionen anvender denne befoejelse, naar den - uden hensyn til den enkelte medlemsstats saerlige situation - oensker at konkretisere de forpligtelser, der paahviler medlemsstaterne i henhold til Traktaten. En saadan befoejelse kan paa grund af sit indhold ikke anvendes til at konstatere, at en medlemsstat har tilsidesat en bestemt forpligtelse, som paahviler den i henhold til Traktaten.

18 Det fremgaar af det paagaeldende direktiv, at Kommissionen har indskraenket sig til generelt at fastlaegge de forpligtelser, der paahviler medlemsstaterne i henhold til Traktaten. Direktivet kan derfor ikke fortolkes som udtryk for en konstatering af bestemte medlemsstaters konkrete tilsidesaettelse af traktatmaessige forpligtelser, og den franske regerings anbringende kan derfor ikke laegges til grund.

III - Kommissionens kompetence

19 I sit andet anbringende har den franske regering, stoettet af de intervenerende regeringer, gjort gaeldende, at Kommissionen har overskredet sine overvaagningsbefoejelser i henhold til Traktatens artikel 90, stk. 3, ved at udstede et direktiv, der uden videre ophaever saerlige og eksklusive rettigheder vedroerende import, afsaetning, tilslutning, ibrugtagning og/eller vedligeholdelse af terminaler. Bestemmelsen forudsaetter, at der eksisterer saerlige og eksklusive rettigheder. Det er derfor en misforstaaelse af bestemmelsen, hvis man gaar ud fra, at disse rettigheders fortsatte eksistens i sig selv udgoer en foranstaltning i artiklens forstand.

20 Den franske og belgiske regering har dernaest anfoert, at en politik for omstrukturering af telekommunikationsomraadet, som den fremgaar af direktivet, henhoerer under Raadets eksklusive kompetence i medfoer af artikel 100 A. Den belgiske og italienske regering har ogsaa anfoert, at direktivet udgoer en tilsidesaettelse af Traktatens artikel 87, da alene Raadet har kompetence til at udstede regler vedroerende anvendelsen af Traktatens artikel 85 og 86 paa konkrete omraader.

21 Til det foerste argument bemaerkes indledningsvis, at Kommissionens overvaagningsbefoejelser indeholder den i artikel 90, stk. 3, naevnte kompetence til at konkretisere forpligtelser, der foelger af Traktaten. Befoejelsens omfang afhaenger derfor af raekkevidden af de regler, der skal sikres overholdt.

22 Derefter bemaerkes, at selv om artiklen forudsaetter, at der eksisterer virksomheder med visse saerlige og eksklusive rettigheder, foelger det ikke deraf, at samtlige saerlige og eksklusive rettigheder er forenelige med Traktaten. Dette skal afgoeres paa grundlag af de forskellige regler, som artikel 90, stk. 1, henviser til.

23 For saa vidt angaar indsigelsen om, at Kommissionen har tiltaget sig kompetence, som er forbeholdt Raadet i henhold til Traktatens artikel 87 og 100 A, maa man sammenholde disse bestemmelser med artikel 90 i lyset af deres respektive indhold og formaal.

24 Artikel 100 A drejer sig om vedtagelser af foranstaltninger med henblik paa indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes ved lov eller administrativt fastsatte bestemmelser, der vedroerer det indre markeds oprettelse og funktion. Artikel 87 drejer sig om udstedelsen af de fornoedne forordninger eller direktiver om anvendelsen af principperne i artikel 85 og 86, dvs. konkurrenceregler, der gaelder for alle virksomheder. Artikel 90 angaar foranstaltninger, der traeffes af medlemsstaterne med hensyn til virksomheder, som de har saadanne saerlige forbindelser med, som omhandles i artiklen. Det er udelukkende i forhold til disse foranstaltninger, at Kommissionen har faaet paalagt en overvaagningsopgave, som alt efter behov kan loeses ved hjaelp af direktiver og beslutninger, der er rettet til medlemsstaterne.

25 Det maa altsaa konstateres, at Kommissionens kompetence i henhold til artikel 90, stk. 3, har et andet og mere specifikt indhold end Raadets kompetence i henhold til dels artikel 100 A, dels artikel 87.

26 Endvidere maa det fremhaeves, jf. dom af 6. juli 1982 (forenede sager 188-190/80, Frankrig, Italien og Det Forenede Kongerige mod Kommissionen, Sml. s. 2545, praemis 14), at muligheden for, at Raadet i medfoer af sine almindelige befoejelser efter andre artikler i Traktaten maatte vedtage bestemmelser, som vedroerer det saerlige omraade i artikel 90, ikke kan hindre Kommissionen i at udoeve sin kompetence i henhold til den sidstnaevnte artikel.

27 Anbringendet om Kommissionens manglende kompetence kan derfor ikke laegges til grund.

IV - Proportionalitetsprincippet

28 Den franske regering har paaberaabt sig en tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet og herved gjort gaeldende, at Kommissionen ikke har anvendt den rigtige fremgangsmaade for at bringe telekommunikationsvirksomhedernes eventuelle misbrug af deres saerlige eller eksklusive rettigheder til ophoer. Dette anbringende er omfattet af anbringenderne om procedurefordrejning og manglende kompetence, der ikke har kunnet laegges til grund, og det kraever derfor ikke en saerskilt gennemgang.

V - Anvendelse af Traktatens regler

29 Den franske regering og de intervenerende regeringer har anfoert, at direktivets artikel 2, 6, 7 og 9 er retsstridige, fordi disse artikler med urette hviler paa den antagelse, at medlemsstaterne har overtraadt Traktatens artikel 30, 37, 59 og 86.

30 Paa baggrund af de ovenfor anfoerte bemaerkninger maa dette klagepunkt opfattes som et udsagn om, at Kommissionen har anvendt de naevnte traktatbestemmelser paa en forkert maade. Derfor vil artikel 2, 6, 7 og 9 i direktiv 88/301 blive gennemgaaet i lyset af de grunde, de stoettes paa.

1. Spoergsmaalet, om artikel 2 i direktiv 88/301 er lovlig (ophaevelse af saerlige og eksklusive rettigheder)

31 I henhold til det anfaegtede direktivs artikel 2 skal de medlemsstater, der indroemmer virksomheder saerlige eller eksklusive rettigheder vedroerende import, afsaetning, tilslutning, ibrugtagning og/eller vedligeholdelse af telekommunikationsterminaler, ophaeve disse rettigheder og underrette Kommissionen om, hvilke foranstaltninger de har truffet, og hvilke udkast til lovgivning de har udarbejdet med henblik herpaa.

32 Det fremgaar heraf, at direktivet sondrer mellem eksklusive rettigheder og saerlige rettigheder. Denne sondring vil blive opretholdt under gennemgangen af dette klagepunkt.

33 For saa vidt angaar eksklusive import- og afsaetningsrettigheder bemaerkes, at ifoelge Domstolens faste praksis (se bl.a. dom af 11.7.1974, sag 8/74, Dassonville, Sml. s. 837, praemis 5) omfatter forbuddet mod foranstaltninger med tilsvarende virkning som kvantitative restriktioner, jf. Traktatens artikel 30, enhver af medlemsstaternes bestemmelser for handelen, som direkte eller indirekte, oejeblikkeligt eller potentielt, kan hindre samhandelen i Faellesskabet.

34 I denne sammenhaeng maa det for det foerste bemaerkes, at saa laenge der eksisterer eksklusive rettigheder vedroerende import og afsaetning, har de erhvervsdrivende ingen mulighed for at faa forbrugerne til at koebe deres produkter.

35 For det andet kendetegnes terminalsektoren af mange forskellige produkter med forskellige tekniske egenskaber med de begraensninger, der foelger heraf. Under disse omstaendigheder er det ikke godtgjort, at monopolindehaveren er i stand til at tilbyde hele skalaen af eksisterende modeller paa markedet og at informere kunderne om samtlige terminalers opbygning og funktion samt at garantere deres kvalitet.

36 Eksklusive rettigheder vedroerende import og afsaetning paa teleterminalomraadet kan derfor hindre samhandelen inden for Faellesskabet.

37 Vedroerende spoergsmaalet, om saadanne rettigheder kan vaere berettiget, bemaerkes, at Kommissionen i det anfaegtede direktivs artikel 3 har praeciseret raekkevidden af og graenserne for ophaevelsen af de saerlige og eksklusive rettigheder, idet der er taget hensyn til visse krav, bl.a. de i artikel 2, nr. 17, i Raadets direktiv 86/361/EOEF opregnede, nemlig brugersikkerhed, sikkerhed for de ansatte i de selskaber, der driver de offentlige telekommunikationsnet, beskyttelse af offentlige telekommunikationsnet mod skade og driftskompatibilitet mellem terminaludstyr i begrundede tilfaelde.

38 Den franske regering har ikke rejst indsigelse med hensyn til artikel 3 i det anfaegtede direktiv og har ikke gjort gaeldende, at der forekommer andre vaesentlige krav, som Kommissionen burde have tilgodeset.

39 Under disse omstaendigheder har Kommissionen med rette anset eksklusive rettigheder vedroerende import og afsaetning paa teleterminalomraadet for uforenelige med Traktatens artikel 30.

40 For saa vidt angaar eksklusive rettigheder vedroerende tilslutning, ibrugtagning og vedligeholdelse af telekommunikationsterminaler fremgaar det af sjette betragtning til direktivet, at

" ... opretholdelse af eksklusive rettigheder paa dette omraade ville vaere ensbetydende med opretholdelse af eksklusive rettigheder med hensyn til afsaetning".

41 Hertil bemaerkes foerst, at det foelger af Domstolens faste praksis, at Traktatens artikel 2 og 3 vedroerer oprettelsen af et marked, hvor varerne kan bevaege sig frit under frie konkurrencevilkaar (jf. bl.a. dom af 10.1.1985, sag 229/83, Leclerc, Sml. s. 1, praemis 9). Traktatens artikel 30 ff. skal saaledes fortolkes i lyset af dette princip, hvilket indebaerer, at ogsaa konkurrencehensynet, jf. Traktatens artikel 3, litra f), skal tages i betragtning.

42 Dernaest bemaerkes, at det ikke paa et marked med de ovenfor beskrevne karakteristika (jf. praemis 35), kan sikres, at indehaveren af eksklusive rettigheder vedroerende tilslutning, ibrugtagning og vedligeholdelse vil vaere i stand til eller have interesse i at levere en paalidelig service foer og efter salget for alle eksisterende typer terminaler paa markedet med henblik paa, at alle disse apparater kan anvendes. Naar de eksklusive rettigheder vedroerende afsaetningen ophaeves, maa en erhvervsdrivende derfor selv vaere i stand til at tilbyde tilslutning, vedligeholdelse og ibrugtagning for at kunne udoeve sin afsaetningsvirksomhed under frie konkurrencevilkaar.

43 Under disse omstaendigheder er Kommissionen med rette gaaet ud fra, at eksklusive rettigheder vedroerende tilslutning, ibrugtagning og vedligeholdelse af telekommunikationsterminaler er uforenelige med Traktatens artikel 30.

44 Det foelger heraf, at Kommissionen var berettiget til at kraeve eksklusive rettigheder vedroerende import, afsaetning, tilslutning, ibrugtagning og/eller vedligeholdelse af telekommunikationsterminaler ophaevet.

45 Med hensyn til de saerlige rettigheder bemaerkes, at det hverken af direktivets bestemmelser eller betragtninger fremgaar, hvilken type rettigheder, der konkret er omfattet, og hvorfor disse er i strid med Traktatens forskellige bestemmelser.

46 Det foelger heraf, at Kommissionen ikke har begrundet medlemsstaternes forpligtelse til at ophaeve de saerlige rettigheder vedroerende import, afsaetning, tilslutning, ibrugtagning og/eller vedligeholdelse af telekommunikationsterminaler.

47 Artikel 2 boer derfor annulleres i det omfang, det deri foreskrives, at saadanne rettigheder skal ophaeves.

2. Spoergsmaalet, om artikel 6 i direktiv 88/301 er lovlig (formalisering af specifikationer, kontrollen med deres anvendelse samt godkendelse af terminaler)

48 I medfoer af det anfaegtede direktivs artikel 6 skal medlemsstaterne soerge for, at formaliseringen af de i direktivets artikel 5 omhandlede specifikationer og kontrollen med deres anvendelse samt godkendelse fra den 1. juli 1989 foretages af et organ, der er uafhaengigt af offentlige eller private virksomheder, der udbyder varer og/eller tjenesteydelser paa telekommunikationsomraadet.

49 I niende betragtning fastslaas i denne sammenhaeng:

"For at sikre en transparent, objektiv og ikke-diskriminerende anvendelse heraf (de tekniske specifikationer), maa udformningen af og kontrollen med disse regler varetages af organer, der er uafhaengige af konkurrenterne paa det paagaeldende marked."

50 Den syttende betragtning lyder saaledes:

"Kontrollen med specifikationerne og godkendelsesreglerne kan i betragtning af den aabenbare interessekonflikt ikke overdrages en af de virksomheder, der optraeder som konkurrent paa terminalmarkedet; det boer derfor fastsaettes, at medlemsstaterne soerger for, at udformningen af specifikationerne og godkendelsesreglerne overdrages et organ, der er uafhaengigt af den virksomhed, som forvalter nettet, og af alle andre konkurrenter paa terminalmarkedet."

51 Det bemaerkes, at et marked med frie konkurrencevilkaar som omhandlet i Traktaten forudsaetter, at de forskellige erhvervsdrivende er sikret lige muligheder. At give en virksomhed, der saelger terminaler, den opgave at formalisere de specifikationer, som terminalerne skal opfylde, at kontrollere deres anvendelse samt at godkende disse apparater er det samme som at give virksomheden adgang til efter forgodtbefindende at afgoere, hvilke terminaler, der kan tilsluttes det offentlige net, og saaledes give virksomheden en aabenbar fordel over for konkurrenterne.

52 Under disse omstaendigheder kunne Kommissionen med foeje kraeve, at formaliseringen af de tekniske specifikationer og kontrollen med deres anvendelse samt godkendelsen skal foretages af et organ, der er uafhaengigt af offentlige eller private virksomheder, der udbyder varer og/eller tjenesteydelser paa telekommunikationsomraadet.

3. Spoergsmaalet, om artikel 7 i direktiv 88/301 er lovlig (opsigelse af leje- eller vedligeholdelseskontrakter)

53 Direktivets artikel 7 forpligter medlemsstaterne til at traeffe de noedvendige foranstaltninger med henblik paa, at det med hoejst et aars varsel bliver muligt at opsige de kontrakter vedroerende leje eller vedligeholdelse af terminaler, for hvilke der ved kontrakternes indgaaelse gjaldt saerlige eller eksklusive rettigheder.

54 I den attende betragtning til direktivet anfoeres foelgende:

"De virksomheder, der er indroemmet saerlige eller eksklusive rettigheder med hensyn til de paagaeldende terminaler, har kunnet paatvinge deres kunder langvarige kontrakter; saadanne kontrakter ville i realiteten hindre, at der indfoeres fri konkurrence inden for et rimeligt tidsrum; det boer derfor fastsaettes, at brugeren kan faa deres kontrakters loebetid aendret."

55 Det maa her fremhaeves, at Traktatens artikel 90 kun giver Kommissionen kompetence med hensyn til statslige foranstaltninger (jf. praemis 24), og at konkurrencestridig adfaerd fra virksomhedernes side paa deres eget initiativ kun kan paatales ved hjaelp af individuelle beslutninger, truffet i henhold til Traktatens artikel 85 og 86.

56 Det fremgaar hverken af direktivets bestemmelser eller dets betragtninger, at man ved hjaelp af statslig regulering har tvunget eller tilskyndet de virksomheder, der er indroemmet saerlige eller eksklusive rettigheder, til at indgaa langvarige kontrakter.

57 Artikel 90 kan derfor ikke anses som den korrekte hjemmel for en afhjaelpning af de hindringer for konkurrencen, som udgoeres af de i direktivet omhandlede langvarige kontrakter. Det foelger heraf, at artikel 7 boer annulleres.

4. Spoergsmaalet, om artikel 9 i direktiv 88/301 er lovlig (aarlig rapport)

58 Artikel 9, som paalaegger medlemsstaterne ved udgangen af hvert aar at fremsaette en rapport, paa grundlag af hvilken Kommissionen kan fastslaa, om visse bestemmelser i direktivet er overholdt, boer ligeledes annulleres i det omfang, den henviser til bestemmelserne om saerlige rettigheder i artikel 2 og til artikel 7 i det anfaegtede direktiv.

VI - Tilsidesaettelse af vaesentlige formforskrifter

59 Den franske regering har ligeledes gjort gaeldende, at Kommissionen ikke har givet en tilstraekkelig begrundelse for det anfaegtede direktiv.

60 Foerst bemaerkes, at dette anbringende kun skal behandles i det omfang, det angaar de dele af de anfaegtede forskrifter, som ikke allerede er erklaeret ugyldig.

61 Det maa herved konstateres, at direktivets betragtninger indeholder en tilstraekkelig klar fremstilling af de grunde, der har foert Kommissionen til at kraeve ophaevelse af eksklusive rettigheder vedroerende import, afsaetning, tilslutning, ibrugtagning og vedligeholdelse af terminaler. Det samme goer sig gaeldende for saa vidt angaar de forpligtelser for medlemsstaterne, som foelger af det anfaegtede direktivs artikel 6.

62 Anbringendet om tilsidesaettelse af vaesentlige formforskrifter kan derfor ikke laegges til grund.

Afgørelse om sagsomkostninger

VII - Sagens omkostninger

63 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, doemmes den part, der taber sagen, til at afholde sagsomkostningerne. I medfoer af artiklens stk. 3, foerste afsnit, kan Domstolen imidlertid ophaeve sagsomkostningerne helt eller delvis, hvis hver af parterne henholdsvis taber eller vinder paa et eller flere punkter. Da Den Franske Republik kun delvist faaet medhold, baerer hver part, herunder intervenienterne, deres egne omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

1) Artikel 2 i Kommissionens direktiv 88/301/EOEF af 16. maj 1988 om konkurrence paa teleterminalmarkederne annulleres, for saa vidt de medlemsstater, der indroemmer virksomheder saerlige rettigheder vedroerende import, afsaetning, tilslutning, ibrugtagning og/eller vedligeholdelse af telekommunikationsterminaler, i henhold til bestemmelsen skal ophaeve disse rettigheder og underrette Kommissionen om, hvilke foranstaltninger de har truffet, og hvilke udkast til lovgivning de har udarbejdet med henblik herpaa.

2) Direktivets artikel 7 annulleres.

3) Direktivets artikel 9 annulleres, for saa vidt der heri henvises til bestemmelserne om saerlige rettigheder i artikel 2 og til direktivets artikel 7.

4) I oevrigt frifindes sagsoegte.

5) Hver part baerer sine omkostninger.