ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1.

Med det første anbringende gøres gældende, at den anfægtede afgørelses artikel 1 er ulovlig af følgende grunde: a. Kommissionen begik en retlig fejl og anlagde åbenbart urigtige skøn, da den fastslog, at skattefritagelsen for koncernintern finansiering udgør en økonomisk fordel som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF ved navnlig: i. ikke at tage hensyn til: den historiske baggrund for indførelsen af reglerne om kontrollerede udenlandske selskaber i selskabsskattesystemet i Det Forenede Kongerige, begrænsninger, der er blevet pålagt Det Forenede Kongerige ved anvendelsen af EU-retten, særligt etableringsfriheden; territorialitet og andre politiske grunde til strukturen i de regler om kontrollerede udenlandske selskaber, der blev indført i Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (lov om skatter (internationale og andre bestemmelser) af 2010) med virkning fra den 1. januar 2013; og formålet med medlemsstaternes, herunder Det Forenede Kongeriges, beskatningskompetence i forbindelse med udformningen af reglerne om kontrollerede udenlandske selskaber; ii. at hævde, at den ikke-obligatoriske karakter af et krav i henhold til Chapter 9 i Part 9A i Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 udgør gunstig behandling, der giver en fordel. b. Kommissionen begik en retlig fejl og anlagde åbenbart urigtige skøn, da den fastslog, at skattefritagelsen for koncernintern finansiering udgør en selektiv fordel som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF, særligt ved: i. for så vidt angår den relevante referenceramme: I. fejlagtigt at fastslå, at referencerammen udelukkende bestod af reglerne om kontrollerede udenlandske selskaber og/eller udelukkende Chapter 5 i part 9A i Taxation (International and Other Provisions) Act 2010; II. fejlagtigt at fastslå, at formålet med referencesystemet udelukkende var at beskatte indtægter fra aktiviteter i Det Forenede Kongerige og aktiver, der er blevet kunstigt overført fra Det Forenede Kongerige, uden behørig hensyntagen til, hvorvidt de relevante omhandlede transaktioner giver risiko for formindskelse af beskatningsgrundlaget i Det Forenede Kongerige. ii. for så vidt angår fastlæggelsen af en undtagelse til referencerammen: I. at foretage en fejlagtig bedømmelse af relevansen og betydningen af nøglepersonfunktioner; II. at foretage en fejlagtig bedømmelse af sammenligneligheden af fritagelsesberettigede låneforhold med udlån (i) til forretningsmæssigt forbundne parter, der er hjemmehørende i Det Forenede Kongerige, og (ii) til tredjeparter III. uretmæssigt at støtte sig til Rådets direktiv (EU) 2016/1164 (1) IV. at foretage en fejlagtig bedømmelse af de sammenlignelige risici for tilsidesættelse af etableringsfriheden for fritagne og ikke fritagne kategorier i reglerne om kontrollerede udenlandske selskaber. iii. for så vidt angår begrundelsen for den angivelige undtagelse I. fejlagtigt at fastslå, at begrundelsen om behovet for, at systemet kan administreres og forvaltes, ikke omfattede nøglepersonfunktioner. II. fejlagtigt at fastslå, at Group Financing Exemption ikke kunne begrundes med henvisning til foreneligheden med etableringsfriheden.
12.

Tolvte anbringende om, at den anfægtede afgørelse undlader at tage hensyn til, at sagsøgernes situation primært skyldes ECB’s forseelse.
1.

Det første anbringende vedrører en tilsidesættelse af sagsøgernes processuelle rettigheder i medfør af artikel 108, stk. 2, TEUF, idet omstændighederne for vedtagelsen af og indholdet af den anfægtede afgørelse viser, at Kommissionen objektivt set stod over for tvivl, der burde føre til indledningen af den formelle undersøgelsesprocedure.
1.

Med det første anbringende gøres gældende, at Kommissionen foretog en fejlagtig anvendelse af artikel 107, stk. 1,TEUF og/eller anlagde et åbenbart urigtigt skøn eller foretog en åbenbart urigtig bedømmelse ved dens valg af referenceordning for analysen af beskatningsordningen. Sagsøgeren har anført, at Kommissionen som referenceordning skulle have anvendt Det Forenede Kongeriges selskabsbeskatningsordning og ikke blot selve ordningen for kontrollerede udenlandske selskaber.
12.

Tolvte anbringende om, at den anfægtede afgørelse er behæftet med en procedurefejl, idet ECB ikke traf de passende foranstaltninger for at fjerne indflydelse fra embedsmænd med en interessekonflikt.
3.

Tredje anbringende om, at Kommissionen begik retlige fejl, og/eller anlagde åbenbart urigtige skøn, idet det i den anfægtede afgørelse blev fastslået, at skattefritagelsen for koncernintern finansiering medfører forskelsbehandling mellem økonomiske aktører.
2.

Med det andet anbringende gøres gældende, at Kommissionen begik en retlig fejl ved anvendelsen af artikel 107, stk. 1, TEUF og/eller anlagde et åbenbart urigtigt skøn eller foretog en åbenbart urigtig bedømmelse, da den anvendte en fejlagtig tilgang ved analysen af ordningen for kontrollerede udenlandske selskaber. I 124.-126. betragtning til den anfægtede afgørelse behandlede Kommissionen med urette bestemmelserne i Chapter 9 i Part 9A i UK’s Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Det Forenede Kongeriges lov om skatter (internationale og andre bestemmelser) som en form for undtagelse til en almindelig skattepligt indeholdt i Chapter 5.
—

Sagsøgeren har i denne forbindelse henvist til aspekterne ved og virkningerne af, at markedskapaciteten udvides til nye ikke-tilladte produktionsenheder, som Kommissionen endnu ikke har foretaget en passende vurdering af, og sagsøgeren har i denne forbindelse anført, at Kommissionen burde have undersøgt de nye aspekter ved den ændrede lovgivning, hvilken Kommissionen imidlertid enten har undladt at undersøge eller vurderet fejlagtigt.
—

Ansættelsesmyndigheden begik en fejl ved at beregne de pensionsrettigheder, der kan overføres, på grundlag af det beløb, der blev oplyst af den nationale administration i den foreløbige afgørelse, mens det faktisk overførte beløb var et resultat af revurderingen af kapitalen mellem datoen for anmodningen om overførsel og datoen for den faktiske overførsel, og: den nationale myndigheds omregning af pensionsrettighederne; revurderingen af kapitalen for perioden inden anmodningen om overførsel.
1.

Første anbringende om tilsidesættelse af sagsøgerens processuelle rettigheder i henhold til artikel 108, stk. 2, TEUF, eftersom sagsøgeren – inden for rammerne af en formel undersøgelsesprocedure, som i det foreliggende tilfælde ikke er indledt – ikke er blevet anmodet om at fremsætte sine bemærkninger til ændringen af antallet af deltagere på kapacitetsmarkedet, for så vidt som begrebet »ny kapacitet« ud over nye produktionsenheder, som allerede har fået alle nødvendige tilladelser til etablering og drift af anlæggene, er blevet udvidet til også at gælde nye produktionsenheder med hensyn til hvilke, der først for nylig er indledt administrative procedurer med henblik udstedelse af disse tilladelser. — Sagsøgeren har i denne forbindelse gjort gældende, at afgørelsen er behæftet med en manglende undersøgelse og en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet, for så vidt som Kommissionen ikke har vurderet virkningerne af ændringen af den ordning, der i 2018 blev godkendt med hensyn til de eksisterende anlægs aktiviteter, korrekt.
1.

Med det første anbringende gøres gældende, at Kommissionen ikke havde kompetence og handlede i strid med artikel 1, stk. 1, i forordning (EU) 2015/477 (»kombineret virkning-forordningen«) (2) og artikel 9, stk. 5, i forordning (EU) 2016/1036 (»antidumpinggrundforordningen«) (3) ved at pålægge forskellige niveauer for antidumpingtold, alt efter om kontingenterne i henhold til beskyttelsesforanstaltningerne var opbrugt.
2.

Andet anbringende om tilsidesættelse af retten til at blive hørt, for så vidt som sagsøgeren ikke i fornødent omfang havde været i stand til at fremkomme med sine bemærkninger og indvirke på den pågældende beslutningsproces.
1.

Første anbringende om, at Kommissionen tilsidesatte artikel 107, stk. 1, TEUF, da den fastslog, at den angivelige støtteforanstaltning indebærer en selektiv fordel: a) for de selskaber, som gør brug af 75 %-fritagelsen for lav-risiko fritagelsesberettigede låneforhold, fordi Kommissionen — med urette identificerede Det Forenede Kongeriges ordning for kontrollerede udenlandske selskaber som referenceordningen — begik en retlig fejl, da den konkluderede, at 75 %-fritagelsen udgør en undtagelse til referencebeskatningsordningen på det grundlag at: (i) konklusionen om en undtagelse med urette er baseret på lovgivningsteknikken (ii) kriteriet om nøglepersonfunktioner ikke er det afgørende kriterium i forbindelse med Det Forenede Kongeriges ordning for kontrollerede udenlandske selskaber, og (iii) fritagelsesberettigede og ikke-fritagelsesberettigede låneforhold ikke er i samme faktiske og retlige situation, og idet Kommissionen under alle omstændigheder begik en retlig fejl, da den foretog en analog anvendelse af eller i for høj grad forlod sig på ordlyden af Rådets direktiv (EU) 2016/1164 (1). — begik en faktisk og retlig fejl, da den konkluderede, at 75 %-fritagelsen ikke er begrundet i karakteren og den almindelige opbygning af beskatningsordningen på samme måde som skattefritagelsen for koncernintern finansiering, der finder anvendelse på ikkehandelsrelaterede finansieringsindtægter omfattet af Section 371EC i Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (Det Forenede Kongeriges lov om skatter (internationale og andre bestemmelser) af 2010 (kapitalinvesteringer fra Det Forenede Kongerige). b) for de selskaber, der gør brug af undtagelserne vedrørende matched interest og fritagelsesberettigede ressourcer, fordi den — med urette identificerede Det Forenede Kongeriges regler om kontrollerede udenlandske selskaber som referenceordningen — begik en retlig fejl ved at konkludere, at undtagelserne vedrørende matched interest og fritagelsesberettigede ressourcer udgør en undtagelse til referencebeskatningsordningen, på det grundlag, at (i) konklusionen om en undtagelse med urette er baseret på lovgivningsteknikken, og kriteriet om nøglepersonfunktioner ikke er et afgørende kriterium for Det Forenede Kongeriges regler om kontrollerede udenlandske selskaber (ii) skattepligtige personer, som kan anvende undtagelserne vedrørende matched interest og fritagelsesberettigede ressourcer ikke er i samme faktiske og retlige situation som skattepligtige personer, som ikke kan anvende disse. — begik en faktisk og retlig fejl ved at konkludere, at undtagelserne vedrørende matched interest og fritagelsesberettigede ressourcer ikke er begrundet i karakteren og den almindelige opbygning af beskatningsordningen.
9.

Med det niende anbringende gøres gældende, at Kommissionen handlede i strid med artikel 108, stk. 2, TEUF og artikel 6 i forordning (EU) 2015/1589 (2) og i strid med princippet om god forvaltningsskik i henhold til artikel 41 i chartret om grundlæggende rettigheder. Kommissionen undlod i sin åbningsafgørelse særligt at gøre opmærksom på, at den havde betænkeligheder i forhold til »75%-fritagelsen« i henhold til afsnit 3711D i Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 for at undgå de praktiske vanskeligheder med at foretage en analyse af nøglepersonfunktioner med hensyn til koncernintern lånevirksomhed, såsom at give interesserede parter behørig mulighed for at fremsætte bemærkninger dertil; Kommissionen opfordrede ikke under sin undersøgelse interesserede parter til at fremsætte bemærkninger, og den valgte i den anfægtede afgørelse at se bort fra sådanne bemærkninger, som i denne forbindelse rent faktisk var blevet afgivet af interesserede parter. Følgelig er den anfægtede afgørelse ugyldig.
1.

Første anbringende om, at sagsøgte ikke har godtgjort, at koncernfinansieringsfritagelsen udgør en fordel. Sagsøgeren har gjort gældende, at sagsøgte ikke har godtgjort, at koncernfinansieringsfritagelsen udgør en fordel i hvert enkelt tilfælde, hvor der er anmodet om koncernfinansieringsfritagelse. Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at selskabet valgte at anmode om koncernfinansieringsfritagelse, uden at overveje, om selskabets tilsvar kunne have været lavere, hvis det havde foretaget en analyse i henhold til kriteriet om nøglepersonfunktioner i Section 371EB i Chapter 5 i Part 9A i Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (lov om skatter (internationale og andre bestemmelser) af 2010).
3.

Tredje anbringende om, at koncernfinansieringsfritagelsen ikke begunstiger visse virksomheder eller produktionen af visse varer. Sagsøgeren har gjort gældende, at sagsøgte har begået fejl ved i) at definere referencesystemet for snævert som reglerne i Part 9A i Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (lov om skatter (internationale og andre bestemmelser) af 2010) i stedet for som Det Forenede Kongeriges bredere selskabsskattesystem, ii) ikke at indse, at Chapter 9 i Part 9A i Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 ikke udgør en undtagelse til Chapter 5 heri, og iii) ikke at anerkende, at selv såfremt det nævnte Chapter 9 udgjorde en undtagelse til Chapter 5, ville det være begrundet ved karakteren af eller den almindelige opbygning af det nævnte Part 9A.
5.

Med det femte anbringende gøres gældende, at selv såfremt det antages, at de omhandlede regler om kontrollerede udenlandske selskaber udgør statsstøtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF, konkluderede Kommissionen fejlagtigt i den anfægtede afgørelse, at det ikke var muligt at begrunde, at de omhandlede foranstaltninger var forenelige med EU-reglerne om statsstøtte. Den anfægtede afgørelse er endvidere irrationel og inkonsekvent, for så vidt som Kommissionen med rette anerkendte, at Chapter 9 i Part 9A i Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (lov om skatter (internationale og andre bestemmelser) af 2010) er berettiget i tilfælde, hvor alene det såkaldte kriterium om kapital med tilknytning til Det Forenede Kongerige kan begrunde anvendelsen af afgiften for et kontrolleret udenlandsk selskab i medfør af det kontrafaktiske Chapter 5 i Part 9A i Taxation (International and Other Provisions) Act 2010, idet dette kriterium kan være meget vanskeligt at administrere i praksis, men samtidig mener Kommissionen uden at give en begrundelse herfor, at det nævnte Chapter 9 aldrig er berettiget i tilfælde, hvor kriteriet om nøglepersonfunktioner indebærer, at der skal pålægges en afgift for et kontrolleret udenlandsk selskab. Kriteriet om nøglepersonfunktioner er meget vanskeligt at anvende i praksis, således at Kommissionen skulle have konstateret, at Chapter 9 i Part 9A i Det Forenede Kongeriges Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 var berettiget også ved anvendelsen af dette kriterium, og den skulle derved have konkluderet, at der ikke foreligger statsstøtte.
2.

Med det andet anbringende gøres gældende, at den anfægtede afgørelses artikel 1 af de følgende grunde er ulovlig, for så vidt som det heri fastslås, at Group Financing Exemption (CFE) udgør en selektiv fordel som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF som følge navnlig af følgende omstændigheder: i. Hvad angår den relevante referenceramme: a. Kommissionens fejlagtige konklusion om, at den relevante referenceramme kun består af CFC-regler og/eller kun af Chapter 5 i Part 9A i Taxation (International and Other Provisions) Act. b. Kommissionens fejlagtige opfattelse af formålet med referencesystemet, hvorefter dette formål kun er at beskatte indtægter fra aktiviteter og aktiver i Det Forenede Kongerige, der kunstigt er blevet overført fra Det Forenede Kongerige uden behørig hensyntagen til, om de relevante målrettede transaktioner rent faktisk indebærer en risiko for udhuling af skattegrundlaget i Det Forenede Kongerige. ii Hvad angår spørgsmålet, om der foreligger en undtagelse til referencerammen: a. Kommissionens fejlagtige bedømmelse af relevansen og betydningen af nøglepersonfunktioner. b. Kommissionens fejlagtige bedømmelse af sammenligneligheden af fritagelsesberettigede låneforhold med lån (i) til parter i Det Forenede Kongerige og (ii) til tredjeparter. c. Kommissionens uretmæssige anvendelse af Rådets direktiv (EU) 2016/1164 (1). d. den omstændighed, at Kommissionens bedømmelse af sammenlignelige risici for overtrædelse af etableringsfriheden for fritagede og ikkefritagede kategorier i CFC var fejlagtig. iii. Hvad angår berettigelsen af den påståede undtagelse: a) Kommissionens fejlagtige konklusion om, at berettigelsen af kravet om, at systemet skulle kunne håndteres og administreres, ikke kunne udvides til at omfatte nøglepersonsfunktioner. b) Kommissionens fejlagtige konklusion om, at GFE ikke kunne begrundes med en henvisning til foreneligheden med etableringsfriheden.
—

Såfremt Retten konkluderer, at yderligere faktiske omstændigheder skal fastlægges, pålægges det subsidiært EUIPO på ny at bedømme friholdelsesbehovet vedrørende udtrykket »PedalBox +« uden derved at tage produktbetegnelser fra virksomhederne SPEED-BUSTER GmbH & Co. KG., Mosaikweg 18, 53489 Sinzig, Tyskland, eller CPA Performance GmbH, Jurastraße 1, 73119 Zell unter Aichelberg, Tyskland, i betragtning.
3.

Tredje anbringende om en utilstrækkelig begrundelse I forbindelse med det tredje anbringende gøres det gældende, at den anfægtede afgørelse er utilstrækkeligt begrundet, da den ikke indeholder nogen forklaring på, hvorfor Kommissionen i lyset af subsidiaritetsprincippet anser sig for at have beføjelse til at gennemføre undersøgelsen mod sagsøgeren.
2.

Andet anbringende om en tilsidesættelse af traktaterne Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat retten til en effektiv retsbeskyttelse og dermed artikel 2 TEU, sammenholdt med artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU og med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, idet den fandt, at præsidenten for Urząd Ochrony Konkurencji i Konsumentów (kontoret for beskyttelse af konkurrence og forbrugere, Polen) »forekommer at være et organ, der er særlig velegnet til at undersøge de spørgsmål, der er rejst […] i klagen« (punkt 21 i den anfægtede afgørelse), og således i det mindste undlod at tage hensyn til den rimelige tvivl med hensyn til opretholdelsen af retsstaten i Polen og i forbindelse dermed domstolenes uafhængighed og uafhængigheden for præsidenten for kontoret for beskyttelse af konkurrence og forbrugere. Kommissionen undlod at tage hensyn til bl.a. spørgsmålet om reorganiseringen af retssystemet i Polen og til den omstændighed, at sager inden for området for beskyttelse af konkurrence og forbrugerbeskyttelse undersøges af den nye afdeling for ekstraordinær kontrol og offentlige anliggender ved Sąd Najwyższy (øverste domstol, Polen), hvis udnævnelsesprocedure svarer til den for disciplinærafdelingen.
3.

Tredje anbringende om, at selv såfremt det antages, at de omhandlede regler om kontrollerede udenlandske selskaber udgør statsstøtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF, konkluderede Kommissionen fejlagtigt i den anfægtede afgørelse, at det ikke var muligt at begrunde, at de omhandlede foranstaltninger var forenelige med EU-reglerne om statsstøtte. Den anfægtede afgørelse er endvidere irrationel og inkonsekvent, for så vidt som Kommissionen med rette anerkendte, at Chapter 9 i Part 9A i Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 (lov om skatter (internationale og andre bestemmelser) af 2010) er berettiget i tilfælde, hvor alene det såkaldte kriterium om kapital med tilknytning til Det Forenede Kongerige kan begrunde anvendelsen af afgiften for et kontrolleret udenlandsk selskab i medfør af det kontrafaktiske Chapter 5 i Part 9A i Taxation (International and Other Provisions) Act 2010, idet dette kriterium kan være meget vanskeligt at administrere i praksis, men samtidig mener Kommissionen uden at give en begrundelse herfor, at det nævnte Chapter 9 aldrig er berettiget i tilfælde, hvor kriteriet om nøglepersonfunktioner indebærer, at der skal pålægges en afgift for et kontrolleret udenlandsk selskab. Kriteriet om nøglepersonfunktioner er meget vanskeligt at anvende i praksis, således at Kommissionen skulle have konstateret, at Chapter 9 i Part 9A i Det Forenede Kongeriges Taxation (International and Other Provisions) Act 2010 var berettiget også ved anvendelsen af dette kriterium, og den skulle derved have konkluderet, at der ikke foreligger statsstøtte.
—

Det er sagsøgernes opfattelse, at den uafkræftelige formodning om uoverensstemmelse, som opstilles i den anfægtede retsakt, uforholdsmæssigt begrænser friheden til at oprette og drive egen virksomhed, idet den opstiller en begrænsning af denne med en unøjagtig metode, som har ubetingede konsekvenser, uden at andre, eksisterende testmetoder eller -midler tages i betragtning.
—

Den anfægtede afgørelse om udsættelse af klagesagens behandling for appelkammeret annulleres og det fastslås, at nævnte klagesags behandling for appelkammeret skal fremmes.
—

Det fastslås, at de anfægtede afgørelser er ugyldige og uvirksomme efter en forudgående konstatering af, at disse afgørelser er ulovlige, og – eventuelt – at gennemførelsesforordning 2019/661, navnlig dens artikel 7, ikke finder anvendelse.
1.

Første anbringende om tilsidesættelse af de processuelle garantier i artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og om tilsidesættelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling. Sagsøgeren har gjort gældende, at den måde, hvorpå Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg træffer afgørelser om forfremmelse og omklassificering af de midlertidigt ansatte i grupperne for sekretariaterne, og navnlig i sekretariatet for gruppe I, strider mod de processuelle garantier, der er fastsat i artikel 41 i chartret om grundlæggende rettigheder. Dette er navnlig tilfældet med afgørelsen om ikke at forfremme/omklassificere sagsøgeren i 2019 og i andre forfremmelsesår. Denne afgørelse er nemlig for det første ubegrundet. Dernæst findes der ingen lov og ingen generel afgørelse eller meddelelse til sagsøgeren, eller mere generelt til de midlertidigt ansatte i grupperne, eller gruppe I, som oplyser, hvilke kriterier, som lægges til grund og anvendes til blandt de midlertidigt ansatte at identificere dem, som vil blive forfremmet eller omklassificeret. Manglende kriterier, manglende garantier for retfærdig behandling, manglende oplysninger og manglende begrundelse er så meget desto mere i strid med kravene i artikel 41 i chartret om grundlæggende rettigheder som visse af de ansatte i sekretariaterne og navnlig i sekretariatet for gruppe I har hurtige karrierefremgange og andre meget langsomme, i lighed med sagsøgeren.