I tilfælde af at sagen hæves, tager Retten nemlig hverken stilling til, om sagen kan antages til realitetsbehandling, eller dens realitet, men tager sagsøgerens ønske om ikke at fortsætte retssagen til efterretning. En kendelse om ophævelse af en sag har ikke retskraft. Når en sagsøger har hævet sit søgsmål, der var en verserende sag, ophører den tvist, der følger heraf, og følgelig litispendensen i forhold til andre sager. Domstolen har præciseret, at interessen i at undgå, at borgerne anvender denne mulighed på en måde, som er i strid med det procesøkonomiske princip, ikke kræver, at litispendensen består, selv for så vidt angår et søgsmål, som sagsøgeren har hævet, idet denne interesse beskyttes i tilstrækkelig grad ved, at sagsøgeren kan tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Hvad angår et søgsmål om erstatningsansvar i kontrakt anlagt efter Kommissionens førtidige ophævelse af en støttekontrakt indgået i forbindelse med et særprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration på grund af finansielle uregelmæssigheder, der angiveligt er begået af medkontrahenten, påvirker den omstændighed, at sidstnævnte har hævet sit søgsmål i en anden sag, hvis genstand er en lignende kontrakt, ikke dennes ret til i forbindelse med de nærværende påstande vedrørende Kommissionens erstatningsansvar i kontrakt som følge af opsigelsen af den omhandlede kontrakt at påberåbe sig uregelmæssigheder i tilknytning til gennemførelsen af den kontrakt, det drejede sig om i den anden sag.

Hvad angår et søgsmål om erstatningsansvar i kontrakt anlagt efter Kommissionens førtidige ophævelse af en støttekontrakt indgået i forbindelse med et særprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration på grund af finansielle uregelmæssigheder, der angiveligt er begået af medkontrahenten, gør den omstændighed, at Kommissionen er i gang med at vurdere, hvorvidt de af sagsøgeren angivne omkostninger er støtteberettigede, og følgelig hvorvidt der består et krav på et bestemt beløb i henhold til den nævnte kontrakt, det ikke muligt at fastslå, at der ikke foreligger en eksisterende og faktisk søgsmålsinteresse i at opnå, at Retten dømmer Kommissionen til at betale vederlag for gennemførelsen af kontrakten. Det er nemlig fra tidspunktet for sagens anlæg åbenlyst, at sagsøgeren ved at få medhold i sin sag vil opnå en fordel.

Derudover kan Kommissionen ikke påberåbe sig manglende søgsmålsinteresse fra sagsøgerens side med den begrundelse, at Kommissionens manglende betaling til sagsøgeren af det skyldige beløb i henhold til kontrakten på tidspunktet for anlæggelsen af søgsmålet var usikker og hypotetisk. I forbindelse med sagsanlægget var det nemlig sikkert, at Kommissionen ikke havde betalt det pågældende beløb.

Spørgsmålene om, hvorvidt Kommissionen var forpligtet til at betale det pågældende beløb, inden sagen blev anlagt, om Kommissionen kunne udsætte betalingen på grund af den igangværende revision, og hvorvidt Retten burde udsætte sagen, indtil Kommissionens revision er overstået, eller om Retten derimod direkte skulle træffe afgørelse om, hvorvidt omkostningerne er støtteberettigede, indebærer vurderingen af elementer, der har tilknytning til sagens realitet og ikke til dens formalitet.

Denne konklusion berøres ikke af retspraksis vedrørende opnåelsen af en retsafgørelse fra Unionens retsinstansers side, som anerkender, at en part kan beholde de beløb, der allerede er betalt af Kommissionen i medfør af de omhandlede kontrakter. Hvor den retlige interesse, for så vidt angår søgsmål, der går ud på opfyldelse af et krav, normalt uden videre vil fremgå af sagsøgerens påstand, kræves der nemlig normalt en særlig begrundelse for en sagsøgers interesse i en abstrakt retsafgørelse vedrørende spørgsmålet, om der består eller ikke består et retsforhold – henholdsvis om der består eller ikke består et bestemt krav. Det er nemlig ikke Unionens retsinstansers opgave at afgive abstrakte juridiske responsa.

(jf. præmis 51-55)