ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 129/27

Sag anlagt den 27. februar 2017 — Torné mod Kommissionen

(Sag T-128/17)

(2017/C 129/41)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Isabel Torné (Algés, Portugal) (ved advokaterne S. Orlandi og T. Martin)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Afgørelsen af 16. april 2016 om afslag på sagsøgerens ansøgning om fastsættelse af optjeningssatsen for hendes pensionsrettigheder og hendes pensionsalder annulleres.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren i denne tvist har anfægtet afgørelsen om stiltiende afslag på hendes ansøgning om at opnå en fremrykket afgørelse vedrørende visse bestemte og ikke-variable elementer ved beregningen af hendes pensionsrettigheder. Sagsøgeren har gjort gældende, at det stiltiende afslag på hendes ansøgning udgør en undladelse af at træffe en foranstaltning, som er påbudt i vedtægten, og følgelig er en bebyrdende retsakt som omhandlet i vedtægtens artikel 90.

Sagsøgeren har vedrørende elementerne for beregningen af hendes pension ligeledes anfægtet Kommissionens praksis, som består i at antage, at overførslen af en midlertidigt ansat, som henhører under artikel 2, punkt f), i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, til et andet agentur i Den Europæiske Union indebærer indgåelse af en ny kontrakt, som er forskellig fra den foregående, hvilket er udtryk for en afbrydelse af denne ansattes karriere og derfor medfører anvendelse af de nye vedtægtsmæssige regler vedrørende alderspension.
—

Subsidiært gøres det gældende, at hvis Kommissionen har kompetence til at godkende en sådan afgørelse, har den alene en sådan beføjelse i begrænsede situationer, såsom ved en væsentlig ændring af omstændighederne, som er indtruffet efter tidspunktet for Kommissionens vedtagelse af den foregående godkendelsesafgørelse. I modsat fald ville retssikkerhedsprincippet blive undermineret. Kommissionen havde ikke beføjelse til at vedtage afgørelsen under de omstændigheder, der foreligger i nærværende sag.
2.

Andet anbringende om tilsidesættelse af traktatretten Sagsøgeren gør gældende, at de undtagelsesbestemmelser i artikel 4 i forordning (EF) nr. 1049/2001, som Kommissionen har anvendt, er retsstridige, da de strider imod primærret med højere rang, navnlig med artikel 42 og 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Derudover gælder også i EU-retten, at primærret med højere rang skal anvendes frem for sekundærret, som er i modstrid med denne, således at Kommissionen også af denne grund ikke måtte have anvendt undtagelsesbestemmelserne i artikel 4 i forordning (EF) nr. 1049/2001.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 151/36

Sag anlagt den 23. februar 2017 — Proximus mod Rådet

(Sag T-117/17)

(2017/C 151/47)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Proximus SA/NV (Bruxelles, Belgien) (ved advokat B. Schutyser)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Rådets afgørelse om at tildele kontrakten til en anden tilbudsgiver og ikke til sagsøgeren, som blev meddelt denne den 23. december 2016, annulleres.

— Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har til støtte for søgsmålet fremsat et anbringende om, at den metode, der blev anvendt for at bedømme buddenes pris, ikke gør det muligt at vælge det økonomisk mest fordelagtige bud som krævet i henhold til EU-retten.
—

Det fastslås, at Europa-Kommissionens anmodning til EKETA om tilbagebetaling af et beløb på 197 799,52 EUR af den betaling, som virksomheden har modtaget for SENSATION-projektet, hvilken anmodning er fremsat ved debetnota 3241615291/29.11.2016, er ugrundet for så vidt angår beløbet på 191 039,55 EUR.
5.

Med nærværende søgsmål gøres det gældende, at en medlemsstat i Den Europæiske Union, og navnlig i Euroområdet, ikke på eget initiativ inden for sin egen retsorden (parlament — ministerråd — ministerielle afgørelser) kan foretage en unilateral omstrukturering af den offentlige gæld uden ECB’s godkendelse eller i det mindste ECB’s stiltiende samtykke, idet der ellers vil opstå finansielt kaos. I det foreliggende tilfælde foreligger der et stiltiende samtykke fra ECB og dermed ifalder ECB ansvar uden for kontraktforhold for tab på 53,3 %, hvilket tab er af en størrelse, der tilsidesætter ejendomsrettens kerne. Der består åbenbart en kausal sammenhæng mellem ECB’s ansvar for undladelse for de omhandlede tab, ECB’s organers kulpøse adfærd og ECB’s ansvar uden for kontraktforhold.
—

Det fastslås, at Europa-Kommissionens anmodning til EKETA om tilbagebetaling af et beløb på 64 720,19 EUR af den betaling, som virksomheden har modtaget for HUMABIO-projektet, hvilken anmodning er fremsat ved debetnota 3241615288/29.11.2016, er ugrundet for så vidt angår beløbet på 27 830,27 EUR.
—

Det fastslås, at Europa-Kommissionens anmodning til EKETA om tilbagebetaling af et beløb på 211 185,95 EUR af den betaling, som virksomheden har modtaget for ASK-IT-projektet, hvilken anmodning er fremsat ved debetnota 3241615292/29.11.2016, er ugrundet for så vidt angår beløbet på 143 910,77 EUR.
—

Retten fastslår, at den anmodning, som Europa-Kommissionen har fremsendt til EKETA ved debetnota 3241615335/29.11.2016 om tilbagebetaling af et beløb på 38 241,00 EUR af den betaling, sagsøgeren modtog for ACTIBIO-projektet, er ugrundet for så vidt angår et beløb på 9 353,56 EUR.
—

Retten fastslår, at den anmodning, som Europa-Kommissionen har fremsendt til EKETA ved debetnota 3241615289/29.11.2016 om tilbagebetaling af et beløb på 172 992,15 EUR af den betaling, sagsøgeren modtog for CATER-projektet, er ugrundet for så vidt angår et beløb på 112 737,15 EUR.
5.

Femte anbringende: Tilsidesættelse af retten til god forvaltning og tilsidesættelse af omsorgspligten — krænkelse af sagsøgerens fysiske og psykiske integritet — mobning Inden for rammerne af det femte anbringende gør sagsøgeren gældende, at dennes »brutale« afsættelse udgør en krænkelse af hans fysiske og psykiske integritet, og at afsættelsen ikke opfylder minimumsstandarderne for god forvaltning. EUIPO’s handlinger og undladelser har påført sagsøgeren en økonomisk og ikke-økonomisk skade, som giver sagsøgeren ret til erstatning.
—

Sagsøgerne har i denne forbindelse gjort gældende, at retspraksis om fusionssager heller ikke her kan finde anvendelse analogt. Mens det i disse tilfælde er forståeligt, at oplysningernes følsomme karakter bevares til efter Kommissionens afgørelse, er dette ikke tilfældet med hensyn til et enkelt lån, hvis lånebetingelser Kommissionen anser for at være uforenelige med TEUF.
—

Annullation af afgørelsen af 2. juni 2016 truffet af den administrerende direktør for Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO), hvorved sagsøgeren blev nægtet en anden forlængelse af hendes kontrakt og af afslaget af 19. december 2016 fra den administrerende direktør for EUIOP på sagsøgerens klage af 1. september 2016.
4.

Fjerde anbringende vedrører tilsidesættelse af vedtægtens artikel 21, stk. 2, for så vidt som generalsekretærerne for EØSU bekræftede ordren fra direktoratet for oversættelse til sagsøgeren om at fortsætte med at tildele opgaver til den pågældende tjenestemand eller sørge for, at denne fik tildelt opgaver.
—

Intervenienten tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling for såvel Retten som for EUIPO.
1.

Til støtte for erstatningspåstanden gør sagsøgeren gældende, at kravet om økonomisk kompensation støttes på artikel 266, stk. 1, TEUF henset til, at Kommissionen ikke fuldt ud har opfyldt Printeos-dommen, idet den har undladt at betale de tilsvarende renter, eller, alternativt, artikel 266, stk. 2, TEUF, artikel 340, stk. 2, TEUF og artikel 41, stk. 3, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder henset tilden skade, som blev forårsaget af afgørelsen om konvolutter og den ufuldstændige opfyldelse af Printeos-dommen. Sagsøgeren gør i denne henseende gældende, at Kommissionens retsstridige adfærd savner hjemmel, idet Kommissionens forordning (EF, Euratom) nr. 2342/2002 af 23. december 2002 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 om finansforordningen vedrørende De Europæiske Fællesskabers almindelige budget (EFT 2002, L 357, s. 1), som Kommissionen henviste til i sin afgørelse af 26. januar 2017, allerede var ophævet, og idet Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 1268/2012 af 29. oktober 2012 om gennemførelsesbestemmelser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 966/2012 om de finansielle regler vedrørende Unionens almindelige budget (EUT 2012, L 362, s. 1) skal anses for at være i strid med artikel 266 TEUF og 340 TEUF samt artikel 41, stk. 3, og artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.
3.

Tredje anbringende om tilsidesættelse af begrundelsespligten, idet sagsøgte ikke er fremkommet med nogen oplysninger, der er tilstrækkelige til at gøre det muligt for sagsøgeren eller for Retten at kontrollere rigtigheden af påstanden om, at sagsøgte havde foretaget en indgående gennemgang af behovet i Kommissionens øvrige tjenestegrene, hvorefter sagsøgte nåede til den konklusion, at en ny placering i en af disse tjenestegrene svarende til sagsøgerens nuværende kompetencer ikke kunne komme på tale.
1.

Første anbringende vedrører en tilsidesættelse af retten til forsvar. Sagsøgeren har gjort gældende, at undersøgelsens varedækning til skade for sagsøgeren blev ændret i perioden mellem det reviderede dokument med endelig fremlæggelse af oplysninger og vedtagelsen af gennemførelsesforordningen. Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen efterfølgende har forklaret, at man havde tilsigtet en indholdsmæssig ændring. Sagsøgeren blev ikke givet mulighed for at kommentere ændringen, inden forordningen trådte i kraft. Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen ikke på noget tidspunkt under undersøgelsen underrettede de berørte parter om, at det krav, der blev stillet om overfladeruhed, for at produkterne ikke skulle være omfattet af antidumpingtoldens anvendelsesområde, kunne finde anvendelse både på produktets indre og ydre overflader, hvorved europæiske produktstandarder for sanitetsfittings blev fraveget. Sagsøgeren var således i berettiget god tro om, at udelukkelsen fra varedækningen ville svare til det erklærede formål med at udelukke sanitetsfittings, og blev således frataget en reel mulighed for at kommentere omfanget af udelukkelsen fra varedækningen.
—

Der afsiges dom om ændring af den anfægtede afgørelse, hvorved der gives afslag på registrering af EU-varemærket »wallapop« (nr. 13 268 941) for følgende tjenesteydelser i klasse 35: »Onlinehandel, nemlig drift af onlinemarkedspladser for sælgere og købere af varer og tjenesteydelser; Onlinehandel, hvor sælgere udbyder varer eller tjenesteydelser til salg, og hvor der arrangeres køb og bud via internettet med henblik på fremme af salget af andres varer og tjenesteydelser via et computernetværk; Udbydelse af evaluerende feedback og vurdering af sælgers varer og tjenesteydelser, værdien af og prisen på sælgers varer og tjenesteydelser, købers og sælgers ydelse, levering og generel handelserfaring i forbindelse hermed; Tilvejebringelse af en onlinesøgereklameguide indeholdende onlinesælgeres varer og tjenesteydelser; En onlinesøgedatabase indeholdende andres varer og tjenesteydelser til vurdering af disse; Markedsanalyser; Forskning, formidling af rapporter, konsulentbistand og rådgivning inden for markedstendenser; Formidling af kommerciel information vedrørende varer og/eller tjenesteydelser, vurdering og klassificering af denne type produkter og tjenesteydelser samt af købere og sælgere af denne type produkter og/eller tjenesteydelser; Søgning, kompilering, systematisering, behandling og levering af forretningsmæssig information til andre«.
—

Afgørelse truffet af EUIPO den 2. juni 2016, og meddelt sagsøgeren den 3. juni 2016, om afslag på for anden gang at forlænge sagsøgerens kontrakt som midlertidigt ansat i henhold til artikel 2, litra f), i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Fællesskaberne (AØAF), annulleres.
—

Sagsøgeren har gjort gældende, at den anfægtede afgørelse tilsidesætter proportionalitetsprincippet, eftersom medtagelsen af midlertidige anvendelser på listen over stoffer, der senere skal optages, overskrider grænserne for, hvad der er passende og nødvendigt for at opnå det tilsigtede mål og ikke er den mindst bebyrdende foranstaltning, som Det Europæiske Kemikalieagentur kunne have anvendt.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 161/31

Sag anlagt den 16. marts 2017 — TestBioTech mod Kommissionen

(Sag T-173/17)

(2017/C 161/44)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: TestBioTech eV (München, Tyskland) (ved K. Smith, QC, og barrister J. Stevenson)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Kommissionens afgørelse af 9. januar 2017 om afslag på sagsøgerens ansøgning om fornyet intern prøvelse af Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2016/1215 (1), 2016/1216 (2) og 2016/1217 (3) af 22. juli 2016, om tilladelse til markedsføring i henhold til forordning (EF) nr. 1829/2003 (4) (herefter »forordningen om genetisk modificerede fødevarer«) med hensyn til de genetisk modificerede soyabønner, FG 72, MON 87708 x MON 89788 og MON 87705 x MON 89788, annulleres.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren i det væsentlige gjort et enkelt anbringende gældende, om at Kommissionen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til forordningen om genetisk modificerede fødevarer — navnlig dennes artikel 14 og 16 — idet den undlod at foretage passende fuldstændige sikkerhedsvurderinger, inden den gav tilladelse til markedsføring, eller at sikre effektiv overvågning efter udstedelse af markedsføringstilladelsen.

Kommissionen har begået en fejl ved at støtte sig på den relevante EU-lovgivning om kontrol af pesticider, idet den specifikt har undladt at regulere genetisk modificerede organismer.

(1) Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2016/1215 af 22.7.2016 om tilladelse til markedsføring af produkter, der indeholder, består af eller er fremstillet af genetisk modificeret FG72-sojabønne (MST-FGØ72-2), i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1829/2003 (EUT 2016, L 199, s. 16).

(2) Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2016/1216 af 22.7.2016 om tilladelse til markedsføring af produkter, der indeholder, består af eller er fremstillet af genetisk modificeret MON 87708 × MON 89788-sojabønne (MON-877Ø8-9 × MON-89788-1) i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1829/2003 (EUT 2016, L 199, s. 22).

(3) Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2016/1217 af 22.7.2016 om tilladelse til markedsføring af produkter, der indeholder, består af eller er fremstillet af genetisk modificeret MON 87705 × MON 89788-sojabønne (MON-877Ø5-6 × MON-89788-1) i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1829/2003 (EUT 2016, L 199, s. 28).

(4) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1829/2003 af 22.9.2003 om genetisk modificerede fødevarer og foderstoffer (EUT 2003, L 268, s. 1).
—

EU-registreringsansøgning nr. 13 318 993, »Claro Sol Facility Services desde 1972«, imødekommes for alle de omfattede tjenesteydelser i klasse 35, 37 og 39, henset til, at der ikke er risiko for forveksling i kundekredsen i det område, hvor det ældre nationale varemærke, der er registreret i Finland under nr. 250 356»SOL«, er beskyttet, og som intervenienten er indehaver af.
2.

Andet anbringende er, at udvælgelseskomitéen tilsidesatte meddelelsen om udvælgelsesprøven for så vidt som den vilkårligt indskrænkede sin bedømmelse af sagsøgerens erhvervserfaring ved, for så vidt angår tre spørgsmål, udelukkende at basere sig på denne erhvervserfarings varighed.
4.

Med det fjerde anbringende gøres gældende, at den procedure, der førte til vedtagelsen af den anfægtede forordning, ikke var i overensstemmelse med EU-rettens almindelige principper såsom princippet om god forvaltningsskik, princippet om gennemsigtighed og princippet om sagsøgerens ret til et forsvar. — Kommissionen undlod rettidigt at give sagsøgeren »de tilgængelige oplysninger« efter den foreløbige fremlæggelse. Da Kommissionen til sidst for første gang offentliggjorde oplysningerne sammen med alle de øvrige data og oplysninger i forbindelse med den endelige fremlæggelse af oplysninger, gav den ikke sagsøgeren mulighed for at foretage en meningsfuld undersøgelse. — Kommissionen tilsidesatte sagsøgerens ret til forsvar ved ikke at give sagsøgeren lejlighed til at kommentere væsentlige konstateringer, som var baseret påklagerens påstande, som var fremsat i sidste øjeblik ikke efterprøvede, og som blev nævnt for første gang i den anfægtede forordning.
3.

Tredje anbringende: tilsidesættelse af forordning (EU) nr. 305/2011 Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at de anfægtede afgørelser og meddelelser er i strid med materielle bestemmelser i forordning (EU) nr. 305/2011. — For det første er de anfægtede afgørelser og meddelelser i strid med artikel 17, stk. 5, første og andet afsnit, idet Kommissionen i strid med de nævnte forskrifter ikke foretog en vurdering af, om de omhandlede harmoniserede standarder var i overensstemmelse med de relevante mandater og således ikke fastslog, at der rent faktisk ikke forelå en sådan overensstemmelse. — For det andet er de anfægtede afgørelser og meddelelser i strid med artikel 18, stk. 2, sammenholdt med artikel 3, stk. 1 og 2, samt artikel 17, stk. 3, første afsnit, i forordning nr. 305/2011. Kommissionen overså, at de omhandlede standarder ikke indeholder procedurer og kriterier for bedømmelsen af ydeevnen for så vidt angår afgivelse af såkaldte andre farlige stoffer, og at de således var ufuldstændige for så vidt angår en væsentlig egenskab ved byggevarerne og følgelig bragte overholdelsen af de grundlæggende krav til bygværker i fare. — Endelig anlagde Kommissionen i forbindelse med vedtagelsen af de anfægtede retsakter et urigtigt skøn ved at se bort fra den mulighed, der er fastsat i artikel 18, stk. 2, i forordning nr. 305/2011 til med de begrænsninger, der foreslås af sagsøgeren at offentliggøre referencerne for en harmoniseret standard i Den Europæiske Unions Tidende.
—

Artikel 1 i og bilaget til Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2017/264 af 14. februar 2017 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt inden for rammerne af Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL), annulleres for så vidt som udbetalinger på i alt 1 964 861,71 EUR, som Forbundsrepublikken Tysklands betalingsorgan Hauptzollamt Hamburg-Jonas har afholdt inden for rammerne af EGFL, udelukkes fra EU-finansiering.
—

Annullation af de følgende afgørelser og retsakter, om fornødent idet det på forhånd fastslås, at meddelelse om udvælgelsesprøve EPSO/AD/293/14 og sprogordningen er ulovlige og ikke finder anvendelse på sagsøgeren i henhold til artikel 277 TEUF: — Afgørelsen af 9. november 2015 fra Det Europæiske Personaleudvælgelseskontor (EPSO) og udvælgelseskomitéen om ikke at opføre ansøgeren på reservelisten efter udvælgelsesprøve EPSO/AD/293/14. — Afgørelsen af 23. juni 2016 fra EPSO og udvælgelseskomitéen om ikke at tage afgørelsen af 9. november 2015 op til fornyet overvejelse og om ikke at opføre ansøgeren på reservelisten. — EPSO’s afgørelse af 22. december 2016 om afslag på den administrative klage, sagsøgeren indgav i medfør af tjenestemandsvedtægtens artikel 90, stk. 2, over udvælgelseskomitéens afgørelse om ikke at opføre hende på reservelisten efter udvælgelsesprøve EPSO/AD/293/14 og over afgørelsen om afslag på fornyet prøvelse. — Reservelisten efter udvælgelsesprøve EPSO/AD/293/14.
6.

Med det sjette anbringende anmodes om, at Domstolen gør brug af sin fulde prøvelsesret til at fastsætte betalingsvilkår for sagsøgeren for den del af bøden, der stadig måtte være skyldig.
—

Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2017/264 af 14. februar 2017 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt inden for rammerne af Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) annulleres, for så vidt som der i denne afgørelse udelukkes udgifter på 25 708 035,13 EUR, som Republikken Polens godkendte betalingsorgan har afholdt, fra EU-finansiering.
—

Rådets afgørelse (FUSP) 2017/381 af 3. marts 2017 om ændring af afgørelse 2014/119/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine (EUT 2017, L 58, s. 34) og Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2017/374 af 3. marts 2017 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 208/2014 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine (EUT 2017, L 58, s. 1) annulleres i henhold til artikel 263 TEUF, for så vidt som de vedrører sagsøgeren.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 178/29

Sag anlagt den 6. april 2017 — Out of the blue mod EUIPO — Dubois og MFunds USA (FUNNY BANDS)

(Sag T-214/17)

(2017/C 178/43)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Out of the blue KG (Lilienthal, Tyskland) (ved advokaterne G. Hasselblatt, V. Töbelmann og A. Zarm)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Frédéric Dubois (Lasne, Belgien) og MFunds USA LLC (Miami Beach, Florida, De Forenede Stater)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Indehaver af det omtvistede varemærke: Frédéric Dubois og MFunds USA LLC

Det omtvistede varemærke: EU-ordmærket »FUNNY BANDS« — EU-varemærkeregistrering nr. 9 350 794

Sagen for EUIPO: Ugyldighedssag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 20. januar 2017 af Andet Appelkammer ved EUIPO (sag R 1081/2016-2)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EU-varemærke nr. 009 350 794»FUNNY BANDS« erklæres ugyldigt i henhold til EU-varemærkeforordningens artikel 52, stk. 1, litra a), samt artikel 7, stk. 1, litra b) og c).

— EUIPO tilpligtes at bære sine egne omkostninger og betale de af sagsøgeren afholdte omkostninger.

— Såfremt EU-varemærkeindehaverne intervenerer i denne sag, tilpligtes de at bære deres egne omkostninger.

Anbringender
—

EUIPO tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling for Retten og for tidligere instanser eller, subsidiært, hvis den potentielle intervenient faktisk intervenerer, tilpligtes EUIPO og intervenienten in solidum at betale omkostningerne forbundet med sagens behandling for Retten og for tidligere instanser.
2.

Med det andet anbringende, der er fremsat til støtte for passivitetssøgsmålet, gøres det gældende, at Kommissionen har undladt at agere for at forhindre en opsplitning af det indre marked. — Kommissionen har en pligt til at udøve sine beføjelser for at forhindre risikoen for en opsplitning af det indre marked for paneuropæiske mobile satellittjenester, som tilvejebringer universel konnektivitet, hvilken opsplitning vil blive fremkaldt, såfremt visse nationale tilsynsmyndigheder — på deres eget initiativ — beslutter at tillade et bestemt selskab at anvende 2 GHz-båndet til et nyt formål. Undladelsen af at udøve denne pligt som svar på sagsøgerens skrivelse med en anmodning om at handle og de nationale tilsynsmyndigheders anmodninger om vejledning har således forøget risikoen for, at nogle medlemsstater vil tillade brugen af 2 GHz-båndet til nye formål.