Sag C-343/17

Fremoluc NV

mod

Agentschap voor Grond- en Woonbeleid voor Vlaams-Brabant (Vlabinvest ABP) m.fl.

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel)

»Præjudiciel forelæggelse – grundlæggende frihedsrettigheder – artikel 21 TEUF, 45 TEUF, 49 TEUF og 63 TEUF – direktiv 2004/38/EF – artikel 22 og 24 – et offentligt organs forkøbsret til de parceller, der ligger på det område, hvor dette organ virker, med henblik på opførelsen af sociale boliger – tildeling af boliger med prioritet for privatpersoner, som har en »stærk samfundsmæssig, økonomisk eller sociokulturel tilknytning« til det pågældende område – situation, hvor samtlige elementer er begrænset til en enkelt medlemsstat – afvisning af anmodningen om præjudiciel afgørelse«

Sammendrag – Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 20. september 2018

Præjudicielle spørgsmål – formaliteten – nødvendigheden af at forelægge Domstolen tilstrækkelige præciseringer med hensyn til den faktiske og retlige sammenhæng – rækkevidden af forpligtelsen på området for de grundlæggende frihedsrettigheder – spørgsmål rejst i forbindelse med en tvist, som kun har tilknytning til én medlemsstat – ingen angivelse af det tilknytningsmoment, som gør den ønskede fortolkning nødvendig for afgørelsen af tvisten – afvisning

(Art. 267 TEUF; Domstolens procesreglement, art. 94)

Anmodningen om præjudiciel afgørelse indgivet af Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel (den nederlandsksprogede ret i første instans i Bruxelles, Belgien) ved afgørelse af 19. maj 2017 kan ikke antages til realitetsbehandling.

Det skal indledningsvis fastlås, at anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af EUF-traktatens bestemmelser om fri bevægelighed for personer, etableringsfrihed og frie kapitalbevægelighed samt retsakter, der er vedtaget på grundlag af disse bestemmelser, i en situation, hvor samtlige elementer i hovedsagen, sådan som den forelæggende ret selv har påpeget, er begrænset til en enkelt medlemsstat. Ifølge Domstolens faste praksis kan EUF-traktatens bestemmelser såvel som alle retsakter, der er vedtaget til gennemførelse af denne, imidlertid ikke anvendes i en situation, hvor alle relevante omstændigheder udelukkende har tilknytning til én medlemsstats område (jf. i denne retning dom af 8.5.2013, Libert m.fl., C-197/11 og C-203/11, EU:C:2013:288, præmis 33 og den deri nævnte retspraksis, og af 15.11.2016, Ullens de Schooten, C-268/15, EU:C:2016:874, præmis 47 og den deri nævnte retspraksis).

Domstolen mindede i præmis 50-53 i dom af 15. november 2016, Ullens de Schooten (C-268/15, EU:C:2016:874), om de fire tilfælde, hvorefter det imidlertid med henblik på at løse tvisten i hovedsagerne kan være nødvendigt at fortolke traktatens bestemmelser om grundlæggende frihedsrettigheder, selv om de faktiske omstændigheder i de pågældende hovedsager er begrænset til en enkelt medlemsstat, hvilket indebærer, at anmodningerne om præjudiciel afgørelse kan antages til realitetsbehandling.

Domstolen har tilføjet, at det i forbindelse med en situation som den i hovedsagen omhandlede, hvor samtlige elementer er begrænset til en enkelt medlemsstat, følgelig tilkommer den forelæggende ret i overensstemmelse med kravene i artikel 94 i Domstolens procesreglement at oplyse Domstolen om, på hvilken måde tvisten – på trods af, at den er af rent intern karakter – frembyder en tilknytning til de EU-retlige bestemmelser om grundlæggende frihedsrettigheder, som gør den præjudicielle anmodning om den ønskede fortolkning nødvendig for løsningen af denne tvist (dom af 15.11.2016, Ullens de Schooten, C-268/15, EU:C:2016:874, præmis 55, og af 8.12.2016, Eurosaneamientos m.fl., C-532/15 og C-538/15, EU:C:2016:932, præmis 47, samt kendelse af 31.5.2018, Bán, C-24/18, ikke trykt i Sml., EU:C:2018:376, punkt 18).

Det fremgår af disse betingelser, at det – for at det kan antages, at der består en sådan tilknytning – ikke er tilstrækkeligt, at den forelæggende ret alene har oplyst, at det ikke kan udelukkes, at statsborgere med bopæl i andre medlemsstater har været eller er interesserede i at gøre brug af Unionens bestemmelser om grundlæggende frihedsrettigheder til at udøve virksomhed på området i den medlemsstat, der har vedtaget den omhandlede nationale lovgivning, og dermed, at denne lovgivning, som finder anvendelse uden forskel på landets egne statsborgere og statsborgere i andre medlemsstater, kan have virkninger, som ikke er begrænset til denne medlemsstat.

Anmodningen om præjudiciel afgørelse skal indeholde konkrete oplysninger, dvs. ikke-hypotetiske, men sikre oplysninger, såsom klager eller ansøgninger, der er indgivet af erhvervsdrivende i andre medlemsstater, eller som involverer statsborgere i disse stater, for at gøre det muligt positivt at fastslå, at den nødvendige tilknytning foreligger. Den forelæggende ret kan nærmere bestemt ikke nøjes med at fremlægge oplysninger for Domstolen, som blot gør det muligt ikke at udelukke tilstedeværelsen af en sådan tilknytning, og som rent abstrakt betragtet kunne udgøre holdepunkter til støtte herfor, men skal tværtimod tilvejebringe objektive og sammenhængende oplysninger, der gør det muligt for Domstolen at undersøge, om den nævnte tilknytning består (jf. analogt dom af 6.10.2016, Tecnoedi Costruzioni, C-318/15, EU:C:2016:747, præmis 20 og 22, og af 19.4.2018, Oftalma Hospital, C-65/17, EU:C:2018:263, præmis 39 og 40).

(jf. præmis 18, 20, 22, 28, 29 og 33 samt domskonkl.)