ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 260/6

Sag anlagt den 7. juli 2010 — Europa-Kommissionen mod Republikken Polen

(Sag C-341/10)

()

2010/C 260/08

Processprog: polsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved J. Enegren og Ł. Habiak, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Republikken Polen

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 16 i Rådets direktiv 2000/43/EF af 29. juni 2000 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af alle uanset race eller etnisk oprindelse (1), idet den har foretaget en ukorrekt og ufuldstændig gennemførelse af dette direktivs artikel 3, stk. 1, litra d)-h), og artikel 9.

— Republikken Polen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Direktiv 2000/43/EF gælder i materiel henseende på en række områder, der er opregnet i direktivets artikel 3, stk. 1. I henhold til direktivets artikel 16 er medlemsstaterne forpligtede til at sætte de nødvendige bestemmelser i kraft, for at efterkomme direktivet på alle disse områder (eller til at sørge for, at arbejdsmarkedets parter træffer de nødvendige foranstaltninger), og til at underrette Europa-Kommissionen herom. Efter Kommissionens opfattelse har Republikken Polen hidtil kun delvist opfyldt disse forpligtelser. Med det foreliggende søgsmål foreholder Kommissionen Republikken Polen, at den har foretaget en ukorrekt og ufuldstændig gennemførelse af direktivet på følgende områder: medlemskab af og deltagelse i en arbejdstager- eller arbejdsgiverorganisation eller en organisation, hvis medlemmer udøver et bestemt erhverv, samt de fordele, sådanne organisationer giver medlemmerne; social beskyttelse, herunder social sikring og sundhedspleje; sociale goder; uddannelse; adgang til og levering af varer og tjenesteydelser, herunder bolig [direktivets artikel 3, stk. 1, litra d)-h)]. Kommissionen anfægter de polske myndigheders argument, hvorefter gennemførelsen af direktivet på disse områder sikres ved de bestemmelser i Republikken Polens forfatning samt love og folkeretlige aftaler, der er blevet angivet i den indledende procedure.

Europa-Kommissionen foreholder derudover Republikken Polen, at den har foretaget en ukorrekt og ufuldstændig gennemførelse af artikel 9 i direktiv 2000/43/EF i national ret. Denne bestemmelse, hvorefter de nødvendige foranstaltninger skal indføres til at beskytte enkeltpersoner mod ufordelagtig behandling eller ufordelagtige følger som reaktion på en klage eller enhver form for retsforfølgning med det formål at sikre, at princippet om ligebehandling iagttages, vedrører alle personer og alle situationer, der falder inden for direktivets anvendelsesområde. De bestemmelser, som de polske myndigheder hidtil har fremsendt, beviser imidlertid kun, at sådanne foranstaltninger er vedtaget for arbejdstagerne og arbejdsforholdet.

(1) EFT L 180, s. 22.
—

Det fastslås, at Republikken Finland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/2/EF af 14. marts 2007 om opbygning af en infrastruktur for geografisk information i Det Europæiske Fællesskab (Inspire) (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet for så vidt angår Ålandsøerne eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 260/13

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supreme Court (Irland) den 6. august 2010 — J. McB. mod L.E.

(Sag C-400/10)

()

2010/C 260/17

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Supreme Court

Parter i hovedsagen

Sagsøger: J. McB.

Sagsøgt: L.E.

Præjudicielt spørgsmål

Er Rådets forordning (EF) nr. 2201/2003 (1) af 27. november 2003 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1347/2000 (2) — fortolket i overensstemmelse med artikel 7 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder eller på anden måde — til hinder for, at det i en medlemsstats lovgivning er fastsat, at faderen til et barn, som ikke er gift med moderen, skal have opnået en retsafgørelse fra en kompetent ret, hvorved han er blevet tildelt forældremyndighed, for at han kan anses for at have en »forældremyndighed«, som gør fjernelse af barnet fra dets bopælsland ulovlig som omhandlet i nævnte forordnings artikel 2, nr. 11)?

(1) Rådets forordning (EF) nr. 2201/2003 af 27.11.2003 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1347/2000, EUT L 338, s. 1.

(2) Rådets forordning (EF) nr. 1347/2000 af 29.5.2000 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager samt i sager vedrørende forældremyndighed over ægtefællernes fælles børn, EFT L 160, s. 19.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 260/4

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesarbeitsgericht (Tyskland) den 16. juni 2010 — Land Berlin mod Alexander Mai

(Sag C-298/10)

()

2010/C 260/04

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesarbeitsgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Land Berlin

Sagsøgt: Alexander Mai

Præjudicielt spørgsmål

Strider en overenskomstmæssigt fastsat lønordning for offentligt ansatte funktionærer, der i overensstemmelse med § 27 i Bundesangestelltentarifvertrag (BAT) (kollektiv overenskomst for offentligt ansatte funktionærer, sammenholdt med lønoverenskomst nr. 35 til BAT, fastsætter grundlønnen for de enkelte lønklasser på grundlag af aldersanciennitetstrin, tillige under hensyn til arbejdsmarkedets parters primærretligt sikrede ret til at føre kollektive forhandlinger (nu artikel 28 i charteret om grundlæggende rettigheder) mod det primærretlige forbud mod forskelsbehandling på grund af alder (nu artikel 21, stk. 1, i charteret om grundlæggende rettigheder), således som det konkret er udformet ved direktiv 2000/78/EF (1)?

(1) Rådets direktiv 2000/78/EF af 27.11.2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (EFT L 303, s. 16).
4)

For det første begik Retten en fejl ved at fastslå, at artikel 60 EF og artikel 301 EF udgjorde en passende hjemmel for forordningen. Appellanten har anført, at der ikke findes en tilstrækkelig forbindelse mellem appellanten og militærregimet i Burma/Myanmar. Appellanten er ikke en leder af Burma/Myanmar eller en person, der har forbindelse til en leder, eller direkte eller indirekte er kontrolleret af en leder. Den omstændighed, at han er søn af en person, som Rådet anser for at have draget fordel af regimet, er ikke tilstrækkelig. Retten har urigtigt anført, at eftersom institutionerne (efter Rettens opfattelse) ville have haft kompetence til at indføre en mere indgribende handelsembargo i forhold til Burma/Myanmar, har de ligeledes kompetence til at pålægge denne indefrysning af en individuel persons midler.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 260/11

Appel iværksat den 23. juli 2010 af Ravensburger AG til prøvelse af dom afsagt af Retten i Første Instans (Ottende Afdeling) den 19. maj 2010 i sag T-243/80 — Ravensburger AG mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og Educa Borras S.A.

(Sag C-370/10 P)

()

2010/C 260/14

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Ravensburger AG (ved Rechtsanwälte H. Harte-Bavendamm og M. Goldmann)

De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og Educa Borras S.A.

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Der gives medhold i appellen til prøvelse af Rettens dom af 19. maj 2010 (sag T-243/08).

— Rettens dom ophæves.

— Afgørelse truffet den 8. april 2008 af Andet Appelkammer (sag R 597/2007-2) annulleres.

— Sagen hjemvises om fornødent til Harmoniseringskontoret med henblik på en fornyet vurdering.

— Intervenienten og Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale appellantens sagsomkostninger i forbindelse med nærværende appel.

Anbringender og væsentligste argumenter

Retten begik en retlig fejl ved ikke at anse det for nødvendigt at tage de ældre varemærkers renommé i betragtning ved sin vurdering af, at betingelserne for anvendelse af artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 8, stk. 5, i EF-varemærkeforordningen (1) ikke var opfyldt.

Retten tilsidesatte ordningen i den første EF-varemærkeforordnings artikel 8 ved blot at foretage en enkelt vurdering af de faktiske omstændigheder med hensyn til lighed, hvilket er af betydning i forhold til både artikel 8, stk. 1, litra b), og artikel 8, stk. 5, i EF-varemærkeforordningen, selv om disse bestemmelsers kriterier har helt forskelligt indhold.

Retten begik en retlig fejl og tilsidesatte artikel 76 i EF-varemærkeforordningen ved ikke at prøve Andet Appelkammers konklusion, hvorefter markedsforholdene vedrørende brugen af firmavaremærker på den ene side og varemærker for specifikke varer på den anden side var irrelevante.

Retten tilsidesatte artikel 77 i EF-varemærkeforordningen ved ikke at prøve appelkammerets åbenbart fejlagtige anvendelse af sit skøn med hensyn til, om en mundtlig forhandling bør afholdes.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (EUT L 78 af 24.3.2009, s. 1).
1)

Er den omstændighed, at de portugisiske retslige myndigheder har fastslået, at de savner international kompetence til at træffe afgørelse i en sag vedrørende en fordring i handelsforhold, til hinder for, at der kan anses at foreligge en sådan sammenhæng mellem krav som omhandlet i artikel 6, nr. 1, og artikel [28] i forordning nr. 44/2001 (1), når der ved de portugisiske retter er anlagt en anden sag med påstand om omstødelse af en overdragelse (actio pauliana), og denne sag er anlagt mod såvel skyldneren som tredjemand og erhverver — i dette tilfælde af en fordring — og desuden mod de depositarer — med hjemsted i Portugal — som forvalter denne til tredjemand overdragne fordring, med henblik på, at de alle bliver bundet af en retskraftig dom i sagen?
—

Kommissionens (Generaldirektoratet for Beskatning og Toldunionen — herefter »GD TAXUD«) afgørelse om at afvise appellantens bud, der blev afgivet i forbindelse med udbud TAXUD/2004/AO-004 vedrørende »Specification, development, maintenance and support of telematic systems to control the movements of products subject to excise duty within the European Community under the excise-duty suspension arrangement (EMCS-DEV)« (EFT 2004/S, s. 139-118603), og at tildele det samme udbud til en anden bydende annulleres.
—

Det fastslås, at Kongeriget Sverige har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/36/EF (1) af 11. juli 2007 om udøvelse af visse aktionærrettigheder i børsnoterede selskaber, idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
—

Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 7 i Rådets direktiv 2004/82/EF af 29. april 2004 om transportvirksomheders forpligtelse til at fremsende oplysninger om passagerer (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
1)

Skal artikel 110, stk. 1, TEUF (tidligere artikel 90 EF) fortolkes således, at den forbyder en medlemsstat at indføre en afgift, som har samme kendetegn som miljøafgiften indeholdt i hastedekret nr. 50/2008, som ændret ved hastedekret nr. 218/2008, for hvilken M1 motorkøretøjer, som opfylder forureningsstandard Euro 4, og med en cylindervolumen, som ikke overstiger 2 000 cm3, og alle N1 motorkøretøjer, som opfylder forureningsstandard Euro 4, og som indregistreres for første gang i Rumænien eller i en anden medlemsstat i perioden mellem den 15. december 2008 og den 31. december 2009, er fritaget, men som finder anvendelse på lignende eller konkurrerende brugte motorkøretøjer fra andre medlemsstater, som er blevet indregistreret før den 15. december 2008, idet en sådan afgift kan udgøre en intern afgift på varer fra andre medlemsstater, som udgør indirekte forskelsbehandling i forhold til beskatningen af indenlandske varer for at beskytte den indenlandske produktion af nye motorkøretøjer?
2)

Såfremt spørgsmål 1 besvares benægtende: Accepteres fejltolerancer ved toldkontrollen af, at eksportvarerne svarer til den varekode, der er anført i udførselsangivelsen, således at en enkelt afvigelse ikke er til hinder for restitution?
2)

Efter hvilke kriterier skal det afgøres, om hygiejnekravene i kapitel I, punkt 4, i bilag II til forordning (EF) nr. 852/2004, eksempelvis passagen om at der skal være »faciliteter til hygiejnisk vask og tørring af hænderne«, er opfyldt? Skal bestemmelsen i bilaget f.eks. fortolkes således, at et håndtørreapparat eller en vandhane kun opfylder hygiejnekravene i kapitel I, punkt 4, i bilag II til forordning (EF) nr. 852/2004, såfremt håndtørreapparatet eller vandhanen kan benyttes, uden at det er nødvendigt at berøre det pågældende håndtørreapparat eller den pågældende vandhane med hænderne?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 274/7

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Curtea de Apel Craiova (Rumænien) den 6. juli 2010 — Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Târgu-Jiu og Administrația Fondului pentru Mediu mod Victor Vinel Ijac

(Sag C-336/10)

()

2010/C 274/11

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Craiova

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Administrația Finanțelor Publice a Municipiului Târgu-Jiu og Administrația Fondului pentru Mediu.

Sagsøgt: Victor Vinel Ijac

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 110 TEUF, stk. 1 (tidligere artikel 90 EF), fortolkes således, at den forbyder en medlemsstat at indføre en afgift, som har samme kendetegn som miljøafgiften indeholdt i hastedekret fra regeringen nr. 50/2008, hvorefter der opkræves miljøafgift ved en indregistrering i Rumænien af brugte motorkøretøjer, som tidligere er blevet indregistreret i andre medlemsstater i Den Europæiske Union, mens denne afgift ikke opkræves for brugte motorkøretøjer, som er blevet indregistreret i Rumænien, ved et salg og dermed en ny indregistrering, idet en sådan afgift kan udgøre en intern afgift på varer fra andre medlemsstater, som udgør indirekte forskelsbehandling i forhold til beskatningen af indenlandske produkter?
—

Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 15 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/24/EF af 15. marts 2006 om lagring af data genereret eller behandlet i forbindelse med tilvejebringelse af offentligt tilgængelige elektroniske kommunikationstjenester eller elektroniske kommunikationsnet og om ændring af direktiv 2002/58/EF (1), idet det ikke har vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
1)

Er nationale standarder, såsom artikel 8-13 i den anfægtede kongelige anordning af 2. juni 2008 om minimumsforskrifter for sikkerhed for visse ældre elektriske installationer på arbejdsstedet, der fastsætter krav vedrørende udførelsen af elektriske installationer, konstruktionen af elektrisk materiel og beskyttelse, som er forbundet med dette materiel med henblik på at sikre arbejdstageres sikkerhed, tekniske forskrifter i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 1, nr. 11, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/34/EF af 22. juni 1998 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter (1) og regler for tjenester i informationssamfundet, hvis udkast skal være genstand for en meddelelse i henhold til samme direktivs artikel 8, stk. 1, første afsnit?
—

Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/2/EF af 14. marts 2007 om opbygning af en infrastruktur for geografisk information i Det Europæiske Fællesskab (INSPIRE) (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
—

Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/2/EF af 14. marts 2007 om opbygning af en infrastruktur for geografisk information i Det Europæiske Fællesskab (INSPIRE), idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at gennemføre direktivet eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
—

Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/36/EF af 11. juli 2007 om udøvelse af visse aktionærrettigheder i børsnoterede selskaber (1), idet det ikke har vedtaget alle de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
—

Det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 15 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/36/EF af 11. juli 2007 om udøvelse af visse aktionærrettigheder i børsnoterede selskaber (1), idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, og idet det under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
—

Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/2/EF af 14. marts 2007 om opbygning af en infrastruktur for geografisk information i Det Europæiske Fællesskab (INSPIRE) (1), idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
2)

Kan afgiftsskyldneren i et tilfælde, som det i hovedsagen omhandlede, hvor præferencecertifikater, der er tildelt i en bestemt tidsperiode, er erklæret ugyldige af udførselslandet, da varernes oprindelse ved en efterfølgende kontrol ikke kunne bekræftes, men hvor det imidlertid ikke kan udelukkes, at enkelte eksportvarer opfyldte oprindelsesbetingelserne, under påberåbelse af artikel 220, stk. 2, litra b), andet og tredje afsnit, i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (2), gøre berettiget forventning gældende under henvisning til, at de certifikater til præferenceformål, der blev fremlagt i hans tilfælde, muligvis var korrekte, og dermed var baseret på eksportørens korrekte fremstilling af de faktiske forhold?
Appel iværksat den 22. juli 2010 af EMC Development AB til prøvelse af dom afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 12. maj 2010 i sag T-432/05, EMC Development AB mod Europa-Kommissionen

(Sag C-367/10 P)

()

(2010/C 288/33)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: EMC Development AB (ved avocat W.-N. Schelp)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

(i) Kommissionens beslutning af 28. september 2005 annulleres.

(ii) Subsidiært ophæves den appellerede dom helt eller delvis, og sagen hjemvises til Retten med henblik på realitetsbehandling under hensyn til Domstolens bemærkninger.

(iii) Kommissionen tilpligtes under alle omstændigheder at betale sagsøgerens omkostninger i forbindelse med sagen for Retten og for Domstolen.

Anbringender og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har gjort gældende, at Retten ved at tiltræde Kommissionens standpunkter med hensyn til retningslinjerne pålagde sagsøgeren at bevise faktiske omstændigheder, og pålagde sagsøgeren en uoverkommelig bevisbyrde. Retten har herved krævet bevis for standardens virkninger, uden at overveje de bredere, mere fundamentale problemer vedrørende dens art. Det er sagsøgerens opfattelse, at dette udgør en retlig fejl, og at rækkefølgen af undersøgelsen af standardens art og virkninger er blevet omvendt.
2)

Såfremt Domstolen finder, at for at et produkt kan kvalificeres som et »biocidholdigt produkt« i den forstand som omhandlet i artikel 2, stk. 1, litra a), i direktiv 98/8/EF, er en indirekte kemisk eller biologisk indvirkning på skadegøreren allerede tilstrækkelig, hvilke krav stilles da til produktets indirekte virkning på skadegøreren med henblik på at kunne kvalificere det som et »biocidholdigt produkt« som omhandlet i artikel 2, stk. 1, litra a), i direktiv 98/8/EF, eller er en hvilken som helst indirekte virkning tilstrækkelig til at godtgøre et produkts biocide egenskaber?
—

Det fastslås, at Republikken Slovenien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5, stk. 1, i Rådets direktiv 1999/30/EF af 22. april 1999 om luftkvalitetsgrænseværdier for svovldioxid, nitrogendioxid og nitrogenoxider, partikler og bly i luften (1), der fra den 11. juni 2010 er indeholdt i artikel 13, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/50/EF af 21. maj 2008 om luftkvaliteten og renere luft i Europa (2), idet den daglige og årlige grænseværdi for PM10 i luften i adskillige år blev overskredet.
C 288/18

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Audiencia Provincial de Oviedo (Spanien) den 13. juli 2010 — Angel Lorenzo González Alonso mod Nationale Nederlanden Vida Cia De Seguros y Reaseguros S.A.E.

(Sag C-352/10)

()

(2010/C 288/29)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Audiencia Provincial de Oviedo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Angel Lorenzo González Alonso

Sagsøgt: Nationale Nederlanden Vida Cia De Seguros y Reaseguros S.A.E.

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 3, stk. 2, litra d), i Rådets direktiv 85/577/EØF af 20. december 1985 om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler indgået uden for fast forretningssted (1) fortolkes restriktivt i den forstand, at den ikke omfatter en aftale, der er indgået uden for fast forretningssted, hvorved der tilbydes en livsforsikring mod betaling af en månedlig præmie, der i forskelligt omfang investeres i porteføljer med fast afkast, porteføljer med variabelt afkast og finansielle investeringsprodukter fra det pågældende selskab?

(1) EFT L 372, s. 31.
1)

Er den omstændighed, at der — i strid med oplagshaverens forpligtelser i henhold til Fællesskabets toldforskrifter — ikke er ført et lagerregnskab for de produkter eller varer, der er henført under toldoplagsproceduren, tilstrækkelig til at berøve eksportøren, der har opbevaret sine produkter eller sine varer i dette toldoplag, den forhåndsfinansiering, der indrømmes i henhold til bestemmelserne i Kommissionens forordning (EØF) nr. 3665/87 af 27. november 1987 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (1), sammenholdt med bestemmelserne i Rådets forordning (EØF) nr. 565/80 af 4. marts 1980 om forudbetaling af eksportrestitutioner for landbrugsprodukter (2)?
1.

For det første viser begrundelsen for den appellerede dom sig at være selvmodsigende. Retten erkender på den ene side, at appelkammeret har begrænset sig til at efterprøve, hvilken type virksomheder, der ville udbyde de omtvistede varer og tjenesteydelser, og har derfor fejlbedømt disse virksomheders kundekreds, hvilket på grundlag af en helhedsvurdering af varerne og tjenesteydelserne muligvis skyldes en for snæver fortolkning af det ældre varemærkes fortegnelse. På den anden side kan spørgsmålet, om appelkammeret har begået en fejl ved bedømmelsen, kun afgøres, efter at der sket prøvelse af »hver enkelt af appelkammerets bedømmelser af de af ansøgningen omfattede varer og tjenesteydelser«, hvorved Retten nu selv har foretaget prøvelsen af de enkelte varer og tjenesteydelser — som Harmoniseringskontoret ikke selv foretog — og er nået frem til, at det ikke er åbenbart, at appelkammeret har begået nogen fejl i bedømmelsen. Denne selvmodsigelse er endvidere kommet appellanten til skade, eftersom den af Retten gennemførte sammenligning af de enkelte varer og tjenesteydelser, i stedet for på den af appelkammeret gennemførte »helhedssammenligning«, overalt støttede sig på branchen, således at den derved forårsagede indsnævrende fortolkning af det ældre varemærkes vare- og tjenesteydelsesfortegnelserne også derved bliver mærkbar.