ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
81

Endvidere bestemmer artikel 144 i forordning nr. 1303/2013, som fastsætter kriterierne for finansielle korrektioner, at Kommissionen foretager finansielle korrektioner ved at annullere hele eller en del af EU-bidraget til et operationelt program, hvis den efter den nødvendige gennemgang bl.a. konkluderer, der er alvorlige mangler ved det operationelle programs forvaltnings- og kontrolsystems effektive funktionsmåde, som har bragt det EU-bidrag, der allerede er betalt til programmet, i fare. I henhold til proceduren i artikel 145 i forordning nr. 1303/2013 indleder Kommissionen, før den træffer afgørelse om finansiel korrektion, proceduren ved at meddele medlemsstaten de foreløbige konklusioner af sin undersøgelse og anmode den om at fremsætte sine bemærkninger inden to måneder. Denne artikel beskriver dialogproceduren mellem Kommissionen og den berørte medlemsstat og bestemmer bl.a. i stk. 4, at hvis medlemsstaten ikke godtager Kommissionens foreløbige konklusioner, indbyder Kommissionen medlemsstaten til en høring for at sikre, at alle relevante oplysninger og bemærkninger foreligger som grundlag for Kommissionens konklusioner om anvendelsen af den finansielle korrektion. Endvidere bestemmer samme forordnings artikel 145, stk. 6, at for at anvende finansielle korrektioner træffer Kommissionen en afgørelse i form af gennemførelsesretsakter senest seks måneder efter høringsdatoen eller efter datoen for modtagelse af supplerende oplysninger, når medlemsstaten indvilliger i at fremlægge sådanne yderligere oplysninger efter høringen, og at Kommissionen tager hensyn til alle de oplysninger og bemærkninger, der er fremkommet under proceduren. Derudover bestemmer artikel 145, stk. 7, i forordning nr. 1303/2013 bl.a., at hvis Kommissionen under udførelse af sine opgaver i henhold til samme forordnings artikel 75 konstaterer uregelmæssigheder, der viser en alvorlig mangel i forvaltnings- og kontrolsystemernes effektive funktionsmåde, skal den deraf følgende finansielle korrektion reducere støtten fra ESI-fondene til det operationelle program.
57

For det andet har Den Franske Republik i replikken i det væsentlige præciseret, at den ikke har forsøgt at godtgøre, at gængse former for praksis, der er etableret i en medlemsstat, udgør et kriterium for berettigelse til koblet støtte, men at denne praksis er relevant med henblik på at definere de specifikke landbrugssektorer, der er omhandlet i artikel 52, stk. 2, i forordning nr. 1307/2013. I denne forbindelse er det tilstrækkeligt at bemærke, at denne sondring er kunstig. I modsætning til, hvad Den Franske Republik har gjort gældende, er definitionen af de sektorer, der er opregnet på listen i artikel 52, stk. 2, i forordning nr. 1307/2013, et spørgsmål, der opstår med henblik på at fastlægge de afgrøder og produktioner, der er berettigede til koblet støtte i henhold til den nævnte artikel. Som anført i præmis 32 ovenfor tillægger denne artikel imidlertid ikke medlemsstaterne nogen skønsmargen for så vidt angår definitionen af de sektorer og produktioner, der er berettigede til koblet støtte.
105

For det første har Den Portugisiske Republik – idet den har medgivet, at de skattefordele, der er fastsat i beslutningen af 2007 og afgørelsen af 2013, vedrører »aktiviteter, der faktisk og fysisk udføres på Madeira«, og at Den Portugisiske Republik under forhandlingerne om ordningen faktisk forpligtede sig til, at nedsættelsen af selskabsskattesatsen alene skulle finde anvendelse på disse aktiviteter – gjort gældende, at den aldrig skjulte for Kommissionen, at skattepligtige, der har deres hovedsæde eller faktiske ledelse i den selvstyrende region Madeira, blev beskattet af hele deres indkomst. Den Portugisiske Republik har tilføjet, at ZFM-ordningen efter de portugisiske myndigheders opfattelse altid har haft til formål at »indfange« udenlandske investeringer og udvikle internationale tjenester og ikke direkte at kompensere for de yderligere omkostninger, der er forbundet med den selvstyrende region Madeiras situation, eller at skabe arbejdspladser. Det er imidlertid ikke muligt at udskille fortolkningen af beslutningen af 2007 og afgørelsen af 2013 fra de standpunkter, som de portugisiske myndigheder indtog under de administrative procedurer, der førte til disse beslutninger, i hvilken forbindelse de foreslog, at ZFM-ordningen blev udvidet ud over et strengt proportionalt forhold i forhold til de ekstraomkostninger, der må bæres af virksomheder, der er aktive i den selvstyrende region Madeira.
124

Sagsøgeren har heller ikke fremlagt beviser til støtte for sin påstand om, at hun blev tvunget til at forlade Kommissionen for ikke at blive straffet på hendes bedømmelse og forfremmelse. I denne forbindelse bemærkes, at den omstændighed alene, at Kommissionen har anset hende for at være udeblevet ubeføjet den 3. maj 2021, og at den af denne grund har fratrukket hende en dag i hendes årlige ferie (jf. præmis 13 ovenfor), ikke anses for et bevis herfor.
44

Det bemærkes, at Den Europæiske Union inden for tjenestemandsretten er forpligtet til at erstatte skader forvoldt af dens institutioner, organer, kontorer og agenturer eller af deres ansatte under udøvelsen af deres hverv. Ifølge fast retspraksis er Unionens ansvar på dette område betinget af, at en række betingelser er opfyldt, nemlig at den adfærd, som institutionen, organet, kontoret eller agenturet hævdes at have udvist, er retsstridig, at der foreligger et faktisk tab, og at der er årsagsforbindelse mellem den påståede adfærd og det påberåbte tab. Disse tre betingelser er kumulative, således at Unionen ikke kan ifalde ansvar, når en af disse betingelser ikke er opfyldt (jf. dom af 14.7.2021, AQ mod eu-LISA, T-164/19, ikke trykt i Sml., EU:T:2021:456, præmis 97 og den deri nævnte retspraksis).
85

Hvad desuden angår de andre figurative bestanddele eller ordbestanddele, der ofte er gengivet i de eksempler, der er blevet fremlagt i forbindelse med sagen for EUIPO, skal det for det første bemærkes, at gengivelsen af et spædbarn med tegneseriefigurtræk, selv om den lejlighedsvis erstattes med andre figurer, ligeledes henviser til sutteflaskens sproglige betydning. For det andet har den figurative bestanddel, der præciserer varens smag, når den findes, et oplysende formål og har derfor en svag grad af særpræg i forhold til de omhandlede varer. Det forekommer derfor ikke selvmodsigende at antage, at en del af de figurative bestanddele og ordbestanddelene henviser til formen på den sutteflaske, der udgør det anfægtede varemærke, og at en anden del har en svag grad af særpræg. Da de nævnte bestanddele er mindre bemærkelsesværdige end selve varens form og henset til præmis 81 ovenfor, skal det utvetydigt konkluderes, at forbrugeren er i stand til at associere den form, som det anfægtede varemærke beskytter, med en bestemt virksomhed, og at formen således fortsat vil blive opfattet som en angivelse af varernes oprindelse (jf. i denne retning dom af 28.2.2019, PEPERO original, T-459/18, ikke trykt i Sml., EU:T:2019:119, præmis 72, og af 23.9.2020, Form af et græsstrå i en flaske, T-796/16, EU:T:2020:439, præmis 147).
129

Sagsøgeren har til støtte for dette anbringende i det væsentlige fremført fem klagepunkter om for det første, at den foreløbige bedømmelsesrapport om prøvetiden var mangelfuld, for det andet, at de vilkår, hvorunder prøvetiden i en stilling med ledelsesansvar var blevet afviklet, var unormale, for det tredje, at der ikke var fastsat nogen mål og indikatorer for prøvetiden i en stilling med ledelsesansvar, for det fjerde, at den endelige bedømmelsesrapport om prøvetiden var mangelfuld, og for det femte, at den første anfægtede afgørelse henhørte under den højtstående repræsentants kompetence.
66

For det tredje er det vigtigt at bemærke, at formålet med artikel 871a i den belgiske retsplejelov, som er at beskytte forretningshemmeligheder, adskiller sig fra formålet med artikel 4, stk. 2, andet led, i forordning nr. 1049/2001, som søger at sikre respekten af princippet om ligestilling af parterne samt af princippet om en ordnet retspleje og den retslige procedures integritet. Den omstændighed alene, at de omtvistede dokumenter indeholder forretningshemmeligheder eller hævdede forretningshemmeligheder, gør det således under alle omstændigheder ikke muligt at forklare, hvordan aktindsigt i disse dokumenter fortsat konkret og faktisk kan være til skade for den retssag, der var blevet afsluttet på tidspunktet for vedtagelsen af den anden anfægtede afgørelse.
94

Appelkammeret udledte heraf, at beviserne vedrørende renomméet eller den høje grad af særpræg, der vedrører Det Forenede Kongerige, fra den 1. januar 2021 ikke længere kunne støtte eller bidrage til beskyttelsen af et EU-varemærke, selv om disse beviser forelå før den 1. januar 2021. Et sådant varemærke skulle nemlig have et renommé eller have en høj grad af særpræg »i Unionen« på det tidspunkt, hvor afgørelsen blev truffet (jf. ligeledes punkt 15 i meddelelse nr. 2/20 for så vidt angår renomméet). For så vidt som sagsøgeren insisterede på, at det ældre varemærke havde en høj grad af særpræg i Det Forenede Kongerige, fandt appelkammeret følgelig, at dette element var uden relevans for den sag, der var indbragt for appelkammeret.
118

Hvad for det første angår sagsøgerens argument om, at hans resultater, erfaring og tilpasningsevne viser, at han havde de kvalifikationer og kompetencer, der var krævet for at besætte stillingen som chef for afdelingen [fortroligt], bemærkes, at Europol hverken har bestridt sagsøgerens store indsats eller hans tilpasningsevne. Begrundelsen for, at sagsøgerens kontrakt ikke blev forlænget, er, at sagsøgerens profil ikke passer til Europols fremtidige behov, dvs. henset til de færdigheder, der fremover kræves [fortroligt]. Det følger heraf, at der er blevet identificeret nye supplerende behov og ekspertiseområder, og at sagsøgerens kompetencer ifølge Europol ikke er tilstrækkelige til at imødekomme disse.
93

I den anfægtede meddelelses punkt 2.3 og 3.3 har Kommissionen for det første gjort rede for, at EU’s indsats for at styrke bevidstheden om betydningen af sproglig mangfoldighed, herunder sprogindlæring, er baseret på et tæt samarbejde med Europarådet, hvis foranstaltning på det nævnte område støttes på Europarådets pagt, jf. præmis 54 ovenfor, og på ECML, som er et kompetencecenter for sprogundervisning og ‑indlæring og understøtter undervisning i elevens modersmål, bl.a. for så vidt angår mindretalssprog. Den har forklaret, at den støtter ECML og samarbejder med dette center i henhold til fælles specifikke aftaler, der har til formål at forbedre sproguddannelsernes kvalitet, effektivitet og tiltrækningskraft og videreudvikle test og evaluering af læringsresultater og dermed gradvist etablere et fælles grundlag for nationale evalueringssystemer baseret på den fælles europæiske referenceramme for sprog (herefter »referencerammen«). Kommissionen har for det andet påpeget, at den bistår EU’s medlemsstater med at gennemføre henstillingen om en samlet tilgang til sprogundervisning og sprogindlæring, jf. præmis 75 ovenfor. Den har nærmere bestemt fundet det vigtigt at opretholde og udvikle samarbejdet gennem ECML samt yde sin støtte til medlemsstaterne i forbindelse med gennemførelsen af denne henstilling med henblik på at sikre et passende EU-fokus og samtidig undgå risikoen for dobbeltarbejde og overlapning af ressourcer, hvorfor der ikke er behov for yderligere retsakter.
128

Endvidere viser forudgående studier, som EPSO henholdt sig til med henblik på at ændre de nærmere retningslinjer for prøverne, at de nærmere retningslinjer for gennemførelsen på afstand i forbindelse med covid-19-pandemien var blevet forsøgt under tidligere prøver og ex post kunne anses for at være teknisk pålidelige og for ikke at indebære væsentlige forskelle for så vidt angår rigtigheden af bedømmelserne og ansøgernes resultater samtidig med, at de blev efterspurgt af disse (jf. præmis 62 ovenfor). Desuden fremgår det i det væsentlige af punkt 2 og 4 i tillægget til meddelelsen om udvælgelsesprøven, at ansøgerne aflagde de samme prøver for så vidt angår realiteten, idet gruppeøvelsen, som blev erstattet af det situationsbaserede interview om generelle kompetencer, som blev gennemført af alle, var et særligt tilfælde, og at det derfor kun var formen på og stedet for gennemførelsen af prøverne, der havde udviklet sig, mens prøverne forblev identiske med hensyn til indhold, metode og sværhedsgrad.
112

Til støtte for denne konstatering om, at der forelå tilstrækkelige likvide midler, anførte Kommissionen indledningsvis i 90. betragtning, litra a), til den anfægtede afgørelse, at CCPL-koncernen i 2018 og 2019 havde haft en stor likvid beholdning på henholdsvis 18,6 mio. EUR og 22,8 mio. EUR. I 90. betragtning, litra b), til den nævnte afgørelse forklarede Kommissionen, at gennemsnitssaldoen for den nævnte koncerns likvide midler i perioden 2014-2018, dvs. ca. 11,6% af denne koncerns gennemsnitlige årlige omsætning, udgjorde et godt indicium for, at kontantbeholdningen var tilstrækkelig til at opfylde forpligtelser og udgifter på kort sigt, sikre en fortsættelse af aktiviteten og undgå midlertidige likviditetsmangler. I 90. betragtning, litra c), til denne afgørelse anførte Kommissionen, at den samme konklusion kunne drages på grundlag af saldoen for likvide midler/salg. I 90. betragtning, litra d), til den samme afgørelse anførte den, at eftersom de likvide midler som oftest var ejet af den pågældende koncerns holdingselskaber, som praktisk taget ikke havde noget personale og havde en meget lav omsætning, var det usandsynligt, at betalingen af bøden ved brug af de likvide midler, der var til rådighed på koncernniveau, ville bringe koncernens to største driftsselskabers økonomiske levedygtighed i fare. I 90. betragtning, litra e), til den anfægtede afgørelse fremhævede Kommissionen, at CCPL i sine bemærkninger og svar ikke havde nævnt noget særligt behov for likvide midler for at imødegå vanskelighederne som følge af covid-19-pandemien, eller for at fortsætte omstruktureringsplanen for perioden 2020-2023. Endelig anførte Kommissionen i 90. betragtning, litra f), til den anfægtede afgørelse, at selv om den udtrykkeligt havde anmodet CCPL om at fremsætte sine bemærkninger til denne koncerns evne til at tilvejebringe finansielle ressourcer for at betale bøderne, havde CCPL hverken svaret eller angivet nogen begrundelse for, hvorfor den ikke kunne anvende de tilgængelige likvide midler på koncernniveau til denne betaling. Kommissionen tilføjede i denne forbindelse, at der ligeledes skulle tages hensyn til det beløb på 5942084 EUR, som den havde tilbagebetalt CCPL den 7. oktober 2019 til opfyldelse af dom af 11. juli 2019, CCPL m.fl. mod Kommissionen (T-522/15, ikke trykt i Sml., EU:T:2019:500).
55

Hvad angår spørgsmålet om, hvorvidt det tegn, der er søgt registreret, opfylder registreringskravene i artikel 4 i forordning nr. 207/2009, skal det således bemærkes, at tegnets struktur, der er placeret for enden af en cylinderformet sanitær indsatsdel, for så vidt den er sammensat af runde og koncentriske lameller, der er nogle få millimeter høje over hele endefladen og parallelle med bunden, kan gengives grafisk, således som det er gengivet i præmis 2 ovenfor. Dette er derimod ikke tilfældet, hvilket EUIPO har medgivet (jf. præmis 39 og 52 ovenfor), for strukturens taktile indtryk for så vidt angår lamellernes elasticitet, som kan ændre form med et tryk med en finger mod bunden, og parallelt med bunden. Som anført i præmis 34 ovenfor kan et tegn udgøre et EU-varemærke, hvis det opfylder de krav, der er fastsat i denne bestemmelse, herunder kravet om at kunne gengives grafisk, idet denne grafiske gengivelse af et varemærke desuden skal være klar og præcis, kunne stå alene, være let tilgængelig, forståelig, bestandig og objektiv.
11

I denne forbindelse fremhævede appelkammeret for det første, at det omhandlede produkts tekniske funktion, dvs. en anordning, der er bestemt til at blive placeret på batteriet i en fjernbetjening til batteridrevne apparater, er at gøre det muligt at afbryde strømtilførslen fra batteriet, når dette ikke bliver anvendt. For det andet konstaterede appelkammeret, at elementerne af det omhandlede produkts udseende er følgende: to cirkulære plader i farverne guld og brun, et bånd, der forbinder de to cirkulære plader, og et trykt kredsløbskort på siden af en af pladerne, der består af elektroniske komponenter. For det tredje fandt appelkammeret, at samtlige nævnte elementer udelukkende skyldes det omhandlede produkts tekniske funktion, og at det anfægtede design derfor skulle erklæres ugyldigt i henhold til artikel 25, stk. 1, litra b), sammenholdt med artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 6/2002.
Dagen efter vedtog Parlamentet den anfægtede beslutning, der bl.a. har følgende ordlyd:

»Nægtelse af decharge i 2018, interessekonflikter, chikane og whistleblowing

[Parlamentet]

66. minder om, at flere ansatte blev udsat for psykisk chikane af den daværende formand for Gruppe I igennem en lang periode; beklager, at de eksisterende foranstaltninger til bekæmpelse af chikane i udvalget ikke formåede at tackle og afhjælpe problemet tidligere på grund af det pågældende medlems overordnede stilling […] fordømmer, at det har taget udvalget så lang tid at træffe de nødvendige foranstaltninger til at ændre udvalgets forretningsorden og adfærdskodeks for at undgå en sådan situation i fremtiden […]

68. påpeger, at udvalgets forsømmelser i denne sag har resulteret i et væsentligt tab af offentlige midler for så vidt angår retlige omkostninger, sygeorlov, beskyttelse af ofre, nedsat produktivitet, møder i præsidiet og andre organer osv.; mener derfor, at sagen giver anledning til bekymring for så vidt angår ansvarlighed, budgetkontrol og god forvaltning af menneskelige ressourcer i Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer […]

69. minder om, at Parlamentet nægtede at meddele udvalgets generalsekretær decharge for regnskabsåret 2018, bl.a. på grund af en grov tilsidesættelse af diligenspligten og administrationens manglende handling samt de økonomiske konsekvenser heraf; minder udvalget om, at det er en alvorlig sag at blive nægtet decharge, hvilket kræver omgående handling; beklager dybt, at den daværende direktør for HR og finans, som nu er generalsekretær, undlod at træffe håndfaste foranstaltninger – navnlig med hensyn til forebyggelse og erstatning – indtil udvalget blev nægtet decharge i 2018;

70. bemærker, at generalsekretæren i forbindelse med dechargeproceduren i 2018 og til dels i 2019 ikke var i stand til at forelægge Parlamentets Budgetkontroludvalg tilstrækkelige, gennemsigtige og pålidelige oplysninger […]

75. […] er bekymret over, at dette medlem, som blev fundet ansvarligt for chikane, stadig var aktivt i præsidiet, efter at OLAF havde fremsat sin henstilling, og formåede at forsinke vedtagelsen af den nye adfærdskodeks for medlemmer […]

80. […] finder det imidlertid dybt betænkeligt, at Rådet har udnævnt krænkeren til medlem for en ny mandatperiode, og at ofrene og whistleblowerne risikerer at blive udsat for repressalier af ham eller andre personer, som støtter ham i udvalget; fremhæver, at han hverken erkender eller beklager sine forseelser, hvilket er udtryk for en komplet mangel på selvrefleksion og respekt for de berørte ofre […]

83. bemærker, at udvalgets plenarforsamling den 15. og 16. juli 2020 bekræftede præsidiets afgørelse af 9. juni 2020 om udvalgets deltagelse som civil part i den procedure, der indledes af arbejdsmarkedsauditøren i Bruxelles ved Tribunal correctionnel (retten i første instans i straffesager) i Bruxelles; bemærker, at arbejdsmarkedsauditøren i Bruxelles er blevet underrettet om ophævelsen af medlemmets immunitet, men at der til dato ikke er modtaget yderligere oplysninger om sagen […]«
37

Henset til indholdet af finansforordningens artikel 197, stk. 2, litra c), hvis formål er at gøre det muligt for enheder, der ikke er juridiske personer, på samme måde som juridiske personer at deltage i Unionens indkaldelser af forslag, kan de oplysninger og de bilag, der er omhandlet i denne forordnings artikel 196, stk. 1, litra c), som er nødvendige for at godtgøre en finansiel kapacitet i forbindelse med en støtteansøgning, og som bl.a. består af resultatopgørelsen og balancen for op til de tre seneste afsluttede regnskabsår, ikke fortolkes således, at det kun er disse elementer, der kan godtgøre, at der foreligger en sådan kapacitet.
8

For det første fremhævede sagsøgeren, at denne havde modtaget et tilskud fra EU-budgettet, der ikke skulle betales tilbage (de minimis), på grundlag af programmet for udvikling af landdistrikterne for 2007-2013, vedtaget til gennemførelse af Rådets forordning (EF) nr. 1698/2005 af 20. september 2005 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) (EUT 2005, L 277, s. 1). Sagsøgeren anførte, at denne støtte var blevet tildelt med henblik på at nå målene for EU’s politik for udvikling af landdistrikterne, som havde til formål at skabe nye arbejdspladser i mikrovirksomheder, til ikke-landbrugsrelateret virksomhed i landdistrikterne, og til at fremme iværksætterkultur i disse områder, der ikke udgjorde investeringsstøtte, og som havde et andet formål. Sagsøgeren gjorde gældende, at det ikke ville være hensigtsmæssigt, at midler, der er tilknyttet målet for politikken for udvikling af landdistrikterne, der består i »skabelse af arbejdspladser og betingelser for vækst« inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik, behandles som midler, der sigter på at opfylde den vejledende andel af vedvarende energi i det endelige bruttoenergiforbrug under EU’s miljøpolitik. Sagsøgeren anførte, at punkt 190 i EU’s rammebestemmelser for statsstøtte til miljøbeskyttelse fra 2008 gjorde det muligt at kumulere investerings- og driftsstøtte, når disse blev ydet med henblik på at forfølge forskellige mål for EU’s forskellige politikker, forudsat at det samlede beløb ikke oversteg de lofter, der var fastsat i lovgivningen. Sagsøgeren gjorde endvidere gældende, at selv om der kunne være tale om en investeringsstøtte, havde de bulgarske myndigheder ikke overholdt kumulationsreglerne for støtte, navnlig fordi de ikke havde fratrukket investeringsstøtten fra driftsstøtten, men derimod uden begrundelse havde nedsat driftsstøtten fire gange, før de havde fratrukket investeringsstøtten. Endvidere svarede de priser, der blev fastsat i ændringslovens artikel 18, ifølge sagsøgeren ikke til det, der var angivet i punkt 16-19 i afgørelsen i SA.44840-sagen.