Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Appel - anbringender - anbringender og argumenter, som blot gentager det for Retten påberåbte - afvisning - anfægtelse af Rettens fortolkning eller anvendelse af fællesskabsretten - antagelse til realitetsbehandling

[Art. 225 EF; Domstolens statut, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, litra c)]

2. Annullationssøgsmål - annullationsdom - virkninger - forpligtelse til at træffe foranstaltninger til opfyldelse heraf - rækkevidde - afgørelsen skal ikke nødvendigvis gentage den samme begrundelse som den, der fandtes i den annullerede retsakt

(EF-traktaten, art. 176 (nu art. 233 EF); Kommissionens afgørelse 94/90)

3. Kommissionen - beføjelse til at tilrettelægge den interne organisation - aktindsigt i Kommissionens dokumenter - afgørelse 94/90 - anvendelse af forfatterreglen

(Kommissionens afgørelse 94/90)

4. Kommissionen - aktindsigt i Kommissionens dokumenter - afgørelse 94/90 - undtagelser fra princippet om aktindsigt - streng fortolkning og anvendelse - forfatterreglen - rækkevidde

(Kommissionens afgørelse 94/90)

Sammendrag

1. Det fremgår af artikel 225 EF, af artikel 58, stk. 1, i Domstolens statut og af procesreglementets artikel 112, stk. 1, litra c), at et appelskrift præcist skal angive, hvilke elementer der anfægtes i den dom, som påstås ophævet, samt de retlige argumenter, der særligt støtter denne påstand.

De krav til begrundelsen af appellen, som fremgår af de nævnte bestemmelser, kan således ikke anses for opfyldt, når appelskriftet blot gentager eller nøjagtigt gengiver de anbringender og argumenter, der er blevet fremført for Retten, herunder de anbringender og argumenter, der var støttet på faktiske omstændigheder, som Retten udtrykkeligt har afvist at lægge til grund.

Imidlertid kan retsspørgsmål, som Retten har behandlet, diskuteres på ny under en appelsag, såfremt appellanten bestrider Rettens fortolkning eller anvendelse af fællesskabsretten. Hvis en appellant nemlig ikke således kunne basere sin appel på anbringender og argumenter, som allerede havde været fremført for Retten, ville appelproceduren blive berøvet en del af sin mening.

En appel, hvormed der set under ét netop tilsigtes at rejse tvivl om Rettens vurdering af adskillige retsspørgsmål, som blev forelagt den i første instans, kan således antages til realitetsbehandling, når den omfatter en præcis angivelse af aspekter ved den appellerede dom, som kritiseres, og de anbringender og argumenter, som appellen støttes på.

( jf. præmis 15-18 )

2. Når Retten annullerer en retsakt fra en institution, har institutionen i henhold til traktatens artikel 176 (nu artikel 233 EF) pligt til at gennemføre de til dommens opfyldelse nødvendige foranstaltninger. I denne forbindelse bemærkes nærmere, at for at efterkomme en annullationsdom og opfylde den fuldt ud skal den berørte institution ikke blot tage hensyn til dommens konklusion, men også til de præmisser, der har ført til domskonklusionen, og som danner det fornødne grundlag for denne i den forstand, at de er nødvendige, når det skal afgøres, hvad konklusionen helt præcist går ud på. Det er nemlig disse præmisser, som dels fastslår, nøjagtig hvilken bestemmelse der anses for ulovlig, dels angiver de nøjagtige grunde til den i konklusionen fastslåede ulovlighed, og som den pågældende institution skal tage hensyn til, når den udsteder en anden retsakt i stedet for den, der er blevet annulleret.

Traktatens artikel 176 forpligter imidlertid kun den institution, fra hvilken den annullerede retsakt hidrører, inden for de grænser, der er nødvendige for at sikre opfyldelsen af annullationsdommen. Bestemmelsen pålægger den berørte institution at undgå, at enhver retsakt, der skal træde i stedet for den annullerede retsakt, er behæftet med de samme ugyldighedsgrunde som dem, der er fastslået i den pågældende dom.

Når retsvirkningerne af en annullationsdom indebar dels, at den afgørelse, som var genstanden for den sag, der førte til sidstnævnte dom, måtte betragtes, som om den aldrig havde eksisteret, dels, at Kommissionen i henhold til traktatens artikel 176 var forpligtet til at træffe en ny afgørelse, var det herefter med rette, at Retten fastslog, at Kommissionen i den nye afgørelse kunne påberåbe sig andre hensyn end dem, den havde baseret den annullerede afgørelse på.

Muligheden for at foretage en helt ny vurdering indebærer endvidere, at Kommissionen i den anfægtede afgørelse ikke formodedes at skulle gentage alle de afslagsgrunde, der er fastsat i Kommissionens afgørelse 94/90 om aktindsigt i Kommissionens dokumenter med henblik på at vedtage en afgørelse, der sikrede en korrekt opfyldelse af Rettens dom, men kun skulle basere sig på dem, den inden for rammerne af sin skønsbeføjelse fandt burde bringes i anvendelse i det konkrete tilfælde.

( jf. præmis 28-32 )

3. Så længe fællesskabslovgiver ikke har vedtaget almindelige bestemmelser om offentlighedens ret til aktindsigt i de dokumenter, som er i fællesskabsinstitutionernes besiddelse, skal institutionerne træffe foranstaltninger om behandlingen af sådanne begæringer i medfør af deres beføjelse til at tilrettelægge den interne organisation, hvorefter de er bemyndigede til at træffe passende foranstaltninger vedrørende deres interne funktion med henblik på at sikre en hensigtsmæssig forretningsgang.

Henset til den gradvise udvikling inden for området borgernes ret til aktindsigt i dokumenter, som er i myndighedernes besiddelse, har Retten ikke gjort sig skyldig i en urigtig retsanvendelse, når den fastslog, at eftersom der på det tidspunkt, hvor den anfægtede afgørelse blev truffet, ikke fandtes et fællesskabsretligt princip eller generelle fællesskabsretlige bestemmelser, hvorefter Kommissionen som led i tilrettelæggelsen af sin interne organisation udtrykkeligt ikke var beføjet til at opstille forfatterreglen, således som denne er fastsat i den ved afgørelse 94/90 vedtagne adfærdskodeks, og hvorefter det gælder, at når det dokument, som institutionen ligger inde med, har en fysisk eller juridisk person, en medlemsstat, en anden EF-institution eller et EF-organ eller enhver anden national eller international organisation som ophavsmand, skal begæringen stiles direkte til dokumentets ophavsmand, kunne den pågældende regel bringes i anvendelse i den foreliggende sag.

( jf. præmis 38, 40, 43 )

4. Det formål, der forfølges med afgørelse 94/90 om aktindsigt i Kommissionens dokumenter, er ikke alene at sikre Kommissionens interne funktion med henblik på at opnå en hensigtsmæssig forretningsgang, men også at fastsætte bestemmelser, hvorefter offentligheden skal have størst mulig adgang til de dokumenter, som Kommissionen ligger inde med, hvorfor undtagelser fra denne ret skal fortolkes og anvendes strengt.

I henhold til den ved afgørelse 94/90 vedtagne adfærdskodeks forudsætter en streng fortolkning og anvendelse af forfatterreglen således, at Kommissionen skal efterprøve dokumentets oprindelse og over for den, der begærer aktindsigt, præcisere identiteten af dokumentets forfatter, således at den pågældende kan fremsætte en begæring om aktindsigt over for forfatteren.

( jf. præmis 48 og 49 )