Sagen for den ret, som har forelagt Domstolen et spørgsmål i henhold til EØF-traktatens artikel 177, drejer sig om den toldretlige klassificering af tyttebær, som i 1974 blev indført fra Finland til Tyskland. På tidspunktet for de omstændigheder, der ligger til grund for hovedsagen, kunnen tyttebær toldfrit indføres fra Finland til Tyskland i medfør af den fælles toldtarifs position 08.08, B, »bær, friske«, medens de under position 08.10 B hørende frosne tyttebær var underkastet en toldsats på 20 %.

Ved de omtvistede varers undersøgelse med henblik på en tarifering på tidspunktet for grænseovergangen havde de tyske myndigheder fastholdt, at varen fremstod som en meget hård, iset og krystallinsk masse, selv om den på ydersiden så ud til ikke at være så hårdt frosset, henholdsvist fremviste tegn på optøning. Da varen havde været frosset, havde myndighederne ikke set sig i stand til at betragte den som friske frugter i den fælles toldtarifs betydning og havde følgelig henført den under position 08.10.B.

Importøren anførte i sin klagesag mod denne afgørelse, at bærrene alene var frosset for at undgå transportskader, og ikke for at forsinke deres markedsføring.

Ifølge Domstolens faste retspraksis, som støttes på praktikabilitetshensyn og toldmyndighedernes effektivitet, skal tariferingen ske ved hjælp af objektive, let anvendelige kriterier og således navnlig på grund af varens tilstand på tidspunktet for toldklareringen (jf. f.eks. dom 36/71, Günter Henck, Recueil 1972, s. 198, og fra den seneste tid dom 53/75, Vandertaelen, af 10. december 1975). Herefter er de formål, som en eksportør eller en importør forfølger, når han fremstiller varen i en bestemt tilstand, navnlig de formål, der vedrører den anvendelse, som varen er bestemt til, i reglen uden betydning, også i betragtning af vanskelighederne ved en efterprøvelse af sandheden af den slags påstande. Noget andet gælder alene, når anvendelsen udtrykkeligt er gjort til en del af varens kendetegn. I et sådant tilfælde må der foreskrives en hensigtsmæssig kontrol.

Ifølge denne almindelige grundsætning må der derfor gås ud fra, at den af sagsøger anførte omstændighed, at varens nedfrysning ikke skulle tjene til at gøre den holdbar for en længere periode, således at den først senere skulle markedsføres, men alene til bedre beskyttelse under transporten, ikke kan opveje den objektive omstændighed, at produktet på grund af den nedkøling, som var foretaget inden afsendelsen, ved grænsen fremstod som næsten helt frosset og i fast tilstand.

Den pågældende importør bemærker yderligere, at hvis alene varens tilstand på tidspunktet for toldbesigtigelsen var af betydning for tariferingen, så kunne toldinspektøren i et tilfælde som det foreliggende, hvor varen ikke befordres i kølevogn, henføre varen på den ene eller den anden måde simpelthen ved at fremskynde eller udskyde tidspunktet for inspektionen.

Det er korrekt, at en udsættelse med toldinspektionen havde kunnet føre til, at varen var forefundet i optøet tilstand. Kommissionens befuldmægtigede har imidlertid anført, at produktet på grund af nedfrysningen undergår irreversible ændringer, som allerede viste sig i varens ydre karakteristika så som frugtens hårdhed og elasticitet og i dens formindskede saftindhold; disse ændringer kan i det foreliggende tilfælde også videnskabeligt efterprøves ved en undersøgelse af vævsstrukturen. Disse ændringer ville således være til hinder for, at frosne frugter selv efter optøningen kunne anses som friske.

Dommeren søger ved løsningen af et toldretligt tariferingsproblem naturligt efter en funktionel forbindelse til de forskellige toldsatser, som gælder for de to positioner, hvis respektive anvendelsesområder han skal afgrænse.

Da det i det foreliggende tilfælde ikke kan antages, at den frosne vare som sådan opnår en højere handelsværdi, må det sluttes, at den højere toldsats alene kan forklares ved den højere værdi, som afhænger af de bedre markedsføringsmuligheder, som den længere holdbarhed kan give den. Derfor er de ringe mængder friske frugter, der som sådanne måtte være bestemt til at blive hurtigere optaget på markedet, undergivet lavere toldsatser. I denne forstand synes begrebet frisk frugt stillet over for begrebet frugt, der er konserveret ved frysning, og følgelig kan det siges, at alene den frugt, som aldrig har været frosset, er frisk. Det tilfældige tidspunkt, da varen føres over grænsen, er klart ikke væsentligt for afgrænsningen af de to udgaver af samme vare; afgørende er snarere de to typers forskelle, som på dette tidspunkt må fastslås, således at de kan underkastes forskellig toldbehandling.