ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/58/EF af 12. juli 2002 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor (direktiv om databeskyttelse inden for elektronisk kommunikation), idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
Konklusion:

1)
:

Traktatbrud – artikel 39 EF og artikel 7 i Rådets forordning nr. 1612/68/EØF af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet (EFT 1968 II, s. 467) – adgang til ansættelse i den offentlige forvaltning i Spanien – forpligtelse til for EF-borgeres vedkommende at tage hensyn til deres tidligere ansættelse i en anden medlemsstats offentlige forvaltning ved fastsættelsen af deres økonomiske rettigheder.
Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2001/55/EF af 20. juli 2001 om minimumsstandarder for midlertidig beskyttelse i tilfælde af massetilstrømning af fordrevne personer og om foranstaltninger, der skal fremme en ligelig fordeling mellem medlemsstaterne af indsatsen med hensyn til modtagelsen af disse personer og følgerne heraf, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet.
Påstand om delvis annullation af Rådets forordning (EF) nr. 2287/2003 af 19. december 2003 om fastsættelse for 2004 af fiskerimuligheder og dertil knyttede betingelser for visse fiskebestande og grupper af fiskebestande gældende for EF-farvande og for EF-fartøjer i andre farvande, som er omfattet af fangstbegrænsninger (EUT L 344, s. 1), for så vidt som de nye fiskerimuligheder i Nordsøen og Østersøen ikke er blevet tildelt under hensyntagen til Spaniens interesser, og dette trods udløbet af overgangsperioden – forskelsbehandling – anvendelse af artikel 20, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 2371/2002 af 20. december 2002 om bevarelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne som led i den fælles fiskeripolitik (EFT L 358, s. 59).
42

Det skal i denne forbindelse bemærkes, at det tilsigtede mål om bevarelse af fiskeressourcerne og princippet om relativ stabilitet i fiskerivirksomheden har afgørende betydning for alle fællesskabsretlige bestemmelser på dette område, herunder, fra tiltrædelsesakten til vedtagelsen af forordning nr. 1954/2003, de bestemmelser, der har til formål at integrere Kongeriget Spanien i den generelle ordning for den fælles fiskeripolitik. Det anføres således i tredje betragtning til forordning nr. 1275/94, at »de nye bestemmelser skal muliggøre Spaniens […] fulde integration i den generelle ordning for den fælles fiskeripolitik under fuld overholdelse af gældende fællesskabsret, især princippet om relativ stabilitet og undtagelserne fra princippet om fri adgang til farvandene som fastsat i […] forordning (EØF) nr. 3760/92«. Det anføres desuden i fjerde og femte betragtning til forordning nr. 1275/94, at »den frie adgang til farvandene bør ledsages af en rammeordning for fiskerikapaciteten, således at det sikres, at metoderne svarer til de ressourcer, der er til rådighed«, og at »tilpasningerne ikke [må] medføre en forøgelse af de samlede niveauer for den nuværende fiskeriindsats for det enkelte ICES-område og CECAF-afsnit[,] [og at] de heller ikke [må] være til skade for de ressourcer, der er underlagt kvantitative fangstbegrænsninger«. Ligeledes anføres det i tredje og fjerde betragtning til forordning nr. 685/95, at »det er nødvendigt at respektere den eksisterende ligevægt og de gældende EF-bestemmelser, bl.a. princippet om relativ stabilitet«, og at »det må sikres, at den nuværende, samlede fiskeriindsats i forbindelse med de farvande og ressourcer, der er omfattet af [tiltrædelses]akten […] ikke stiger«.
110

Det tilkommer således for det første Retten at udtale sig om, hvorvidt Kommissionen under sagens omstændigheder begik en åbenbar forsømmelse og klart tilsidesatte sin forpligtelse til at udvise rettidig omhu, og for det andet, i givet fald, at prøve de øvrige anbringender, som Retten var berettiget til ikke at tage stilling til, da den havde annulleret artikel 2 og 3 i den anfægtede beslutning, nemlig anbringender om, at Kommissionen fejlagtigt havde anset visse investeringer for omfattet af EKSF-traktaten, at en del af den omhandlede støtte burde have været anset for støtte til fordel for miljøbeskyttelse, og at den relevante diskonteringssats blev fastsat forkert.
70

For det andet skal det vedrørende anvendelsesområdet for artikel 2, stk. 5, i lov nr. 109/1994 for så vidt angår forskrifterne i direktiv 93/37 først bemærkes, at det fremgår af Domstolens praksis, at den omstændighed, at det i en bestemmelse i national ret, som indgår i et samlet regelsæt om byplanlægning med egne kendetegn og med et formål, der er forskelligt fra det, som forfølges med direktiv 93/37, er fastsat, at indehaveren af en byggetilladelse eller en godkendt udstykningsplan for et infra- og servicestrukturarbejde udfører dette arbejde mod helt eller delvist fradrag i det bidrag, der skyldes for tilladelsens udstedelse, ikke er tilstrækkeligt til at undtage arbejdets udførelse fra dette direktivs anvendelsesområde, når betingelserne for direktivets anvendelse er opfyldt (jf. dommen i sagen Ordine degli Architetti m.fl., præmis 66).
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende – den lovgivning, der skal anvendes – arbejdstagere udstationeret i en anden medlemsstat end den, hvor arbejdsgiveren er etableret

[Rådets forordning nr. 1408/71, art. 14, stk.1, litra a), og forordning nr. 574/72, art. 11, stk. 1, litra a)]

Sammendrag

Så længe en E 101-attest, der er udstedt i henhold til artikel 11, stk. 1, litra a), i forordning nr. 574/72 om regler til gennemførelse af forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 2001/83, og yderligere ændret ved forordning nr. 2195/91, ikke er trukket tilbage eller erklæret ugyldig af myndighederne i den medlemsstat, som har udstedt den, er den bindende for den kompetente institution og domstolene i den medlemsstat, hvor arbejdstageren er udstationeret.

En domstol i den pågældende arbejdstagers værtsmedlemsstat er derfor ikke berettiget til at efterprøve gyldigheden af en E 101-attest hvad angår angivelsen af de omstændigheder, som attesten er udstedt på grundlag af, navnlig med hensyn til, om der i udstationeringsperioden består et organisk bånd – i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 14, stk. 1, litra a), i forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 2001/83, og yderligere ændret ved forordning nr. 2195/91, sammenholdt med punkt 1 i afgørelse nr. 128 fra Den Administrative Kommission for Vandrende Arbejdstageres Sociale Stilling af 17. oktober 1985 om anvendelse af artikel 14, stk. 1, litra a), og artikel 14b, stk. 1, i forordning nr. 1408/71 – mellem en virksomhed, som har hjemsted i en medlemsstat, og de arbejdstagere, den har udstationeret på en anden medlemsstats område.

(jf. præmis 33 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål – administrativ procedure – åbningsskrivelse – betingelse – forudgående tilsidesættelse af en forpligtelse, der påhviler en medlemsstat – statens bemærkninger – væsentligt formkrav – åbningsskrivelse vedrørende manglende gennemførelse af et direktiv inden gennemførelsesfristen er udløbet – ulovligt

(Art. 226 EF)

Sammendrag

Fremsendelse af en åbningsskrivelse forudsætter, at det hævdes, at der forudgående er sket tilsidesættelse af en forpligtelse, der påhviler den pågældende medlemsstat. Nævnte medlemsstats mulighed for at fremsætte bemærkninger udgør, selv om medlemsstaten ikke ønsker at udnytte sin adgang hertil, dog en i traktaten hjemlet væsentlig garanti, hvis overholdelse er et væsentligt formkrav til sikring af, at den procedure, hvorved det fastslås, at en medlemsstat har begået et traktatbrud, afvikles behørigt. Der kan således ikke fremsendes en åbningsskrivelse vedrørende manglende gennemførelse af et direktiv, når fristen for dets gennemførelse endnu ikke er udløbet.

(jf. præmis 7)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – grænser

(Art. 234 EF)

2. Fælles toldtarif – toldpositioner – mozzarella i blokform til pizza, der efter fremstilling lagres i en til to uger ved lav temperatur – tarifering i underposition 0406 10 i den kombinerede nomenklatur

Sammendrag

1. Når Domstolen er forelagt en anmodning om præjudiciel afgørelse vedrørende tarifering, er dens opgave i højere grad at oplyse den nationale ret om de kriterier, ved anvendelse af hvilke den nationale ret er i stand til at tarifere de pågældende produkter korrekt i den kombinerede nomenklatur, end selv at foretage denne tarifering, så meget desto mere som Domstolen ikke nødvendigvis er i besiddelse af alle de hertil nødvendige oplysninger. Den nationale ret er således under alle omstændigheder bedre i stand til at foretage tariferingen.

(jf. præmis 19)

2. Underposition 0406 10 i den kombinerede nomenklatur, som er indeholdt i bilag I til forordning nr. 2658/87 om told‑ og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, som ændret ved forordning nr. 1832/2002, skal fortolkes således, at den finder anvendelse på mozzarella i blokform til pizza, der efter fremstilling lagres i en til to uger ved 2-4° C, medmindre denne lagring er tilstrækkelig til, at nævnte mozzarella undergår en ændringsproces, hvorved den opnår en eller flere nye objektive karakteristika og egenskaber, bl.a. for så vidt angår sammensætning, fremtræden og smag. Det tilkommer den forelæggende ret at afgøre, om disse betingelser er opfyldt.

(jf. præmis 37 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – beskatningsgrundlag

[Rådets direktiv 77/388, art. 11, punkt A, stk. 2, litra a), og stk. 3, litra c)]

Sammendrag

I forbindelse med en købsaftale, der bestemmer, at forhandleren i overensstemmelse med køberens intenderede brug af motorkøretøjet leverer dette i indregistreret form og for en pris, der omfatter den registreringsafgift af nye motorkøretøjer, som forhandleren har erlagt før leveringen, er denne afgift, hvis afgiftsudløsende omstændighed ikke er leveringen, men den første indregistrering af køretøjet på det nationale område, ikke omfattet af begrebet skatter, told, importafgifter og andre afgifter som omhandlet i artikel 11, punkt A, stk. 2, litra a), i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter, der skal medregnes i beskatningsgrundlaget. En sådan afgift svarer til et beløb, som den afgiftspligtige person modtager fra køberen af motorkøretøjet som tilbagebetaling af omkostninger afholdt i dennes navn og for dennes regning som omhandlet i samme bestemmelses stk. 3, litra c), og som skal udelukkes fra dette grundlag.

(jf. præmis 14, 16 og 30 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – ophavsret og ophavsretsbeslægtede rettigheder – direktiv 93/83 – radio- og tv-udsendelse via satellit og viderespredning pr. kabel

(Rådets direktiv 93/83, art. 9, stk. 2)

Sammendrag

Artikel 9, stk. 2, i Rådets direktiv 93/83/EØF af 27. september 1993 om samordning af visse bestemmelser vedrørende ophavsrettigheder og ophavsretsbeslægtede rettigheder i forbindelse med radio- og tv-udsendelse via satellit og viderespredning pr. kabel skal fortolkes således, at når et forvaltningsselskab anses for berettiget til at varetage rettighederne for indehaveren af ophavsrettigheder eller ophavsretsbeslægtede rettigheder, der ikke har overdraget varetagelsen af disse rettigheder til et forvaltningsselskab, har dette selskab beføjelse til at udøve indehaverens ret til at give eller nægte en kabeldistributør tilladelse til at videresprede en udsendelse pr. kabel, hvorfor selskabets varetagelse af indehaverens rettigheder ikke er begrænset til de økonomiske aspekter af rettighederne.

Direktivet er imidlertid ikke til hinder for en overdragelse af retten til viderespredning, som kan ske såvel i medfør af en aftale som en lovsformodning, og er derfor ikke til hinder for, at en forfatter, en udøvende kunstner eller en producent som følge af en national retsforskrift fortaber denne ret og sin status som »rettighedshaver« i direktivets artikel 9, stk. 2’s forstand, med den følge, at ethvert retsforhold, der består i medfør af denne bestemmelse mellem ham og forvaltningsselskabet, ophører.

(jf. præmis 24 og 25 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Frie varebevægelser – handel med tredjelande – proceduren for forarbejdning under toldkontrol

[Rådets forordning nr. 2913/92, art. 133, litra e)]

2. Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – retsakter fra Fællesskabets institutioner

[Art. 234 EF; Rådets forordning nr. 2913/92, art. 133, litra e)]

3. Frie varebevægelser – handel med tredjelande – proceduren for forarbejdning under toldkontrol

[Rådets forordning nr. 2913/92, art. 133, litra e)]

4. Frie varebevægelser – handel med tredjelande – proceduren for forarbejdning under toldkontrol

[Rådets forordning nr. 2913/92, art. 133, litra e); Kommissionens forordning nr. 2454/93, art. 502, stk. 3]

Sammendrag

1. Toldkodeksudvalgets konklusioner i forbindelse med en ansøgning om bevilling til forarbejdning under toldkontrol i medfør af artikel 133, litra e), i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks, som ændret ved forordning nr. 2700/2000, er ikke bindende for de nationale toldmyndigheder, der træffer afgørelse om en ansøgning om bevilling til forarbejdning under toldkontrol.

(jf. præmis 33 og domskonkl. 4)

2. Toldkodeksudvalgets konklusioner i forbindelse med en ansøgning om bevilling til forarbejdning under toldkontrol i medfør af artikel 133, litra e), i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks, som ændret ved forordning nr. 2700/2000, kan ikke gøres til genstand for en gyldighedsundersøgelse i medfør af artikel 234 EF.

(jf. præmis 41 og domskonkl. 3)

3. Artikel 133, litra e), i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks, som ændret ved forordning nr. 2700/2000, der fastsætter de økonomiske forudsætninger, der skal være opfyldt for, at der meddeles bevilling til forarbejdning under toldkontrol, henviser til »væsentlige interesser hos Fællesskabets producenter af lignende varer«. Der skal herved i forbindelse med en vurdering af en ansøgning om bevilling til forarbejdning under denne bestemmelse ikke blot tages hensyn til færdigvaremarkedet, men også til den økonomiske situation på markedet for de råvarer, der anvendes til at fremstille disse varer.

(jf. præmis 47 og 52 samt domskonkl. 1)

4. De kriterier, der skal tages hensyn til ved vurderingen af »oprettelse eller opretholdelse af [...] forarbejdningsvirksomhed« som omhandlet i artikel 133, litra e), i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks, som ændret ved forordning nr. 2700/2000, og artikel 502, stk. 3, i forordning nr. 2454/93 om visse gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2913/92, kan omfatte kriteriet vedrørende skabelse af et minimumsantal arbejdspladser som følge af den planlagte forarbejdningsvirksomhed, men er ikke begrænset til dette. Kriterierne afhænger af arten af den pågældende forarbejdningsvirksomhed, og de nationale toldmyndigheder, der har til opgave at undersøge de økonomiske forudsætninger i henhold til disse to bestemmelser, skal foretage en samlet vurdering af alle de relevante forhold, herunder antallet af skabte arbejdspladser, værdien af den foretagne investering eller varigheden af den planlagte virksomhed.

(jf. præmis 59 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug – fælles landbrugspolitik – integreret system for forvaltning og kontrol af visse støtteordninger

(Rådets forordning nr. 2988/95, art. 2, stk. 2; Kommissionens forordning nr. 3887/92, art. 9, stk. 2, og nr. 2419/2001, art. 31)

Sammendrag

Artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 2988/95 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser, der fastslår, at ændres bestemmelserne om administrative sanktioner i en fællesskabsretsakt efterfølgende, anvendes de mindst strenge bestemmelser med tilbagevirkende kraft, finder ikke anvendelse, når der efter at være konstateret en overskridelse på mere end 20% af det anmeldte areal i forhold til det areal, der er fastslået i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 9, stk. 2, i forordning nr. 3887/92 om gennemførelsesbestemmelser for det integrerede system for forvaltning og kontrol af visse EF- støtteordninger, stilles krav om tilbagebetaling af det samlede beløb, der oprindeligt er blevet ydet som fællesskabsstøtte, med tillæg af renter, selv om vedkommende erhvervsdrivende gør gældende, at denne støtte burde være genstand for en mindre tilbagebetaling i medfør af artikel 31, stk. 3, i forordning nr. 2419/2001 om gennemførelsesbestemmelser for det integrerede system for forvaltning og kontrol af visse EF-støtteordninger, der indførtes ved forordning nr. 3508/92.

Artikel 31 i forordning nr. 2419/2001 hjemler ikke en sanktion og udgør således ikke en ændring af den i artikel 9, stk. 2, i forordning nr. 3887/92 hjemlede sanktion.

(jf. præmis 24 og 25 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug – fælles markedsordning – eksportrestitutioner

(Kommissionens forordning nr. 800/1999, art. 5, stk. 4, og art. 51, stk. 2)

Sammendrag

En erklæring i udførselsangivelsen om, at den vare, for hvilken der ansøges om restitution, har oprindelse inden for Fællesskabet, udgør en af de oplysninger, der skal afgives under sanktionsansvar i overensstemmelse med artikel 51, stk. 2, sammenholdt med artikel 5, stk. 4, i forordning nr. 800/1999 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter.

(jf. præmis 35 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – varemærker – direktiv 89/104 – rettigheder knyttet til varemærket

(Rådets direktiv 89/104, art. 5, stk. 1, og art. 12, stk. 2)

Sammendrag

Artikel 5, stk. 1, i første direktiv 89/104 om varemærker skal fortolkes således, at retten, for at fastslå omfanget af den beskyttelse, der tilkommer et retmæssigt registreret varemærke i kraft af dets særpræg, skal tage hensyn til den berørte kundekreds’ opfattelse på det tidspunkt, hvor brugen af det tegn, der udgør en krænkelse af det pågældende varemærke, blev påbegyndt, idet en reel og effektiv beskyttelse af varemærkeindehaverens rettigheder ikke var sikret, såfremt risikoen for forveksling blev bedømt på et senere tidspunkt.

Når den kompetente ret har fastslået, at det omhandlede tegn på dette tidspunkt udgjorde en krænkelse af varemærket, påhviler det denne ret at træffe de foranstaltninger, der henset til omstændighederne i den konkrete sag forekommer mest hensigtsmæssige for at sikre varemærkeindehaverens rettigheder i henhold til direktivets artikel 5, stk. 1, og disse foranstaltninger kan navnlig omfatte et pålæg om at ophøre med at bruge dette tegn.

En sådan foranstaltning må dog ikke træffes, når det er blevet konstateret, at det pågældende varemærke har mistet sit særpræg som følge af indehaverens virksomhed eller passivitet, således at varemærket er blevet til en almindelig betegnelse i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i direktivets artikel 12, stk. 2, og indehaveren følgelig har fortabt sine rettigheder.

(jf. præmis 17, 18, 20, 24, 25 og 37 samt domskonkl. 1-3)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fælles toldtarif – toldpositioner – køretøjer, som kan trække last, der er mindst tre gange større end deres egenvægt – Kommissionens forordning nr. 2518/98

(Kommissionens forordning nr. 2518/98)

2. Fælles toldtarif – toldpositioner – nye terrængående køretøjer med fire hjul, som kan skubbe mindst to gange deres egenvægt

Sammendrag

1. Nr. 5 i skemaet i bilaget til forordning nr. 2518/98 om tarifering af visse varer i den kombinerede nomenklatur er ugyldig, idet det for de køretøjer, der er beskrevet i underposition 8703 21 10 i den kombinerede nomenklatur, anvender en kapacitet til at trække last, der er mindst tre gange større end køretøjernes egenvægt, hvilket er en anden end den, der er indeholdt i tariferingsudtalelsen fra Udvalget for Det Harmoniserede Varebeskrivelses- og Varenomenklatursystem fra 1999, hvorved det udstrækker rækkevidden af positionen vedrørende køretøjer, der hovedsagelig er konstrueret til personbefordring.

(jf. præmis 51 og domskonkl. 1)

2. Nye terrængående køretøjer med fire hjul, som kun har et sæde, er forsynet med et styretøj af Ackerman-typen, der kontrolleres ved hjælp af et styr, er udstyret med en trækkrog, og hvis tekniske karakteristika gør dem i stand til at skubbe mindst to gange deres egenvægt, skal tariferes i underposition 8701 90 i den kombinerede nomenklatur. Det påhviler den nationale ret at foretage tariferingen af disse køretøjer i de underpositioner, der svarer til deres motoreffekt.

(jf. præmis 59 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Socialpolitik – beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed – direktiv 93/104 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden

(Rådets direktiv 93/104, art. 7)

Sammendrag

Artikel 7 i direktiv 93/104 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, som ændret ved direktiv 2000/34, skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en national bestemmelse, hvorefter det under en ansættelsesaftales beståen er tilladt, at årlige feriedage, jf. artikel 7, stk. 1, som ikke afholdes i løbet af et bestemt år, i løbet af et efterfølgende år erstattes af en økonomisk godtgørelse.

Hver arbejdstagers ret til årlig betalt ferie må således betragtes som et særligt vigtigt princip i Fællesskabets sociallovgivning, der ikke kan fraviges, og som kun kan gennemføres af de kompetente nationale myndigheder inden for de udtrykkelige begrænsninger, der er fastsat ved direktivet selv. Dette direktiv fastslår den regel, at en arbejdstager normalt har ret til en reel hviletid med henblik på en effektiv beskyttelse af hans sikkerhed og sundhed, da direktivets artikel 7, stk. 2, kun giver adgang til, at retten til årlig betalt ferie erstattes med en finansiel godtgørelse, såfremt arbejdsforholdet ophører.

(jf. præmis 28, 29 og 35 samt domskonkl.)