Forslag til afgørelse fra generaladvokat Saggio fremsat den 10. december 1998. - J.M. Mulder, W.H. Brinkhoff, J.M.M. Muskens, T. Twijnstra og Otto Heinemann mod Rådet for Den Europæiske Union og Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Tillægsafgift på mælk - Ansvar uden for kontraktforhold - Erstatning og opgørelse af tab. - Forenede sager C-104/89 og C-37/90.



Samling af Afgørelser 2000 side I-00203



Generaladvokatens forslag til afgørelse

Retsregler og faktiske omstændigheder

De anfægtede forordninger

1 Ved Rådets forordning (EØF) nr. 1078/77 af 17. maj 1977 om indførelse af en præmieordning for ikke-markedsføring af mælk og mejeriprodukter og for omstillingen af malkekvægsbesætninger (1) indførtes en præmieordning for ikke-markedsføring af mejeriprodukter i en periode på fem år (artikel 1 og 2).

2 Ved Rådets forordning (EØF) nr. 856/84 af 31. marts 1984 om ændring af forordning (EØF) nr. 804/68 om den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter (2) indførtes en tillægsafgift, der opkræves for de leverede mælkemængder, som overstiger en referencemængde, der skal fastsættes (jf. artikel 1, som indfører en ny bestemmelse, artikel 5c, i grundforordningen fra 1968). Denne mængde fastsættes på grundlag af bestemmelserne i Rådets forordning (EØF) nr. 857/84 af 31. marts 1984 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EØF) nr. 804/68 omhandlede afgift på mælk og mejeriprodukter (3). Referencemængden er som hovedregel lig med den mængde mælk, der er leveret eller opkøbt i kalenderåret 1981, forhøjet med 1% (artikel 2, stk. 1). Medlemsstaterne kan dog bestemme, at referencemængden på deres område er lig med den mængde mælk eller mælkeækvivalent, der er leveret eller opkøbt i kalenderåret 1982 eller 1983, afpasset med en procentsats på en sådan måde, at garantimængden, som udtrykkeligt fremgår af artikel 5c, stk. 3, ikke overskrides (artikel 2, stk. 2). Gennemførelsesbestemmelserne for denne tillægsafgift er endelig fastsat i Kommissionens forordning (EØF) nr. 1371/84 af 16. maj 1984 (4).

3 I domme af 28. april 1988, Mulder (5) og Von Deetzen (6), har Domstolen erklæret forordning nr. 857/84, som suppleret ved forordning nr. 1371/84, ugyldig på grund af tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning »i det omfang, den ikke bestemmer, at der tildeles en referencemængde til de producenter, som i henhold til en forpligtelse påtaget i henhold til Rådets forordning nr. 1078/77 af 17. maj 1977 ikke har leveret mælk i det referenceår, som den pågældende medlemsstat har lagt til grund« (7).

4 Som følge af disse domme vedtog Rådet den 20. marts 1989 forordning (EØF) nr. 764/89 om ændring af forordning (EØF) nr. 857/84 (8). Ved denne forordning blev der indføjet en ny artikel 3a i forordning nr. 857/84, hvorefter producenter, som på grund af en forpligtelse efter forordning nr. 1078/77 ikke har leveret mælk i referenceåret, under visse betingelser og fra den 29. marts 1989 kan få tildelt en specifik referencemængde (artikel 3a, stk. 1) »lig med 60% af den mælkemængde eller den mængde mælkeækvivalent, som producenten har leveret eller solgt i de seneste tolv kalendermåneder inden måneden for indgivelsen af ansøgningen om ikke-markedsførings- eller omstillingspræmie« (artikel 3a, stk. 2).

5 I dom af 11. december 1990, Spagl, har Domstolen ligeledes erklæret artikel 3a, stk. 1 og 2, i forordning nr. 857/84 for ugyldig, for det første for så vidt stk. 1 »udelukker, at den særlige referencemængde i bestemmelsen tildeles producenter, hvis ikke-markedsførings- eller omstillingsperiode i overensstemmelse med en forpligtelse, der var indgået i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 1078/77 af 17. maj 1977, udløb før den 31. december 1983 henholdsvis den 30. september 1983«, og for det andet for så vidt stk. 2 »begrænser den i bestemmelsen omhandlede særlige referencemængde til 60% af den mængde mælk eller mælkeækvivalent, som producenten har leveret eller solgt i de seneste tolv kalendermåneder inden indgivelsen af ansøgningen om ikke-markedsførings- eller omstillingspræmien«, som blev indført ved den nævnte forordning nr. 1078/77 (9).

De faktiske omstændigheder

6 Sagsøgerne i sag C-104/89, Mulder, Brinkhoff, Muskens og Twijnstra, påtog sig en ikke-markedsføringsforpligtelse i henhold til forordning nr. 1078/77 og leverede følgelig hverken mælk eller mejeriprodukter i en periode på fem år, herunder bl.a. kalenderåret 1983, der af Nederlandene var valgt som referenceår med henblik på anvendelsen af tillægsafgiftsordningen i henhold til forordning nr. 856/84 og nr. 857/84, og de kunne derfor ikke drage fordel af den i 1984 indførte kvote-ordning. Mulder, Brinkhoff og Twijnstra genoptog mælkeproduktionen efter Domstolens afsigelse af ovennævnte Mulder- og Von Deetzen-domme, hvori forordning nr. 857/84 blev erklæret ugyldig. Muskens udsatte derimod genoptagelsen af sin mælkeproduktion, indtil han i henhold til forordning nr. 764/89 kunne få tildelt en specifik referencemængde.

7 Sagsøgeren i sag C-37/90, Otto Heinemann, er en tysk landmand, der påtog sig en ikke-markedsføringsforpligtelse for perioden 1979-1984. Den 20. november 1984 og den 16. december 1985 ansøgte han om tildeling af en referencemængde i henhold til forordning nr. 856/84 og nr. 857/84. Ansøgningerne blev afslået under henvisning til ovennævnte bestemmelser. Efter ikrafttrædelsen af forordning nr. 764/89 har Heinemann imidlertid fået tildelt en midlertidig specifik referencemængde, og som følge heraf genoptog han mælkeleverancerne den 29. august 1989.

8 Ved stævning indleveret den 31. marts 1989 i sag C-104/89 og ved stævning indleveret den 7. februar 1990 i sag C-37/90 har alle sagsøgerne i henhold til EF-traktatens artikel 178 anlagt sag med påstand om, at det fastslås, at Fællesskabet er ansvarlig for de tab, de har lidt ved anvendelsen af de nævnte forordninger, som er erklæret ugyldige, og at Rådet og Kommissionen endvidere dømmes til at erstatte disse tab.

9 Ved kendelse af 9. juli 1991 er de to sager blevet forenet.

Dommen af 19. maj 1992 og den efterfølgende procedure

10 I mellemdommen i de to sager (herefter »dommen fra 1992«) fastslog Domstolen den 19. maj 1992 (10), at Fællesskabet var ansvarlig for sagsøgernes tab, og dømte Rådet og Kommissionen til at betale erstatning.

11 Domskonklusionen har følgende ordlyd:

»1) De sagsøgte dømmes til at erstatte de tab, som sagsøgerne har lidt ved anvendelsen af Rådets forordning (EØF) nr. 857/84 af 31. marts 1984, som suppleret ved Kommissionens forordning (EØF) nr. 1371/84 af 16. maj 1984, for så vidt disse forordninger ikke indeholder nogen bestemmelse om tildeling af en referencemængde til producenter, som efter at have påtaget sig en forpligtelse i henhold til Rådets forordning (EØF) nr. 1078/77 af 17. maj 1977 ikke har leveret mælk i det af den pågældende medlemsstat valgte referenceår.

2) Af de pågældende erstatningsbeløb svares rente 8% for så vidt angår sag C-104/89 og 7% p.a. for så vidt angår sag C-37/90 fra datoen for afsigelsen af nærværende dom.

3) I øvrigt frifindes sagsøgte.

4) Inden tolv måneder efter domsafsigelsen meddeler parterne Domstolen størrelsen af de efter fælles aftale fastsatte erstatningsbeløb.

5) Såfremt en sådan aftale ikke kommer i stand, meddeler parterne inden samme frist Domstolen deres påstande, opgjort i tal.

6) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.«

12 Hvad angår beregningen af erstatningsbeløbet fastslog Domstolen i dommens præmis 26, at den tabte fortjeneste udgøres af forskellen mellem på den ene side den indtægt, som sagsøgerne kunne have haft under normale omstændigheder ved leverancer af mælk, som de ville have foretaget, såfremt de »i perioden mellem den 1. april 1984, hvor forordning nr. 857/84 trådte i kraft, og den 29. marts 1989, hvor forordning nr. 764/89 trådte i kraft«, havde fået tildelt de referencemængder, som de havde ret til, og på den anden side den indtægt, som de faktisk har haft ved ikke blot at levere mælk i denne periode, men ligeledes ved en eventuel erstatningsvirksomhed.

13 Ifølge Domstolen er referencemængderne »den mængde mælk, de har leveret i en repræsentativ periode forud for deres ikke-markedsføringsperiode, såsom den mængde, der dannede grundlaget for beregningen af ikke-markedsføringspræmien« (præmis 28).

14 Domstolen fastslog endvidere: »Denne sidstnævnte mængde skal forhøjes med 1% ved analog anvendelse af artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 857/84 for at sikre, at sagsøgerne ikke underkastes særlige begrænsninger i forhold til de producenter, hvis referencemængder er fastsat i henhold til nævnte artikel 2. Den pågældende mængde skal dog justeres med en nedsættelsessats, der er repræsentativ for de nedsættelser, der blev foretaget for de af artikel 2 omfattede producenter, for at undgå, at sagsøgerne opnår en uberettiget fordel i forhold til denne gruppe erhvervsdrivende« (præmis 29).

15 Vedrørende beregningen af de hypotetiske indtægter præciserede Domstolen, at »der beregningsmæssigt [skal] tages udgangspunkt i rentabiliteten af en repræsentativ bedrift af den type, som sagsøgerne driver«, idet der dog herved kan tages hensyn til den nedsatte rentabilitet, som normalt kendetegner en sådan bedrift i den periode, hvor mælkeproduktionen genoptages (præmis 32).

16 Hvad angår indtægterne fra en eventuel erstatningsvirksomhed fastslog Domstolen endelig, at disse ikke alene skal omfatte »de indtægter, som sagsøgerne faktisk har haft ved andre aktiviteter, men også indtægter, som de havde kunnet indtjene, såfremt de på fornuftig vis havde igangsat en sådan virksomhed ... Eventuelle driftstab, som sagsøgerne har pådraget sig ... kan ikke tilregnes Fællesskabet, da sådanne tab ikke beror på virkningerne af en fællesskabsretsakt« (præmis 33).

17 Efter domsafsigelsen nåede parterne ikke til enighed om de beløb, der skulle udbetales til producenterne, og begærede sagen genoptaget, idet de præciserede deres krav, henholdsvis tilbud om erstatning.

18 Ved kendelse af 12. juli 1996 udpegede Domstolen i henhold til artikel 22 i protokollen vedrørende statutten og procesreglementets artikel 49, stk. 1, en sagkyndig med henblik på at fastslå tabets størrelse.

19 Den udpegede sagkyndige (herefter »den sagkyndige«) indleverede sin rapport til Domstolens Justitskontor den 27. februar 1997.

Rådets forordning (EØF) nr. 2187/93

20 Efter denne dom vedtog Rådet forordning (EØF) nr. 2187/93 af 22. juli 1993 om tilbud om erstatning til visse producenter af mælk og mejeriprodukter, som midlertidigt har været forhindret i at udøve deres virksomhed (11).

21 I denne forordning fastsætter Rådet kriterier for beregning af erstatningsbeløbet og fastsætter i dette øjemed de hypotetiske og faktiske indtægter for de producenter, der har ret til erstatning. I artikel 6 bestemmer Rådet nærmere, at den hypotetiske indtægt skal fastsættes i forhold til den årlige mængde, der anvendtes ved beregningen af den ydede præmie i henhold til forordning nr. 1078/77, med tillæg af 1% og efter fradrag af en procentsats, der er repræsentativ for de i den pågældende medlemsstat anvendte nedsættelser af referencemængderne for de producenter, som ikke har været omfattet af tillægsafgiften i henhold til forordning nr. 856/84. I artikel 9 bestemmes endvidere, at den mængde, for hvilken der skal ydes erstatning, nedsættes for den pågældende periode med de mængder, der er leveret eller solgt direkte, og som overstiger den referencemængde, producenten i givet fald rådede over inden den pågældende tildeling, bortset fra de mængder, der er nævnt i artikel 3a, stk. 2, andet afsnit, i forordning nr. 857/84.

22 Erstatningsbeløbet beregnes på grundlag af den mængde og den periode, der skal ydes erstatning for, ved anvendelse af en række beløb, der er fastsat for hvert produktionsår (jf. artikel 11 i forordning nr. 2187/93 og bilaget hertil). I dette bilag, som gengives nedenfor, anføres den erstatning, der kan ydes for hvert driftsår i forhold til bedriftens størrelse.

»Bilag

Den erstatning, der skal tilbydes i henhold til artikel 11 (i grønne ECU pr. 100 kg mælk)

Bedriftsstørrelse på grundlag af mælkeproduktionen

50 000 kg

120 000 kg

120 000 kg

1990/91

1989/90

1988/89

1987/88

1986/87

1985/86

1984/85

7,9

8,8

8,3

6,5

6,2

6,9

5,7

8,8

9,7

9,2

7,4

7,1

7,8

6,6

9,7

10,7

10,2

8,3

8,0

8,7

7,6«

De enkelte erstatningskrav

23 Sagsøgerne i sag C-104/89 havde i stævningen nedlagt påstand om, at Rådet og Kommissionen dømmes til at betale dem følgende beløb:

- Mulder 533 997 NLG - Brinkhoff 288 473 NLG - Muskens 448 099 NLG - Twijnstra 787 366 NLG

forhøjet med lovbestemt rente på 8% p.a., indtil betaling sker.

24 I replikken havde de samme sagsøgere krævet følgende erstatningsbeløb:

- Mulder 841 734,60 NLG - Brinkhoff 578 957,20 NLG - Muskens 407 713,40 NLG - Twijnstra 916 084,40 NLG

eller i det mindste de beløb, som Domstolen finder passende og rimelige, stadig forhøjet med renter på 8% p.a. for perioden fra den 30. marts 1989, indtil betaling sker.

25 I indlæggene indgivet efter mellemdommen krævede de samme sagsøgere følgende erstatningsbeløb:

- Mulder 1 159 000 NLG - Brinkhoff 1 166 000 NLG - Muskens 778 500 NLG - Twijnstra 1 069 000 NLG

eller i det mindste de beløb, som Domstolen finder passende og rimelige, forhøjet med renter på 8% p.a. at regne fra afsigelsen af mellemdommen, dvs. den 19. maj 1992, indtil betaling sker.

26 I deres processkrift af 4. juni 1997, der blev indleveret efter afgivelsen af den sagkyndige rapport den 27. februar 1997, har sagsøgerne krævet følgende erstatningsbeløb:

- Mulder 703 090 NLG - Brinkhoff 570 020 NLG - Muskens 535 762 NLG - Twijnstra 751 141 NLG

forhøjet med renter indtil afsigelsen af mellemdommen den 19. maj 1992 »til den sats for statslån, som de nederlandske myndigheder anvender«.

27 I indlægget afgivet efter mellemdommen erklærede Rådet sig indforstået med at yde erstatning i henhold til de i forordning nr. 2187/93 fastsatte betingelser.

28 Kommissionen har beregnet den erstatning, som sagsøgerne efter dens opfattelse har krav på, således:

- Mulder 50 579,15 NLG - Brinkhoff 109 675,55 NLG - Muskens 120 090,83 NLG - Twijnstra 137 299,20 NLG

29 Sagsøgeren i sag C-37/90, Heinemann, har i sin stævning nedlagt påstand om, at Rådet og Kommissionen dømmes til at betale ham 52 652 DEM, forhøjet med lovbestemte renter på 7% p.a. at regne fra sagens anlæggelse.

30 I indlægget, som han indgav den 17. november 1993 efter afsigelsen af mellemdommen, krævede Heinemann et erstatningsbeløb på 71 826 DEM, med tillæg af rente på 7% at regne fra den 19. maj 1992, samt den skat, sagsøgeren var skyldig at svare af dette beløb i form af indkomstskat, og som beløber sig til 4 000 DEM.

31 I indlægget afgivet efter mellemdommen erklærede Rådet sig indforstået med at yde erstatning i henhold til de i forordning nr. 2187/93 fastsatte betingelser.

32 Kommissionen tilbød et erstatningsbeløb på 1 238 DEM.

Formaliteten

33 I sag C-104/89 påstår Kommissionen erstatningskravene afvist for så vidt angår den del af beløbet, der overstiger det i stævningen anførte.

34 I sag C-37/90 påstår Rådet og Kommissionen sagsøgerens krav, som første gang blev fremsat i dennes indlæg af 28. juni 1993, afvist. Dette krav vedrører renter for perioden før domsafsigelsen i 1992. De sagsøgte institutioner finder, at disse krav er nye og derfor ikke kan antages til realitetsbehandling ifølge procesreglementets artikel 42, stk. 2.

35 Sagsøgerne gør heroverfor gældende, at i Kampffmeyer m.fl.-dommen (12) fandt Domstolen, at de under retssagen anførte rettelser eller forhøjelser af det i stævningen indeholdte beløb ikke udgjorde nye anbringender i procesreglementets artikel 42's forstand.

36 Det skal i denne henseende blot bemærkes, at under en erstatningssag har sagsøgeren normalt under sagens forløb ret til at ændre det i stævningen krævede beløb. Ifølge fast praksis udgør den omstændighed, at erstatningsbeløbet præciseres efter sagsanlægget, »en udvikling af de påstande, der er nedlagt i stævningen; de kan således ... antages til realitetsbehandling« ifølge de relevante bestemmelser i procesreglementet (13).

Realiteten

Beregning af erstatningen i almindelighed

37 På sagens nuværende trin skal Domstolen fastsætte det erstatningsbeløb, som Fællesskabet ved dommen fra 1992 blev tilpligtet at betale til en gruppe mælkeproducenter. I den pågældende dom har Domstolen ganske detaljeret anvist fremgangsmåden for beregningen af dette beløb: den tabte fortjeneste udgør forskellen mellem de indtægter, der af parterne defineres som den hypotetiske indtægt, de kunne have haft ved leverancer af mælk - i tilfælde af tildeling af en markedsføringskvote - og de indtægter, de faktisk har haft eller kunne have haft ved at erstatte mælkeproduktionen, og som af parterne benævnes den alternative indtægt.

38 Det største problem ved at fastsætte beløbet er, at dette ikke direkte kan udledes af de til rådighedværende oplysninger, og at det derfor er nødvendigt at basere sig på formodninger. Dette skyldes primært to ting, nemlig for det første, at det ved beregningen af indtægten fra det hypotetiske mælkesalg er nødvendigt for så vidt angår størstedelen af de faktorer, der indgår i indtægtsberegningen vedrørende den ikke-markedsføringsperiode, hvor producenten har ret til erstatning, at basere sig på gennemsnitlige statistiske værdier for den region, hvor producenten er etableret; og for det andet, at de af parterne fremlagte faktiske oplysninger til beregningen af den alternative indtægt for en stor dels vedkommende er klart utilstrækkelige, således at både skadelidte og institutionerne også ved denne beregning anvender almindelige statistiske værdier som grundlag for et bevis, der består i formodninger.

39 Under sagens behandling er parterne nået til principiel enighed vedrørende de forskellige poster - udgifts- og indtægtsposter - der skal tages hensyn til ved den pågældende beregning. Især har sagsøgerne ændret grundlaget for deres oprindelige beregning, således at de i store træk følger den metode, der er indeholdt i Rådets forordning nr. 2187/93, hvis generelle bestemmelser er nævnt ovenfor.

40 Det er vanskeligt her at vurdere rigtigheden af en sådan metode, dvs. berettigelsen af valget af de forskellige faktorer og de statistiske oplysninger, der anvendes for at vurdere hver enkelt faktors betydning. I denne analyse udgør tilstedeværelsen af en række sagkyndige rapporter, som ikke eller i kun ringe grad adskiller sig fra den almindelige fremgangsmåde, og som således følger den samme metodik, imidlertid en vis støtte.

41 Det skal her undersøges, hvad denne beregningsmetode helt konkret består i. For at fastsætte den hypotetiske indtægt tager parterne hensyn til to indtægtskilder, salget af mælk og salget af udsætterkøer (dvs. køer, der ikke skal bruges til mælkeproduktion) og kalve; fra disse indtægter fratrækkes derefter kun de variable omkostninger, dvs. de omkostninger, der forsvinder ved ophøret med mælkeproduktionen, og ikke de faste udgifter, nemlig de udgifter, producenten har på trods af, at produktionen afbrydes. Fastsættelsen af den alternative indtægt baseres derimod på beregningen af indtægter fra de tre produktionsfaktorer, der frigøres som følge af ophør med mælkeproduktionen: kapital, jord og arbejdskraft. Anvendelsen af et formodningsbaseret system for beregningen af alternative indtægter er imidlertid lidt uklar, eftersom disse indtægter, der er reelle og ikke hypotetiske, i princippet skal vurderes direkte på grundlag af specifikke faktuelle elementer. Som allerede nævnt har parterne ikke fremlagt tilstrækkelige beviser, og derfor har brugen af abstrakte statistiske størrelser været nødvendig. De sagsøgte institutioner fremhæver i denne henseende, at den abstrakte beregning under alle omstændigheder gør det muligt at fastsætte en minimumsindtægt og således fastslå, hvorvidt den af hver sagsøger opgivne indtægt svarer til den, han kunne have haft ved at gøre en rimelig indsats.

42 Herefter skal jeg foretage en analyse af de forskellige indtægtsposter, som anføres af parterne i hver af de to forenede sager.

Sag C-104/89

43 Med henblik på beregningen af den hypotetiske indtægt er det, som allerede nævnt, nødvendigt at fastsætte fortjenesten fra salg af såvel mælk som kalve og udsætterkøer i den periode, hvor sagsøgerne på ulovlig vis var forhindret i at sælge mælk, og derefter at fratrække de variable omkostninger fra disse beløb. I det følgende behandles først fastsættelsen af den periode, der skal tages i betragtning ved vurderingen af tabet, og dernæst analyseres de elementer, der indgår i den hypotetiske og den alternative indtægt.

De perioder, der skal tages i betragtning ved beregning af tabet

44 I præmis 26 i dommen fra 1992 fastslog Domstolen, at den periode, der skal tages i betragtning ved beregningen af det tab, der skal erstattes, »er perioden mellem den 1. april 1984, hvor forordning nr. 857/84 trådte i kraft, og den 29. marts 1989, hvor forordning nr. 764/89 trådte i kraft«. Henset til den af Rådet påberåbte Birra Wührer m.fl.-dom (14) skal det tilføjes, at den relevante periode for fastsættelsen af tabets omfang er perioden fra udløbet af den ikke-markedsføringsforpligtelse, som hver sagsøger på grundlag af forordning nr. 1078/77 har påtaget sig - dvs. fra den dag, sagsøgerne de facto ulovligt var forhindret i at genoptage mælkeproduktionen - indtil den dag, de udtrykkeligt blev tilbudt en ny produktionskvote, dvs. den 29. marts 1989, hvor forordning nr. 764/89 trådte i kraft. Denne forordning tildelte udtrykkeligt en referencemængde til producenter, der som sagsøgerne i den foreliggende sag havde påtaget sig en ikke-markedsføringsforpligtelse i henhold til forordning nr. 1078/77.

45 Udløbsdatoen for sagsøgernes ikke-markedsføringsforpligtelse var henholdsvis den 1. oktober 1984 for Mulder, den 5. maj 1984 for Brinkhoff, den 22. november 1984 for Muskens og endelig den 10. april 1985 for Twijnstra.

46 Det fremgår af de af sagsøgerne fremlagte sagkyndige rapporter, at Mulder genoptog mælkeproduktionen den 1. august 1988 og Brinkhoff den 31. december 1988. Muskens hævder at have genoptaget produktionen i slutningen af 1989 (s. 34 i bilag 35 til replikken). De kalenderår, der ifølge Twijnstra skal tages i betragtning ved beregning af tabet, er årene 1984-1988, og han udelukker således de tre måneder i 1989, der er omfattet af det sidste driftsår før tilbuddet om nye mælkekvoter som fastsat i forordning nr. 764/89. På trods heraf udtaler den sagkyndige, at Twijnstra's egentlige genoptagelse af mælkeproduktionen går tilbage til den 30. april 1988. Denne dato anfægtes hverken af sagsøgeren eller af fællesskabsinstitutionerne. Det viser sig således, at tre af sagsøgerne, og netop Mulder, Brinkhoff og Twijnstra, påbegyndte mælkeproduktionen før den 29. marts 1989. Problemet er herefter at fastslå, om disse datoer kan anses for det relevante sluttidspunkt for beregning af erstatningen. Kommissionen gør gældende, at året 1989 ikke skal indgå i beregningen, eftersom samtlige sagsøgere havde genoptaget produktionen i 1988.

47 På dette punkt er der ingen grund til at fravige Domstolens synspunkt i dommen fra 1992. Ifølge denne ophører den ret til erstatning, som blev anerkendt heri som følge af det tab, der skyldes manglende tildeling af referencemængder fastsat i forordning nr. 857/84, ved tildelingen af en ny referencemængde og således først den 29. marts 1989, hvor forordning nr. 764/89 trådte i kraft. En eventuel genoptagelse af mælkeproduktion før denne dato udgør en indtægtskilde, der skal tages hensyn til ved vurderingen af erstatningen. Det følger heraf, at såfremt den opnåede indtægt er højere end den, sagsøgeren kunne have haft ved tildeling af en mælkekvote, gives der ingen erstatning, mens sagsøgeren i modsat fald har ret til en erstatning, der udgøres af forskellen mellem den hypotetiske og den egentlige indtægt. Jeg mener derfor, at den periode, der skal tages i betragtning ved vurderingen af erstatningen, begynder den dag, som parterne har angivet, hvor ikke-markedsføringsforpligtelsen ophørte, og slutter den 29. marts 1989.

48 Da det under alle omstændigheder er vanskeligt, på grundlag af de af parterne og navnlig af sagsøgerne fremlagte oplysninger, at beregne det præcise erstatningsbeløb i forhold til den periode, i løbet af hvilken de rent faktisk har genoptaget produktionen og solgt mælk, synes det rimeligt og retfærdigt at udelukke denne periode af driftsåret 1988/89 fra den almindelige beregning af erstatningsbeløbet, således som også den sagkyndige har gjort.

Den hypotetiske indtægt

49 Ved beregningen af den hypotetiske indtægt er det nødvendigt indledningsvis at fastsætte sagsøgernes hypotetiske produktionsmængder for de pågældende driftsår, for derefter at undersøge de to indtægtskilder fra mælkeproduktionen (salg af mælk samt salg af udsætterkøer og kalve) og de variable omkostninger, som knytter sig dertil.

- Referencemængderne for den hypotetiske mælkeproduktion i årene 1984-1989

50 I præmis 28 i dommen fra 1992 fastslog Domstolen, at for at fastslå de referencemængder, som sagsøgerne havde ret til i årene 1984-1989, skulle der tages hensyn til »den mængde mælk, de har leveret i en repræsentativ periode forud for deres ikke-markedsføringsperiode, såsom den mængde, der dannede grundlaget for beregningen af ikke-markedsføringspræmien« i henhold til forordning nr. 1078/77.

51 Sagsøgerne havde følgende referencemængder:

Mulder

463 566 kg

Brinkhoff

296 507 kg

Muskens

300 340 kg

Twijnstra

591 905 kg

52 Parterne er enige om at anse disse mængder for de hypotetiske produktionskvoter for driftsårene 1984-1989.

53 Domstolen nævnte derefter, stadig i dommen fra 1992 (præmis 29), at denne mængde »skal forhøjes med 1% ved analog anvendelse af artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 857/84 for at sikre, at sagsøgerne ikke underkastes særlige begrænsninger i forhold til de producenter, hvis referencemængder er fastsat i henhold til nævnte artikel 2« og skal nedjusteres på grundlag af en nedsættelsessats, »der er repræsentativ for de nedsættelser, der blev foretaget for de af artikel 2 omfattede producenter, for at undgå, at sagsøgerne opnår en uberettiget fordel i forhold til denne gruppe erhvervsdrivende«. Disse sidstnævnte nedsættelsessatser fastsættes af medlemsstaterne i de tilfælde, hvor de nationale myndigheder, med henblik på at fastsætte tillægsafgiften i artikel 5c, stk. 1, i Rådets forordning (EØF) nr. 804/68 af 27. juni 1968 om den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter (EFT 1968 I, s. 169), som beregningsgrundlag ikke anvender den leverede eller opkøbte mælk i kalenderåret 1981, men i 1982 eller 1983. Dette sikrer, at der ikke sker en overskridelse af den samlede mængde, der garanteres hver medlemsstat og som udtrykkeligt fremgår af stk. 3 i samme artikel 5c (15).

54 Under sagen blev parterne enige om hvad angår nedsættelsessatserne at anvende de satser, der normalt anvendes af de nederlandske myndigheder ved beregningen af erstatning i henhold til forordning nr. 2187/93. Disse takster er følgende:

1984/85

2,05%

1985/86

3,03%

1986/87

3,03%

1987/88

4,97%

1988/89

7,34%

1989/90

7,34%

55 Det kan derfor lægges til grund, at produktionsmængderne for de forskellige driftsår er de mængder, som parterne er blevet enige om, bortset fra eventuelle fradrag, som skyldes, at der alene tages hensyn til en del af og ikke hele driftsåret (f.eks. driftsåret 1984/85, hvor Mulder's referencemængde skal nedsættes i forhold til det antal dage i dette år, der ikke indgår i beregningen af erstatningen; den for denne beregning relevante periode er således på 122 dage for 1984/85, og referencemængden er lig med 49% af det samlede beløb).

- Den hypotetiske indtægt fra salg af mælk

56 Sagsøgerne er ikke fremkommet med specifikke oplysninger om deres mælkeproduktion, som gør det muligt at fastsætte den hypotetiske indtægt for den omfattede periode, men de har beregnet det økonomiske tab i de forskellige driftsår ved at basere sig på en række statistikker om indtægter fra repræsentative bedrifter inden for samme sektor. Rådet og Kommissionen har bestridt, at det er muligt på dette grundlag at fastsætte sagsøgernes hypotetiske indtægter og har som beregningsmetode anført den af Rådet i forordning nr. 2187/93 nævnte med forbehold for Domstolens »eventuelle korrektioner«. Ifølge sagsøgerne er den samlede hypotetiske indtægt for 100 kg mælk, under anvendelse af DELAR-metoden, dvs. den af de nederlandske myndigheder anvendte metode (16), følgende:

r

Mulder

Brinkhoff

Muskens

Twijnstra

1984/85

62

59

68

-

1985/86

65

64

57

48

1986/87

65

75

58

50

1987/88

70

64

63

54

1988/89

77

67

68

61

1989/90

1990/91

Rådet og Kommissionen anfægter disse oplysninger og gør opmærksom på, at for det første svarer den af sagsøgerne anførte gennemsnitsindtægt for 100 kg mælk til mere eller mindre 62 NLG, sammenlignet med 45 NLG i forordning nr. 2187/93; og for det andet har sagsøgerne fået disse oplysninger fra en privat erhvervsorganisation, der fastsætter indtægten på grundlag af statistiske oplysninger - DELAR-metoden - som under ingen omstændigheder kan anses for at være repræsentativ for landbrugsproduktionen i Nederlandene. Disse oplysninger kan derfor ikke kontrolleres. Kommissionen angiver følgende tal for det nationale gennemsnit for indtægt fra mælkesalg i driftsårene 1984-1989, stadig for salg af 100 kg mælk:

r

Kommissionen

1984/85

39,83

1985/86

41,01

1986/87

44,96

1987/88

49,40

1988/89

53,43

1989/90

54,94

1990/91

49,81

57 Under sagen blev parterne enige om en mælkepris og dermed om fortjenestmargenen. De blev under alle omstændigheder enige om ikke at basere sig på almindelige statistiske oplysninger om det nationale gennemsnit, men på den egentlige mælkepris fra de mejerier, hvortil de normalt leverede mælk. Den udpegede sagkyndige blev således bedt om at fastsætte den specifikke mælkepris for hver sagsøger og dennes nettofortjeneste heraf. På side 18 i den sagkyndige rapport figurerer, som det fremgår af nedenstående skemaer, den pris inkl. afgifter, som hvert mejeri har betalt (skema A), samt hver enkelt sagsøgers indtægt fra mælk solgt i perioden 1984-1989 (skema B).

Skema A

Twee Provinciën

(alt)) (1)

ha/kg

Noord-Nederland (2)

ha/kg

Nestlé Ned.

Friesland (3)

ha/kg

Campina (4)

ha/kg

De Goede\

Verwachting (5)

ha/kg

1984

77,87

77,39

77,94

76,73

79,58

1985

78,97

79,06

80,03

77,09

79,56

1986

78,77

78,34

80,06

78,63

79,78

1987

80,55

79,34

81,05

79,57

81,28

1988

85,63

84,90

87,11

82,12

85,83

1989

84,35

80,36

86,22

86,32

85,40

1) Mulder 2) Brinkhoff 3) Brinkhoff 4) Muskens 5) Twijnstra

Skema B

Mulder

Brinkhoff

Muskens

Twijnstra

I alt

/100 kg

I alt

/100 kg

I alt

/100 kg

I alt

/100 kg

1984/85

177 582 (1)

77,87

206 031 (3)

77,67

80 978 (5)

76,73

0 (7)

79,58

1985/86

358 536

78,97

230 997

79,55

226 762

77,09

449 845

79,56

1986/87

357 628

78,77

229 995

79,20

231 292

78,63

462 493

79,78

1987/88

358 393

80,55

228 226

80,20

229 374

79,57

461 762

81,28

1988/89

101 779 (2)

85,63

201 386 (4)

86,01

230 821 (6)

82,12

39 078 (8)

85,83

(1) fra 1/10/84 (2) til 9/7/88 (3) fra 5/5/84 (4) til 2/2/89 (5) fra 22/11/84 (6) til 31/3/89 (7) fra 10/4/85 (8) til 30/4/88

58 Sagsøgerne er i almindelighed af den opfattelse, at de af den sagkyndige opgivne priser er korrekte. Under henvisning til LEI's (Landbouw Economisch Instituut) indlæg vedrørende den sagkyndige rapport - vedlagt deres processkrift af 4. juni 1997 - påstår de imidlertid, at den sagkyndige faktisk har nedsat erstatningsbeløbet med ca. 10 000 NLG ved at tage hensyn til kalenderår og ikke til de forskellige driftsår, der løber fra den 1. april hvert år.

59 Disse kritikpunkter påvirker ikke troværdigheden af de af den sagkyndige fremlagte oplysninger. Sidstnævnte har under retsmødet under alle omstændigheder fremlagt oplysninger om indtægter beregnet på grundlag af den gennemsnitlige mælkepris i de forskellige driftsår. Det fremgår af disse skemaer, at de årlige indtægter varierer så lidt, at det kun giver en forholdsvis begrænset stigning i den samlede indtægt. Det synes heller ikke velbegrundet at gøre gældende, som Kommissionen, at den sagkyndige har begået en fejl ved i Twijnstra's tilfælde at anvende oplysninger om den årlige mælkepris fra mejeriet »De Goede Verwachting« og ikke fra mejeriet »Twee Provinciën«, som sagsøgeren har oplyst, er det mejeri, han normalt leverer til. I denne henseende er det tilstrækkeligt at bemærke, at den sagkyndige har præciseret, at det første mejeri, De Goede Verwachting, har opkøbt mejeriet Twee Provinciën og således i teorien er blevet den hypotetiske aftager af Twijnstra's mælkeleverancer. På baggrund af det anførte mener jeg derfor, at det er rimeligt og retfærdigt, at beregningen af (den hypotetiske) indtægt fra mælkesalg udføres på baggrund af de af den sagkyndige nævnte tal, som er anført ovenfor. Det gælder imidlertid ikke for indtægten i driftsåret 1988/89, der, som allerede anført, er fastsat af den sagkyndige på grundlag af oplysninger, som har vist sig ukorrekte.

- Den hypotetiske indtægt fra salg af udsætterkøer og kalve

60 Med henblik på beregningen af den hypotetiske indtægt skal der derefter tages hensyn til salg af såkaldte »udsætterkøer« (dvs. køer beregnet til slagtning) og kalve. Dette punkt blev specifikt inddraget af Kommissionen i forbindelse med beregningen af tilbuddet om erstatning som følge af dommen fra 1992, selv om parterne ikke havde optaget dette punkt som en selvstændig post i de sagkyndige rapporter, der blev fremlagt under den skriftlige forhandling forud for domsafsigelsen. Sagsøgerne har således medregnet årsindtægterne fra salg af udsætterkøer og kalve. De har ligeledes anført beløbene for disse indtægter, baseret på LEI's statistikker (jf. bilag 1 i processkriftet af 22.12.1993, skema 1), som fremgår af nedenstående skema.

1984

1985

1986

1987

1988

Omsætning og vækst pr. ko *

LEI

DELAR

Forskel i %

710

745

+ 4,9%

790

840

+ 6,3%

685

760

+ 10,9%

815

890

+ 9,2%

940

990

+ 5,3%

* Indtægt fra salg af udsætterkøer og kalve pr. 100 kg mælk.

Kommissionen har på sin side fremlagt priser på kalve og køer (jf. nedenstående skema), der ifølge denne er højere end de priser, sagsøgerne har angivet.

1984/85

1985/86

1986/87

1987/88

1988/89

Prisen for kalve

385

395

418

440

465

Restværdi for malkekøer

1 600

1 650

1 700

1 750

1 800

Hvad angår priserne på kalve og køer blev parterne enige om at anvende de af Kommissionen fremlagte tal, som fremgår af ovenstående skema.

61 Hvad angår fastsættelsen af den hypotetiske indtægt fra salg af udsætterkøer og kalve tager den sagkyndige, idet han baserer sin beregning på de af Kommissionen anførte priser pr. dyr, udgangspunkt i, at antallet af dyr er forskellig fra det antal, parterne gik ud fra, for så vidt som han medregner hele den kvægbesætning, der er nødvendig for en egenfornyelse af besætningen og således for opretholdelse af en konstant mælkeproduktion. Det samlede antal dyr for en besætning med 100 malkekøer fremgår af skema A. Indtægterne fra salg af udsætterkøer og kalve for hver sagsøger i de relevante fem driftsår fremgår af skema B. Det skal bemærkes, at den sagkyndige har rundet antallet af køer og kalve op i de tilfælde, hvor beregningen resulterede i en brøk i stedet for i et helt tal.

Skema A

Begyndelsen af året

Fødsel

Tab

Salg

Erstatning

- +

Slutningen af året

Malkekøer

100

-

(1)

(25)

-

26

100

Kvier + 2 år

12

-

-

-

(12)

12

12

Kvier fra 1-2 år

26

-

-

-

(26)

26

26

Kvier fra 0-1 år

27

-

(1)

-

(26)

27

27

Hun-kalve

0

50

(6)

(17)

(27)

0

0

Han-kalve

50

(7)

(43)

-

0

0

I alt

165

100

(15)

(85)

(91)

91

165

Skema B

1984/85

1985/86

1986/87

1987/88

1988/89

Mulder

Indtægter fra køer og kalve

29 024

62 840

62 606

52 012

49 498

Brinkhoff

Indtægter fra køer og kalve

34 976

38 949

39 677

33 373

27 349

Muskens

Indtægter fra køer og kalve

13 737

38 949

34 239

37 075

33 090

Twijnstra

Indtægter fra køer og kalve

0

78 076

79 467

65 984

5 114

Såvel institutionerne som sagsøgerne anfægter disse beregninger samt resultaterne heraf og gør generelt gældende, at afrundingen opad ændrer det endelige beløb. På baggrund af LEI's bemærkninger om den sagkyndige rapport gør Kommissionen navnlig gældende, at uanset at det er korrekt, at beregningen af det gennemsnitlige antal mælkeproducerende køer på en landbrugsbedrift kan omfatte tiendedele af et dyr, kan en afrunding medføre, at der medregnes yderligere fem eller sekstusinde kg mælk i forhold til den faktiske årlige mængde.

62 Bortset fra dette - i øvrigt ubetydelige - kritikpunkt har parterne ikke anfægtet oplysningerne om besætningens sammensætning eller foreslået andre metoder til fastsættelse af antallet af kvæg. Under disse omstændigheder er det hensigtsmæssigt at følge den sagkyndiges beregning, hvori der i øvrigt tages højde for den »gennemsnitspris« for udsætterkøer og kalve, parterne er blevet enige om.

- De variable omkostninger

63 For at beregne omkostningerne forbundet med mælkeproduktion tager Rådet og Kommissionen udelukkende hensyn til de variable omkostninger, dvs. de omkostninger, som forsvinder ved ophør med mælkeproduktion, og ikke til de faste omkostninger, dvs. de omkostninger, som sagsøgerne stadig skal afholde ved ophør med mælkeproduktion. Trettende betragtning til forordning nr. 2187/93 henviser til de variable omkostninger og præciserer, at den potentielle indtægt beregnes ved, at »udgiftssiden kun har fradrag for de variable omkostninger, der umiddelbart bortfalder ved ophør med mælkeproduktion, men intet fradrag for de faste omkostninger vedrørende jorden, arbejdskraften og kapitalen«. Selv om Rådet ikke har medregnet »arbejdskraften« i de variable omkostninger, har Rådet og Kommissionen i den foreliggende sag fundet det nødvendigt, ud over de øvrige variable omkostninger, at tage hensyn til omkostningerne forbundet med ekstern (hypotetisk) arbejdskraft. Og således er diskussionen om dette punkt, samt punktet om udgifter til foder, blevet genstand for den væsentlige uenighed vedrørende beregningen af de variable omkostninger.

Kommissionens oplysninger

Variable omkostninger

1984

1985

1986

1987

Muskens

- 18,10

- 35,63

- 35,30

- 34,72

Mulder

- 27,34

- 29,56

- 28,91

- 26,16

1984/85

1985/86

1986/87

1987/88

Brinkhoff

- 42,92

- 36,38

- 32,98

- 31,92

Twijnstra

-

- 42,41

- 40,21

- 39,31

Sagsøgernes oplysninger

Variable omkostninger, navnlig til foder

1984/85

1985/86

1986/87

1987/88

1988/89

Mulder

52,65

53,37

48,58

42,55

40,92

Brinkhoff

0049,07

49,74

45,28

39,66

38,14

Muskens

50,18

50,87

46,30

40,56

39,01

Twijnstra

38,27

38,79

35,31

30,93

29,75

64 I modsætning til parterne har den sagkyndige defineret de forskellige udgiftsrubrikker og anført de oplysninger, som fremgår af nedenstående skemaer. Disse vedrører to områder i Nederlandene. For hvert område er der taget højde for to særskilte omkostningsgrupper.

Oplysninger for det nordlige område i Nederlandene

Første skema

r

Foder

NLG/stk.

Andre variable omkostninger

NLG/stk.

Sml. variable omkostninger

NLG/stk.

Antal kvæg/ha

I alt

NLG/ha

I alt 2

NLG/ha

I alt NLG/ha

1984/85

1 391

207

1 598

2,03

3 244

2 050

5 294

1985/86

1 398

217

1 615

2,02

3 262

2 093

5 355

1986/87

1 319

268

1 587

1,88

2 984

2 084

5 068

1987/88

1 129

304

1 433

1,79

2 565

1 955

4 520

1988/89

1 142

322

1 464

1,68

2 460

1 786

4 246

Andet skema

r

Energi

NLG/ha

Omkostn. ved dyrkning

NLG

Frø mv.

Under-

leverance

Leje og vedligeholdelse af maskiner

Vedligeholdelse af

bygninger

Foder til andre dyr

I alt 2

NLG/ha

1984/85

194

595

- 196

298

1 083

87

- 11

2 050

1985/86

186

679

- 292

290

1 149

88

- 7

2 093

1986/87

139

651

- 360

272

1 285

104

- 7

2 084

1987/88

137

537

- 546

357

1 357

121

- 8

1 955

1988/89

127

498

- 608

304

1 339

135

- 9

1 786

Oplysninger for det vestlige område i Nederlandene

Første skema

r

Foder

NLG/stk.

Andre variable omkostn.

NLG/stk.

Samlede variable omkostn.

NLG/stk.

Samlede omkostn. antal kvæg/ha

Sml. omkostn. i alt/ha

NLG/ha

I alt 2

NLG/ha

I alt

NLG/ha

1984/85

1 622

248

1 870

2,32

4 338

1 948

6 287

1985/86

1 589

226

1 815

2,2

3 993

2 017

6 010

1986/87

1 517

243

1 760

2,06

3 626

2 181

5 806

1987/88

1 286

303

1 589

1,87

2 971

1 907

4 879

1988/89

1 229

279

1 508

1,81

2 729

1 845

4 574

Andet skema

r

Energi

NLG/ha

Omkostn. ved dyrkning

NLG

Under-leverance

NLG/ha

Leje og vedligeholdelse af maskiner

Vedligeholdelse af bygninger

Foder til andre dyr

I alt 2

NLG/ha

1984/85

194

477

240

1 149

116

- 20

1 948

1985/86

186

535

262

1 159

103

- 24

2 017

1986/87

139

521

240

1 361

124

- 16

2 181

1987/88

137

401

345

1 357

123

- 23

1 907

1988/89

127

386

319

1 342

138

- 24

1 845

Sagsøgerne samt de sagsøgte institutioner har kritiseret disse oplysninger hvad angår såvel de forskellige udgiftsrubrikker samt vurderingen af de dertil hørende beløb. Ifølge sagsøgerne, som henviser til LEI's rapport, vedlagt deres processkrift af 4. juni 1997, er størstedelen af de indtægter, som fremgår af andet skema på side 33 i den sagkyndige rapport (energi, udgifter i forbindelse med dyrkning, foder til andre dyr end de, der indgår i mælkeproduktionen, lejeudgifter og især vedligeholdelse af maskiner og stalde, som udgør et relativt stort beløb), ikke omfattet af begrebet variable omkostninger, for så vidt det drejer sig om udgifter forbundet med aktiviteter, som også udøves ved ophør med mælkeproduktion. LEI fremhæver i sin rapport, at især lønudgifter, omkostninger ved vedligeholdelse af udstyr og bygninger, samt udgifter til vand og energiforbrug ikke kan anses for variable omkostninger, selv om de påvirker den indtægt, der normalt opnås fra mælkeproduktionen. LEI fratrækker således disse omkostninger, uden dog herved at nedsætte denne indtægt mærkbart, da disse omkostninger sættes meget lavt. LEI bemærker ligeledes, at rubrikkerne vedrørende omkostninger til frø og plantebeskyttelsesmidler er medregnet to gange, i og med at de figurerer i anden kolonne i såvel første som andet skema. Hvad angår beregningen af omkostninger mener LEI endelig, at den af Kommissionen i beslutning 85/377/EØF (17) nævnte ordning er anvendelig, og anfører, henset til de forskellige rubrikker i denne beslutning, de omkostninger, der figurerer i nedenstående skema. Disse oplysninger vedrører den årlige produktion pr. 100 kg mælk og omfatter såvel variable omkostninger (skema A) som faste, reducerede, omkostninger (skema B):

Skema A

Regnskabsår

Variable omkostninger, bortset fra kraftfoder (s. 33 i Ernst & Young's rapport, skema 1), »i alt variable/ha« i alt efter rettelse vedrørende omkostning til foder

Kraftfoder (malkekøer 1975-1995 s. 110, bilag 1a)

Samlede variable omkostninger pr. ha

1984/85

3 191

605

3 796

1985/86

3 192

680

3 872

1986/87

2 914

642

3 556

1987/88

2 471

529

3 000

1988/89

2 373

487

2 860

Skema B

Ikke-variable omkostninger, der skal fratrækkes

År

Brændstof

Leje af maskiner mv.

Løn

Vand

Elektricitet

Materiel

1984/85

110

78

297

62

157

129

1985/86

117

83

290

54

152

133

1986/87

89

82

273

64

104

144

1987/88

81

67

355

59

101

142

1988/89

79

64

304

55

93

151

Sml. ikke-variable omkostninger, der skal fratrækkes

I alt

I alt

År

I alt

Variable omkostninger

Omkostninger, der skal fratrækkes

1984/85

833

3 796

4 629

1985/86

829

3 872

4 701

1986/87

756

3 556

4 312

1987/88

805

3 000

3 805

1988/89

746

2 860

3 606

På grundlag af disse oplysninger beregner LEI sagsøgernes (hypotetiske) produktionsomkostninger for mælk i driftsårene 1984-1989 således:

Mulder

Brinkhoff

Muskens

Twijnstra

År

I alt

/100 kg

I alt

/100 kg

I alt

/100 kg

I alt

/100 kg

1984/85

96 382

42,26

113 422

42,76

38 975

36,93

0

0

1985/86

190 843

42,03

121 022

41,67

111 115

37,77

236 077

42,72

1986/87

174 300

38,39

112 377

38,70

102 577

34,87

222 462

38,37

1987/88

148 802

33,44

95 658

33,61

97 657

33,88

189 190

33,30

1988/89

39 984

33,64

79 685

34,03

91 654

32,61

15 346

33,71

65 Den sagkyndige fremhævede under den mundtlige forhandling, at LEI i de variable omkostninger har inkluderet leje og vedligeholdelse af maskiner, brændstof, elektricitet og vand og ligeledes har erkendt at have taget højde for udgiftskilder, som ikke er medtaget i parternes beregninger, men som alligevel af disse anses for at være alternative indtægtskilder og således, under alle omstændigheder, er fratrukket den samlede hypotetiske indtægt. Navnlig ved at sammenligne de af LEI opgivne tal og tallene i den sagkyndige rapport kommer man, ifølge den sagkyndige, til nogenlunde samme resultat, hvor den eneste forskel skyldes vurderingen af omkostningerne (hvor LEI's er lavere) ved vedligeholdelse af maskiner.

66 Den sagkyndiges fremstilling er detaljeret, men ikke klar. Der anføres således adskillige udgiftsposter, som imidlertid ikke synes direkte forbundet med mælkeproduktionen. Men eftersom en sådan fremgangsmåde straffer de landmænd, der allerede uretmæssigt er blevet ramt, mener jeg derimod, at der ved beregningen af omkostninger, der skal fratrækkes den hypotetiske indtægt, kun skal tages hensyn til de omkostninger, der reelt og ikke kun marginalt er forbundet med mælkeproduktionen. Jeg mener derfor ikke, at det af den sagkyndige udarbejdede omkostningsskema er helt troværdigt. Derimod kan de af LEI fremlagte tal, som fremgår af det af sagsøgerne fremlagte dokument, og som således må være udtryk for, at disse er indforstået hermed, og som heller ikke er bestridt af Kommissionen, udgøre et troværdigt referencegrundlag. LEI baserer sig på officielle oplysninger fra de nederlandske myndigheder og følger i store træk Kommissionens definition af variable omkostninger indeholdt i beslutning 85/377.

67 Efter at have foretaget en almindelig undersøgelse af elementerne i produktionsomkostningerne, skal der foretages en detaljeret undersøgelse af de to hovedelementer i disse omkostninger, nemlig udgiften til køb af foder og til benyttelse af ekstern arbejdskraft.

- Udgift til foder

68 Fastsættelsen af udgiften til foder rejser to problemer: Det første vedrører det antal køer, der var nødvendigt, for at sagsøgerne i perioden 1984-1989 kunne producere den førnævnte mælkemængde, det andet vedrører derimod muligheden for tillige at fastsætte denne udgift i forhold til bedriftens størrelse.

69 1) Hvad angår udgiften til foder afviger de af sagsøgerne og af Kommissionen fremlagte tal mærkbart fra hinanden: Sagsøgerne fremhæver, at de tal, de har baseret sig på, varierer mellem 26 og 37 NLG pr. 100 kg mælk (jf. LEI's rapport vedlagt indlægget af 22.12.1993), mens de tal, Kommissionen har baseret sig på, varierer mellem 60 og 70 NLG, stadig pr. 100 kg mælk. Denne forskel synes at skyldes forskellige opfattelser af det antal køer, der kræves for mælkeproduktionen i hvert driftsår. Ifølge Kommissionen og Rådet må det antages, at antallet af køer forblev uforandret i den periode, der tages i betragtning ved beregning af erstatningen, hvilket medfører, at det antal køer, der skal tages i betragtning, er det antal, som sagsøgerne besad i begyndelsen af ikke-markedsføringsperioden, nemlig 1978. Ifølge sagsøgerne skal man derimod, henset til stigningen i landbrugsproduktionen i hele Europa, hvilket er statistisk bevist, tage udgangspunkt i tallene for gennemsnitsproduktionen for nederlandske landbrug i perioden 1984-1989. Kommissionen gør i denne henseende gældende, at for mindst tre af de fire sagsøgende producenter var produktiviteten allerede lav i forhold til gennemsnittet i perioden forud for ikke-markedsføringsforpligtelsen, og at produktionskapaciteten for de forskellige bedrifter således er en oplysning, der ikke kan undervurderes.

70 Den sagkyndige benægter, ligesom sagsøgerne, derimod, at man ved beregningen af foderudgiften kan se bort fra landbrugsbedrifternes gennemsnitsproduktivitet, der, som det er påvist, er konstant stigende. Den sagkyndige drager den logiske konsekvens heraf, at sagsøgernes produktivitet skal fastsættes på grundlag af almindelige oplysninger om de regioner, hvori sagsøgernes bedrifter er beliggende. De almindelige statistikker for produktiviteten i de nordlige og vestlige regioner i Nederlandene er ifølge den sagkyndige følgende:

r

Nord

Vest

1984/85

5 410 kg/år

5 455 kg/år

1985/86

5 600 kg/år

5 660 kg/år

1986/87

6 000 kg/år

6 015 kg/år

1987/88

6 390 kg/år

6 120 kg/år

1988/89

6 435 kg/år

6 155 kg/år

På grundlag af disse oplysninger konkluderer den sagkyndige, at det antal køer, der i perioden 1984-1989 var nødvendigt for at sikre, at hver sagsøger kunne producere sin referencemængde, er det antal, der fremgår af nedenstående skema:

Antal køer

1984/85

1985/86

1986/87

1987/88

1988/89

Mulder

Referencemængde

Produktivitet

Antal køer

458 604

5 410

85

454 015

5 600

82

454 015

6 000

76

444 932

6 390

70

433 836

6 435

68

Brinkhoff

Referencemængde

Produktivitet

Antal køer

293 333

5 410

55

290 398

5 600

52

290 398

6 000

49

284 588

6 390

45

277 491

6 435

44

Muskens

Referencemængde

Produktivitet

Antal køer

297 125

5 455

55

294 152

5 660

52

294 152

6 015

49

288 267

6 120

48

281 078

6 155

46

Twijnstra

Referencemængde

Produktivitet

Antal køer

585 569

5 410

109

579 710

5 600

104

579 710

6 000

97

568 112

6 390

89

553 944

6 435

87

Stadig ifølge den sagkyndige er den årlige foderudgift pr. ko i henholdsvis de nordlige og vestlige områder den, der fremgår af nedenstående to skemaer:

Nordlige områder

Foder NLG/ko

1984/85

1 391

1985/86

1 398

1986/87

1 319

1987/88

1 129

1988/89

1 142

Vestlige områder

Foder NLG/ko

1984/85

1 622

1985/86

1 589

1986/87

1 517

1987/88

1 286

1988/89

1 229

71 Jeg er enig i den sagkyndiges analyse. Med henblik på at beregne hver bedrifts hypotetiske udvikling er det rimeligt og retfærdigt at basere sig på nationale gennemsnitsværdier. Denne udvikling kan således ikke beregnes udelukkende på basis af (hypotetiske) oplysninger om hver bedrift, da disse oplysninger varierer på grund af en række interne og eksterne forhold, i relation til hvilke det er vanskeligt på grundlag af formodninger at fastslå indvirkningen på produktionsmængden. Ifølge denne fremgangsmåde tager den sagkyndige ganske vist udgangspunkt i en individuel oplysning, nemlig hver producents referencemængde, som bestemt udgør en oplysning om bedriftens kapacitet og størrelse, men han bearbejder derefter denne værdi ved at tage højde for udviklingen af det nationale gennemsnit, som udgør eneste referencepunkt med henblik på at beregne en bedrifts udvikling.

72 2) Ved undersøgelsen af det andet problem vedrørerende fastsættelsen af foderudgiften skal det bemærkes, at Kommissionen ligeledes tager hensyn til hver bedrifts areal. Den begrunder dette valg med såvel de officielle beregningsmetoder fra LEI som med nødvendigheden af at beregne produktiviteten i forhold til hver bedrifts størrelse. Den anvendte metode består i at dividere hver bedrifts antal hektar med antallet af køer og antal kg produceret mælk. Sagsøgerne anfægter Kommissionens beregninger, idet det gøres gældende, at disse er baseret på oplysninger, som på ingen måde er realistiske, idet de ikke tager højde for den omstændighed, at de variable omkostninger for mælkeproduktionen er omvendt proportionale med bedriftens størrelse, dvs. jo større bedriften er, desto mindre er de variable omkostningers indvirkning på de samlede produktionsomkostninger. Ved at følge Kommissionens beregningsmetode stiger omkostningerne derimod proportionalt med bedriftens størrelse.

73 På dette punkt er det tilstrækkeligt at henvise til den sagkyndiges kritiske bemærkninger, som viser, at Kommissionen ved at medtage bedriftens areal i de elementer, på grundlag af hvilke foderudgiften fastsættes, i den pågældende beregning har taget hensyn til omkostninger (såsom foder og dyrlægeudgifter), der ligeledes kan vedrøre andre dyr på bedriften. Dette bekræfter, at de af Kommissionen anførte oplysninger ikke kan tages i betragtning ved beregningen af de variable omkostninger.

- Lønudgifter

74 Sagsøgerne hævder alle, at de ikke havde ansat ekstern arbejdskraft i den periode, som fulgte efter ophøret med mælkeproduktionen. Men da det drejer sig om at beregne en hypotetisk indtægt, skal det alligevel afgøres, hvorvidt der også skal tages hensyn til denne udgiftspost ved beregningen af den samlede produktionsudgift og på grundlag heraf den erhvervsdrivendes (hypotetiske) indtægt, dvs. hvorvidt man for (den hypotetiske) produktion af referencemængden ligeledes skal inkludere (den hypotetiske) udgift til ekstern arbejdskraft.

Kommissionen har valgt at tage hensyn til samtlige sagsøgeres lønudgifter og fremlægger i denne henseende følgende tal, som refererer til en produktion på 100 kg mælk:

1984/85

1985/86

1986/87

1987/88

1988/89

Mulder

21,87

22,15

22,16

22,41

23,11

Brinkhoff

12,80

12,97

12,97

13,11

13,53

Muskens

12,08

12,23

12,24

12,37

12,76

Twijnstra

19,23

19,47

19,48

19,69

20,31

Sagsøgerne anfægter principielt denne beregningsmodel, idet de afviser, at lønudgifterne skal fratrækkes den hypotetiske indtægt. De anfører til støtte herfor, at ifølge LEI's statistikker er bedrifternes udgift til lønnet personale normalt aldrig højere end 4% af den samlede arbejdskraft, der benyttes på bedriften. De bemærker endvidere, at såvel i beslutning 85/377 som i forslag til forordning af 21. april 1993 om erstatning til producenter af mælk og mejeriprodukter (18) har Kommissionen ikke taget hensyn til lønudgifterne ved beregning af den hypotetiske indtægt. De anfægter ligeledes grundelementerne i lønberegningen, hvortil Kommissionen henviser i sit svarskrift: Ifølge Kommissionen kræver en mælkeproduktion 60 timers årligt arbejde pr. ko, mens det ifølge sagsøgerne er tilstrækkeligt med 35 timer årligt pr. ko.

75 Den sagkyndige mener, at der i forbindelse med mælkeproduktion ikke blot skal tages hensyn til det arbejde, der direkte udføres af bedriftens ejer, således som sagsøgerne og Kommissionen hævder, men at der ligeledes skal tages hensyn til det arbejde, som udføres af medlemmerne af dennes familie. Den sagkyndige gør gældende, at landmanden bruger 2 496 timer pr. år på mælkeproduktionen (svarende til 8 timer dagligt) og at det må antages, at den tid, familiemedlemmer bruger herpå (ifølge de nævnte LEI-statistikker), svarer til ca 80% af landmandens arbejdstid, dvs. 1 996 timer pr. år, og således en samlet arbejdstid på 4 492 timer pr. år for landmanden og dennes familiemedlemmer. Ved beregningen af omkostningerne tages der kun hensyn til den arbejdstid, der ligger ud over den, der udføres af landmanden og dennes familie. Hvad angår sagsøgernes hypotetiske produktion er udgiften til ekstern arbejdskraft ifølge den sagkyndige derfor følgende:

Mulder

Brinkhoff

Muskens

Twijnstra

År

I alt

/100 kg

I alt

/100 kg

I alt

/100 kg

I alt

/100 kg

1984/85

-

-

-

-

-

-

-

-

1985/86

-

-

-

-

-

-

7 658

1,35

1986/87

-

-

-

-

-

-

-

-

1987/88

-

-

-

-

-

-

-

-

1988/89

-

-

-

-

-

-

-

-

76 Som allerede nævnt er det første spørgsmål i forbindelse med undersøgelsen af denne udgiftspost, hvorvidt den skal inkluderes i beregningen af den hypotetiske indtægt. Selv om det er korrekt, at landmanden altid kan tilkalde ekstern arbejdskraft, mener jeg ikke, at man på grundlag af generelle statistiske værdier kan antage, at der nødvendigvis må benyttes en sådan ekstern hjælp. Derfor skal det afgøres, om denne udgiftspost automatisk skal inkluderes i beregningen af den hypotetiske indtægt, baseret på det antal arbejdstimer, der er nødvendige for at sikre produktion af mælkemængden, og på landmandens, og eventuelt også familiemedlemmers, formodede antal arbejdstimer - som anført af den sagkyndige - eller om man skal undersøge hver landmands egentlige situation og kontrollere, om denne sædvanligvis har tilkaldt ekstern arbejdskraft i perioderne efter produktionsophøret. Med henblik på at afgøre betydningen af denne udgiftspost kan man rent faktisk ikke se bort fra en analyse af bedriftens faktiske situation; anvendelsen af ekstern arbejdskraft er, ligesom arbejdsfordelingen mellem familiemedlemmer, bestemt af landmandens helt personlige valg. Statistiske oplysninger kan derfor i princippet ikke give anledning til en formodning for, at der anvendes ekstern arbejdskraft.

77 Eftersom det i den foreliggende sag er ubestridt, at sagsøgerne ikke - eller i hvert fald kun lejlighedsvis - har anvendt ekstern arbejdskraft, dvs. at der ikke, hvad angår samtlige sagsøgeres bedrifter, foreligger positivt bevis for, at der permanent er anvendt ekstern arbejdskraft, kan man ikke af abstrakte værdier, såsom statistiske gennemsnitsværdier, udlede, at sagsøgernes forklaringer - som ikke er modbevist - ikke skal tages i betragtning i forbindelse med analysen af en sådan hypotetisk udgift. Såfremt sådanne forklaringer selv uden modbevis blev anset for ubegrundede, ville sagsøgerne blive pålagt bevisbyrden for et negativt forhold (at der ikke blev anvendt ekstern arbejdskraft), et bevis, som i medfør af almindelige retsprincipper ikke kan pålægges en sagsøger (negativa non sunt probanda). Det følger heraf, at man ved beregningen af den hypotetiske indtægt ikke kan tage hensyn til eksterne lønudgifter, medmindre det fremgår, at der normalt har været ansat eksternt personale i den periode, hvor mælken blev produceret. Såfremt der er tvivl om de faktiske forhold, påhviler det institutionerne at bevise, at der anvendes ekstern arbejdskraft, eller at anvendelsen heraf er absolut nødvendig. I den foreliggende sag er der ikke fremlagt noget sådan bevis; tværtimod har parterne i enighed anført og den sagkyndige bekræftet, at der på sagsøgernes bedrifter, som allerede nævnt, normalt ikke blev anvendt ekstern arbejdskraft. Jeg mener derfor ikke, at denne udgiftspost i den foreliggende sag skal inkluderes i sagsøgernes variable omkostninger. Hertil kommer yderligere, at denne konklusion under alle omstændigheder ikke afviger fra den konklusion, den sagkyndige når frem til (bortset fra driftsåret 1985/86 hvad angår Twijnstra) ved at anvende abstrakte værdier fra generelle statistikker.

78 På grundlag af samtlige ovenstående betragtninger synes det rimeligt og retfærdigt at foretage omkostningsberegningen på den af LEI anbefalede måde i det foreliggende tilfælde. Det følger heraf, at hverken udgiften til vedligeholdelse af maskiner eller udgiften til ekstern arbejdskraft skal tages i betragtning (19). Såfremt der ses bort fra disse to punkter, er den af LEI valgte beregningsmetode, som jeg, bortset fra små afvigelser, foreslår at følge, identisk med den sagkyndiges beregningsmetode.

Erstatningsindtægter

79 Det skal først fremhæves, at mens det ved beregningen af den hypotetiske indtægt var hensigtsmæssigt (bortset fra indtægten ved [et hypotetisk] salg af mælk) at anvende de nationale gennemsnitsværdier fra statistikker for den pågældende periode - bortset fra ovenstående forbehold vedrørende vurderingen af betydningen af lønudgiften - kan der i forbindelse med beregningen af erstatningsindtægt, dvs. nettofortjenesten fra aktiviteter til erstatning af mælkeproduktionen, ikke på forhånd ses bort fra undersøgelsen af de aktiviteter, som sagsøgerne rent faktisk har udøvet. Som allerede nævnt er det oplyst, at sagsøgerne, efter at have ophørt med mælkeproduktionen, har udøvet erstatningsvirksomhed af forskellig art.

80 Herefter drejer det sig om at fastsætte de kriterier, på grundlag af hvilke den alternative indtægt skal beregnes. I denne henseende skal der tages udgangspunkt i dommen fra 1992, hvoraf fremgår, at såfremt den omstændighed, at parternes indtægt fra erstatningsvirksomhed er lavere end den minimumsindtægt, de med sandsynlighed havde kunnet indtjene ved mælkeproduktion, skyldes nedgangen i indtægt i forhold til minimumsbeløbene skadelidtes manglende omhu, hvilket følgelig medfører, at erstatningsbeløbet nedsættes med et tilsvarende beløb. Det er næppe nødvendigt at tilføje, at bevisbyrden for landmandens manglende omhu, også hvis der kun er tale om et præsumptionsbevis (som i den foreliggende sag), påhviler de sagsøgte institutioner, idet det drejer sig om en faktisk omstændighed, som bevirker, at erstatningsforpligtelsen helt eller delvist bortfalder. Såfremt dette bevis ikke foreligger, kan den hypotetiske indtægt ikke nedsættes med et beløb, der er højere end den alternative indtægt, som rent faktisk er indtjent i den pågældende periode.

81 I Mulder m.fl.-sagen, som vi her undersøger, har sagsøgerne begrænset sig til at erklære, uden imidlertid at fremlægge bevis herfor, at de har haft meget små indtægter, da det navnlig for Mulder og Twijnstra var vanskeligt at omlægge deres bedrifter til andre aktiviteter end mælkeproduktion. Mulder beskæftigede sig med opdræt af får, tyre og malkekøer og opfedning af kreaturer, mens Twijnstra beskæftigede sig med dyrkning af grøntsager og salg af kvægfoder. Brinkhoff's situation er en anden, i og med at han havde lønnet arbejde, og Muskens' situation er ligeledes anderledes, idet han kunne variere afgrøderne på sin jord.

82 De sagsøgte institutioner gør gældende, at parterne ikke har fremlagt tilstrækkelige beviser for indtægten fra erstatningsvirksomhed, og at de under alle omstændigheder har sat erstatningsindtægterne urimeligt lavt. De sagsøgte foreslår at følge den abstrakte beregningsmodel, der i store træk defineres i forordning nr. 2187/93. Ved denne metode ses der bort fra henvisningen til egentlige erstatningsindtægter, idet den, som allerede nævnt, baserer sig på indtægten fra de tre produktionsfaktorer (kapital, jord og arbejdskraft), der blev frigjort som følge af ophør med mælkeproduktionen. Ved at anvende denne metode når man ifølge institutionerne til den konklusion, at når en landbrugsbedrift beviser at have haft en produktionsaktivitet og på grundlag heraf har haft en indtægt, der er lavere end den, der fastsættes på grundlag af denne beregningsmetode, skal erstatningskravet afvises hvad angår den del, der vedrører forskellen mellem den egentlige alternative indtægt og den efter det generelle system fastsatte hypotetiske alternative indtægt. Ifølge institutionerne er beregningskriteriet i dette tilfælde, at bedriften ikke har bevist, at den har udvist den »nødvendige omhu« for at begrænse omfanget af tabet.

83 Efter vedtagelsen af forordning nr. 2187/93, og således efter dommen fra 1992, har sagsøgerne erkendt, at det er muligt at anvende en sådan beregningsmetode, og har også angivet deres (hypotetiske) alternative indtægter, som de netop har beregnet i henhold til denne metode (jf. navnlig sagsøgernes indlæg af 22.12.1993 og LEI's rapport vedlagt dette). De af sagsøgerne og Kommissionen fremlagte oplysninger om erstatningsindtægter fremgår af nedenstående skema:

Saldo for erstatningsaktiviteter *

r

Mulder

Brinkhoff

Muskens

Twijnstra

Kommissionen

1984/85

12

31

32

-

19,66

1985/86

13

32

16

12

19,39

1986/87

16

27

24

14

18,46

1987/88

13

11

12

10

18,41

1988/89

73 **

15 **

15

39 **

18,73

* Samtlige beløb er udtrykt i NLG/100 kg mælk. ** Inklusive indtægter fra mælkeproduktion.

84 Under disse omstændigheder er det let at se, at uenigheden om fastsættelsen af den alternative indtægt, på sagens nuværende trin, ikke så meget vedrører muligheden for generelt at tage sagsøgernes faktiske indtægter i betragtning eller ej, men snarere vurderingen af de indtægter, som hypotetisk skyldes de tre frigjorte produktionsfaktorer, på grundlag af hvilke den minimumsindtægt, som hver bedrift burde have kunnet opnå ved »alternative aktiviteter«, skal beregnes. Da det ikke er muligt generelt at holde de faktiske indtægter uden for beregningen af den alternative indtægt, er det hensigtsmæssigt først at beregne de hypotetiske erstatningsindtægter og kun derefter at undersøge, hvorvidt de er højere end de egentlige indtægter. Der tages således kun højde for de egentlige indtægter, såfremt de er højere end de hypotetiske indtægter.

85 Herefter vil jeg undersøge de forskellige elementer, som størrelsen af erstatningsindtægterne, i varierende grad, afhænger af, nemlig faktorerne kapital, jord og arbejdskraft.

- Kapitalfaktoren

86 Hvad angår kapitalindtægt finder Kommissionen, at den ikke kun skal beregnes på grundlag af den kapital, der er opnået ved kvægsalg efter produktionsophøret, men ligeledes på grundlag af den kapital, der er frigjort som følge af reducerede omkostninger til vedligeholdelse af bygninger (stalde, siloer og landbrugsmateriel), en reduktion på ca. 50% af de omkostninger, som virksomheden afholder for disse poster, når den er i drift. Kommissionen har anslået denne kapital til at udgøre et gennemsnitsbeløb på 6 700 NLG pr. kreatur, hvortil kommer årlige renter på ca. 5,5%, svarende til 368,50 NLG pr. ko.

87 Sagsøgerne bestrider Kommissionens nævnte beregninger ud fra flere synspunkter. De protesterer for det første imod, at omkostningerne til vedligeholdelse af bygninger som stalde og malkemaskiner medregnes, idet de gør gældende, at landmændene under alle omstændigheder skulle vedligeholde disse med henblik på andre aktiviteter på bedriften. De tilføjer, at selv om det antages, at disse maskiner var blevet solgt, ville deres markedsværdi være minimal og således væsentlig lavere end den værdi, de ville have for samme landmand i tilfælde af genanvendelse, når mælkeproduktionen blev genoptaget. I denne henseende præciserer Kommissionen, at den har taget højde for, at maskinerne kunne anvendes til andet end mælkeproduktion, og at den af denne grund kun har inkluderet 50% af vedligeholdelsesomkostningerne i de alternative indtægter. Kommissionen stiller ligeledes spørgsmålstegn ved, hvorvidt disse maskiner stadig, som sagsøgerne gør gældende, kan anvendes efter en lang pause med mælkeproduktion.

88 Sagsøgerne gør for det andet gældende, at den beregning af markedsværdien for solgte køer, som Kommissionen har foretaget, er baseret på markedsprisen i midten af 1980'erne, mens den burde have anvendt årene 1978 og 1979: Det var i disse år, forud for ikke-markedsføringsforpligtelsen, at køerne rent faktisk blev solgt. Prisforskellen er væsentlig: Gennemsnitsmarkedsværdien for en ko i 1978 og 1979 var 3 100 NLG, mens de af Kommissionen anførte tal er 6 700 NLG. Sidstnævnte svarer, at dette beløb ikke er fastsat under hensyntagen alene til værdien af en ko, men ligeledes til omkostninger pr. ko til materiel og maskiner, som anvendes under mælkeproduktionen. Den værdi pr. ko, der skal lægges til grund for beregningen, er i realiteten 1 800 NLG og ikke 3 500 NLG, som sagsøgerne har anført på grundlag af oplysninger fra LEI.

89 Sagsøgerne bestrider endelig, at der ved beregningen af kapitalindtægter medregnes renter, idet de gør gældende, at en eventuel kapital, der stammer fra kvægsalg, helt eller delvis er blevet anvendt i forbindelse med erstatningsvirksomhed, og at man under alle omstændigheder ikke, med henblik på denne beregning, kan tage hensyn til en kategori af kapitalindtægt, som ikke indgår i de hypotetiske indtægtskilder.

90 Kommissionens oplysninger giver anledning til en vis forvirring. Man kan med rette stille spørgsmålstegn ved, hvordan man kan anse en nedsættelse af vedligeholdelsesomkostninger for maskiner for en kapital, der afkaster en indtægt. Der er således ingen tvivl om, at ophøret med mælkeproduktion medfører en nedsættelse af disse omkostninger, men denne nedsættelse er imidlertid vanskelig at bevise og sætte tal på, når man, som allerede set, ikke kan vurdere betydningen af ophør med mælkeproduktion for en eventuel intensiveret brug af disse maskiner til andre formål end mælkeproduktion. Under alle omstændigheder er omkostningerne ved de maskiner, der anvendes i den (hypotetiske) mælkeproduktion fra 1984-1989, allerede inkluderet i beregningen af den hypotetiske indtægt. Det følger heraf, at såfremt nedsættelsen af vedligeholdelsesomkostninger for maskiner blev inkluderet i kapitalindtægtskilderne, ville de i realiteten blive medregnet to gange: en gang som udgiftspost og en anden gang som element i den alternative indtægt.

91 Den udpegede sagkyndige mener ligesom sagsøgerne, at der ved beregningen af erstatningsindtægten for kapital kun skal tages hensyn til indtægter fra salg af malkekvæg. Maskiner, som f.eks. køleanlæg, skal kun medregnes i de variable omkostninger. Den sagkyndige anfører derfor følgende beregningsmetode: Udgangspunktet er dyrenes handelsværdi på tidspunktet for den hypotetiske genoptagelse af produktionen, dvs. i 1985; dette beløb forhøjes derefter med renter til den af de lokale sparekasser tilbudte rentesats og nedsættes med inflationsraten, i begge tilfælde under henvisning til de pågældende år. Gennemsnitsprisen pr. ko i de i denne sag relevante perioder er ifølge den sagkyndige 2 358 NLG, hvilket svarer til gennemsnitsprisen for køer i de forskellige stadier af laktationsevne. Hvad udelukkende angår sagsøgerne og de forskellige relevante perioder anfører den sagkyndige således de beløb, der fremgår af nedenstående skema.

Mulder

Brinkhoff

Muskens

Twijnstra

Kapital (NLG)

200 430

129 690

129 690

245 232

1984/85

4 256

1,87

5 008

1,89

1 967

1,86

0

1,87

1985/86

8 478

1,87

5 486

1,89

5 486

1,86

10 118

1,79

1986/87

12 367

2,72

8 002

2,76

8 002

2,72

15 131

2,61

1987/88

13 108

2,95

8 482

2,98

8 482

2,94

16 038

2,82

1988/89

3 646

3,07

7 267

3,10

8 611

3,06

1 338

2,94

92 Kommissionen er ikke enig i denne beregningsmetode. Ifølge denne kan man ikke trække inflationsraten fra de lokale sparekassers rentesats, for så vidt sagsøgerne under alle omstændigheder har opnået andre indtægter fra kapitalen, der således kompenserer for de tab, der skyldes en stigning i forbrugspriserne.

93 Det synes rimeligt og retfærdigt her at følge den af den sagkyndige anbefalede beregningsmetode for erstatningsindtægten for kapital, der som allerede anført er baseret på markedsprisen pr. ko på det tidspunkt, hvor denne kunne være blevet opkøbt, dvs. i løbet af den sandsynlige periode for genoptagelse af mælkeproduktion. Som allerede vist, medregner den sagkyndige kvier og køer på forskellige trin i laktationsevnen; han tager ligeledes hensyn til samtlige de dyr, der indgår i mælkeproduktionen. Efter min mening er det også korrekt at medtage disse elementer i beregningen.

94 Man bør tilslutte sig den af den sagkyndige anbefalede løsning, hvorefter renten på kapital er den, der tilbydes af de lokale sparekasser, idet det drejer sig om den sats, der rimeligvis kommer tættest på den, sagsøgerne rent faktisk har kunnet opnå. Jeg mener derimod ikke, at man ligeledes, som den sagkyndige foreslår, skal tage hensyn til inflationens indvirkning på (den hypotetiske) kapitalindtægt, og at rentesatsen derfor skal reduceres med en værdi svarende til inflationen. Grunden hertil er, at såfremt man trak inflationsraten fra de lokale sparekassers rentesats, ville forskellen i købekraft falde tilbage på kapitalindehaveren og uden begrundelse straffe sagsøgerne, som har krav på erstatning. Sandheden er, at kapitalindtægten, henset til den konstante nominelle værdi og stigningen i forbrugspriserne, falder i takt med den nedsatte købekraft.

- Jord- og arbejdsfaktorerne

95 a) Indtægten fra jorden er den, der vedrører jord, som ikke anvendes til opdræt. Ifølge Kommissionen skal den beregnes på grundlag af det gennemsnitlige forpagtningsvederlag pr. hektar landbrugsjord i det land, hvor bedriften ligger. Kommissionens tal er i denne henseende følgende:

1984/85

1985/86

1986/87

1987/88

1988/89

435

443

468

490

478

Sagsøgerne anfægter ikke disse oplysninger. Det skal fremhæves, at de af Kommissionen opgivne tal stort set svarer til de af LEI opgivne, dvs. den kilde, som sagsøgerne henviser til med henblik på at begrunde deres krav. Den sagkyndige mener derimod, at der med henblik på at fastsætte indtægten fra frigjort jord som følge af ophør med mælkeproduktion ikke blot skal tages hensyn til indtægter fra forpagtning af landbrugsjord, men ligeledes til de indtægter, der hidhører fra udlejning af bygninger. Indtægterne forbundet med frigjort jord og bygninger på denne fremgår, for hver sagsøger, af nedenstående skema:

Mulder

42 ha

Brinkhoff

24 ha

Muskens

24 ha

Twijnstra

54 ha

I alt

/100 kg

I alt

/100 kg

I alt

/100 kg

I alt

/100 kg

1984/85

13 367

5,86

15 731

5,93

4 530

4,29

0

5,89

1985/86

26 508

5,84

16 764

5,79

13 153

4,48

32 701

5,80

1986/87

26 640

5,87

17 129

5,91

12 525

4,27

33 909

5,87

1987/88

27 335

6,14

17 525

6,17

13 542

4,71

34 660

6,12

1988/89

7 596

6,39

15 097

6,47

14 624

5,22

2 908

6,40

I alt

101 446

82 246

60 374

104 178

96 Denne måde at beregne indtægten fra frigjort jord på kritiseres af såvel Kommissionen, der understreger, at man ikke kender det grundlag, hvorpå den sagkyndige har baseret sig for at fastsætte prisen for forpagtning af jord, som af sagsøgerne, der anfører, at det ikke er sandsynligt at antage, at bygninger, ved manglende mælkeproduktion, udlejes, og at netop landmændene har valgt at bo et andet sted med henblik på at få en alternativ indtægt fra deres stalde. Ved denne fremgangsmåde tages der heller ikke hensyn til de udgifter, der er forbundet med anskaffelse af ny bolig.

97 b) Hvad endelig angår indtægten fra arbejdskraft svarer denne til den arbejdstid, der frigives som følge af ophør med opdræt. Med henblik på at beregne denne indtægt tager Kommissionen udgangspunkt i det antal timer, der er nødvendig til opdræt af dyr på det tidspunkt, hvor mælkeproduktionen blev opgivet, og fratrækker herefter det antal arbejdstimer, som landmanden bruger til opdræt af hver ko, og når således frem til 2 496 timer pr. år. Denne beregning er baseret på det antal arbejdstimer, som landmanden normalt bruger på opdræt og løn til landbrugsmedarbejdere i den pågældende periode, en løn som i denne periode blev anslået til mellem 14 og 16 NLG pr. time, således som det fremgår af nedenstående skema:

1984/85

1985/86

1986/87

1987/88

1988/89

14,80

15,14

15,46

15,62

15,88

Disse oplysninger bestrides ikke af sagsøgerne. Den sagkyndige mener derimod, at der ved beregningen af indtægten fra arbejde ligeledes skal tages hensyn til det af familiemedlemmerne udførte hypotetiske arbejde. Henset hertil og under henvisning til det af Kommissionen angivne gennemsnitlige antal arbejdstimer, beregner den sagkyndige arbejdsindtægten, således som det fremgår af nedenstående skema:

1984/85

1985/86

1986/87

1987/88

1988/89

Mulder

* Landmand (timer)

1 241

2 496

2 496

2 496

684

* Familie

788

1 276

848

514

117

* Indtægt (NLG)

30 027

57 108

51 698

47 016

12 721

* NLG/100 kg

13,17

12,58

11,39

10,57

10,70

Brinkhoff

* Landmand

2 257

2 392

2 156

1 935

1 597

* Familie

130

-

-

-

-

* Indtægt (NLG)

35 336

36 215

33 332

30 225

25 353

* NLG/100 kg

13,32

12,47

11,48

10,62

10,83

Muskens

* Landmand

887

2 496

2 496

2 352

2 162

* Familie

286

364

101

0

0

* Indtægt (NLG)

17 348

43 300

40 150

36 738

34 333

* NLG/100 kg

16,44

14,72

13,65

12,74

12,21

Twijnstra

* Landmand

0

2 434

2 496

2 496

205

* Familie

0

1 947

1 772

1 331

102

* Indtægt (NLG)

0

66 332

65 983

59 778

4 883

* NLG/100 kg

11,35

11,73

11,38

10,52

10,72

98 Kommissionen gør gældende, at de tal, hvorpå den sagkyndige baserer sig med henblik på at fastsætte den (hypotetiske) indtægt fra arbejdet, afviger fra de tal, parterne er blevet enige om. Sagsøgerne bestrider, at man med henblik på beregningen kan tage hensyn til det arbejde, som udføres af familiemedlemmer. De gør gældende, at den sagkyndige fejlagtigt har set bort fra deres familiære situation og således ikke har taget højde for, at Mulder's, Brinkhoff's og Muskens' sønner på daværende tidspunkt var for unge til at kunne arbejde uden for familien, og at deres hustruer kun deltog i produktionsaktiviteten nogle få timer dagligt, således at det var usandsynligt, at disse kunne have andet arbejde og en selvstændig indtægt; i øvrigt havde Twijnstra ingen familie i den pågældende periode.

99 Da Kommissionens beregning af indtægten fra arbejds- og jordfaktoren ikke bliver bestridt af parterne, synes det hverken nødvendigt eller hensigtsmæssigt at udtale sig om fastsættelsen af disse indtægter, således at de af Kommissionen fremlagte almindelige oplysninger om disse indtægter (vedrørende en landbrugsmedarbejders gennemsnitlige månedsløn og gennemsnitsprisen for forpagtning i den pågældende periode) blot skal tages til efterretning. Det er dog under alle omstændigheder hensigtsmæssigt at knytte visse bemærkninger til den af den sagkyndige anvendte metode. For det første, hvad angår jordfaktoren, er jeg enig i den sagkyndiges ræsonnement, hvorefter det ikke kun er jorden, men ligeledes bedriftens bygninger på denne, der skal betragtes som værende bortforpagtet. Det kan med rimelighed formodes, at sagsøgerne, som enhver anden virksomhedsleder i en lignende situation, har anvendt disse stalde til et andet formål. Det er således rimeligt i indtægten fra jordfaktoren at inkludere ikke blot jorden, men ligeledes stalde på denne. Hvad derimod angår arbejdsfaktoren synes den sagkyndiges standpunkt ikke korrekt. Ved beregningen har han ligeledes medregnet de indtægter, som familiemedlemmer kunne have haft fra arbejde uden for bedriften; og han har således ikke taget hensyn til den omstændighed, at sagsøgernes familiemæssige forhold, som fremgår ovenfor, ikke gør det muligt på grundlag af de statistiske oplysninger, som overføres på en specifik faktisk situation, at opstille en formodning om, at familiemedlemmerne må betragtes som havende eksterne aktiviteter.

Differentiering i forhold til de forskellige nationale landområder

100 Sagsøgerne kritiserer Rådet og Kommissionen for ikke, med hensyn til beregningen af den hypotetiske indtægt, at have taget hensyn til at produktiviteten, og således rentabiliteten for de forskellige erhvervsdrivende varierer afhængig af, hvilken medlemsstat de er etableret i, og derfor ikke har differentieret erstatningsbeløbet i forhold til de forskellige lande, men udelukkende har baseret sig på driftens størrelse. De gør gældende, at den af Kommissionen valgte beregningsmodel især straffer de nederlandske bedrifter, for så vidt disse har en produktivitet, der er mærkbart højere end det europæiske gennemsnit. Rådet henviser i denne forbindelse til, at Domstolen i mellemdommen fra 1992 fastslog, at beregningen af erstatningsbeløbet skulle baseres på rentabiliteten i en repræsentativ bedrift, og at denne beregning således i det væsentlige baserer sig på størrelsen af virksomheden, og at forskellene mellem medlemsstaterne under alle omstændigheder ligeledes afspejles inden for de forskellige lande, hvor nogle regioner er mere produktive end andre.

101 Jeg er enig med Rådet og tilføjer, at beregningerne indtil nu (jf. analysen af mælkeprisen og de variable omkostninger ovenfor) har taget hensyn til produktivitetsindekset for den region, hvor sagsøgerne er etableret, og at det områdemæssige element derfor udgør en ikke uvæsentlig faktor ved beregningen af sagsøgernes indtægt.

Kravet om anden erstatning henset til a) forhøjelsen af den nationale skattesats, b) devaluering af pengeværdien og c) kompenserende renter for tiden indtil fastsættelsen af erstatningen

102 I sagsøgernes processkrift efter mellemdommen fra 1992 anmoder de om, at det til dem skyldige erstatningsbeløb øges for at kompensere for a) det tab, der skyldes, at beskatningen af den samlede erstatning er højere end den, de skulle have betalt, såfremt de havde haft en løbende indtægt i ikke-markedsføringsperioden, nemlig fra 1984 til 1989; b) det økonomiske tab som følge af en devaluering af den nederlandske gylden fra 1984, hvor Rådets forordning nr. 857/84 ulovligt forhindrede sagsøgerne i at sælge mælk; og endelig c) for det tab, der skyldes manglende rådighed over kapital.

103 Kommissionen gør gældende, at dette krav bør afvises, for så vidt som det hermed kræves, at der ved fastsættelsen af erstatningsbeløbet skal tages hensyn til de under punkt a), b) og c) nævnte faktorer. Kommissionen gør i denne henseende gældende, at dette krav ikke udtrykkeligt fremgik af stævningen og derfor udgør et nyt krav, og som sådant ikke kan antages til realitetsbehandling ifølge procesreglementets artikel 42, stk. 2. Kommissionen og Rådet påberåber sig ligeledes en anden afvisningsgrund, idet de gør gældende, at Domstolen i dommen fra 1992 allerede havde opgjort renterne for perioden efter domsafsigelsen, og at retten til andre renter for perioden mellem påførelsen af tabet og domsafsigelsen derfor var fortabt.

Denne indsigelse er ikke begrundet. I modsætning til hvad institutionerne hævder, gjorde sagsøgerne i stævningen i sag C-104/89 krav på »lovbestemt rente 8% p.a. indtil betaling sker« og henviste således til perioden før domsafsigelsen og således før opgørelsen af tabet. Endvidere mener jeg ikke, at den af de sagsøgte institutioner fremførte indsigelse, hvorefter Domstolen i dommen fra 1992 skulle have afvist et sådant krav, er begrundet. Efter min opfattelse har Domstolen i dommen fra 1992 kun udtalt sig om morarenter (som der i præmis 35 udtrykkeligt henvises til), og den tog ikke stilling til påstanden om renter for den foregående periode, selv om der var nedlagt en sådan påstand. Det er således ikke udelukket, at der kan tilkendes andre lovbestemte renter, som ikke skyldes forsinket betaling af de erstatningsbeløb, som Fællesskabet blev idømt at betale, men som netop skyldes nødvendigheden af at retablere den reelle værdi af de beløb, som sagsøgerne har krav på.

104 I det følgende vil jeg særskilt undersøge, hvorvidt de forskellige krav er begrundede. Det første krav, under a), vedrører et eventuelt tab som følge af en forhøjelse af den skattesats, der anvendes på erstatningsbeløbet, idet denne skattesats er højere end den, der ville have været anvendt på den (hypotetiske) indtægt for perioden 1984-1989. Denne forskel skyldes, at under normale omstændigheder, dvs. hvis indtægterne tidsmæssigt havde været spredt ud, ville satsen - som er proportional med indtægten - være blevet beregnet i forhold til indtægten i de forskellige perioder, mens den ved en erstatning, som dækker perioden 1984-1989, og som udbetales på én gang, beregnes på grundlag af dette større beløb, og skatten bliver derfor højere end skatten for de enkelte år. Jeg er ikke enig i denne opfattelse. Eventuelle tab som skyldes opkrævning af skat, fastsat i de forskellige nationale lovgivninger, kan ikke medtages i beregningen af erstatningsbeløb i henhold til EF-traktatens artikel 215, stk. 2, eftersom de ikke skyldes institutionernes ulovlige handling, men de nationale myndigheders adfærd (20).

105 Kravene under b) og c) vedrører hensyntagen til devaluering og kompenserende renter, hvor sagsøgerne i så henseende anmoder om, at der fra 1984 anvendes en rentesats på 5,5%. Hertil skal først bemærkes, at i henhold til Domstolens praksis om ansvar uden for kontraktforhold har skadelidte krav på genopretning af sin økonomiske situation. I de tilfælde, hvor det samlede erstatningsbeløb, som i den foreliggende sag, fastsættes under henvisning til den dato, hvor skaden opstod, er der grund til at tage hensyn til den påvirkning, som tiden efter skaden har på det beløb, der skal udbetales til skadelidte. Det er således nødvendigt, at det nominelle erstatningsbeløb forhøjes for at tage hensyn til eventuelle devalueringer i perioden efter skaden og indtil udbetaling af erstatningen (21). Denne forhøjelse kan ske ved at give skadelidte renter af grundbeløbet fra den dag, hvor skaden indtrådte, og indtil domsafsigelsen, hvor den opgøres i penge. Det skal her bemærkes, at ifølge dommen af 1992 fik sagsøgerne allerede morarenter fra domsafsigelsen indtil betaling af erstatningen.

Med henblik på at fastslå og anvende denne rentesats på den foreliggende sag skal der henvises til, at den gennemsnitlige ændring i det nederlandske prisindeks fra 1984 til 1988 ifølge Eurostat's oplysninger var på 1,85%. Eftersom det samlede erstatningsbeløb vedrører de økonomiske tab, som sagsøgerne progressivt har lidt i løbet af de driftsår, hvor de ikke har fået mælkekvoter, dvs. progressivt i løbet af 1984-1989, synes det derfor rimeligt og retfærdigt, at renterne fastsættes til en lavere sats end gennemsnittet, hvorved der netop tages hensyn til den progressive karakter af det tab, som sagsøgerne har lidt. Jeg finder det således hensigtsmæssigt, at grundbeløbet øges med renter til en på forhånd fastsat sats på 1,3% at regne fra den dag, hvor de uretmæssigt blev nægtet tildeling af en referencemængde, som ligeledes er dagen for ophør af sagsøgernes ikke-markedsføringsforpligtelse - nemlig den 1. oktober 1984 for Mulder, den 1. maj 1984 for Brinkhoff, den 1. januar 1985 for Muskens og den 1. januar 1985 for Twijnstra - indtil den 19. maj 1992, hvor mellemdommen blev afsagt, hvorfra der ifølge Domstolen løber morarenter på 8%.

En forøgelse af denne størrelse på grundlag af rimelighedskriterier giver, i mangel af udtømmende beviser, ikke blot kompensation for devalueringen, men ligeledes for eventuelle tab som følge af manglende rådighed over kapitalen. Derfor skal denne forøgelse anses for at omfatte de kompenserende renter, som parterne udtrykkeligt har anmodet om.

- Mulder's erstatning

106 I processkriftet af 4. juni 1997 opgør Mulder den krævede erstatningssum til 703 090 NLG. Det må formodes, at dette beløb annullerer og træder i stedet for andre beløb.

107 Hvad angår de alternative indtægter mellem 1984 og 1988, hvor der ikke var mælkeproduktion, gør sagsøgeren, idet der fremlægges en sagkyndig rapport til støtte herfor (jf. bilag 1 i indlæg af 18.6.1993), gældende, at han til en yderst lav pris har solgt kvæg opdrættet før 1984, og at han som følge af afslag på en mælkekvote for perioden 1984-1988 ernærede sig ved opdræt af slagtedyr som får, køer og tyre. I sine skriftlige indlæg efter dommen fra 1992 har sagsøgeren givet følgende generelle tal vedrørende de alternative indtægter:

Mulder

1984

1985

1986

1987

Udførte erstatningsaktiviteter

Indtægter

Udgifter

22,21

- 10,04

24,38

- 11,00

36,04

- 11,43

22,03

- 9,18

Saldo

12,17

13,38

16,40

12,85

108 Den af Kommissionen tilbudte samlede erstatning til Mulder er på 50 579,15 NLG. Den er baseret på følgende tal:

Mulder

1984/85

1985/86

1986/87

1987/88

1988/89

1. Indtægt fra mælkeproduktion

Indtægter:

= salg af mælk til mejeriet

= salg af kalve og udsætterkøer

I alt

Minus:

= variable omkostninger, navnlig til foder

= løn til ansatte (3 924 timer)

Bruttofortjeneste

73,47

18,11

91,58

52,65

21,87

17,06

73,98

18,63

92,61

53,37

22,15

17,09

74,36

19,46

93,82

48,58

22,16

23,08

76,69

20,27

96,96

42,55

22,41

32,00

79,93

21,12

101,05

40,92

23,11

37,02

2. Indtægt fra alternativ aktivitet, som udgør indtægten fra de anvendte produktionsfaktorer

= kapital

= jord

= arbejde

Samlet indtægt fra disse faktorer

8,51

4,41

7,86

20,78

8,51

4,49

8,15

21,15

8,51

4,74

8,32

21,57

8,51

4,97

8,41

21,89

8,51

4,85

8,55

21,91

3. Erstatningsbeløbet efter fratrækning af indtægten fra faktorerne for bruttofortjenesten af produktionen under 1)

-

-

1,51

10,11

15,11

4. Den af Rådet tilbudte erstatning

19,16

21,63

18,93

19,34

23,90

Over- (+) under- (-) erstatning pr. 100 kg mælk

+ 19,16

+ 21,63

+ 17,42

+ 9,23

+ 8,79

109 Endelig er den samlede erstatning, der tilkommer Mulder, ifølge den sagkyndiges beregning på 475 767 NLG, hvilket er baseret på følgende tal:

Mulder

1984/85

1985/86

1986/87

1987/88

1988/89

I alt

Salg af mælk

Salg af køer og kalve

Indtægter

Variable omkostninger

Udgifter til eksternt personale

Fortjeneste på mælkeaktivitet

Erstatningsindtægter

- Kapitalindtægt

- Indtægt fra jord

- Indtægt fra arbejde

Samlet erstatningsindtægt

Tabt fortjeneste

177 582

29 024

-----

206 606

(110 228)

-

-----

96 378

(4 256)

(13 367)

(30 027)

-----

(47 650)

48 728

358 536

62 840

-----

421 376

(217 393)

-

-----

203 983

(8 478)

(26 508)

(57 108)

-----

(92 094)

111 889

357 628

62 606

-----

420 234

(204 859)

-

-----

215 375

(12 367)

(26 640)

(51 698)

-----

(90 705)

124 670

358 393

52 012

-----

410 405

(176 763)

-

-----

233 642

(13 108)

(27 335)

(47 016)

-----

(87 459)

146 183

101 779

13 561

-----

115 340

(47 080)

-

-----

68 260

(3 646)

(7 596)

(12 721)

-----

(23 963)

44 297

817 638

(341 871)

475 767

110 På grundlag af ovenstående bemærkninger og mine konklusioner vedrørende de forskellige faktorer for hypotetiske og alternative (hypotetiske) indtægter (22) viser det sig, at den samlede indtægt for den pågældende periode, nemlig fra den 1. oktober 1984 til den 1. august 1988, udgør 630 416 NLG; og dette er på grundlag af de i nedenstående skema indeholdte oplysninger:

Mulder

1984/85

1985/86

1986/87

1987/88

1988/89 2

I alt

Salg af mælk

Salg af køer og kalve

I alt

Variable omkostninger

Hypotetiske indtægter

Alternative indtægter

- Kapitalindtægt

- Indtægt fra jord

- Indtægt fra arbejde

Samlet alternativ indtægt

Tabt fortjeneste

178 207 1

29 024

207 231

96 382

110 849

7 512

14 470

18 366

40 348

70 501

358 311 1

62 840

421 151

190 843

230 308

12 947

30 038

38 588

81 573

148 735

359 648 1

62 606

422 254

174 300

247 954

12 747

30 314

37 789

80 850

167 104

364 043 1

52 012

416 055

148 802

267 253

11 965

32 154

38 987

83 106

184 147

126 909 1

17 310

144 219

55 929

88 290

4 894

10 398

13 069

28 361

59 929

630 416

1) Beløbet ændret under hensyn til den sagkyndiges oplysninger under retsmødet (for året 1988/89 er reduktionen baseret på en skønsmæssigt beregnet værdi).

2) De af den sagkyndige nævnte tal og - hvad angår de variable omkostninger - de af LEI anførte er ændret henset til bemærkningerne angående den periode i driftsåret 1988/89, som er taget i betragtning i nærværende beregning, en periode, som afviger fra den af den sagkyndige angivne, som også LEI's beregninger er baseret på.

På grundlag af ovenstående tages der ikke, ved beregningen af erstatningen, hensyn til det af sagsøgeren anførte beløb for faktisk erstatningsindtægt, da dette er lavere end den hypotetiske erstatningsindtægt. Følgelig udgør erstatningens samlede beløb, henset til forskellen i hypotetiske og alternative indtægter i de forskellige driftsår, 630 416 NLG, et beløb, som skal forhøjes med renter på 1,3% fra den 1. oktober 1984 til den 19. maj 1992, hvorfra der løber morarenter på 8% p.a., indtil betaling sker.

- Brinkhoff's erstatning

111 I processkrift af 4. juni 1997 kræver Brinkhoff en erstatning på 570 020 NLG. Dette beløb må formodes at træde i stedet for de tidligere fremsatte krav vedrørende andre beløb.

112 Brinkhoff har i de indlæg, som han indgav efter afsigelsen af dommen fra 1992, anført, at han har udøvet flere aktiviteter i løbet af den relevante periode for fastsættelsen af erstatningen, dvs. mellem 1984 og 1989: Han har opdrættet ungkvæg, solgt grovfoder, været lastbilchauffør og etableret en virksomhed, der betegnes generelt som »underentreprise«. Ved hjælp af samtlige disse aktiviteter har han i årene 1984, 1985 og 1986 kunnet opretholde en indtægt, der var højere end den hypotetiske indtægt, beregnet på grundlag af den af de sagsøgte institutioner anførte metode. Kommissionen mener derfor, at der for de tre første år skal tages hensyn til de faktiske alternative indtægter, mens der for driftsårene 1987/88 og 1988/89 skal anvendes oplysningerne om de »hypotetiske« alternative indtægter. Hvad angår de sidste to driftsår gør sagsøgeren gældende, at det relativt lavere indtægtsniveau i 1987 og 1988 skyldes flere sammenfaldende faktorer, og mere præcist: a) den omstændighed, at dyrket majs var rådnet, hvilket bekræfter, at hans jorder ikke kunne anvendes til dyrkning, men kun til opdræt; b) den omstændighed, at indførelsen af tillægsafgiften havde medført en reduktion af kvægbesætningerne i de mælkeproducerende bedrifter og dermed en faldende efterspørgsel efter ungkvæg og foder; og c) den omstændighed, at virksomheden med underentreprise, efter en første fase, havde gjort det nødvendigt at fornye og øge antallet af køretøjer, hvilket ikke kunne lade sig gøre, da han ikke havde tilstrækkelig kapital. Ifølge de oplysninger, som sagsøgeren fremlagde i de indlæg, han indgav efter dommen fra 1992, fremgår de samlede erstatningsindtægter for perioden 1984-1987 af følgende skema:

Brinkhoff

1984/85

1985/86

1986/87

1987/88

Udførte erstatningsaktiviteter

Indtægter

Udgifter

41,40

- 10,60

38,76

- 7,14

36,04

- 9,18

17,69

- 6,93

Saldo

30,80

31,62

26,36

10,76

113 Den samlede erstatning, som Kommissionen tilbyder Brinkhoff, udgør 109 675,55 NLG, hvilket er baseret på følgende tal:

Brinkhoff

1984/85

1985/86

1986/87

1987/88

1988/89

1. Indtægt fra mælkeproduktion

Indtægter:

=salg af mælk til mejeriet

=salg af kalve og udsætterkøer

I alt

Minus:

= variable omkostninger, navnlig til foder

= løn til ansatte (3,924 timer)

Bruttofortjeneste

73,47

16,15

89,62

49,07

12,80

27,75

73,98

16,60

90,58

49,74

12,97

27,87

74,36

17,34

91,70

45,28

12,97

33,45

76,69

18,06

94,75

39,66

13,11

41,98

79,93

18,82

98,75

38,14

13,53

47,08

2. Indtægt fra alternative aktiviteter, som består af indtægten fra de anvendte produktionsfaktorer

= kapital

= jord

= arbejde

Samlet indtægt fra disse faktorer

7,58

4,11

12,29

23,98

7,58

4,18

12,74

24,50

7,58

4,42

13,01

25,01

7,58

4,63

13,15

25,36

7,58

4,51

13,37

25,46

3. Erstatningsbeløbet efter fratrækning af indtægten fra faktorerne for bruttofortjenesten af produktionen under 1)

3,77

3,37

8,44

16,62

21,62

4. Den af Rådet tilbudte erstatning

19,16

21,63

18,93

19,34

23,90

Over- (+) under-(-) erstatning pr. 100 kg mælk

+15,39

+18,26

+10,49

+ 2,72

+ 2,28

114 Endelig er den samlede erstatning, der tilkommer Brinkhoff, ifølge den sagkyndige på 386 891 NLG, hvilket er baseret på følgende tal:

Brinkhoff

1984/85

1985/86

1986/87

1987/88

1988/89

I alt

Salg af mælk

Salg af køer og kalve

Indtægter

Variable omkostninger

Udgifter til eksternt personale

Fortjeneste på mælkeaktivitet

Erstatningsindtægter

- Kapitalindtægt

- Indtægt fra jord

- Indtægt fra arbejde

Samlede erstatningsindtægter

Tab

206 031

34 976

________

241 007

(129 716)

-

_______

111 291

(5 008)

(15 731)

(35 336)

_______

(56 075)

55 216

230 997

38 949

______

269 946

(137 859)

-

______

132 087

(5 486)

(16 764)

(36 215)

_______

(58 465)

73 622

229 995

39 677

______

269 672

(132 080)

-

_______

137 592

(8 002)

(17 129)

(33 332)

_______

(58 463)

79 129

228 226

33 373

_______

261 599

(113 633)

-

______

147 966

(8 482)

(17 525)

(30 225)

_______

(56 232)

91 734

201 386

27 349

______

228 735

(93 828)

-

______

134 907

(7 267)

(15 097)

(25 353)

______

(47 717)

87 190

663 843

(276 952)

386 891

115 På grundlag af de hidtil fremsatte bemærkninger og mine konklusioner vedrørende de forskellige elementer i den hypotetiske indtægt og i den (hypotetiske) alternative indtægt (23) fremgår det, at det samlede beløb for indtægterne i den pågældende periode, dvs. fra den 5. maj 1985 til den 31. december 1988, udgør 363 908 NLG. På baggrund af ovenstående kan det af sagsøgeren anførte beløb for faktiske erstatningsindtægter kun tages i betragtning for så vidt angår de tre første driftsår, dvs. for årene 1984-1987, idet disse indtægter var højere end de hypotetiske erstatningsindtægter, mens der hvad angår de sidste to driftsår skal tages hensyn til de hypotetisk udregnede alternative indtægter. De generelle tal for de forskellige driftsår fremgår af nedenstående skema:

Brinkhoff

1984/85

1985/86

1986/87

1987/88

1988/89 2

I alt

Salg af mælk

Salg af køer og kalve

I alt

Variable omkostninger

Hypotetiske indtægter

Alternative indtægter

- Kapitalindtægt

- Indtægt fra jord

- Indtægt fra arbejde

Samlede alternative indtægter

Faktiske alternative indtægter

Tabt fortjeneste

207 279 1

34 976

242 255

113 422

128 833

8 928

15 600

33 403

57 931

82 237

46 596

230 699 1

38 949

269 648

121 022

148 626

8 377

17 631

36 214

62 222

92 927

55 699

230 718 1

39 677

270 395

112 377

158 018

8 248

17 793

33 331

59 372

76 548

81 470

232 360 1

33 373

265 733

95 658

170 075

7 742

18 873

30 224

56 839

113 236

160 994 1

20 505

181 499

64 212

117 287

6 525

18 495

25 360

50 380

66 907

363 908

1) Beløbet ændret under hensyn til den sagkyndiges oplysninger under retsmødet (for året 1988/89 er reduktionen baseret på en skønsmæssigt beregnet værdi).

2) De af den sagkyndige nævnte tal, og hvad angår de variable omkostninger, de af LEI anførte er ændret henset til bemærkningerne angående den periode i driftsåret 1988/89, som er taget i betragtning i nærværende beregning, en periode, som afviger fra den af den sagkyndige angivne, som også LEI's beregninger er baseret på.

Følgelig er det samlede erstatningsbeløb, når henses til forskellen mellem de hypotetiske og alternative indtægter i de forskellige driftsår, på 363 908 NLG, med tillæg af renter på 1,3% at regne fra den 5. maj 1984 til den 19. maj 1992, hvorfra der løber morarenter på 8% p.a., indtil betaling sker.

- Muskens' erstatning

116 I processkrift af 4. juni 1997 sætter Muskens erstatningskravet til 570 020 NLG. Det må formodes, at dette beløb træder i stedet for de tidligere fremsatte krav vedrørende andre beløb.

117 Muskens anvendte sine marker til forskellige afgrøder og opnåede en månedlig omsætning på 8 000/9 000 NLG i årene 1984-1986. Kommissionen finder derfor, at der ved beregning af erstatningen skal tages hensyn til den faktiske indtægt og ikke til den teoretiske indtægt, for så vidt førstnævnte er højere end den anden. Muskens bestrider denne beregningsmetode, idet han understreger, at de pågældende tal udgør omsætningen og ikke indtægten i de tre pågældende år. I det indlæg, han afgav efter afsigelsen af mellemdommen, opgør han erstatningsindtægterne for de forskellige driftsår, således som det fremgår af nedenstående skema:

Muskens

1984

1985

1986

1987

Udførte erstatningsaktiviteter

Indtægter

Udgifter

48,79

- 14,51

35,30

- 19,31

44,29

- 20,31

33,65

- 21,25

Saldo

34,28

15,99

23,98

12,40

118 Kommissionens samlede erstatningstilbud til sagsøgeren, Muskens, beløber sig til 120 090,83 NLG på grundlag af følgende tal:

Muskens

1984/85

1985/86

1986/87

1987/88

1988/89

1. Indtægt fra mælkeproduktion

Indtægter:

= salg af mælk til mejeriet

= salg af kalve og udsætterkøer

I alt

Minus:

= variable omkostninger, navnlig foder

= løn til ansatte

Bruttofortjeneste

73,47

15,68

89,15

50,18

12,08

26,89

73,98

16,12

90,10

50,87

12,23

27,00

74,36

16,84

91,20

46,30

12,24

32,66

76,69

17,54

94,23

40,56

12,37

41,30

79,93

18,28

98,21

39,01

12,76

46,44

2. Indtægt fra alternative aktiviteter, som består af indtægten fra de anvendte produktionsfaktorer

= kapital

= jord

= arbejde

Samlet indtægt fra disse faktorer

7,36

4,20

12,13

23,69

7,36

4,49

12,58

24,43

7,36

4,74

12,85

24,95

7,36

4,97

12,98

25,91

7,36

4,49

13,20

25,05

3. Erstatningsbeløbet efter fratrækning af indtægten fra faktorerne for bruttofortjenesten af produktionen under 1)

3,20

2,57

7,71

15,99

21,4