ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
13.

Retslig procedure — stævning — formkrav — kort fremstilling af søgsmålsgrundene — tilsvarende krav for argumenter, der fremføres til støtte for et anbringende — argumenter, der ikke er anført i stævningen — afvisning [statutten for Domstolen, art. 21; Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 164)
2)

I sag T-374/10 annulleres artikel 1, stk. 7, i Kommissionens afgørelse K(2010) 4185 endelig af 23. juni 2010 om en procedure i henhold til artikel 101 TEUF og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/39 092 – Badeværelsesudstyr og -inventar), for så vidt som det deri fastslås, at Villeroy & Boch AG har deltaget i et kartel i sektoren for badeværelsesudstyr og -inventar i Belgien, i Frankrig, i Italien, i Nederlandene og i Østrig før den 12. oktober 1994.
1.

Konkurrence — EU-regler — overtrædelser — ansvar — moder- og datterselskaber — økonomisk enhed — bedømmelseskriterier — formodning om, at et moderselskab udøver en bestemmende indflydelse på sit helejede eller næsten helejede datterselskab, herunder for så vidt angår holdingselskaber — bevismæssige forpligtelser for den virksomhed, der ønsker at afkræfte denne formodning — tilsidesættelse af principperne om formodning for uskyld, personligt ansvar og det strafferetlige legalitetsprincip — foreligger ikke (art. 81 EF; EØS-aftalen, art. 53; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2) (jf. præmis 133-136, 141-145, 155 og 162-165)
Når Kommissionen pålægger en bøde for en overtrædelse af konkurrencereglerne uden at den berørte virksomhed er blevet hørt, og uden at den har fået aktindsigt, skal afgørelsen annulleres, såfremt virksomheden har ført tilstrækkeligt bevis for, ikke at den anfægtede afgørelse ville have fået et andet indhold, men at virksomheden bedre ville have været i stand til at forsvare sine rettigheder, hvis disse uregelmæssigheder ikke havde foreligget. Der bør i den henseende tages stilling på grundlag af tidspunktet for den administrative procedure, der førte til vedtagelsen af den anfægtede afgørelse.

I den henseende kan det berørte moderselskab i forbindelse med en kommissionsafgørelse, der pålægger flere selskaber, der udgår én enkelt virksomhed som omhandlet i artikel 101 TEUF, solidarisk hæftelse for en bøde, anfægte den omstændighed, at det ikke har draget fordel af en bødenedsættelse, der ved en anden afgørelse, som blev vedtaget, uden at moderselskabet blev hørt, og uden at det fik aktindsigt, blev indrømmet et af de solidarisk hæftende datterselskaber. Under sådanne omstændigheder kan det berørte moderselskab således bedre forsvare sine rettigheder, hvis det fremfører sin opfattelse af hvilke forpligtelser, der påhviler Kommissionen med hensyn til fastsættelsen af de forskellige selskabers respektive kvoteandel af det bødebeløb, de er blevet pålagt solidarisk, hvilket spørgsmål var uafklaret i retspraksis på tidspunktet for den administrative procedure.

I øvrigt kan moderselskabet i tilfælde af, at den bøde, selskabet er blevet pålagt, viser sig at være større end den bøde, dets datterselskaber er blevet pålagt, selv om moderselskabets ansvar udelukkende er afledt af ansvaret hos datterselskaberne, anfægte størrelsen af den bøde, der er påtænkt moderselskabet.

(jf. præmis 72-74, 76, 80 og 83)
For at føre tilstrækkeligt bevis for, at en virksomhed deltager i en konkurrencebegrænsende aftale, er det tilstrækkeligt, at Kommissionen beviser, at den pågældende virksomhed har deltaget i møder, hvorunder der blev indgået konkurrencebegrænsende aftaler, uden klart at have taget afstand herfra. Når deltagelsen i sådanne møder er blevet bevist, påhviler det virksomheden at fremføre indicier af en sådan beskaffenhed, at den kan påvise, at dens deltagelse i de nævnte møder ikke var sket for at begrænse konkurrencen, og herved påvise, at den over for konkurrenterne havde oplyst, at den deltog i møderne med et andet formål end deres.

Det bemærkes i denne forbindelse, at det er en forudsætning for at anvende kravet om afstandtagen under deltagelse i et møde, at Kommissionen for at have ført tilstrækkeligt bevis for, at den pågældende virksomhed har deltaget i kartellet, har påvist, at virksomheden har deltaget i møder, hvorunder der er indgået konkurrencestridige aftaler uden klart at have taget afstand herfra.

Når der i et tilfælde med en virksomhed, der har deltaget i et kartel i flere år, ikke er blevet ført tilstrækkeligt bevis for, at denne virksomhed, enten direkte eller indirekte, deltog i møder i en periode på ca. ni måneder, således at de øvrige medlemmer af kartellet i denne periode ikke havde noget præcist billede af nævnte virksomheds adfærd på markedet, kan Kommissionen ikke lægge til grund, at den har deltaget i konkurrencebegrænsende praksis i denne periode.

(jf. præmis 97 og 295-297)
Hvad angår beregningen af bøder pålagt for en tilsidesættelse af artikel 101 TEUF er formålet med i artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 at fastlægge et loft på 10% af omsætningen for hver virksomhed, der har deltaget i overtrædelsen, bl.a. at undgå at pålægge en bøde, der er højere end dette loft, som kan overskride virksomhedens betalingsevne på det tidspunkt, hvor den identificeres som ansvarlig for overtrædelsen, og hvor den pålægges en økonomisk sanktion. Anvendelsen af loftet på 10% af omsætningen forudsætter dels, at Kommissionen råder over oplysninger om omsætningen for det sidste regnskabsår forud for tidspunktet for vedtagelsen af afgørelsen, dels at disse oplysninger repræsenterer et afsluttet regnskabsår med normal økonomisk aktivitet i en periode på 12 måneder.

Når i exceptionelle tilfælde omsætningen i det regnskabsår, der går forud for vedtagelsen af kommissionsafgørelsen om pålæggelse af bøder, ikke opfylder disse kriterier og således ikke giver nogen anvendelig indikation for den pågældende virksomheds reelle økonomiske situation, er Kommissionen forpligtet til med henblik på beregningen af bødeloftet at henvise til det sidste afsluttede regnskabsår med normal økonomisk aktivitet. Henvisningen til »et afsluttet regnskabsår med normal økonomisk aktivitet« tilsigter således at udelukke en hensyntagen til et regnskabsår, i løbet af hvilket den omhandlede virksomheds adfærd på markedet ikke svarede til adfærden for en virksomhed, der udøver økonomisk aktivitet i almindelig forstand. Til gengæld betyder den omstændighed alene, at omsætningen eller overskuddet i et bestemt regnskabsår er betydeligt lavere eller højere end omsætningen eller overskuddet for tidligere år, ikke, at det pågældende regnskabsår ikke udgør et afsluttet regnskabsår med normal økonomisk aktivitet.

Heraf følger, at en konkurrents genoptagelse af sine aktiviteter og forhøjelsen af konkurrentens omsætning ikke udgør usædvanlige omstændigheder, der kan begrunde, at Kommissionen henviser til et tidligere regnskabsår. Nærmere bestemt er det ikke nødvendigt, at den omsætning, som der tages i betragtning, afspejler den pågældende virksomheds reelle økonomiske situation i den periode, i løbet af hvilken overtrædelsen blev begået.

(jf. præmis 92, 94, 95, 97, 102 og 104)
Hvad angår den relative rækkevidde af annullationsdomme har en annullation af en individuel afgørelse virkning erga omnes og er bindende for alle, men – til forskel fra en almengyldig retsakt – er det ikke alle, som kan drage nytte heraf. En afgørelse vedtaget på konkurrenceområdet over for flere virksomheder, selv om den er affattet og offentliggjort i form af én enkelt afgørelse, forstås således som en samling af individuelle afgørelser, der i forhold til hver af de virksomheder, som er adressater herfor, fastslår den eller de overtrædelser, som lægges til grund over for virksomheden og i givet fald pålægger den en bøde. Herved gælder, at hvis en adressat for en afgørelse beslutter at anlægge annullationssøgsmål, skal Unionens retsinstanser kun prøve de elementer i afgørelsen, der vedrører den pågældende adressat, mens de elementer, der vedrører andre adressater, derimod ikke genstand for den tvist, Unionens retsinstanser skal afgøre. Endvidere forbliver afgørelsen bindende over for de adressater, der ikke har anlagt annullationssøgsmål.

En dom, som annullerer en afgørelse, der er en samling af individuelle afgørelser inden for rammerne af en procedure, som Kommissionen har anvendt på kartelområdet, kan imidlertid under visse omstændigheder have visse konsekvenser for andre end sagsøgeren i den procedure, der har resulteret i denne annullationsdom.

På baggrund heraf er den procedure, som Kommissionen og Retten anvender på konkurrenceområdet, på grund af den manglende virkning erga omnes ikke i strid med artikel 6 i den europæiske menneskerettighedskonvention, der forankrer princippet om effektiv domstolsprøvelse.

(jf. præmis 116-118 og 126)
De datterselskaber, der har deltaget direkte i de i artikel 81, stk. 1, EF omhandlede overtrædelser, kan lovligt påberåbe sig udløbet for deres vedkommende af den forældelsesfrist, der er fastsat i artikel 25, stk. 1, litra b), i forordning nr. 1/2003, eftersom Kommissionens første skridt til at undersøge eller forfølge disse overtrædelser som omhandlet i nævnte forordnings artikel 25, stk. 3, i forhold til disse datterselskaber blev taget efter udløbet af nævnte frist.

Den indtrædelse af forældelse, der er fastsat i artikel 25 i forordning nr. 1/2003, bevirker dog ikke, at eksistensen af en overtrædelse slettes, eller at Kommissionen forhindres i i en afgørelse at fastslå et ansvar for en sådan overtrædelse, men udelukkende, at de, som drager fordel heraf, slipper for retsforfølgning med henblik på pålæggelse af sanktioner. Det fremgår endvidere af en ordlyds-, formåls- og sammenhængsfortolkning af artikel 25 i forordning nr. 1/2003, at indtrædelsen af forældelse i henhold til artikel 25, stk. 1, er til gavn for og kan påberåbes særskilt af hver af de juridiske personer, når de er genstand for Kommissionens retsforfølgninger. Det forhold alene, at datterselskaberne til et moderselskab drager fordel af udløbet af forældelsesfristen, har således ikke til følge, at der rejses tvivl om dette moderselskabs ansvar, og at retsforfølgninger af moderselskabet forhindres.

(jf. præmis 124-126 og 128)
På kartelområdet gælder, at når et forlig ikke omfatter alle deltagerne i en overtrædelse, eksempelvis som når en virksomhed trækker sig fra forligsproceduren, vedtager Kommissionen efter en forenklet procedure (forligsproceduren) en afgørelse, hvis adressater er de deltagere i overtrædelsen, som har besluttet at indgå forlig, og som for hver af disse afspejler deres vilje, og efter en almindelig procedure en afgørelse, der er rettet til de deltagere i overtrædelsen, som har besluttet ikke at indgå forlig.

Der er imidlertid selv i et sådant hybridtilfælde, som omfatter vedtagelse af to afgørelser med forskellige adressater og efter to forskellige procedurer, tale om deltagere i et og samme kartel, således at ligebehandlingsprincippet skal overholdes. Dette princip kræver, at ensartede situationer ikke må behandles forskelligt og forskellige situationer ikke behandles ens, medmindre forskelsbehandlingen er objektivt begrundet.

Heraf følger, at forligsproceduren er et alternativ til den almindelige administrative procedure – som er kontradiktorisk – og forskellig fra denne, idet den har visse særlige kendetegn såsom den tidligere klagepunktsmeddelelse og meddelelse af et sandsynligt bødepålæg. Retningslinjerne for beregning af bøder efter artikel 23, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1/2003 finder imidlertid stadig fuldt ud anvendelse i denne sammenhæng. Dette indebærer, at der ved fastsættelsen af bødens størrelse ikke kan udøves forskelsbehandling mellem de parter, som har deltaget i det samme kartel, med hensyn til elementerne i og metoden til beregning, som ikke påvirkes af de særlige kendetegn ved forligsproceduren såsom anvendelsen af en nedsættelse på 10% i tilfælde af forlig.

(jf. præmis 71-74)
3.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — absolutte registreringshindringer — tegn, som udelukkende består af en udformning af varen, som er nødvendig for at opnå et teknisk resultat — begreb — andre udformninger, der giver mulighed for at opnå det samme tekniske resultat — uden betydning for registreringshindringen [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra e), nr. ii)] (jf. præmis 62 og 65)
2.

Institutionernes retsakter — begrundelse — forpligtelse — rækkevidde — afgørelse om ikke at antage et bud inden for rammerne af en udbudsprocedure vedrørende levering af tjenesteydelser — forpligtelse til efter en skriftlig anmodning at meddele karakteristika og fordele ved det bud, der er blevet accepteret, samt navnet på ordremodtageren — den ordregivende myndigheds forpligtelse til at fremlægge en minutiøs sammenlignende undersøgelse af det valgte bud og buddet fra den udelukkede bydende — foreligger ikke (art. 296 TEUF; Rådets forordning nr. 1605/2002, art. 100, stk. 2;, Kommissionens forordning nr. 2342/2002, art. 149, stk. 3) (jf. præmis 48-51, 59, 61 og 131)
1.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der har et omdømme — beskyttelse af det ældre varemærke med omdømme til at omfatte ikke-lignende varer eller tjenesteydelser — betingelser — skade på det ældre varemærkes særpræg — bevis (Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 5) (jf. præmis 38)
Rettens dom (Syvende Afdeling) af 13. april 2011 – Zitro IP mod KHIM – Show Ball Informática (BINGO SHOWALL)

(Sag T-179/10)

»EF-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om EF-figurmærket BINGO SHOWALL – det ældre EF-figurmærke SHOW BALL – relativ registreringshindring – risiko for forveksling – lighed mellem tegnene – artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009«

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 19-21 og 44)

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 9. februar 2010 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 666/2009-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Zitro IP Sàrl og Show Ball Informática Ltda.

Oplysninger vedrørende sagen

Ansøger om EF-varemærket: Zitro IP Sàrl Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket BINGO SHOWALL for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 28 og 41 – registreringsansøgning nr. 6059919 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Show Ball Informática Ltda Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: EF-figurmærket nr. 5092275, der indeholder ordbestanddelen SHOW BALL for varer og tjenesteydelser i klasse 9 og 42 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Delvis afslag på registreringsansøgningen Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen





Konklusion

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
Påstand om annullation af afgørelse truffet den 27. januar 2010 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 1018/2009-2) vedrørende en ansøgning om registrering af et tegn, der gengiver et parallelogram som EF-varemærke.
Rettens dom (Sjette Afdeling) af 24. marts 2011 – CheckMobile mod KHIM (carcheck)

(Sag T-14/10)

»EF-varemærker – ansøgning om EF-ordmærket »carcheck« – absolut registreringshindring – beskrivende karakter – artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 207/2009«

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares egenskaber [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 19, 20, 25, 26 og 28)

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 18. november 2009 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 595/2009-4) vedrørende en ansøgning om registrering af ordmærket »carcheck« som EF-varemærke.

Oplysninger vedrørende sagen

Ansøger om EF-varemærket: CheckMobile GmbH – The Process Solution Company Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket carcheck for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 16, 35, 36, 38, 41, 42 og 45 – ansøgning nr. 7368681 Undersøgerens afgørelse: Delvist afslag på ansøgningen Appelkammerets afgørelse: Delvis annullation af undersøgerens afgørelse

Konklusion

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
Rettens dom (Fjerde Afdeling) af 15. december 2010 – DTL mod KHIM – Gestión de Recursos y Soluciones Empresariales (Solaria)

(Sag T-188/10)

»EF-varemærker – indsigelsesprocedure – ansøgning om EF-figurmærket Solaria – det ældre nationale figurmærke SOLARTIA – relativ registreringshindring – risiko for forveksling – lighed mellem tjenesteydelserne – lighed mellem tegnene – artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009«

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 25, 26, 45 og 52)

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 17. februar 2010 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 767/2009-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Gestión de Recursos y Soluciones Empresariales, SL og DTL Corporación, SL.

Oplysninger vedrørende sagen

Ansøger om EF-varemærket: DTL Corporación, SL Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket, som indeholder ordbestanddelen Solaria, for tjenesteydelser i klasse 37, 41 og 42 – registreringsansøgning nr. 5153325 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Gestiόn de Recursos y Soluciones Empresariales, SL Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Det spanske figurmærke, som indeholder ordbestanddelen SOLARTIA, registreringsnr. 2689747, for tjenesteydelser i klasse 37 og 42 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen tages delvis til følge Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen





Konklusion

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
Den øverstbefalende for den civile operation – som under politisk kontrol og strategisk styring af Den Udenrigs- og Sikkerhedspolitiske Komité og under den overordnede myndighed af Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik på strategisk niveau udøver kommandoen over og kontrollen med planlægningen og gennemførelsen af alle civile missioner, der gennemføres inden for den fælles sikkerheds- og forsvarspolitik, og som er øverstbefalende for alle civile missioner – er tillagt kompetencen til at udpege personale til hver civil EU-mission som omhandlet i artikel 6, stk. 2, i afgørelse 2009/906 om Den Europæiske Unions politimission i Bosnien-Hercegovina. Under den enkelte mission henhører kompetencen til at udpege og forflytte personale derimod alene under EUPM-missionschefens kompetence.

Det fremgår således af disse bestemmelser, at den operative kontrol, der i indsatsområdet udøves af missionschefen, nødvendigvis indebærer dennes mulighed for at træffe afgørelser, herunder om forflyttelse af personale, med meget kort varsel, og at underlægge personale, der er udstationeret af medlemsstaterne, de nævnte afgørelser, for at gennemføre missionen.

Den operative kontrol indebærer nødvendigvis, at den pågældende EUPM-missionschef har mulighed for at træffe afgørelser, herunder om forflyttelse af personale, med meget kort varsel, og at underlægge personale, der er udstationeret af medlemsstaterne, de nævnte afgørelser, for at gennemføre missionen. Denne operationelle karakter er derfor uforenelig med en procedure om forudgående konsultation af den udstationerende myndighed.

(jf. præmis 69, 70 og 78)
1.

Annullationssøgsmål–akter, der kan være genstand for søgsmål–begreb–kommissionsbeslutning, hvorved det pålægges at stille en bankgaranti for at kunne imødekomme en anmodning om ratevis betaling af bøde på det konkurrenceretlige område–omfattet (Art. 263 TEUF; Rådets forordning nr. 2342/2002, art. 85 og art. 86, stk. 5) (jf. præmis 42-47)
Rettens dom (Første Afdeling) af 12. september 2017 –

Laufen Austria mod Kommissionen

(Sag T-411/10 RENV)

»Konkurrence – karteller – belgiske, tyske, franske, italienske, nederlandske og østrigske markeder for badeværelsesudstyr og ‑inventar – afgørelse, der fastslår en overtrædelse af artikel 101 TEUF og EØS-aftalens artikel 53 – bøder – et moderselskab og dets datterselskab pålægges en bøde in solidum – loft på 10% af omsætningen – beregning af loftet alene ud fra datterselskabets omsætning i overtrædelsesperioden forud for moderselskabets erhvervelse heraf«

Retslig procedure–dom afsagt af Domstolen bindende for Retten–betingelser–hjemvisning efter appel–retsspørgsmål, der endelig er afgjort af Domstolen i forbindelse med appellen–retskraft–rækkevidde

(Statutten for Domstolen, art. 61; Rettens procesreglement, art. 215)

(jf. præmis 35)

Angående

Søgsmål anlagt i henhold til artikel 263 TEUF med påstand dels om delvis annullation af Kommissionens afgørelse K(2010) 4185 endelig af 23. juni 2010 om en procedure i henhold til artikel 101 TEUF og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/39092 – Badeværelsesudstyr og ‑inventar), dels om nedsættelse af den bøde, sagsøgeren er blevet pålagt ved denne afgørelse.

Konklusion

1) Den del af den Laufen Austria AG pålagte bøde, som dette selskab anses for individuelt ansvarligt for med hensyn til overtrædelsen begået i perioden fra den 12. oktober 1994 til den 28. oktober 1999, fastsættes til 4788001 EUR.