RETTENS KENDELSE (Femte Afdeling)

16. december 1998

Sag T-93/98

Ioannis Rentzos

mod

Europa-Parlamentet

»Bedømmelse afslag på en ansøgning om ændring af bedømmelsen annullationssøgsmål søgsmålsfrister afvisning«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-1923

Angående:

Påstand om annullation af sagsøgerens bedømmelse for bedømmelsesperioden 1995/1997, af sagsøgtes afslag på ansøgningen om ændring af denne bedømmelse og i fornødent omfang af sagsøgtes afvisning af sagsøgerens klage.

Udfald:

Afvisning.

Resumé af kendelse

Sagsøgeren blev ansat ved Europa-Parlamentet den 1. maj 1981 som oversætter i lønklasse LA7.

Ved skrivelse af 14. oktober 1997, registeret i Europa-Parlamentet den 15. oktober 1997, indgav sagsøgeren en klage i henhold til artikel 90, stk. 2, i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber (vedtægten) med henblik på at opnå ændring af hans bedømmelse for 1995/1997.

Den 22. december 1997 sendte sagsøgerens advokat en skrivelse til Europa-Parlamentets generalsekretær (generalsekretæren), hvori han meddelte, at der var et »misforhold i organisationen af arbejdet i den græske oversættelsesafdeling«, bl.a. i forhold til de arbejdsopgaver, som hans klient udførte, og han anmodede generalsekretæren at gribe ind, for at hans klients arbejdsopgaver og ansvarsområder blev klart defineret.

Den 12. februar 1998 afviste Europa-Parlamentet klagen af 15. oktober 1997, og den 9. marts 1998 besvarede generalsekretæren skrivelsen af 22. december 1997.

Formaliteten

Det påhviler den part, der gør gældende, at en stævning er indgivet for sent, at føre bevis for, hvornår afgørelsen er blevet meddelt (præmis 33).

Henvisning til: Domstolen, 5. juni 1980, sag 108/79, Belfiore mod Kommissionen, SmI. s. 1769, præmis 7; Domstolen, 11. maj 1989, forenede sager 193/87 og 194/87, Maurissen og Union syndicale mod Revisionsretten, Sml. s. 1045, præmis 46; Retten, 20. marts 1991, sagT-1/90, Pérez-Minguez Casariego mod Kommissionen, Sml. II, s. 143, præmis 37.

Sagsøgeren bestred, at han havde haft kendskab til Europa-Parlamentets skrivelse af 12. februar 1998 om afvisning af hans klage af 15. oktober 1997. Europa-Parlamentet anførte, at denne skrivelse var blevet sendt til sagsøgerens kontoradresse med intern officiel post, og erkendte ikke at have noget bevis for, at sagsøgeren faktisk havde modtaget denne. Retten kunne følgelig ikke anse det for godtgjort, at sagsøgeren havde fået kendskab til denne skrivelses indhold (præmis 34).

Under disse omstændigheder måtte der tages stilling til Europa-Parlamentets subsidiære formalitetsindsigelse, hvorefter der under alle omstændigheder var sket en stiltiende afvisning den 15. februar 1998, således at stævningen var blevet indgivet efter udløbet af den i artikel 91, stk. 3, fastsatte søgsmålsfrist (præmis 35).

I henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 2, andet afsnit, indebærer den omstændighed, at der ved udløbet af en frist på fire måneder fra registreringen af klagen den 15. oktober 1997 ikke er givet noget svar på klagen, at der foreligger en stiltiende afvisning, som kan gøres til genstand for et søgsmål efter artikel 91. Da stævningen imidlertid først var indleveret den 8. juni 1998, var sagen anlagt efter udløbet af den frist på tre måneder, der er fastsat i artikel 91, stk. 3, andet led (præmis 36).

I øvrigt svarede sagens faktiske omstændigheder ikke til det undtagelsestilfælde, der er nævnt i vedtægtens artikel 91, stk. 3, andet led, som bestemmer, at »når der imidlertid på en stiltiende afvisning inden for klagefristen følger en udtrykkelig afvisning af en klage, løber klagefristen på ny« (præmis 37).

Som sagsøgte anførte, vedrørte generalsekretærens svar af 9. marts 1998 udelukkende de spørgsmål, der var stillet i sagsøgerens advokats skrivelse af 22. december 1997. Det fremgik imidlertid af denne skrivelses ordlyd, at sagsøgerens advokat selv præciserede sondringen mellem dennes genstand og genstanden for klagen af 15. oktober 1997 (præmis 38).

Svarskrivelsen fra generalsekretæren af 9. marts 1998 vedrørte ikke bedømmelsen. Generalsekretæren meddelte deri sagsøgeren, at han anså hans ansøgning for en ansøgning i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 1. Retten lagde følgelig til grund, at Europa-Parlamentet ved denne skrivelse alene havde besvaret skrivelsen af 22. december 1997 (præmis 40).

Følgelig kunne sagsøgeren ikke anse svaret af 9. marts 1998 for en udtrykkelig afvisning af hans klage af 15. oktober 1997, selv hvis det antoges, at han ikke havde fået meddelelse om skrivelsen af 12. februar 1998 (præmis 41).

Sagen var derfor anlagt for sent (præmis 42).

Konklusion:

Sagen afvises.