ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
b)

han ikke er mødt af en grund, som han ikke selv har kontrol over (nemlig sygdom), såfremt han efterfølgende er blevet underrettet om foranstaltninger, der er foretaget, uden at han var til stede, og på et oplyst grundlag har besluttet og erklæret, at: — han ikke under påberåbelse af sit manglende fremmøde anfægter lovligheden af disse foranstaltninger og ikke forlanger, at de gentages i hans tilstedeværelse, — han ønsker at deltage i disse foranstaltninger, hvorefter retten har gennemført en yderligere afhøring af den person, som tiltalte har nævnt, og har gjort det muligt for tiltalte at deltage i passende omfang i afhøringen.
1)

Indgås der som omhandlet i artikel 2, litra a), i direktiv 2002/65/EF (1) en aftale »under anvendelse af et system til fjernsalg eller fjernlevering af tjenesteydelser drevet af leverandøren«, hvormed en eksisterende låneaftale ændres udelukkende for så vidt angår den aftalte forrentnings størrelse [org. s. 2] (tillægsaftale om forrentning), når en filialbank kun indgår låneaftaler om finansiering af fast ejendom med sikkerhed i ejendommen i sine forretningslokaler, men i de løbende forretningsrelationer til dels også indgår aftaler om ændringer af allerede indgåede låneaftaler udelukkende under anvendelse af fjernkommunikationsmidler?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Det Forenede Kongerige) den 5. november 2018 — Amoena Ltd mod Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

(Sag C-677/18)

(2019/C 25/31)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Amoena Ltd

Sagsøgt: Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Præjudicielle spørgsmål

1) Begik Toldkodeksudvalget og/eller Europa-Kommissionen en åbenbar fejl, da den tariferede mastektomi-bh’er: a) under kapitel 62 i den Den Europæiske Unions kombinerede nomenklatur under toldposition 6212, der specifikt omfatter »brystholdere«, og KN kode 6212 10 90, i stedet for b) kapitel 90 under toldposition 9021 og KN kode 9021 10 10 som tilbehør til proteser som omhandlet i bestemmelse 2, litra b), til KN’s kapitel 90?

2) Indskrænker gennemførelsesforordningen (1) ulovligt anvendelsesområdet for tarifering af tilbehør til proteser under toldposition 9021 og bestemmelse 2, litra b), til KN’s kapitel 90, og er den følgelig ultra vires Europa-Kommissionens beføjelser?

3) Udgør gennemførelsesforordningen en tilsidesættelse af princippet om loyalt samarbejde i artikel 4, stk. 3, [TEU] under omstændigheder hvor: a) Europa-Kommissionen skal respektere domme fra de nationale domstole og endvidere skal fremme en ensartet (og korrekt) anvendelse af toldkodeksen og KN, b) Supreme Court enstemmigt nåede den konklusion, at det er korrekt at tarifere mastektomi-bh’er under kapitel 90 i KN med toldposition 9021, og c) Supreme Courts dom blev fremlagt for Europa-Kommissionen og udleveret til samtlige medlemsstater i EU sammen med et sammendrag af Supreme Courts begrundelse?

(1) Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2017/1167 af 26.6.2017 om tarifering af visse varer i den kombinerede nomenklatur (EUT L 170, s. 50).
1)

Er bestemmelserne i artikel 8 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/48/EF (1) af 23. april 2008 om forbrugerkreditaftaler og om ophævelse af Rådets direktiv 87/102/EØF, sammenholdt med dette direktivs artikel 23, til hinder for national lovgivning, som bestemmer, at hvis kreditgiver ikke overholder sin forpligtelse til at foretage en vurdering af forbrugerens kreditværdighed, inden kreditaftalen indgås, er sanktionen, at kreditaftalen er ugyldig, samt at forbrugeren har pligt til at tilbagebetale hovedstolen til kreditgiveren på et tidspunkt, der er passende i forhold til forbrugerens økonomiske evne, idet sanktionen (kreditaftalens ugyldighed) dog kun finder anvendelse, hvis forbrugeren påberåber sig den (dvs. gør gældende, at aftalen er ugyldig) inden for en forældelsesfrist på tre år?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgarien) den 12. november 2018 — straffesag mod LD, ME, NF, OG, PH og RI

(Sag C-704/18)

(2019/C 25/38)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Spetsializiran nakazatelen sad

Tiltalte i hovedsagen

LD, ME, NF, OG, PH og RI

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 267 TEUF fortolkes således, at den giver en national domstol beføjelse til at undlade at anvende en præjudiciel dom afsagt inden for rammerne af den hovedsag, med henblik på hvilken dommen er blevet afsagt, ved at påberåbe sig faktiske omstændigheder, som Domstolen tog hensyn til, da den traf præjudiciel afgørelse?
C 25/26

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene) den 5. november 2018 — Procureur-Generaal ved Hoge Raad der Nederlanden

(Sag C-678/18)

(2019/C 25/32)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Appellant: Procureur-Generaal ved Hoge Raad der Nederlanden

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 90, stk. 1, i forordning (EF) nr. 6/2002 af 12. december 2001 om EF-design (1) fortolkes således, at den bindende tillægger alle de der nævnte domstole i en medlemsstat beføjelse til at træffe foreløbige, herunder sikrende retsmidler, eller kan medlemsstaterne — helt eller delvist — selv frit give de domstole, som i medfør af nævnte forordnings artikel 80, stk. 1, er udpeget som EF-designdomstole (i første og anden instans) enekompetence til at træffe sådanne retsmidler?

(1) Rådets forordning (EF) nr. 6/2002 af 12.12.2001 om EF-design (EFT 2002, L 3, s. 1).
1)

Er artikel 90 i Rådets direktiv 2006/112/EF (1) af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem og princippet om momsens neutralitet til hinder for nationale bestemmelser (eller en administrativ praksis baseret på uklare bestemmelser), hvorefter et selskab nægtes retten til momsfradrag proportionalt med værdien af den på nationale leveringer af varer ydede rabat, fordi fakturaen udstedt af den pågældende leverandør inden for Fællesskabet (i egenskab af repræsentant for en økonomisk koncern) angiver den samlede rabat, som er blevet ydet på både varer fra andre medlemsstater og indenlandske varer leveret i kraft af samme rammeaftale, men registreret som erhvervelser fra den pågældende medlemsstat (fra et medlem af koncernen med et andet momsregistreringsnummer end det, som er angivet i rabatfakturaen)?
3)

Såfremt Grondwettelijk Hof på grundlag af besvarelsen af det første og andet præjudicielle spørgsmål skulle komme til den konklusion, at de anfægtede artikler krænker en eller flere af de forpligtelser, der følger af de i spørgsmålene nævnte bestemmelser, skal den da indtil videre kunne håndhæve virkningerne af artikel 120 og 126/2 i den belgiske lov om forskellige gebyrer og afgifter for at undgå retsusikkerhed og for at sætte lovgiver i stand til at bringe dem i overensstemmelse med disse forpligtelser?
1)

Er det princip om uskyldsformodning, der er fastsat i artikel 3 og artikel 4 i, sammenholdt med 16. betragtning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2016/343 (1) (EU) af 9. marts 2016 om styrkelse af visse aspekter af uskyldsformodningen og retten til at være til stede under retssagen i straffesager, overholdt i en straffesag såfremt en medtiltalt, som — i en sag med flere tiltalte — på grundlag af anklageskriftet i sagen og efter indledningen af den mundtlige forhandling for retten nægter at have deltaget i det gerningsindhold, han er blevet tiltalt for, og erklærer sig ikke-skyldig, og retten efterfølgende ved en kendelse, som ikke indeholder en beskrivelse af faktum, en retlig kvalifikation eller en konklusion, beslutter at tiltræde erklæringen fra en anden medtiltalt om skyld, og således undlader at foretage bevisførelse vedrørende skyldspørgsmålet og efterfølgende, efter bevisførelse i retsmødet, træffer afgørelse ved en fælles dom på grundlag af anklageskriftet. 1.1 Indebærer rettens afgørelse om at tiltræde erklæringen om skyld fra én af de tiltalte, at den anden tiltalte, som nægter sig skyldig, kan anses for skyldig, inden det gennem bevisførelsen fastslås, at han er skyldig? Er denne fremgangsmåde i overensstemmelse med artikel 48 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder?
1)

Kan der af det blotte forhold, at et selskab med hjemsted uden for Den Europæiske Union ejer et datterselskab med hjemsted i Polen, udledes, at der foreligger et fast forretningssted i Polen som omhandlet i artikel 44 i Rådets direktiv 2006/112/EF (1) af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem [udelades] og artikel 11, stk. 1, i Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 282/2011 (2) af 15. marts 2011 om foranstaltninger til gennemførelse af direktiv 2006/112/EF om det fælles merværdiafgiftssystem?
3)

Skal den korrekte nationale praksis, i lyset af artikel 146, stk. 1, litra a) og b), og artikel 131 i direktiv 2006/112/EF samt princippet om skat på forbruget, neutralitetsprincippet og proportionalitetsprincippet, bestå i, at den nationale afgiftssats anvendes på levering af varer, hvis der foreligger entydige beviser for, at varerne har forladt EU, men myndighederne i betragtning af, at der mangler en bestemt modtager, konstaterer, at der ikke er gennemført en levering af varer, eller skal det i dette tilfælde lægges til grund, at der overhovedet ikke har fundet en afgiftspligtig transaktion sted, således at den afgiftspligtige person i henhold til artikel 168 i direktiv 2006/112/EF ikke har ret til at fradrage den indgående afgift på købet af de udførte varer?
—

Skal en begivenhed som den i nærværende tvist omhandlede, dvs. at flyvelederne strejker på det område, som et luftfartøj, der afgår fra en lufthavn uden for det strejkeramte område, skal passere for at nå frem til en lufthavn uden for det strejkeramte område, under hensyntagen til 15. betragtning til forordning […] nr. 261/2004 anses for at udgøre en usædvanlig omstændighed for luftfartsselskabet, der ikke kunne have været undgået, og som begrundede, at luftfartsselskabet som en rimelig forholdsregel, der gjorde det muligt at undgå andre aflysninger, kunne træffe beslutning om at aflyse den omhandlede flyafgang for at undgå en situation, hvor dets besætninger ikke længere ville være i stand til at gennemføre andre flyafgange på strejkedagen, og på denne måde således samlet set minimere de ændringer og den forstyrrelse, som strejken medførte for samtlige selskabets passagerer?
C 35/9

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Juzgado de Instrucción de Badalona (Spanien) den 22. oktober 2018 — straffesag mod VW

(Sag C-659/18)

(2019/C 35/11)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de Instrucción de Badalona

Tiltalt i straffesagen

VW

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, og navnlig artikel 3, stk. 2, i direktiv 2013/48/EU (1), fortolkes således, at retten til advokatbistand retmæssigt kan forsinkes, såfremt den mistænkte eller tiltalte ikke giver fremmøde efter den første indkaldelse fra retten, og der udstedes en national, europæisk eller international arrestordre, hvilket forsinker advokatbistanden og dennes fremmøde i sagen, indtil arrestordren fuldbyrdes, og den mistænkte føres til retten ved politiets foranstaltning?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/48/EU af 22.10.2013 om ret til adgang til advokatbistand i straffesager og i sager angående europæiske arrestordrer og om ret til at få en tredjemand underrettet ved frihedsberøvelse og til at kommunikere med tredjemand og med konsulære myndigheder under frihedsberøvelsen (EUT 2013, L 294, s. 1).
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale ordinario di Brescia (Italien) den 31. oktober 2018 — JH mod KG

(Sag C-681/18)

(2019/C 35/12)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale ordinario di Brescia

Parter i hovedsagen

Sagsøger: JH

Sagsøgt: KG

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 5, stk. 5, i direktiv 2008/104/EF (1) af 19. november 2008 fortolkes således, at den er til hinder for anvendelsen af lovdekret nr. 276/2003, som ændret ved lovdekret nr. 34/2014, der: a) ikke fastlægger grænser for successive udsendelser af en og samme arbejdstager til en og samme brugervirksomhed; b) ikke bestemmer, at brugen af tilrådighedsstillelsen af tidsbegrænset arbejdskraft kun er lovlig, såfremt de tekniske, produktionsmæssige eller organisatoriske hensyn eller det behov for at erstatte arbejdstagere, som begrunder brugen af tilrådighedsstillelsen, angives; c) ikke fastsætter et krav om, at brugen af denne form for ansættelseskontrakt kun er lovlig, såfremt den er begrundet i brugervirksomhedens midlertidige produktionsbehov?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/104/EF af 19.11.2008 om vikararbejde (EUT 2008, L 327, s. 9)
Appel iværksat den 27. november 2018 af Duferco Long Products SA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Første Afdeling) den 18. september 2018 i sag T-93/17, Duferco Long Products mod Kommissionen

(Sag C-738/18 P)

(2019/C 35/19)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Duferco Long Products SA (ved avocats J.-F. Bellis, R. Luff, M. Favart og Q. Declève)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom (T-93/17, EU:T:2018:558) ophæves.

— Artikel 1, litra f), og artikel 2 i Kommissionens afgørelse af 20. januar 2016 om statsstøtte SA.33926 2013/C (ex 2013/NN, 2011/CP) iværksat af Belgien til fordel for Duferco annulleres.

— Kommissionen tilpligtes at betale omkostningerne i såvel den foreliggende sag som i sagen for Retten.

Anbringender og væsentligste argumenter

Med sin appel har appellanten gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl ved at afvise at undersøge to regnefejl, som Kommissionen begik som led i vurderingen af den af Kommissionens afgørelse af 20. januar 2016 om statsstøtte SA.33926 2013/C (ex 2013/NN, 2011/CP) omhandlede sjette foranstaltnings karakter af pari passu og som led i anvendelsen af kriteriet om en privat investor i en markedsøkonomi.

Appellanten har navnlig anført følgende:

— Retten foretog ikke en passende retslig prøvelse af den måde, hvorpå Kommissionen anvendte kriteriet om en privat investor i en markedsøkonomi.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Raad voor Vreemdelingenbetwistingen (Belgien) den 14. november 2018 — X mod Belgische Staat

(Sag C-706/18)

(2019/C 35/14)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Raad voor Vreemdelingenbetwistingen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: X

Sagsøgt: Belgische Staat

Præjudicielt spørgsmål

Er direktiv 2003/86/EF (1) — under hensyntagen til dets artikel 3, stk. 5, og dets formål, nemlig fastsættelse af betingelserne for udøvelsen af retten til familiesammenføring — til hinder for en national ordning, hvorefter direktivets artikel 5, stk. 4, fortolkes således, at såfremt der ikke er truffet afgørelse inden for den foreskrevne frist, er de nationale myndigheder forpligtet til i embeds medfør at udstede en tilladelse til ophold til den berørte, uden at det forinden er fastslået, at den berørte faktisk opfylder de EU-retlige betingelser for at opholde sig i Belgien?

(1) Rådets direktiv 2003/86/EF af 22.9.2003 om ret til familiesammenføring (EUT 2003, L 251, s. 12).
2)

Er det efter artikel 2, stk. 2, i EAO-rammeafgørelsen, som gennemført i belgisk ret ved EAO-loven, tilladt, at den fuldbyrdende medlemsstat ved sin afgørelse af, om den heri omhandlede maksimale straffegrænse på mindst tre år respekteres, henholder sig til en på tidspunktet for udstedelsen af den europæiske arrestordre gældende affattelse af straffeloven, som har skærpet straffen i forhold til den affattelse af straffeloven, der var gældende på tidspunktet for de faktiske omstændigheder?
5)

Såfremt Domstolen fortolker EU-retten således, at den af de indstævnte anlagte fortolkning er forenelig med EU-retten, er da artikel 10 i Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 241/2014, i lyset af artikel 16 og 17 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (som bestemmer: »Enhver har ret til at besidde lovligt erhvervet ejendom, at anvende den, at træffe dispositioner hermed og at lade den gå i arv. Ingen må berøves sin ejendom, medmindre det skønnes nødvendigt i samfundets interesse, og det sker i de tilfælde og på de betingelser, der er fastsat ved lov, og mod rimelig og rettidig erstatning for tabet. Anvendelsen af ejendommen kan reguleres ved lov, i det omfang det er nødvendigt af hensyn til almenvellet«), sammenholdt med chartrets artikel 52, stk. 3 (som er affattet således: »I det omfang dette charter indeholder rettigheder svarende til dem, der er sikret ved den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, har de samme betydning og omfang som i konventionen. Denne bestemmelse er ikke til hinder for, at EU-retten kan yde en mere omfattende beskyttelse«), og Menneskerettighedsdomstolens praksis om artikel 1 i tillægsprotokollen til EMRK, gyldig?
1)

Skal artikel 3, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1013/2006 (1), hvorefter overførsel af følgende affald bestemt til nyttiggørelse er underlagt de generelle oplysningskrav i artikel 18, hvis mængden af det overførte affald er over 20 kg: a) affald anført i bilag III eller III B b) blandet affald, der ikke henhører under en enkelt indgang i bilag III, bestående af to eller flere affaldstyper, der er anført i bilag III, forudsat at dette blandede affalds sammensætning ikke vil indvirke negativt på en miljømæssigt forsvarlig nyttiggørelse, og forudsat, at sådant blandet affald er anført i bilag III A i overensstemmelse med artikel 58, fortolkes således, at blandet affald af papir, pap og papirprodukter, som er sammensat således, at affaldsandelene hver for sig henhører under de første tre led i indgang B3020 i bilag IX til Baselkonventionen, og desuden indeholder en andel på op til 10 % interfererende stoffer, henhører under Basellistens B3020 og dermed er underlagt de generelle oplysningskrav i artikel 18 og ikke anmeldelseskravet i artikel 4? Såfremt første spørgsmål besvares benægtende:
2)

Retlig fejl, selvmodsigende begrundelse og tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet, for så vidt som Retten i den appellerede doms præmis 41 tiltrådte den utvetydige sondring mellem støtteberettigelse og krydsoverensstemmelsessystemet, hvorimod den i modstrid hermed i præmis 46 og 47 fastslog, at det samlede støttebeløb, der skulle betales til landbrugerne, skulle pålægges en korrektion. I den appellerede doms præmis 43 konkluderede Retten således med urette, at risikoen for fonden ikke kan begrænses til, at kontrollen er godtgjort, og den opretholdt den af Kommissionen anvendte finansielle korrektion af de samlede udgifter, hvilket hverken er passende eller nødvendigt for at nå det forfulgte mål og dermed er uforholdsmæssigt. Rettens opfattelse er i strid med artikel 5 TEU, artikel 31,stk. 2, i forordning nr. 1290/2005 (4) og artikel 50, stk. 1, i forordning nr. 1122/2009, hvoraf fremgår, at korrektionssatsen alene finder anvendelse på den del af udgiften, der er udsat for en risiko, dvs. 1 %. På denne måde er den appellerede dom behæftet med en åbenbar retlig fejl og en selvmodsigende begrundelse, idet de almindelige principper og regler i punkt 2, første og sjette afsnit, i Kommissionens arbejdsdokument, AGRI-2005-64043, blev tilsidesat som følge af Rettens urigtige anvendelse heraf, hvorved Kommissionens arbejdsdokument DS/2010/29 REV og proportionalitetsprincippet ligeledes blev tilsidesat.
6)

Er direktivets artikel 10, stk. 2, litra d)-g), til hinder for en tilladelsesordning, hvorefter vilkårene for udstedelse af tilladelse fastsættes af kommunalbestyrelsen under hensyntagen til målene om socialt blandede områder, navnlig på grundlag af karakteristikaene for markedet for lejeboliger og behovet for ikke at forværre boligmanglen?
1)

Skal begrebet en anden anvendelse som omhandlet i EU-Domstolens dom af 19. juli 2012, Neurim, C-130/11 fortolkes strengt, dvs.: — begrænses alene til det tilfælde, hvor et produkt successivt er godkendt som veterinærmedicinsk og humanmedicinsk lægemiddel, — eller vedrøre en indikation, der henhører under et nyt behandlingsområde i form af et nyt lægefagligt specialeområde i forhold til den tidligere markedsføringstilladelse, eller et lægemiddel, i hvilket det aktive stof har en anden funktion end den, det har i det lægemiddel, der var genstand for den første markedsføringstilladelse, — eller mere generelt vurderes i henhold til strengere kriterier end dem, der har ligget til grund for vurderingen af opfindelsens patenterbarhed, henset til målene med forordning (EF) nr. 469/2009 (1), der har til formål at indføre et afbalanceret system, der tager hensyn til samtlige interesser, herunder folkesundheden, eller skal det tværtimod fortolkes bredt, dvs. således at det ikke blot omfatter forskellige terapeutiske indikationer og forskellige sygdomme, men også forskellige sammensætninger, doseringer og/eller indgivelsesmåder?
3)

Betyder det i Domstolens dom af 21. december 2016 i de forenede sager C-203/15 og C-698/15, domskonklusionens punkt 2, nævnte krav om, at de kompetente statslige myndigheders adgang skal være underlagt en forudgående kontrol foretaget af en domstol eller af en uafhængig administrativ myndighed, at artikel 15, stk. 1, i direktiv 2002/58/EF skal [org. s. 2] fortolkes således, at anklagemyndigheden, som leder efterforskningen, og som i denne forbindelse ifølge loven er forpligtet til at handle uafhængigt og kun er bundet af loven og under efterforskningen opklarer såvel omstændigheder, der belaster den tiltalte, som omstændigheder, der er diskulperende for den pågældende, men senere i retssagen repræsenterer den offentlige anklage, kan anses for en uafhængig administrativ myndighed?
2)

Såfremt dette spørgsmål besvares bekræftende, er dels børnepasningsbidraget til et handicappet barn, supplementet hertil, eller kompensationsydelsen for et handicap, dels ydelsen til integration af handicappede børn og unge med mentale handicap, der er omhandlet i § 35a i den ottende bog i Sozialgesetzbuch (den tyske sociallov), tilsvarende ydelser i henhold til artikel 5, litra a), i forordning nr. 883/2004, henset til formålet med artikel L. 351-4-1 i den franske lov om social sikring om hensyntagen til omkostningerne i tilknytning til pasning af et handicappet barn ved fastsættelsen af den forsikringsperiode, der giver ret til alderspension?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af tribunal d’instance d’Aulnay-Sous-Bois (Frankrig) den 3. december 2018 — LC og MD mod easyJet Airline Co. Ltd

(Sag C-756/18)

(2019/C 54/15)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

tribunal d’instance d’Aulnay-Sous-Bois

Parter i hovedsagen

Sagsøger: LC og MD

Sagsøgt: easyJet Airline Co. Ltd

Præjudicielle spørgsmål

Skal artikel 3, stk. 2, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (1) fortolkes således, at passagererne for at kunne påberåbe sig forordningens bestemmelser skal bevise, at de var til stede ved indcheckningen?

Såfremt dette spørgsmål besvares bekræftende, er artikel 3, stk. 2, litra a), i forordning nr. 261/2004 da til hinder for en ordning med en simpel formodning, hvorefter betingelsen om, at passageren skal være til stede ved indcheckningen, anses for at være opfyldt, når sidstnævnte er i besiddelse af en reservation, som er blevet accepteret og registreret af det transporterende luftfartsselskab i henhold til artikel 2, litra g)?

(1) EUT L 46, p. 1.
—

at den retskraftigt dømte delstat både over for domstole og offentligt — bl.a. gennem den person, der beklæder det højeste politiske embede i delstaten over for parlamentet — har fastslået, at den ikke vil opfylde de forpligtelser, som den er blevet pålagt af domstolene i forbindelse med udarbejdelsen af luftkvalitetsplaner,