ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Artikel 22, stk. 1, i direktiv 2008/50 om luftkvaliteten og renere luft i Europa skal fortolkes således, at den forpligter en medlemsstat til – med henblik på at opnå en forlængelse af den frist, der er fastsat i medfør af dette direktiv, på højst fem år for at overholde de grænseværdier for nitrogenoxid, der er angivet i direktivets bilag XI – at indgive ansøgning herom og til at opstille en luftkvalitetsplan, når det objektivt set, under hensyntagen til de foreliggende oplysninger og trods gennemførelsen af hensigtsmæssige foranstaltninger til bekæmpelse af forureningen, fremgår, at disse værdier ikke kan nås i en given zone eller et givet bymæssigt område inden for den fastsatte frist. Direktiv 2008/50 indeholder ikke nogen undtagelse til den pligt, der følger af nævnte artikel 22, stk. 1.

I denne henseende ville en anderledes fortolkning kunne skade den effektive virkning af artikel 13 og 22 i direktiv 2008/50, idet den ville gøre det muligt for en medlemsstat at frigøre sig fra overholdelsen af den frist, der er fastsat i artikel 13 på mindre strenge betingelser end dem, der er fastsat i artikel 22.

For det tilfælde, at det fremgår, at de grænseværdier for nitrogendioxid, der er fastsat i bilag XI til direktiv 2008/5 om luftkvaliteten og renere luft i Europa, ikke kan nås i en given zone eller et givet bymæssigt område i en medlemsstat efter den 1. januar 2010, som angivet i dette bilag, uden at denne har ansøgt om udsættelse af denne frist i henhold til artikel 22, stk. 1, i direktiv 2008/50, gør den omstændighed, at der er opstillet en luftkvalitetsplan i overensstemmelse med artikel 22, stk. 1, i direktiv 2008/50, det ikke i sig selv muligt at antage, at denne medlemsstat ikke desto mindre har efterkommet de forpligtelser, der påhviler den i medfør af nævnte direktivs artikel 13.

Når en medlemsstat ikke har efterkommet de krav, der følger af artikel 13, stk. 1, andet afsnit, i direktiv 2008/50 om luftkvaliteten og renere luft i Europa, samtidig med, at den ikke har ansøgt om udsættelse af fristen på de betingelser, der er fastsat i dette direktivs artikel 22, tilkommer det den nationale ret, der eventuelt forelægges sagen, at træffe enhver nødvendig foranstaltning over for den kompetente nationale myndighed – såsom et påbud – med henblik på, at denne myndighed opstiller den luftkvalitetsplan, som nævnte direktiv kræver, på de betingelser, som dette fastlægger.

Med hensyn til indholdet af denne luftkvalitetsplan følger det af artikel 23, stk. 1, andet afsnit, i direktiv 2008/50, at selv om medlemsstaterne råder over en vis skønsmargen i forbindelse med fastlæggelsen af de foranstaltninger, der skal vedtages, skal disse under alle omstændigheder sikre, at den periode, hvor grænseværdierne overskrides, bliver kortest mulig.

(jf. præmis 57 og 58 samt domskonkl.)
Ved afgørelsen af, om en vare er genstand for dumping, sigter begrebet normal handel til selve arten af den pågældende afsætning og ikke til prisen på varen. Såfremt et salg finder sted på vilkår og betingelser, der ikke er i overensstemmelse med den handelspraksis, der gælder for salg af de samme varer på dette marked på det tidspunkt, der er relevant for konstateringen af, om der foreligger antidumping, udgør salget ikke et passende grundlag for at fastlægge den normal værdi for samme vare på det nævnte marked.

Eftersom prisen på en vare kun er et af vilkårene i en handelstransaktion, afhænger spørgsmålet om, hvorvidt en pris er udtryk for normal handel, ligeledes af de øvrige vilkår i en transaktion, der kan påvirke prisen, såsom transaktionens størrelse, de af parterne yderligere påtagede forpligtelser og leveringsfristen. Inden for rammerne af denne bedømmelse, der skal foretages fra sag til sag, skal institutionerne tage hensyn til alle de relevante faktorer og særlige omstændigheder, der vedrører de omhandlede salg.

Hvad angår medregningen ved beregningen af en fortjenstmargen med henblik på fastsættelsen af den normale værdi af en risikopræmie for manglende betaling, der kunstigt forhøjer resultatet af beregningen af den normale værdi, på en sådan måde, at dette resultat ikke længere er et så pålideligt udtryk som muligt for varens salgspris, som denne ville være ved salg af varen i dens oprindelsesland i normal handel, svarer en sådan medregning til, at der indgår en faktor i beregningen, som ikke kan bidrage til fastsættelsen af den pris, som den omhandlede vare sælges til under normale omstændigheder i det indre marked, og som udelukkende vedrører den finansielle kapacitet hos en bestemt køber på hjemmemarkedet. I et sådant tilfælde skal institutionerne foretage en undersøgelse af, om disse betingelser er blevet anvendt på alle kunder på generel vis på markedet for den samme vare.

(jf. præmis 25, 27-30 og 32)
Artikel 30 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en afgift, der er fastsat ved en national foranstaltning om beskyttelse af miljøet mod forurening fra gødningsstoffer, som udelukkende finder anvendelse på import til en national region af overskydende husdyrgødning og anden gødning, som opkræves hos importøren, mens afgiften af overskydende gødning, der er produceret på det nationale område, opkræves hos producenten, og som beregnes på grundlag af en anden fremgangsmåde end den, der anvendes ved beregningen af sidstnævnte afgift. Det er i denne forbindelse uden betydning, at den medlemsstat, fra hvilken den overskydende gødning importeres til den nationale region, anvender en afgiftsnedsættelse ved udførsel af denne gødning til andre medlemsstater.

En afgift, der pålægges som følge af overskridelsen af en områdegrænse internt i en medlemsstat, er nemlig en afgift med tilsvarende virkning som told. Forbuddet mod told og afgifter med tilsvarende virkning som told gælder i øvrigt uafhængigt af formålet med deres indførelse og af anvendelsen af de indtægter, de tilvejebringer.

(jf. præmis 24, 35 og 37 samt domskonkl.)
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 22. oktober 2014 – British Telecommunications mod Kommissionen

(Sag C‑620/13 P) ( 1 )

»Appel — statsstøtte — fritagelse for en pensionsfond fra forpligtelsen til for visse ansatte at betale et bidrag til en pensionssikringsfond — foranstaltningens selektive karakter«

1. Appel — anbringender — utilstrækkelig begrundelse — Rettens anvendelse af en stiltiende begrundelse — lovlig — betingelser (art. 256 TEUF; statutten for Domstolen, art. 36 og art. 53, stk. 1) (jf. præmis 29 og 56)

2. Appel — anbringender — utilstrækkelig eller selvmodsigende begrundelse — formaliteten — rækkevidden af begrundelsespligten — omfanget af Domstolens prøvelse af Rettens domme (art. 256 TEUF; statutten for Domstolen, art. 36 og art. 58, stk. 1) (jf. præmis 55)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) British Telecommunications plc og BT Pension Scheme Trustees Ltd betaler sagens omkostninger.

( 1 ) – EUT C 61 af 1.3.2014.

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 22. oktober 2014 – British Telecommunications mod Kommissionen

(Sag C‑620/13 P) ( 1 )

»Appel — statsstøtte — fritagelse for en pensionsfond fra forpligtelsen til for visse ansatte at betale et bidrag til en pensionssikringsfond — foranstaltningens selektive karakter«

1. Appel — anbringender — utilstrækkelig begrundelse — Rettens anvendelse af en stiltiende begrundelse — lovlig — betingelser (art. 256 TEUF; statutten for Domstolen, art. 36 og art. 53, stk. 1) (jf. præmis 29 og 56)

2. Appel — anbringender — utilstrækkelig eller selvmodsigende begrundelse — formaliteten — rækkevidden af begrundelsespligten — omfanget af Domstolens prøvelse af Rettens domme (art. 256 TEUF; statutten for Domstolen, art. 36 og art. 58, stk. 1) (jf. præmis 55)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) British Telecommunications plc og BT Pension Scheme Trustees Ltd betaler sagens omkostninger.

( 1 ) EUT C 61 af 1.3.2014.
Bestemmelserne i forordning nr. 612/2009 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter samt dem i forordning nr. 376/2008 om fælles gennemførelsesbestemmelser for ordningen med import- og eksportlicenser og forudfastsættelsesattester for landbrugsprodukter og i forordning nr. 382/2008 om gennemførelsesbestemmelser for ordningen med import- og eksportlicenser for oksekød skal fortolkes således, at de i princippet er til hinder for udbetaling af en eksportrestitution og frigivelse af den sikkerhed, der er stillet i denne henseende, når den omhandlede eksportør ikke var i besiddelse af en gyldig eksportlicens på datoen for antagelsen af udførselsangivelsen, selv om den faktiske udførsel af de pågældende varer fandt sted inden for den periode, hvor den eksportlicens, der var blevet udstedt til eksportøren, var gyldig.

Bestemmelserne i forordning nr. 612/2009 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter samt dem i forordning nr. 376/2008 om fælles gennemførelsesbestemmelser for ordningen med import- og eksportlicenser og forudfastsættelsesattester for landbrugsprodukter og i forordning nr. 382/2008 om gennemførelsesbestemmelser for ordningen med import- og eksportlicenser for oksekød sammenholdt med artikel 78 i forordning nr. 2913/92 om EF-toldkodeksen skal fortolkes således, at de i princippet ikke er til hinder for en efterfølgende berigtigelse af udførselsangivelsen, der gør det muligt at afskrive den omhandlede udførsel på licensen, at udbetale eksportrestitutionen på dette grundlag og i givet fald at frigive den stillede sikkerhed.

Da ordene »ukorrekte eller ufuldstændige oplysninger« i kodeksens artikel 78, stk. 3, således skal fortolkes som omfattende både indholdsmæssige fejl eller undladelser og fejlfortolkninger af gældende ret, kan toldmyndighederne således uden videre eller efter anmodning fra klareren foretage en revision af angivelsens dato og dermed datoen for antagelsen af denne. Inden for rammerne af bedømmelsen, der foretages af toldmyndighederne i forhold til en revision af angivelsens dato og datoen for antagelsen af denne, tager disse navnlig hensyn til muligheden for at efterprøve oplysningerne i angivelsen, der skal revideres, og i anmodningen om revision. Såfremt revisionen viser, at formålene med det omhandlede regelsæt ikke er blevet bragt i fare, navnlig fordi de varer, der er omfattet af udførselsangivelsen, faktisk er blevet udført, og de kompetente myndigheder er i besiddelse af tilstrækkelige beviser til at fastlægge en forbindelse mellem den udførte mængde og den licens, der faktisk omfattede udførslen, skal toldmyndighederne i overensstemmelse med toldkodeksens artikel 78, stk. 3, træffe de nødvendige foranstaltninger til at få afklaret situationen under hensyntagen til de oplysninger, de råder over.

(jf. præmis 50 og 52-55 samt domskonkl. 2)
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 11. december 2014 –

Kommissionen mod Spanien

(Sag C-576/13) 1 ( 1 )

»Traktatbrud — artikel 49 TEUF — etableringsfrihed — havneselskaber — forvaltning af arbejdskraft til udførelse af godshåndteringsydelser — forbud mod brug af arbejdsmarkedet«

Etableringsfrihed — restriktioner — national lovgivning, hvorefter virksomheder fra andre medlemsstater, der ønsker at udøve godshåndteringsvirksomhed i havne af almen interesse, skal lade sig registrere hos et aktieselskab, der administrerer havnearbejdere og fastsætter begrænsninger for så vidt angår rekruttering af deres personale — ikke tilladt — berettigelse — beskyttelse af arbejdstagerne — garanti for sikkerheden i havnene — foreligger ikke (art. 49 TEUF) (jf. præmis 37, 38 og 48-58 samt domskonkl.)

Konklusion

1) Kongeriget Spanien har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler det i henhold til artikel 49 TEUF, ved at kræve, at virksomheder fra andre medlemsstater, der ønsker at udøve godshåndteringsvirksomhed i spanske havne af almen interesse, dels skal registreres hos »Sociedad Anónima de Gestion de Estibadores Portuarios« (aktieselskabet til administration af havnearbejdere), og i givet fald eje kapitalandele i selskabet, dels i første række skal rekruttere arbejdstagere, der er stillet til rådighed af dette selskab, hvoraf et minimumsantal heraf skal fastansættes.

2) Kongeriget Spanien betaler sagens omkostninger.

( 1 ) – EUT C 24 af 25.1.2014.

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 11. december 2014 –

Kommissionen mod Spanien

(Sag C-576/13) 1 ( 1 )

»Traktatbrud — artikel 49 TEUF — etableringsfrihed — havneselskaber — forvaltning af arbejdskraft til udførelse af godshåndteringsydelser — forbud mod brug af arbejdsmarkedet«

Etableringsfrihed — restriktioner — national lovgivning, hvorefter virksomheder fra andre medlemsstater, der ønsker at udøve godshåndteringsvirksomhed i havne af almen interesse, skal lade sig registrere hos et aktieselskab, der administrerer havnearbejdere og fastsætter begrænsninger for så vidt angår rekruttering af deres personale — ikke tilladt — berettigelse — beskyttelse af arbejdstagerne — garanti for sikkerheden i havnene — foreligger ikke (art. 49 TEUF) (jf. præmis 37, 38 og 48-58 samt domskonkl.)

Konklusion

1) Kongeriget Spanien har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler det i henhold til artikel 49 TEUF, ved at kræve, at virksomheder fra andre medlemsstater, der ønsker at udøve godshåndteringsvirksomhed i spanske havne af almen interesse, dels skal registreres hos »Sociedad Anónima de Gestion de Estibadores Portuarios« (aktieselskabet til administration af havnearbejdere), og i givet fald eje kapitalandele i selskabet, dels i første række skal rekruttere arbejdstagere, der er stillet til rådighed af dette selskab, hvoraf et minimumsantal heraf skal fastansættes.

2) Kongeriget Spanien betaler sagens omkostninger.

( 1 ) EUT C 24 af 25.1.2014.
Retten til at blive hørt i forbindelse med enhver procedure, således som den finder anvendelse i forbindelse med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16. december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold, herunder navnlig artikel 6 heri, skal fortolkes således, at den, inden vedtagelsen af en afgørelse om tilbagesendelse, for en tredjelandsstatsborger med ulovligt ophold indebærer en ret til at tilkendegive sit synspunkt om lovligheden af sit ophold, om den eventuelle anvendelse af nævnte direktivs artikel 5 og 6, stk. 2-5, og om betingelserne for sin tilbagesendelse.

Derimod skal retten til at blive hørt i forbindelse med enhver procedure, således som den finder anvendelse i forbindelse med direktiv 2008/115, herunder navnlig artikel 6 heri, fortolkes således, at den ikke forpligter den kompetente nationale myndighed til forud for den høring, der afholdes med henblik på nævnte vedtagelse, at underrette tredjelandsstatsborgeren om, at myndigheden påtænker at træffe en afgørelse om tilbagesendelse, eller til at give meddelelse om de elementer, som den agter at lægge til grund for denne afgørelse, eller at give den berørte person en betænkningstid, inden den pågældende fremsætter sine bemærkninger, da nævnte tredjelandsstatsborger har mulighed for på en hensigtsmæssig og effektiv måde at fremsætte sit synspunkt med hensyn til ulovligheden af sit ophold og de hensyn, der i medfør af den nationale lovgivning kan begrunde, at den samme myndighed afholder sig fra at træffe en afgørelse om tilbagesendelse.

Retten til at blive hørt i forbindelse med enhver procedure, således som den finder anvendelse i forbindelse med direktiv 2008/115, herunder navnlig artikel 6 heri, skal fortolkes således, at en tredjelandsstatsborger inden vedtagelsen af en afgørelse om tilbagesendelse dog altid for egen regning kan indhente juridisk bistand i forbindelse med, at sidstnævnte skal afhøres af de kompetente nationale myndigheder, forudsat at dette ikke påvirker den hensigtsmæssige gennemførelse af proceduren og ikke bringer den effektive gennemførelse af direktiv 2008/115 i fare.

Retten til at blive hørt i forbindelse med enhver procedure, der er gældende inden for rammerne af direktiv 2008/115, herunder navnlig artikel 6 heri, skal fortolkes således, at den ikke forpligter medlemsstaterne til at dække udgifterne til denne bistand inden for rammerne af gratis juridisk bistand.

(jf. præmis 68-71 og domskonkl.)
3.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der har et omdømme — beskyttelse af det ældre varemærke med omdømme til at omfatte ikke-lignende varer eller tjenesteydelser — betingelser — sammenhæng mellem varemærkerne [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b), og stk. 5] (jf. præmis 72 og 73)
Artikel 27, stk. 1, litra f), i forordning nr. 889/2008 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 834/2007 om økologisk produktion og mærkning af økologiske produkter for så vidt angår økologisk produktion, mærkning og kontrol skal fortolkes således, at anvendelse af et i denne bestemmelse omhandlet stof kun er et lovmæssigt krav på betingelse af, at en EU-retlig eller en med denne ret forenelig national bestemmelse direkte pålægger tilsætningen af det nævnte stof til en fødevare, for at den kan markedsføres generelt. Anvendelsen af et sådant stof er ikke et lovmæssigt krav som omhandlet i denne bestemmelse, når en fødevare markedsføres som et kosttilskud, med en ernærings- eller sundhedsanprisning eller til særlig ernæringsmæssig anvendelse, selv om dette indebærer, at denne fødevare for at overholde bestemmelserne vedrørende tilsætning af stoffer til fødevarer i henholdsvis

- direktiv 2002/46 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger om kosttilskud, som ændret ved forordning nr. 1137/2008

- forordning nr. 1924/2006 om ernærings- og sundhedsanprisninger af fødevarer og nr. 432/2012 om fastlæggelse af en liste over andre tilladte sundhedsanprisninger af fødevarer end dem, der henviser til en reduceret risiko for sygdom og til børns udvikling og sundhed, samt

- direktiv 2009/39 om fødevarer bestemt til særlig ernæring og forordning nr. 953/2009 om stoffer, der i specielt ernæringsmæssigt øjemed kan anvendes i fødevarer til særlig ernæring,

skal indeholde en bestemt mængde af det pågældende stof.

Det tilkommer således de erhvervsdrivende at bestemme sammensætningen af deres produkter og afgøre, under hvilken betegnelse de ønsker at markedsføre dem. Såfremt de ønsker at markedsføre produkterne som kosttilskud som omhandlet i direktiv 2002/46, med ernærings- eller sundhedsanprisninger som omhandlet i forordning nr. 1924/2006 og nr. 432/2012 eller som en fødevare bestemt til særlig ernæring som omhandlet i direktiv 2009/39 og forordning nr. 953/2009, skal de erhvervsdrivende opfylde de forpligtelser, som er fastsat i gældende EU-retlige bestemmelser på dette område, hvilket kan føre til forbud mod markedsføring som økologiske produkter. EU-retten garanterer ikke, at en erhvervsdrivende kan markedsføre sine produkter med alle de betegnelser, som denne betragter som fordelagtige med henblik på at fremme salget af dem.

(jf. præmis 46-51 og domskonkl.)
3.

Miljø — beskyttelse af vand mod forurening forårsaget af nitrater, der stammer fra landbruget — direktiv 91/676 — gennemførelse af handlingsprogrammer, der finder anvendelse i sårbare zoner — bindende foranstaltninger om at begrænse tilførslen af gødning til jorden — regel om forbud mod tilførsel af gødning på stejle skråninger omfatter ikke alle former for gødning og begrænser forbuddets anvendelse til arealer uden plantedække — undladelse [Rådets direktiv 91/676, art. 5, stk. 3, litra a) og b), art. 5, stk. 4, og bilag II, A, nr. 2)] (jf. præmis 94-97 og 106)
Den kombinerede nomenklatur, der er indeholdt i bilag I til forordning nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, som ændret ved forordning nr. 1832/2002, skal fortolkes således, at moduler, der hver især består af en kredsløbsforbindelse mellem en lysemitterende diode, en fotodiode og flere andre halvlederkomponenter, og som kan anvendes som infrarøde sendere/modtagere, når de forsynes med strøm fra de apparater, hvori de er indbygget, henhører under pos. 8543 i denne nomenklatur.

I denne henseende finder pos. 8543 kun anvendelse på en maskine eller et elektrisk apparat, såfremt maskinen eller apparatet har en selvstændig funktion, og såfremt maskinen eller apparatet ikke kan tariferes i andre positioner i den kombinerede nomenklaturs kapitel 85.

For så vidt som de pågældende moduler, der anvendes til i samspil med andet elektronisk udstyr at sende og modtage data over kort afstand ved hjælp af infrarøde stråler, nemlig for det første har en selvstændig funktion, og disse moduler, der hver især består af en kredsløbsforbindelse mellem en lysemitterende diode, en fotodiode og flere andre halvlederkomponenter, og som er beregnet til at blive indbygget i andre apparater, der forsyner dem med strøm, for det andet ikke er omfattet af nogen anden position i den kombinerede nomenklaturs kapitel 85 end pos. 8543, henhører de nævnte moduler under sidstnævnte position.

(jf. præmis 27, 34 og 35 samt domskonkl. 1)
Artikel 2, stk. 1 og 2, litra a), og artikel 6, stk. 1, i Rådets direktiv 2000/78 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, som med henblik på at bringe en forskelsbehandling på grund af alder til ophør tager hensyn til uddannelses- og tjenesteperioder fra før det fyldte 18. år, men som samtidig alene i forhold til de tjenestemænd, der er berørt af denne forskelsbehandling, indfører en forlængelse på tre år af den periode, der er nødvendig for at avancere fra første til andet løntrin i hver stillingskategori og i hver lønklasse.

I det omfang den treårige forlængelse af den periode, der kræves for at rykke fra første til andet løntrin, kun finder anvendelse på tjenestemænd, der har tilbagelagt uddannelses- og tjenesteperioder inden det fyldte 18. år, indebærer en sådan lovgivning en forskelsbehandling, der er direkte baseret på et alderskriterium som omhandlet i artikel 2, stk. 2, litra a), i direktiv 2000/78.

Denne forskelsbehandling kan ikke i sig selv begrundes i hensyn til den budgetmæssige balance eller i forvaltningsøkonomiske hensyn. Selv om budgetmæssige overvejelser kan ligge til grund for en medlemsstats socialpolitik og påvirke arten af og omfanget af de foranstaltninger, som den ønsker at vedtage, kan sådanne overvejelser således ikke i sig selv udgøre et legitimt formål som omhandlet i artikel 6, stk. 1, i direktiv 2000/78.

Overholdelsen af erhvervede rettigheder og beskyttelsen af den berettigede forventning for de tjenestemænd, der favoriseres ved den tidligere ordning for så vidt angår deres løn, udgør derimod beskæftigelses- og arbejdsmarkedspolitiske mål, der i en overgangsperiode kan begrunde opretholdelsen af den hidtidige løn og følgelig den ordning, der indebærer forskelsbehandling på grund af alder. En sådan lovgivning gør det muligt at opnå formålene om at opnå disse formål, i det omfang de tjenestemænd, der favoriseres ved den tidligere ordning, ikke underlægges en tilbagevirkende forlængelse af oprykningsfristen.

Nævnte formål kan imidlertid ikke begrunde en foranstaltning, der definitivt, om end kun for visse personer, opretholder den forskelsbehandling på grund af alder, som reformen af en diskriminerende ordning, hvori denne foranstaltning indgår, har til formål at fjerne. Selv hvis en sådan foranstaltning kan sikre beskyttelsen af erhvervede rettigheder og den berettigede forventning i forhold til de tjenestemænd, der stilles bedre i henhold til den tidligere ordning, er den ikke egnet til at indføre en ikke-diskriminerende ordning for de tjenestemænd, der behandles ringere ved nævnte tidligere ordning.

(jf. præmis 35 og 41-45 samt domskonkl. 1)