Inden for rammerne af et og samme annullationssøgsmål, der er anlagt af flere selskaber i en koncern vedrørende en kommissionsbeslutning, der pålægger dem en bøde til solidarisk hæftelse, berettiger procesøkonomiske hensyn, at der ikke skal foretages en undersøgelse af en formalitetsindsigelse, der er rejst for så vidt angår visse af disse selskaber, når søgsmålet alligevel kan antages til realitetsbehandling vedrørende visse andre af selskaberne, således at Retten bør undersøge hele sagen, og således at en eventuel annullation for så vidt angår de anbringender, der er blevet gjort gældende i stævningen, ikke må kunne gavne de selskaber, hvis søgsmål hævdes ikke at kunne antages til realitetsbehandling.

Kommissionen kan til et moderselskab rette en beslutning, hvorved der pålægges en bøde for en overtrædelse af konkurrencereglerne, der er begået af et af dets datterselskaber, hvilket ikke er en følge af spørgsmålet om initiativ vedrørende overtrædelsen mellem moderselskabet og datterselskabet, eller — så meget desto mere — førstnævntes inddragelse i den nævnte overtrædelse — men den omstændighed, at selskaberne udgør en økonomisk enhed og dermed en enkelt virksomhed i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 81 EF og 82 EF, såfremt de berørte selskaber ikke frit bestemmer deres adfærd på markedet.

I det særlige tilfælde, hvor et moderselskab besidder 100% af kapitalen i et datterselskab, som har begået en overtrædelse, foreligger der en simpel formodning om, at moderselskabet faktisk har øvet afgørende indflydelse på den adfærd, dets datterselskab har udvist, og at de derfor udgør én virksomhed i den angivne forstand. Det påhviler derfor det moderselskab, som ved Fællesskabets retsinstanser anfægter en kommissionsbeslutning, hvori det pålægges en bøde for en adfærd, som datterselskabet har udvist, at afkræfte denne formodning ved at føre tilstrækkelige beviser for, at datterselskabet har været uafhængigt. Det er således tilstrækkeligt, at Kommissionen beviser, at hele kapitalen i et datterselskab ejes af moderselskabet, for at konkludere, at moderselskabet udøver en afgørende indflydelse på datterselskabets handelspolitik. Kommissionen vil derefter være i stand til at holde moderselskabet solidarisk ansvarligt for betaling af den bøde, som er pålagt datterselskabet, medmindre moderselskabet beviser, at dets datterselskab ikke i det væsentlige har fulgt instrukser fra moderselskabet og derfor opfører sig selvstændigt på markedet.

Selv om Fællesskabets retsinstanser inden for rammerne af analysen af, om der foreligger en selvstændig økonomisk enhed mellem flere selskaber i en gruppe, har undersøgt, om moderselskabet kunne påvirke prispolitikken, virksomheden for produktion og distribution, salgsmål, bruttofortjeneste, salgsomkostninger, »cash flow«, varelagre og markedsføring, kan det imidlertid ikke heraf udledes, at det kun er disse aspekter, der er omfattet af begrebet et datterselskabs handelspolitik med henblik på anvendelsen af artikel 81 EF og 82 EF over for moderselskabet. Det påhviler derimod moderselskabet at lade Retten vurdere alle forhold vedrørende de organisatoriske, økonomiske og retlige forbindelser mellem datterselskabet og moderselskabet, og som ifølge moderselskabet kan påvise, at virksomhederne ikke udgør en selvstændig økonomisk enhed. Retten skal ved vurderingen tage hensyn til samtlige de elementer, der er forelagt den af sagens parter, hvis art og betydning kan variere, afhængig af de særlige forhold i de konkrete sager.

For så vidt angår et selskab, der besidder 100% af kapitalen i sine datterselskaber, og som udøver betydelig indflydelse på deres strategi i flere henseender ved at forbeholde sig den endelige afgørelse i relation til en række emner, som afgrænser rammerne for deres adfærd på markedet, kan formodningen om, at moderselskabet udøver en bestemmende indflydelse på datterselskabernes politik, således hverken afkræftes af den omstændighed, at beslutninger vedrørende det specifikke område, der er genstand for overtrædelse, i princippet træffes af datterselskaberne, eller af den omstændighed, at koncernen har en todelt struktur, som har til formål at fratage moderselskabet kontrollen af handelspolitikken i snæver forstand. Det forhold, at et moderselskab bliver pålagt ansvaret for et datterselskabs overtrædelse, kræver ikke, at der føres bevis for, at moderselskabet har indflydelse på datterselskabets politik på det særlige område, hvor overtrædelsen er begået. Derimod kan de organisatoriske, økonomiske og retlige forbindelser mellem moderselskabet og datterselskabet bevise, at førstnævnte øver indflydelse på sidstnævntes strategi, og derfor begrunde, at virksomhederne opfattes som en selvstændig økonomisk enhed, uden at det er nødvendigt at undersøge, om moderselskabet har haft indflydelse på den pågældende konkurrencebegrænsende adfærd.

(jf. præmis 58, 60, 62, 64, 65, 82, 83 og 85)