ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 80/15

Appel iværksat den 11. januar 2011 af Europa-Kommissionen til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 27. oktober 2010 i sag T-24/05, Alliance One International, Inc. (tidligere Standard Commercial Corp.), Standard Commercial Tobacco Company, Inc. og Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd mod Europa-Kommissionen

(Sag C-14/11 P)

2011/C 80/28

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Europa-Kommissionen (ved F. Castillo de la Torre, E. Gippini Fournier og R. Sauer, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Alliance One International, Inc. (tidligere Standard Commercial Corp.), Standard Commercial Tobacco Company, Inc. og Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd

Appellantens påstande

Appellanten har nedlagt følgende påstande:

— punkt 1 i den appellerede doms konklusion ophæves

— sagen for Retten afvises i det hele

— Trans-Continental Leaf Tobacco Corp. Ltd tilpligtes at betale denne sags omkostninger og de tre indstævnte tilpligtes at betale samtlige omkostninger i sagen i første instans.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har gjort gældende, at den appellerede dom bør ophæves af følgende grunde:

1) Retten har tilsidesat ligebehandlingsprincippet og set bort fra fast retspraksis, hvorefter hvert enkelt selskabs ansvar skal bedømmes for sig.

2) Retten har begået en retlig fejl, idet den fandt, at Kommissionens behandling af visse moderselskaber udgjorde en retlig standard med hensyn til at pålægge andre moderselskaber ansvar, selvom denne standard gik ud over, hvad retspraksis kræver.

3) Retten har tilsidesat Kommissionens ret til en kontradiktorisk procedure og fejltolket begrundelsespligten ved at forhindre den i at anfægte påstandene om forskelsbehandling.
2)

Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende, spørges: Bortfalder forpligtelsen til at sørge for forplejning i henhold til artikel 5 og 9 under sådanne omstændigheder?
—

Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 17, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/60/EF af 23. oktober om vurdering og styring af risikoen for oversvømmelser (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller i hvert fald ikke har givet Kommissionen meddelelse herom.
4)

Afhænger opfyldelsen af betingelsen om, at produktet skal være »beskyttet ved et grundpatent« i den i forordningens artikel 1 og 3 omhandlede forstand, for at en sammensætning af aktive ingredienser, der er nævnt i en tilladelse til markedsføring af et lægemiddel, kan være omfattet af et SBC og henset til ordlyden af forordningens artikel 4, af, om grundpatentet indeholder et (eller flere) krav, som specifikt nævner en sammensætning af (1) en gruppe af forbindelser, som omfatter en af de aktive ingredienser i det pågældende produkt, og (2) en gruppe af yderligere aktive ingredienser, som kan være uspecificerede, men som omfatter den anden aktive ingrediens i det pågældende produkt, eller er det tilstrækkeligt, at grundpatentet indeholder et (eller flere) krav, som (1) gør krav på en gruppe af forbindelser, der omfatter en af de aktive ingredienser i det pågældende produkt, og (2) anvender specifik sprogbrug, der i henhold til national ret udvider beskyttelsesomfanget, således at tilstedeværelsen af andre uspecificerede aktive ingredienser, herunder den anden aktive ingrediens i det pågældende produkt, er omfattet?
—

Det fastslås, at Republikken Estland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/2/EF (1) af 14. marts 2007 (om opbygning af en infrastruktur for geografisk information i Det Europæiske Fællesskab), idet den ikke har vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv, eller ikke underrettet Europa-Kommissionen herom.
1.

Skal artikel 3, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 343/2003 af 18. februar 2003 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger i en af medlemsstaterne (1), fortolkes således, at den tillader, at en medlemsstat overtager ansvaret for behandlingen af en asylansøgning, når der vedrørende asylansøgeren ikke foreligger sådanne personlige omstændigheder, som kan begrunde anvendelsen af den humanitære klausul i forordningens artikel 15, og når den medlemsstat, der er ansvarlig i henhold til forordningens artikel 3, stk. 1, ikke har givet svar på en anmodning om tilbagetagelse i henhold til forordningens artikel 20, stk. 1, for så vidt som forordningen ikke indeholder bestemmelser om overholdelse af princippet om solidaritet som omhandlet i artikel 80 TEUF?
3)

Såfremt spørgsmål 2 besvares benægtende: Kan den myndighed, der er ansvarlig for restitutionen, i et tilfælde som det i hovedsagen omhandlede tage indførslen i rubrik 2 i udførselsangivelsen bogstavelig og afslå anmodningen om eksportrestitution under henvisning til, at restitutionsansøgeren ikke er eksportør af de varer, der anmodes om restitution for, eller er den nævnte myndighed forpligtet til at rette henvendelse til restitutionsansøgeren og i givet fald ex officio korrigere indførslen i rubrik 2, når der er uoverensstemmelse mellem den i rubrik 2 i udførselsangivelsen angivne eksportør og det forudgående dokument, der henvises til i rubrik 40, og/eller indehaveren af den i rubrik 44 anførte eksportlicens?
2)

Er det i bekræftende fald i overensstemmelse med sjette direktivs artikel 17, stk. 2 og 5, og artikel 19 at fastsætte en særlig pro rata-sats for fradrag af indgående merværdiafgift for afgiftspligtige, som kun udøver afgiftspligtige transaktioner — om end der tages hensyn til, hvordan goderne faktisk benyttes — på grundlag af forekomsten af afgiftsfri støtte til den nævnte sektor (»inputs«), i henhold til CIVA’s artikel 23?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 103/17

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Korkein hallinto-oikeus (Finland) den 2. februar 2011 — Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

(Sag C-48/11)

2011/C 103/30

Processprog: finsk

Den forelæggende ret

Korkein hallinto-oikeus

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö

Sagsøgt: A Oy

Præjudicielt spørgsmål

Skal en aktieombytning, hvor et finsk aktieselskab overdrager et norsk selskab (aksjeselskap) aktier i et selskab, det ejer, mod tildeling af nyudstedte aktier i det norske selskab, ved beskatning under hensyntagen til EØS-aftalens artikel 31 og 40 behandles neutralt på samme måde, som hvis aktieombytningen omfattede finske aktieselskaber eller selskaber, der er hjemmehørende i Den Europæiske Unions medlemsstater?
1)

Er princippet om forbud mod forskelsbehandling i artikel 12 EF [nu artikel 18 TEUF] til hinder for en national lovgivning såsom artikel 695-24 i code de procédure pénale, der kun giver mulighed for at afslå fuldbyrdelsen af en europæisk arrestordre, der er udstedt med henblik på fuldbyrdelsen af en frihedsstraf, såfremt den eftersøgte er fransk statsborger, og de kompetente franske myndigheder har påtaget sig at gennemføre fuldbyrdelsen?
2)

Tilsidesættelse af artikel 20, stk. 2, litra d), i traktaten om den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) (tidligere artikel 17 EF), artikel 24 TEUF (tidligere artikel 21 EF), artikel 227 TEUF (tidligere artikel 194 EF), sammenholdt med artikel 58 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol. Disse bestemmelser skal ses i forhold til Victorio Sánchez’ anmodning, der blev sendt til Europa-Parlamentet i 2008, hvori denne gjorde Parlamentet opmærksom på den risiko, som en borger af spansk nationalitet løber, når han/hun vover at anmelde politisk korruption og skattesvig i Spanien. Sammen med anmodningen til Parlamentet sendte appellanten en kontrakt, der var underskrevet af relevante personligheder fra Spanien — herunder af en advokat, der lægger navn til det største advokatkontor i Spanien og Portugal — hvoraf fremgår, at alle disse personligheder snyder skattevæsenet og borgerne ved oprettelse af fiktive selskaber, der er uigennemsigtige for staten. Anmodning blev arkiveret uden at blive behandlet, og der var intet spansk medlem af Europa-Parlamentet, der besvarede appellantens efterfølgende anmodninger om støtte — 10 e-mails, hvori appellanten anmodede sine landsmænd i Parlamentet om at samarbejde om at beskytte denne over for de trusler, han havde modtaget.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 103/15

Sag anlagt den 21. januar 2011 — Europa-Kommissionen mod Den Portugisiske Republik

(Sag C-34/11)

2011/C 103/26

Processprog: portugisisk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved P. Guerra e Andrade og A. Alcover San Pedro, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Portugisiske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 13 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/50/EF af 21. maj 2008 om luftkvaliteten og renere luft i Europa (1), idet den ikke har sikret, at PM10-niveauerne i luften ikke overstiger de i nævnte artikel 13 fastsatte grænseværdier.

— Den Portugisiske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

På baggrund af Kommissionens indsigelser fremsat i dennes afgørelse af 26. november 2009 og de rapporter, der er fremlagt af Portugal, som viser, at grænseværdierne for PM10 i flere zoner og bymæssige områder fortsat overskrides, og som i visse tilfælde peger mod en tendens til, at grænserne på længere sigt vil blive overskredet, finder Kommissionen, at Portugal har overtrådt artikel 13 i direktiv 2008/50 hvad angår de bymæssige områder og zonerne Braga, kystområdet ved Porto, og storbyområderne Lissabon nord og Lissabon syd.

(1) EUT L 152, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 103/16

Sag anlagt den 1. februar 2011 — Europa-Kommissionen mod Republikken Polen

(Sag C-46/11)

2011/C 103/29

Processprog: polsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved S. Petrova og K. Herrmann)

Sagsøgt: Republikken Polen

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 16, stk. 1, i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (1), idet den ikke på behørig måde har gennemført betingelserne for anvendelsen af den undtagelsesordning, som er fastsat i denne bestemmelse.

— Republikken Polen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommissionen forholder Republikken Polen, at den ikke på behørig måde i polsk ret har gennemført de i artikel 16, stk. 1, i direktiv 92/43/EØF nævnte betingelser for undtagelsesordningen til forbuddene i forbindelse med beskyttelsen af fugle- og dyrearter.

For det første er en generel undtagelsesordning til forbuddene vedrørende artsbeskyttelse (som f.eks. forbuddet mod forsætligt drab, indfangning osv.) i forbindelse med aktiviteter indenfor rationelt land- og skovbrug samt fiskeri tilladte i henhold til § 7, nr. 1), og § 8 i miljøministerens to bekendtgørelser om beskyttede vilde plante- og dyrearter. Der er imidlertid ikke fastsat mulighed for en sådan undtagelsesordning i artikel 16, stk. 1, i direktiv 92/43/EØF.

For det andet er anvendelsesområdet for den mulighed for at fastsætte en undtagelsesordning til forbuddene vedrørende artsbeskyttelse for dyr med hensyn til »afværgelsen af betydelig skade, navnlig på landbrugs-, skovbrugs- eller fiskeribedrifter«, der er fastsat i § 52, stk. 2, nr. 5), i lov om beskyttelse af naturen (naturbeskyttelsesloven), affattet bredere end den undtagelsesordning, der er fastsat i artikel 16, stk. 1, litra b), i direktiv 92/43/EØF.

For det tredje er anvendelsesområdet for den mulighed for at fastsætte en undtagelsesordning til forbuddene vedrørende artsbeskyttelse, der fremgår af § 56, stk. 4, nr. 3), i lov om beskyttelse af naturen, hvis dette følger af »kravet om afværgelsen af betydelig skade, navnlig inden for landbrug, skovbrug og fiskeri«, affattet bredere end den undtagelsesordning, der er fastsat i habitatdirektivets artikel 16, stk. 1, litra b).

For det fjerde er drab, indfangning osv. af oddere (Lutra lutra), der findes i fiskedamme, som er udlagt som opdrætsområder, tilladt i henhold til bekendtgørelsen af 28. september 2004 om beskyttelse af vilde dyrearter, selv om der herved er tale om en strengt beskyttet art i henhold til bilag IV til direktiv 92/43/EØF.

(1) EFT L 206, s. 7.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 103/14

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 6. januar 2011 — straffesag mod Titus Alexander Jochen Donner

(Sag C-5/11)

2011/C 103/24

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Titus Alexander Jochen Donner

øvrige procesdeltagere:

Generalbundesanwalt beim Bundesgerichtshof

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 34 og 36 TEUF, der regulerer de frie varebevægelser, fortolkes således, at de er til hinder for, at medvirken til ulovlig spredning af ophavsretligt beskyttede værker er strafbar i henhold til nationale straffeforskrifter, såfremt det ved et grænseoverskridende salg af et værk, der er ophavretligt beskyttet i Tyskland, forholder sig således, at

— dette værk er blevet bragt til Tyskland fra en anden medlemsstat i Den Europæiske Union, og den faktiske råderet til værket overdrages i Tyskland samtidig med, at
1)

Er EF-traktatens artikel 49 til hinder for anvendelsen af en national bestemmelse såsom artikel 29, nr. 2), litra d), i lov af 11. april 1983, for så vidt som denne bestemmelse giver mulighed for at indrømme en skattegodtgørelse i form af en fiktiv kildeskat til modtagere af indkomst af fordringer eller lån ydet til et koordinationscenter i henhold til kongelig anordning nr. 187 af 30. december 1982 om oprettelsen af koordinationscentre, såfremt det selskab, der anvender de midler, som er lånt af eller gennem et koordinationscenter med henblik på at erhverve et materielt aktiv, som selskabet anvender i Belgien i forbindelse med udøvelsen af selskabets erhvervsmæssige virksomhed, overdrager brugsretten til et selskab, der indgår i samme selskabskoncern, og som er hjemmehørende i Belgien, mens bestemmelsen ikke giver mulighed for at indrømme en skattegodtgørelse, såfremt det samme selskab overdrager brugsretten til det samme materielle aktiv til et selskab, der også indgår som en del af samme selskabskoncern, men som er hjemmehørende i en anden medlemsstat end Belgien?
1)

Er udelukkelse — i forbindelse med et færdselsuheld, hvori et motorkøretøj og en fodgænger, der krydser en vej, er involveret, og som for fodgængeren resulterer i person- og tingsskade — af erstatning for sådanne skader, når den skadevoldende begivenhed kan tilregnes fodgængerens adfærd, i medfør af den fortolkning, der anlægges af den portugisiske Código Civils artikel 505 og 570, forenelig med fællesskabsretten, navnlig artikel 3, stk. 1, i første direktiv (72/166/EØF) (1), artikel 2, stk. 1, i andet direktiv (84/5/EØF) (2) og artikel 1a i tredje direktiv (90/232/EØF) (3), der blev indsat ved artikel 4 i femte direktiv (2005/14/EF) (4), (alle om ansvarsforsikring for motorkøretøjer), henset til Domstolens praksis for så vidt angår de omstændigheder, hvorunder erstatning fra den obligatoriske ansvarsforsikring for motorkøretøjer kan være udelukket?
1)

Skal Dublin II-forordningens artikel 3, stk. 2, første punktum (1), hvorefter en medlemsstat er berettiget til at behandle en asylansøgning, der forelagt for den, uanset at en anden medlemsstat i henhold til forordningens artikel 3, stk. 1, er ansvarlig (herefter »den ansvarlige medlemsstat«) for at træffe afgørelse vedrørende denne ansøgning (dvs. overtage ansvar), fortolkes således, at der ligeledes kan udledes en pligt for medlemsstaten til at gøre brug af den mulighed, som den indrømmes i henhold til denne forskrift til fordel for den berørte asylansøger, af grunde, der ikke er begrundede i asylansøgerens person eller følger af særlige omstændigheder i det konkrete tilfælde, men som følger af en situation i den ansvarlige medlemsstat, der bringer de grundlæggende rettigheder for asylansøgere i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »GRCh«) i fare?
3)

Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende: Indebærer forordningens artikel 18, stk. 4, en begrænsning, der er begrundet af hensynet til beskyttelse af forretningshemmeligheder, af forpligtelsen i henhold til artikel 18, stk. 1, for de personer, der står for overførslen, til i den i bilag VII indeholdte formular også at oplyse modtageren af affaldet om affaldsproducenten eller -indsamleren?
3)

Tilsidesættelse af den frist på 24 måneder, der er fastsat i artikel 5, stk. 2, litra c), i forordning nr. 729/70 og i artikel 7 i forordning nr. 1258/1999: — For det første ved at beregne nævnte frist fra datoen for skrivelse nr. AGR 16844, skønt denne ikke præciserede alle de begrundelser, som lå til grund for den finansielle korrektion. — For det andet fordi Retten påberåber sig en dom fra Domstolen (5), som ikke finder anvendelse på en sektor som den for produktion af olivenolie, for at fastslå, at den afgørende dato for beregningen af nævnte frist på 24 måneder er datoen for udbetalingen af restbeløbet, og ikke datoen for udbetalingen af forskuddet.
1)

Har en luftfartspassager ret til et kompensationsbeløb i henhold til artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (1), når afgangen forsinkes i et tidsrum, der ligger under de i forordningens artikel 6, stk. 1, definerede grænser, men ankomsten til det endelige bestemmelsessted sker mindst tre timer efter det planlagte ankomsttidspunkt? Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende:
3)

Har det for besvarelsen af andet spørgsmål nogen betydning, at luftfartøjernes ejer for brug af luftfartøjerne fakturerer en privatperson, der er aktionær, og som hovedsageligt anvender de anskaffede luftfartøjer til egne forretningsmæssige og/eller private formål, under hensyntagen til at flyselskabet også kunne anvende luftfartøjerne til andre flyvninger?
1)

Når en medlemsstat (såsom Det Forenede Kongerige) i sit beskatningsgrundlag medtager overskud og tab for et selskab, der er stiftet i og er skattemæssigt hjemmehørende i en anden medlemsstat (såsom Nederlandene), for så vidt som overskuddet kan henføres til virksomhed, som det nederlandske selskab udøver i Det Forenede Kongerige gennem et fast driftssted i denne medlemsstat, udgør det da en begrænsning af den frihed, som en statsborger i en medlemsstat har til at etablere sig i Det Forenede Kongerige i henhold til artikel 49 TEUF (tidligere artikel 43 EF), at Det Forenede Kongerige hindrer overførsel af tab, der er i Det Forenede Kongerige er lidt af et udenlandsk selskabs faste driftssted i denne medlemsstat, til et britisk selskab gennem koncernlempelse, når en del af dette tab eller et beløb, der tages i betragtning ved beregningen heraf, »svarer til eller indgår i ethvert beløb, som ved beskatning i udlandet (i enhver periode) kan fradrages eller på anden måde modregnes i selskabets eller en anden persons overskud, der ikke kan henføres til Det Forenede Kongerige«, dvs. kun at tillade overførsel af et tab, der er opstået i Det Forenede Kongerige, i tilfælde af et fast driftssted i denne medlemsstat, når det er åbenbart, at der på det tidspunkt, hvor kravet fremsættes, ikke kan foretages fradrag eller modregning i nogen stat uden for Det Forenede Kongerige (herunder en anden medlemsstat (såsom Nederlandene)), og hvor det ikke er tilstrækkeligt, at der faktisk ikke er fremsat krav om fradrag uden for Det Forenede Kongerige, og under omstændigheder hvor der ikke findes en tilsvarende bestemmelse, der finder anvendelse på overførsel af tab, der er opstået i Det Forenede Kongerige, for et selskab med hjemsted i denne medlemsstat?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 89/12

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato — Sezione Seconda (Italien) den 24. januar 2011 — Pioneer Hi-Bred Italia Srl mod Ministero delle Politiche Agricole Alimentari e Forestali

(Sag C-36/11)

2011/C 89/22

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato — Sezione Seconda

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Pioneer Hi-Bred Italia Srl

Sagsøgt: Ministero delle Politiche Agricole Alimentari e Forestali

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 26 i direktiv 2001/18/EF (1) sammenholdt med henstilling 2003/556/EF (2) og 2010/200/1 (3) i tilfælde, hvor en medlemsstat gør udstedelsen af en tilladelse til at dyrke GMO’er, selv om de er opført i den fælles europæiske sortsliste, betinget af, at der udstedes foranstaltninger af generel karakter, der anses for egnede til at sikre sameksistens mellem konventionelle og økologiske afgrøder, fortolkes således, at i overgangsperioden inden vedtagelsen af disse foranstaltninger af generel karakter: a) skal tilladelsen udstedes, for så vidt der er tale om GMO’er, der er opført i den fælles europæiske sortsliste, b) skal behandlingen af ansøgningen udskydes, indtil der er blevet vedtaget generelle foranstaltninger, c) skal tilladelsen udstedes under forudsætning af, at der tages skridt med henblik på i det konkrete tilfælde at undgå, at de tilladte genetisk modificerede afgrøder — omend utilsigtet — kommer i kontakt med andre konventionelle og økologiske afgrøder i området?

(1) EFT 2001, L 106, s. 1.

(2) EUT 2003, L 189, s. 36.

(3) EUT 2010, C 200, s. 1.
1)

Skal artikel 77, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6. november 2001, om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler (1), fortolkes således, at også apotekere skal være i besiddelse af en tilladelse til engrossalg af lægemidler, eller var det fællesskabslovgivers hensigt at fritage apotekere fra kravet om en sådan tilladelse, hvilket synes at fremgå af en læsning af 36. betragtning til direktivet?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 120/5

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Rovereto (Italien) den 11. februar 2011 — straffesag mod John Austine

(Sag C-63/11)

2011/C 120/09

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale di Rovereto

Part i straffesagen

John Austine

Præjudicielt spørgsmål

I lyset af princippet om loyalt samarbejde og om direktivers effektive virkning, skal artikel 15 og 16 i direktiv 2008/115/EF (1) da fortolkes således, at de er til hinder for, at en medlemsstat fastsætter bestemmelse om, at det manglende samarbejde i den administrative tilbagesendelsesprocedure fra en tredjelandsstatsborger med ulovligt ophold sanktioneres med frihedsberøvelse på grundlag af diverse bestemmelser i national ret om frihedsberøvelse med henblik på udsendelse, hvorved de garantier, der er fastsat i artikel 15 og 16 ikke bliver opfyldt, med henvisning til den manglende iagttagelse af en udsendelsesafgørelse fra den kompetente administrative myndighed som omhandlet i direktivets artikel 8, stk. 3?

(1) EUT L 348, s. 98.
2)

Såfremt en part under en sag rejser et spørgsmål, der falder ind under anvendelsesområdet for Bruxelles I-forordningens artikel 22, stk. 2, såsom et spørgsmål om gyldigheden af en beslutning truffet af et selskabs eller en anden juridisk persons organer, følger det da nødvendigvis heraf, at dette spørgsmål er sagens genstand, og at sagen i det væsentlige drejer sig herom, hvis dette spørgsmål kan være udslagsgivende for sagen, uanset arten og antallet af andre spørgsmål, der rejses i sagen, og uanset om nogle af disse spørgsmål også kan være udslagsgivende?