Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fiskale bestemmelser - harmonisering af lovgivningerne - omsætningsafgifter - det fælles merværdiafgiftssystem - levering af goder - overdragelse af retten til at råde over et materielt gode - medlemsstaternes beføjelse til at betragte visse tinglige rettigheder over fast ejendom som materielle goder - anvendelse heraf på betingelse af, at prisen for den tinglige rettighed mindst svarer til den økonomiske værdi af den pågældende faste ejendom - lovligt

[Rådets direktiv 77/388, art. 5, stk. 3, litra b)]

2. Fiskale bestemmelser - harmonisering af lovgivningerne - omsætningsafgifter - det fælles merværdiafgiftssystem - fritagelser i henhold til sjette direktiv - fritagelse for udlejning og bortforpagtning af fast ejendom - sidestillelse af stiftelse af en ususfructusret for en begrænset periode og mod vederlag med udlejning og bortforpagtning af fast ejendom - lovligt

[Rådets direktiv 77/388, art. 13, punkt B, litra b), og punkt C, litra a)]

Sammendrag

1. Artikel 5, stk. 3, litra b), i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national bestemmelse, hvorefter stiftelse, overdragelse, ændring, afkald på eller opsigelse af tinglige rettigheder over fast ejendom kun kan betegnes som »levering af et gode«, hvis det beløb, der erlægges som vederlag herfor, forhøjet med merværdiafgiften mindst svarer til den økonomiske værdi af den faste ejendom, som disse rettigheder vedrører. En sådan betingelse bidrager til at opfylde sjette direktivs målsætning om at sikre en reel og korrekt opkrævning af merværdiafgift, uanset at betingelsen i praksis sjældent vil være opfyldt. Den er derfor ikke i strid med bestemmelserne i sjette direktivs artikel 5, stk. 3.

( jf. præmis 35, 36 og 38 samt domskonkl. 1 )

2. Artikel 13, punkt B, litra b), og artikel 13, punkt C, litra a), i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national bestemmelse, hvorefter stiftelse af en tinglig rettighed, hvorved rettighedshaveren tildeles en sådan brugsret til en fast ejendom for en aftalt periode og mod vederlag, som en ususfructusret, kan sidestilles med udlejning og bortforpagtning af fast ejendom med henblik på anvendelsen af fritagelsen for merværdiafgiften.

Af hensyn til princippet om merværdiafgiftsneutralitet samt til kravet om en overensstemmende anvendelse af bestemmelserne i sjette direktiv, navnlig den korrekte, enkle og ensartede anvendelse af fritagelserne bør indrømmelsen af en ret som den nævnte tinglige rettighed sidestilles med udlejning og bortforpagtning med henblik på anvendelsen af ovennævnte bestemmelser. Når man sidestiller denne brug af en fast ejendom med udlejning, medfører det, at det kan undgås, at der i unddragelseshensigt stiftes en fradragsret for indgående afgift af fast ejendom, og dette formål er udtrykkeligt fastsat i sjette direktivs artikel 13.

Det ændrer ikke ved denne fortolkning, at ususfructusretten i civilretten i flere medlemsstater adskiller sig fra udlejning eller bortforpagtning på grund af flere forhold. Disse særegenheder, som fremkommer ved, at disse retlige institutter henføres under forskellige juridiske kategorier, er således af underordnet betydning i forhold til, at en rettighed som den i sagen omhandlede ususfructusret og udlejning eller bortforpagtning i økonomisk henseende har det samme væsentlige kendetegn, nemlig, at rettighedshaveren for en aftalt periode og mod vederlag tildeles retten til at benytte en fast ejendom, som om den pågældende var ejer heraf, og at udelukke andre fra at udnytte denne rettighed.

( jf. præmis 54-59 samt domskonkl. 2 )