DOM AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (FEMTE AFDELING) DEN 30. MARTS 1993. - EVANGELOS VARDAKAS MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - TJENESTEMAEND - UDLANDSTILLAEG - INTERNATIONAL ORGANISATION. - SAG T-4/92.



Samling af Afgørelser 1993 side II-00357



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Tjenestemaend ° soegsmaal ° forudgaaende administrativ klage ° overensstemmelse mellem soegsmaalets og klagens formaal og genstand ° anbringender og argumenter, som ikke indeholdes i klagen, men som staar i noeje forbindelse hermed ° antagelse til realitetsbehandling ° overensstemmelse mellem klage og staevning ° efterproevelse af egen drift ° paastand om morarenter foerst fremsat for Retten i tilfaelde af annullation af den anfaegtede afgoerelse ° udvidelse af tvistens genstand ° ingen

(Tjenestemandsvedtaegten, art. 90 og 91)

2. Tjenestemaend ° loen ° udlandstillaeg ° formaal ° tildelingsbetingelser ° ingen varig bopael eller udoevelse af hovederhverv paa tjenestestedet inden tiltraedelsen af tjenesten ° undtagelser ° tjenesteydelser for en anden medlemsstat eller en international organisation ° begrebet "international organisation" ° begreb alene omfattende internationale offentlige institutioner ° uanvendelighed

[Tjenestemandsvedtaegten, bilag VII, art. 4, stk. 1, litra a)]

3. Tjenestemaend ° vedtaegten ° fortolkning af kollegiet af administrationschefer ° fortolkning begraensende anvendelsesomraadet for en vedtaegtsbestemmelse i forhold til en tidligere fortolkning ° vedtagelse uden nogen af de i vedtaegtens artikel 110 kraevede hoeringer ° ingen bekendtgoerelse ° retsstridighed

Sammendrag

1. I tjenestemandssager skal de nedlagte paastande have samme genstand som de i klagen anfoerte, og der maa kun fremsaettes indsigelser, der hviler paa samme grundlag som de i klagen anfoerte, selv om disse indsigelser for Retten kan uddybes ved fremfoerelse af anbringender og argumenter, som ikke noedvendigvis figurerer i klagen, men som staar i noeje forbindelse med den.

Overensstemmelse mellem klagen og soegsmaalet er en ufravigelig procesforudsaetning, som faellesskabsretsinstanserne skal efterproeve af egen drift. Retten kan derfor ikke realitetsbehandle et anbringende, der er fremfoert i staevningen, og som hverken direkte eller indirekte har nogen tilknytning til klagen. En paastand om morarenter ved annullation af den anfaegtede afgoerelse behoever derimod ikke for at kunne realitetsbehandles af Domstolen at vaere blevet udtrykkeligt nedlagt i den forudgaaende administrative klage.

2. Det fremgaar dels af ordlyden af artikel 4, stk. 1, litra a), sidste punktum, i vedtaegtens bilag VII og den sammenhaeng, hvori bestemmelsen figurerer, dels af baggrunden for udlandstillaegget, som er at kompensere for udgifter og saerlige ulemper som foelge af en varig udoevelse af tjenesten i et land, som tjenestemanden ikke paa varig maade er integreret i inden tiltraedelsen af tjenesten, at udtrykket "tilfaelde, hvor vedkommende har gjort tjeneste for en international organisation", ikke kan fortolkes saaledes, at det kun omfatter tjeneste for en international organisation, der er oprettet af staterne eller af en organisation, der selv er oprettet af stater. En persons udlaendighed er uafhaengig af den saerlige status, vedkommende har i medfoer af folkeretten som ansat i en offentlig international organisation. Saaledes kan vedkommende have bopael i udlandet uden at have saerlig status, ligesom han kan have denne saerlige status uden faktisk at vaere flyttet til udlandet.

3. En fortolkning givet af kollegiet af administrationschefer, som ikke er blevet bekendtgjort og ikke har vaeret genstand for de hoeringer, der er fastsat i vedtaegtens artikel 110, stk. 1, kan ikke begraense gruppen af personer, der har fordel af en vedtaegtsbestemmelse, i forhold til samme kollegiums tidligere fortolkning. En saadan aendring kan under ingen omstaendigheder begrundes alene med et oenske om klarhed og forenkling.

Dommens præmisser

Faktiske omstaendigheder

1 Sagsoegeren blev den 1. januar 1991 ansat af Kommissionen med henblik paa at goere tjeneste i Bruxelles som midlertidigt ansat i loenklasse A2. Bruxelles blev fastsat som ansaettelsessted. Den 1. maj 1991 blev han udnaevnt til tjenestemand.

2 Mellem den 1. januar 1984 og ansaettelsestidspunktet arbejdede sagsoegeren i Bruxelles som generalsekretaer ved Den Europaeiske Standardiseringsorganisation (herefter benaevnt "CEN").

3 Foer sin ansaettelse forhoerte sagsoegeren sig hos Kommissionens tjenestegrene, om CEN kunne anerkendes som international organisation i henhold til artikel 4, stk. 1, litra a), i bilag VII til vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "vedtaegten"), hvilket ville give ham ret til det i denne bestemmelse fastsatte udlandstillaeg.

4 Ved skrivelse af 18. oktober 1990 fik han foelgende svar: "Spoergsmaalet om Deres ret til udlandstillaeg er blevet behandlet af Personaleafdelingen. CEN anerkendes ikke som international organisation i henhold til artikel 4 i vedtaegtens bilag VII."

5 Ved skrivelse af 19. november 1990 meddelte sagsoegeren, at han ved sin tiltraedelse af tjenesten ville samle og fremlaegge alle relevante dokumenter med henblik paa fornyet behandling af spoergsmaalet om, hvorvidt CEN kan betragtes som international organisation i henhold til artikel 4 i vedtaegtens bilag VII.

6 Ved skrivelse af 11. februar 1991 meddelte chefen for afdelingen "Individuelle Rettigheder" sagsoegeren foelgende:

"Jeg har forelagt de dokumenter, De fremlagde ved tiltraedelsen af tjenesten, for chefen for afdelingen 'Vedtaegt og Disciplin' med henblik paa udtalelse og fornyet undersoegelse af Den Europaeiske Standardiseringsorganisations status for at faa afgjort, om der er tale om en international organisation efter det kriterium, der blev opstillet af administrationscheferne den 30. maj 1986, og hvorefter 'organisationer, der opfylder det ene kriterium, at vaere oprettet af stater eller af en organisation, der selv er oprettet af stater, skal anses for en international organisation i henhold til artikel 4 i vedtaegtens bilag VII' .

Han har svaret benaegtende, og jeg maa derfor desvaerre meddele Dem, at De ikke opfylder de betingelser, der er fastsat i artikel 4, stk. 1, andet afsnit, litra a), i vedtaegtens bilag VII, for at vaere berettiget til udlandstillaeg."

7 Den 2. maj 1991 indbragte sagsoegeren klage i henhold til vedtaegtens artikel 90, stk. 2, over afgoerelsen af 11. februar 1991.

8 Denne klage blev afslaaet ved skrivelse af 18. oktober 1991, som sagsoegeren modtog den 23. oktober 1991.

9 Dette er baggrunden for, at sagsoegeren ved staevning indgivet til Rettens Justitskontor den 22. januar 1992 har anlagt denne sag. Den skriftlige forhandling er forloebet forskriftsmaessigt. Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Femte Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse.

10 Parterne har fremsat deres mundtlige indlaeg og besvaret Rettens spoergsmaal i retsmoedet den 11. februar 1993.

Parternes paastande

11 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:

1) Sagen fremmes til realitetsbehandling, og sagsoegeren gives medhold.

2) Sagsoegtes afgoerelse af 11. februar 1991, hvorved sagsoegeren naegtes ret til udlandstillaeg, og sagsoegtes afslag paa sagsoegerens klage herover annulleres.

3) Sagsoegte doemmes til at betale udlandstillaeg fra den 1. januar 1991 efter fradrag ° for tiden foer den 1. januar 1991 ° af det beloeb, der er blevet tildelt sagsoegeren som saerligt udlandstillaeg, med tillaeg af renter 10% p.a., fra udlandstillaeggets maanedlige forfaldsdatoer til betaling finder sted.

4) Sagsoegte doemmes til at betale sagens omkostninger.

Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:

° Frifindelse.

° Der traeffes afgoerelse om sagens omkostninger efter gaeldende bestemmelser.

Parternes anbringender og argumenter

12 Sagsoegeren har fremfoert to anbringender til stoette for sine paastande. Det foerste vedroerer tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 110. Det andet tilsidesaettelse af artikel 4, stk. 1, litra a), i vedtaegtens bilag VII.

Det foerste anbringende om tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 110

Parternes argumenter

13 Sagsoegeren har anfoert, at vedtaegtens artikel 110, stk. 2, ifoelge hvilken enhver almindelig gennemfoerelsesbestemmelse samt alle ordninger, der vedtages ved faelles aftale mellem institutionerne, kun kan goeres gaeldende over for personalet, saafremt de paa forhaand er bekendtgjort for personalet, er blevet tilsidesat, idet administrationschefkollegiets konklusion af 28. maj 1986 (herefter benaevnt "konklusion af 28. maj 1986") hverken er blevet offentliggjort eller meddelt personalet.

14 Efter sagsoegerens opfattelse kan konklusionen af 28. maj 1986 i henhold til vedtaegtens artikel 110, stk. 2, ikke goeres gaeldende over for ham, og afgoerelsen af 11. februar 1991, som bygger paa denne konklusion, maa derfor annulleres.

15 Kommissionen har svaret, at konklusionen af 28. maj 1986 blot er en fortolkning, som faellesskabsinstitutionernes administrationschefer har foretaget af artikel 4, stk. 1, litra a), i vedtaegtens bilag VII. Administrationscheferne har fastlagt ensartede kriterier for, hvornaar en organisation har international karakter. Der er saaledes ikke tale om en "almindelig gennemfoerelsesbestemmelse" eller "ordning" i den i vedtaegtens artikel 110, stk. 2, anvendte betydning.

Rettens bemaerkninger

16 Retten maa fastslaa, at der i den administrative klage hverken direkte eller indirekte henvises til nogen tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 110, stk. 2, hvilket sagsoegeren da ogsaa har erkendt i retsmoedet. Men efter fast retspraksis skal de for Retten nedlagte paastande i sager anlagt af tjenestemaend have samme genstand som de i klagen anfoerte, og der maa kun fremsaettes indsigelser, der hviler paa samme grundlag som de i klagen anfoerte, selv om disse indsigelser for Retten kan uddybes ved fremfoerelse af anbringender og argumenter, som ikke noedvendigvis figurerer i klagen, men som staar i noeje forbindelse med den (se bl.a. Domstolens dom af 20.5.1987, sag 242/85, Geist mod Kommissionen, Sml. s. 2181, praemis 9, og af 26.1.1989, sag 224/87, Koutchoumoff mod Kommissionen, Sml. s. 99, praemis 10, samt Rettens dom af 29.3.1990, sag T-57/89, Alexandrakis mod Kommissionen, Sml. II, s. 143, praemis 8 ff.). Det fremgaar ligeledes af fast retspraksis, at spoergsmaalet om overensstemmelsen mellem klagen og staevningen er en procesforudsaetning og derfor skal efterproeves af Retten af egen drift (se bl.a. ovennaevnte Alexandrakis-dom).

17 Heraf foelger, at det foerste anbringende maa afvises fra realitetsbehandling.

Det andet anbringende om tilsidesaettelse af artikel 4, stk. 1, litra a), i vedtaegtens bilag VII

Parternes argumenter

18 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at konklusionen af 28. maj 1986 er en tilsidesaettelse af artikel 4, stk. 1, litra a), i vedtaegtens bilag VII, fordi den fortolker begrebet "international organisation" for snaevert, idet den opstiller en yderligere betingelse, der ikke er fastsat i naevnte bestemmelse, nemlig at den paagaeldende organisation ikke alene skal vaere international, men ogsaa offentlig.

19 Sagsoegeren har anfoert, at hans opfattelse af, at konklusionen af 28. maj 1986 er ulovlig, bekraeftes af baggrunden for undtagelsen i artikel 4, stk. 1, litra a), i vedtaegtens bilag VII, saaledes som det fremgaar af Domstolens dom af 15. januar 1981 (sag 1322/79, Vutera mod Kommissionen, Sml. s. 127, praemis 8). Ifoelge denne dom er det afgoerende ikke, om den paagaeldende internationale organisation er offentlig, men om tjenestemandens tilknytning til tjenestestedet har varig karakter.

20 Ifoelge sagsoegeren er der saaledes intet, der kan begrunde en forskelsbehandling mellem den tjenestemand, der som han selv arbejdede for en saakaldt privat international organisation, og den tjenestemand, der i sit fremtidige tjenesteland arbejdede for en offentlig international organisation som omhandlet af konklusionen af 28. maj 1986.

21 Sagsoegeren har anfoert, at dette saa meget mere gaelder, naar der er tale om en international organisation, som bl.a. af stater og overnationale organisationer har faaet paalagt opgaver af almen interesse. Herved har sagsoegeren understreget, at efter oprettelsen af EKSF blev det europaeiske standardiseringsarbejde i staalsektoren i foerste omgang udfoert direkte af EKSF' s tjenestegrene, inden det (i 1986) blev overdraget CEN i henhold til en saerlig protokol. Han har anfoert, at CEN' s medlemmer er de nationale standardiseringsorganisationer for staalsektoren, som udpeger cheferne for de nationale repraesentationer. Sagsoegeren har tilfoejet, at CEN blev anerkendt som europaeisk standardiseringsorgan ved Raadets direktiv 83/189/EOEF af 28. marts 1983 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter (EFT L 109, s. 8), og at CEN i november 1984 underskrev et saerligt memorandum om samarbejdet med Kommissionen. Endelig har sagsoegeren anfoert, at CEN ved Raadets resolution 85/C 136/01 af 7. maj 1985 om en ny metode i forbindelse med teknisk harmonisering og standarder (EFT C 136, s. 1) er blevet bemyndiget til at vedtage europaeiske standarder, der fortolker de "vaesentlige krav", der er fastsat i Raadets direktiver. CEN har paa grundlag af denne resolution og de efterfoelgende direktiver af Kommissionen faaet bemyndigelse til at udarbejde ca. 1 000 europaeiske standarder.

22 Sagsoegeren har heraf udledt, at CEN i betragtning af sit formaal og sin rolle er en offentlig international organisation, og at CEN derfor har "offentlig karakter efter sin funktion".

23 Sagsoegeren har tilfoejet, at i modsaetning til, hvad Kommissionen haevder, bekraefter Domstolens dom af 31. maj 1988 (sag 211/87, Nuñez mod Kommissionen, Sml. s. 2791) hans fortolkning af artikel 4, stk. 1, litra a), sidste punktum, i vedtaegtens bilag VII, idet Domstolen dér fastslog, at denne bestemmelse ikke fandt anvendelse i et tilfaelde, hvor en tjenestemand, skoent han arbejdede for en ambassade i sit fremtidige tjenesteland, allerede havde varig tilknytning til dette land, fordi han i lang tid havde haft varig bopael og udoevet sit erhverv dér. Domstolen har saaledes tillagt kriteriet varig tilknytning til tjenestelandet stoerre vaegt end kriteriet om arbejde udfoert for et andet land.

24 Sagsoegeren har endvidere anfoert, at administrationschefkollegiets foerste konklusion af 26. og 27. juni 1975 vedroerende artikel 4, stk. 1, litra a), i vedtaegtens bilag VII (herefter benaevnt "konklusion af 26. og 27. juni 1975"), som har vaeret gaeldende i elleve aar, indeholdt en langt bredere definition af begrebet international organisation, og at han paa grundlag af denne definition uden videre ville have faaet tildelt udlandstillaegget.

25 Han har konkluderet, at konklusionen af 28. maj 1986, som danner grundlag for den anfaegtede afgoerelse, indeholder en definition eller fortolkning af begrebet "international organisation", der er uforenelig med den paagaeldende vedtaegtsbestemmelse, hvorfor de anfaegtede afgoerelser boer annulleres.

26 Kommissionen har svaret, at artikel 4, stk. 1, litra a), i vedtaegtens bilag VII tager sigte paa situationer, hvor en tjenestemand ikke kan betragtes som havende varig tilknytning til tjenestelandet. Der er imidlertid en vaesentlig forskel mellem situationen for en tjenestemand, der arbejder for en offentlig international organisation, og situationen for en tjenestemand, der arbejder for en privatretlig international forening, ogsaa selv om denne har medlemmer af forskellige nationaliteter.

27 Kommissionen har efter at have paapeget de forskelle, der ud fra et retligt synspunkt er mellem en offentlig international organisation og en privatretlig international forening som CEN, anfoert, at i praksis er den, der arbejder for en international organisation eller en ambassade, paa en vis maade adskilt fra den stat, paa hvis omraade han goer tjeneste. Denne tjenestemand etablerer paa grund af sin status, sit arbejde og sine interesser ingen egentlige kontakter til dette land og faar saaledes ingen varig tilknytning hertil.

28 Ifoelge Kommissionen forholder det sig helt anderledes med en person, der i et bestemt land skal arbejde for et privatretligt selskab eller en privatretlig forening, der fuldt ud er underkastet dette lands love. Dette er tilfaeldet med sagsoegeren, idet CEN, for hvilken han har arbejdet siden den 1. januar 1984, er en belgisk international forening, der ikke arbejder med gevinst for oeje, som har saede i Bruxelles og fuldt ud er underkastet belgisk lovgivning. Siden denne dato har sagsoegeren saaledes boet og arbejdet i Bruxelles uden at nyde fordel af de privilegier og immuniteter, der kendetegner situationen for de hoejtstaaende tjenestemaend, der arbejder i en international organisation.

29 Foelgelig finder Kommissionen, at fortolkningen i konklusionen af 28. maj 1986 svarer til definitionen paa en offentlig international organisation og noeje tager hensyn til de offentlige internationale organisationers saerlige retsstilling og den saerlige situation, deres tjenestemaend befinder sig i.

30 Kommissionen har tilfoejet, at denne fortolkning noeje er i overensstemmelse med baggrunden for undtagelsen i artikel 4, stk. 1, litra a), i vedtaegtens bilag VII, saaledes som det fremgaar af Domstolens og Rettens praksis. Det afgoerende kriterium for retten til udlandstillaeg er tjenestemandens saedvanlige opholdssted foer tiltraedelsestidspunktet (se Domstolens domme af 20.2.1975, sag 21/74, Airola mod Kommissionen, Sml. s. 221, og sag 37/74, Van den Broeck mod Kommissionen, Sml. s. 235). Udlaendighedsbegrebet afhaenger saaledes af tjenestemandens personlige forhold, dvs. det omfang, i hvilket han er integreret i sine nye omgivelser, f.eks. ved at han har haft bopael paa varig maade eller udoevet sit hovederhverv paa det paagaeldende sted (se senest Domstolens dom af 10.10.1989, sag 201/88, Atala mod Kommissionen, Sml. s. 3109).

Rettens bemaerkninger

31 Retten fastslaar, at det forelagte spoergsmaal vedroerer fortolkningen af artikel 4, stk. 1, litra a), i vedtaegtens bilag VII, ifoelge hvilken udlandstillaegget tildeles den "tjenestemand, der ikke har eller har haft statsborgerskab i den stat, paa hvis omraade han goer tjeneste, og [som] i den femaarsperiode, der udloeber 6 maaneder foer hans tiltraedelse af tjenesten, hverken har udoevet sit hovederhverv eller haft bopael paa en varig maade paa statens europaeiske omraade. Ved anvendelse af denne bestemmelse ses der bort fra de tilfaelde, hvor vedkommende har gjort tjeneste for en anden stat eller en international organisation".

32 Det bemaerkes, at sagsoegeren har paaberaabt sig den fortolkning af denne bestemmelse, der er givet i konklusionen af 26. og 27. juni 1975, mens Kommissionen har paaberaabt sig fortolkningen i konklusionen af 28. maj 1986. Ifoelge den foerste fortolkning skal man ved anvendelsen af artikel 4 i vedtaegtens bilag VII betragte organisationer, der opfylder foelgende kriterier, som internationale organisationer: De skal "vaere internationale i deres sammensaetning, dvs. have medlemmer fra forskellige lande og vaere aabne for tilsvarende organisationer i forskellige lande; b) udoeve international virksomhed af almen interesse, navnlig paa det politiske, oekonomiske, sociale, humanitaere, videnskabelige og kulturelle omraade; c) have varig karakter og en velordnet struktur, som giver medlemmerne ret til periodisk at udpege organisationens ledere (fast saede, sekretariat osv.); d) arbejde uden gevinst for oeje". Ifoelge den anden fortolkning skal organisationer, der opfylder det ene kriterium, "at vaere oprettet af stater eller af en organisation, der selv er oprettet af stater", betragtes som internationale organisationer.

33 Ved afgoerelsen af dette fortolkningsspoergsmaal maa der for det foerste henvises til ordlyden af artikel 4, stk. 1, litra a), i vedtaegtens bilag VII og til baggrunden for bestemmelsen, for det andet til bestemmelsens formaal og for det tredje til Kommissionens egen fortolkning af bestemmelsen.

34 For saa vidt angaar for det foerste ordlyden af og baggrunden for denne bestemmelse fastslaar Retten paa den ene side, at den indgaar i en artikel, der omfatter tre punkter. I det foerste fastsaettes den betingelse, tjenestemanden principielt skal opfylde for at faa ret til udlandstillaegget, nemlig aldrig at have haft statsborgerskab i den stat, paa hvis omraade han goer tjeneste; i det andet punkt bestemmes det som undtagelse fra dette princip, at den tjenestemand, der i den femaarsperiode, der udloeber 6 maaneder foer hans tiltraedelse af tjenesten, har udoevet sit hovederhverv eller haft bopael paa en varig maade paa statens europaeiske omraade, ikke har krav paa udlandstillaegget; i det tredje punkt fastsaettes en undtagelse fra denne undtagelse, nemlig at der skal ses bort fra de tilfaelde, hvor vedkommende har gjort tjeneste for en anden stat eller en international organisation. Det foelger heraf, at denne bestemmelse, der er en undtagelse fra en undtagelse, maa fortolkes bredt.

35 Paa den anden side fastslaar Retten, at der henvises til "internationale organisationer" saavel i litra a) som i litra b) i artikel 4, stk. 1, i bilag VII. Ifoelge litra a) kan tjenestemanden i "de tilfaelde, hvor vedkommende har gjort tjeneste for en anden stat eller en international organisation", opnaa udlandstillaegget, ogsaa selv om han i den femaarsperiode, der udloeber 6 maaneder foer hans tiltraedelse af tjenesten, har udoevet sit hovederhverv eller haft bopael paa en varig maade i tjenestelandet. Ifoelge litra b) bevirker "tjenesteudoevelse for en stat eller en international organisation" derimod, at den tjenestemand, der har eller har haft statsborgerskab i sit tjenesteland, men som paa varig maade i en vis periode har boet uden for dette lands omraade, ikke har krav paa udlandstillaeg.

36 Det maa fremhaeves, at formuleringen "tilfaelde, hvor vedkommende har gjort tjeneste for ... en international organisation" er meget bredere end "tjenesteudoevelse for ... en international organisation", og at vedtaegtens forfattere foelgelig har anvendt en bred formulering, naar de har tildelt tjenestemaendene udlandstillaegget, men en mere restriktiv formulering, naar de har oensket at fratage dem retten til tillaegget.

37 Heraf foelger, at lovgiver har haft til hensigt, at saa mange som muligt skulle kunne faa udbetalt udlandstillaegget.

38 For det andet maa det, for saa vidt angaar formaalet med artikel 4, stk. 1, i vedtaegtens bilag VII i Domstolens fortolkning, fastslaas, at begge parter har paaberaabt sig denne fortolkning til stoette for deres anbringender.

39 Retten finder, at formaalet med udlandstillaegget er at opveje de saerlige byrder og ulemper, der er forbundet med varig udoevelse af et erhverv i et land, som tjenestemanden ikke har haft nogen varig tilknytning til foer sin tiltraedelse af tjenesten. Der ydes saaledes kun kompensation for udgifterne ved tiltraedelsen af tjenesten én gang, nemlig naar tjenestemanden bliver tilknyttet et bestemt sted. Kompensation ydes i form af godtgoerelse af flytteudgifterne og bosaettelsesgodtgoerelse. Udlandstillaegget udbetales derimod i hele tjenesteperioden, ogsaa selv om tjenestemanden har kunnet integrere sig i tjenestelandet.

40 Det maa erkendes, at en persons udlaendighed er uafhaengig af den saerlige status, vedkommende har i medfoer af folkeretten som ansat i en offentlig international organisation. Saaledes kan vedkommende have bopael i udlandet uden at have saerlig status, ligesom han kan have denne saerlige status uden faktisk at vaere flyttet til udlandet (se herom ovennaevnte Nuñez-dom).

41 Det foelger heraf, at begrebet international organisation, som anvendt i artikel 4, stk. 1, litra a), sidste punktum, i vedtaegtens bilag VII, heller ikke i denne forbindelse kan fortolkes snaevert.

42 Retten bemaerker for det tredje dels, at Kommissionen i retsmoedet har erklaeret, at konklusionen af 26. og 27. juni 1975 ikke er ulovlig ° hvilket bekraeftes af Rettens dom af 27. marts 1990 (sag T-123/89, Chomel mod Kommissionen, Sml. II, s. 131, praemis 34), ifoelge hvilken der er tale om en "lovmaessig afgoerelse", dels, at Kommissionen samtidig har erklaeret, at konklusionen af 28. maj 1986 ligesom konklusionen af 26. og 27. juni 1975 blot er en fortolkning af den paagaeldende vedtaegtsbestemmelse og ikke en almindelig gennemfoerelsesbestemmelse som omhandlet i vedtaegtens artikel 110, stk. 2.

43 Som det fremgaar af ovenstaaende sammenligning af de to fortolkninger, begraenser konklusionen af 28. maj 1986 i vaesentlig grad antallet af personer, der har ret til udlandstillaeg, i forhold til konklusionen af 26. og 27. juni 1975, som Kommissionen har anvendt i naesten elleve aar.

44 Det skal herved bemaerkes, at en fortolkning givet af kollegiet af administrationschefer, som ikke er blevet bekendtgjort og ikke har vaeret genstand for de hoeringer, der er fastsat i vedtaegtens artikel 110, stk. 1, ikke kan begraense gruppen af personer, der har fordel af en vedtaegtsbestemmelse, i forhold til samme kollegiums tidligere fortolkning, hvis lovlighed som naevnt ikke er bestridt. En saadan aendring, der beroerer antallet af personer, der har fordel af den fortolkede bestemmelse, kan under ingen omstaendigheder begrundes alene med "et oenske om klarhed og forenkling".

45 Det fremgaar af det ovenfor anfoerte, at den begraensning af antallet af modtagere af udlandstillaegget, der foelger af konklusionen af 28. maj 1986, i forhold til det antal modtagere, der foelger af konklusionen af 26. og 27. juni 1975, er en fejlagtig fortolkning af faellesskabslovgivers hensigt. Konklusionen af 28. maj 1986 er derfor ulovlig paa grund af sine virkninger.

46 Da afgoerelsen af 11. februar 1991 udelukkende bygger paa den fortolkning af artikel 4, stk. 1, litra a), sidste punktum, i vedtaegtens bilag VII, der gives i konklusionen af 28. maj 1986, indebaerer ulovligheden af denne konklusion noedvendigvis, at den anfaegtede afgoerelse er ulovlig og boer annulleres.

47 I oevrigt er parterne enige om, at CEN er en "international organisation" i henhold til konklusionen af 26. og 27. juni 1975. CEN' s status som international organisation bekraeftes af, at selv om CEN ganske vist ikke er oprettet af stater eller af internationale organisationer, der er oprettet af stater, er organisationen anerkendt af stater og internationale organisationer, der er oprettet af stater, som f.eks. De Europaeiske Faellesskaber, og den har af disse stater og internationale organisationer faaet paalagt hverv af almen interesse. Heraf foelger, at CEN skal anses for "international organisation" i medfoer af artikel 4, stk. 1, litra a), sidste punktum, i vedtaegtens bilag VII, og at sagsoegeren har ret til udlandstillaeg fra den 1. januar 1991, nemlig datoen for hans tiltraedelse af tjenesten.

48 Foelgelig boer Kommissionen doemmes til at betale sagsoegeren et beloeb svarende til det udlandstillaeg, han har krav paa, fra den 1. januar 1991 efter fradrag af det beloeb, der er blevet tildelt sagsoegeren som saerligt udlandstillaeg, med tillaeg af morarenter fra udlandstillaeggets maanedlige forfaldsdatoer til betaling finder sted.

49 Med hensyn til stoerrelsen af disse morarenter finder Retten, som Kommissionen ogsaa har anfoert i retsmoedet, at den sats paa 10%, som kraeves af sagsoegeren, er for hoej og boer nedsaettes til 8% p.a.

50 Det skal i denne forbindelse tilfoejes, at det fremgaar af staevningen, at kravet om betaling af morarenter alene er gjort gaeldende, saafremt den anfaegtede afgoerelse annulleres, saaledes at det ikke noedvendigvis allerede burde have vaeret udtrykkeligt fremsat i den klage, sagsoegeren indgav til Kommissionen (Domstolens dom af 9.3.1978, sag 54/77, Herpels mod Kommissionen, Sml. s. 585, praemis 17).

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

51 I henhold til artikel 87, stk. 2, i Rettens procesreglement, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Da Kommissionen har tabt sagen, og sagsoegeren har paastaaet Kommissionen doemt til at betale sagens omkostninger, boer Kommissionen tilpligtes at betale samtlige omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

RETTEN (Femte Afdeling)

1) Kommissionens afgoerelse af 11. februar 1991 om ikke at udbetale sagsoegeren udlandstillaeg annulleres.

2) Kommissionen doemmes til at betale sagsoegeren et beloeb, der svarer til udlandstillaegget, fra den 1. januar 1991 efter fradrag af det beloeb, der allerede er udbetalt til sagsoegeren som saerligt udlandstillaeg, med tillaeg af morarenter 8% p.a., fra udlandstillaeggets respektive forfaldsdatoer til betaling finder sted.

3) Kommissionen betaler samtlige sagens omkostninger.