Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

1. Annullationssoegsmaal ° akter, der kan vaere genstand for soegsmaal ° retsakter, der aendrer sagsoegerens retsstilling ° Kommissionens beslutning om at henvise undersoegelsen af visse problemer, rejst i en klage efter forordning nr. 17, til en sag efter traktatens artikel 169

(EOEF-traktaten, art. 169; Raadets forordning nr. 17; Kommissionens forordning nr. 99/63)

2. Annullationssoegsmaal ° fysiske eller juridiske personer ° retsakter, der beroerer dem umiddelbart og individuelt ° kommissionsbeslutning paa konkurrenceomraadet ° klagende virksomheder naevnt ved navn ° sagens antagelse til realitetsbehandling begraenset til de relevante bestemmelser for de punkter, der indeholdes i klagen

(EOEF-traktaten, art. 173, stk. 2)

3. Konkurrence ° administrativ procedure ° undersoegelse af klager ° Kommissionens pligt til at traeffe afgoerelse ved beslutning om, hvorvidt der foreligger en overtraedelse ° ingen saadan pligt

(EOEF-traktaten, art. 90, stk. 2; Raadets forordning nr. 17, art. 3)

4. Konkurrence ° administrativ procedure ° Kommissionens beslutning om foerst at udtale sig om en klage vedroerende en aftale mellem virksomheder ved afslutningen af en procedure efter traktatens artikel 169 i relation til en national lovgivning, der paalaegger begraensninger naesten svarende til dem, som fastsaettes i aftalen ° lovlighed

(EOEF-traktaten, art. 169; Raadets forordning nr. 17)

5. Institutionernes retsakter ° begrundelse ° pligt ° raekkevidde

(EOEF-traktaten, art. 190)

6. Retspleje ° staevning ° formkrav ° kort fremstilling af soegsmaalsgrundene

(Statutten for Domstolen, art. 19; Domstolens procesreglement, art. 38, stk. 1; Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1)

Sammendrag

1. Der kan foretages realitetspaakendelse af et annullationssoegsmaal, rejst af en klager efter forordning nr. 17 i relation til en kommissionsbeslutning om at henvise undersoegelsen af en national lovgivning, der daekker konkurrencestridig adfaerd, som klagen angaar, til en procedure efter traktatens artikel 169, fordi denne beslutning, skoent den ikke er en beslutning om at henlaegge sagen, fremtraeder som endelig og hermed kan paavirke sagsoegerens retsstilling proceduremaessigt.

Proceduremaessigt har parter, der har klaget til Kommissionen, saaledes under en procedure efter traktatens artikel 169 fundamentalt en anden retsstilling end den, de indtager under en procedure efter forordning nr. 17. Under den sidstnaevnte har de klagende parter proceduremaessige rettigheder, der er klart defineret i forordning nr. 99/63, ligesom de kan soege Kommissionens endelige beslutning proevet judicielt. Derimod kan personer, der har indbragt en klage, ikke under en artikel 169-sag nyde saadanne rettigheder, og de er tillige afskaaret fra at soege deres ret ved Faellesskabets retsinstanser med en proevelse af Kommissionens beslutning om at henlaegge deres klage.

2. At en virksomhed er naevnt ved navn i en retsakt, indebaerer ikke, at den noedvendigvis er umiddelbart og individuelt beroert, efter forstaaelsen af traktatens artikel 173, stk. 2, af samtlige bestemmelser heri. Det er grunden til, at det forhold, at en kommissionsbeslutning efter forordning nr. 17 ved navn anfoerer klagende virksomheder, ikke giver disse mulighed for at soege en proevelse af de dele af beslutningen, som ikke tager stilling til de i deres klage rejste punkter.

3. Under en procedure efter forordning nr. 17 har Kommissionen ikke, naar den foerst har fastslaaet en overtraedelse, pligt til at traeffe en beslutning, der paalaegger de beroerte virksomheder at bringe den til ophoer, og en klager har ikke ret til at kraeve, at Kommissionen traeffer en beslutning om, hvorvidt den paastaaede overtraedelse foreligger. Noget andet kan kun gaelde, saafremt klagens genstand falder inden for Kommissionens enekompetence. Det er imidlertid ikke tilfaeldet med anvendelsen af traktatens artikel 90, stk. 2.

4. Kommissionen kan lovligt traeffe en beslutning under en sag efter forordning nr. 17 om ikke at udtale sig vedroerende begraensninger for importen af elektricitet, der indeholdes i en aftale mellem virksomheder, saa laenge Kommissionen ikke under en traktatbrudsprocedure, som den har til hensigt at indlede, har taget stilling til, hvorvidt det er foreneligt med faellesskabsretten, at en lovgivning i den medlemsstat, hvor aftalen finder anvendelse, paalaegger naesten identiske begraensninger, der kan frembringe de samme virkninger.

Kommissionen kan ikke, med henblik paa at bringe en overtraedelse af traktatens artikel 85 til ophoer, forpligte virksomhederne til at foretage handlinger i strid med en national lov uden at foretage en bedoemmelse af denne ud fra faellesskabsretten. For at foretage en saadan bedoemmelse, der kan beroere medlemsstatens offentligretlige interesser, er den egnede procedure for Kommissionen proceduren i traktatens artikel 169, som medlemsstaterne direkte deltager i, og under hvilken det i givet fald tilkommer Domstolen at fastslaa, at en national lov udgoer en overtraedelse af traktaten.

5. Den interesse, som andre end de, der er adressater for en retsakt, men som er umiddelbart og individuelt beroert af denne, kan have i forklaringer, maa tages i betragtning, naar det drejer sig om at bedoemme, hvor langt begrundelsespligten raekker.

6. En staevning skal indeholde en kort fremstilling af soegsmaalsgrundene. Af staevningen skal det derfor fremgaa, hvilken soegsmaalsgrund sagen stoettes paa, saaledes at en rent abstrakt opregning ikke opfylder kravene i statutten og i procesreglementet. Foelgelig kan en blot og bar henvisning til en tilsidesaettelse af vaesentlige formkrav i mangel af praecise udtalelser om, hvilken procedureformalitet der angiveligt ikke er overholdt, ikke antages at vaere tilstraekkelig.