Dom afsagt af Retten i Første Instans (Første Udvidede Afdeling) den 24. oktober 1997. - British Steel plc mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - EKSF - Annullationssøgsmål - Statsstøtte - Individuelle beslutninger om godkendelse af stasstøtte til jern- og stålvirksomheder - Manglende kompetence - Berettiget forventning - Uforenelighed med traktatens bestemmelser - Forskelsbehandling - Manglende begrundelse - Tilsidesættelse af pricippet om retten til at varetage sine interesser - Traktatens artikel 4, litra b) og c), artikel 15 og artikel 95, stk. 1 og 2. - Sag T-243/94.



Samling af Afgørelser 1997 side II-01887



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

1 Retspleje - intervention - formalitetsindsigelse, der ikke er blevet fremsat af sagsoegte - manglende inddragelse - ufravigelige procesforudsaetninger - undersoegelse ex officio ved Retten

(EKSF-statutten for Domstolen, art. 34, stk. 2, og art. 46, stk. 1; Rettens procesreglement, art. 113 og art. 116, stk. 3)

2 EKSF - stoette til jern- og staalindustrien - Kommissionens godkendelse - generelle og individuelle beslutninger - individuelle beslutninger om godkendelse af stoette, der ikke er omfattet af de ved en generel beslutning godkendte former for stoette - lovligt

(EKSF-traktaten, art. 2, 3, 4, 5 og 95)

3 Faellesskabsret - principper - beskyttelse af den berettigede forventning - graenser - forudseende og paapasselig erhvervsdrivende

4 EKSF - stoette til jern- og staalindustrien - Kommissionens godkendelse - betingelser - afvejning mellem hensynene til maalsaetningerne med traktaten - Kommissionens skoensmaessige befoejelser - proportionalitet - inddragelse af politiske, oekonomiske og sociale hensyn - domstolsproevelse

(EKSF-traktaten, art. 2, 3, 4 og 5 samt art. 33, stk. 1, og art. 95)

5 EKSF - stoette til jern- og staalindustrien - Kommissionens godkendelse - betingelser - manglende konkurrencefordrejning stridende mod den faelles interesse

(EKSF-traktaten, art. 3 og 4)

6 Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - raekkevidde - EKSF-beslutning

(EKSF-traktaten, art. 5 og 15 samt art. 33, stk. 2)

7 EKSF - stoette til jern- og staalindustrien - Kommissionens godkendelse - fremgangsmaade - samstemmende udtalelse fra Raadet - vilkaar

(EKSF-traktaten, art. 95)

Sammendrag

8 I henhold til artikel 34, stk. 2, sammenholdt med artikel 46, stk. 1, i EKSF-statutten for Domstolen, samt artikel 116, stk. 3, i Rettens procesreglement indtraeder en intervenient i sagen, som den foreligger ved hans intervention, og paastande, der fremsaettes i en begaering om intervention, kan kun gaa ud paa at tiltraede en af parternes paastande. En intervenient savner foelgelig befoejelse til at rejse en formalitetsindsigelse, som sagsoegte ikke har fremsat som led i sine paastande.

Derimod er de naevnte bestemmelser ikke til hinder for, at en intervenient fremfoerer andre argumenter end dem, der er blevet fremfoert af den part, som intervenienten stoetter, for saa vidt interventionen har til formaal at stoette partens paastande.

Endvidere kan Retten i henhold til procesreglementets artikel 113 til enhver tid af egen drift efterproeve, om en sag skal afvises, fordi ufravigelige procesforudsaetninger ikke er opfyldt, herunder ufravigelige procesforudsaetninger, som en intervenient har rejst spoergsmaal om.

9 Ifoelge ordningen i henhold til EKSF-traktaten som helhed er artikel 4, litra c), ikke til hinder for, at Kommissionen undtagelsesvis paa grundlag af artikel 95, stk. 1 og 2, for at tage hoejde for situationer, der ikke har vaeret forudset, godkender stoette, som medlemsstaterne paataenker at yde, og som er forenelig med traktatens maalsaetninger.

I henhold til artikel 95, stk. 1 og 2, kan Kommissionen saaledes efter samstemmende og enstemmig udtalelse fra Raadet og efter hoering af Det Raadgivende EKSF-Udvalg traeffe en beslutning eller vedtage en henstilling i alle tilfaelde, som ikke omhandles i traktaten, og hvor en saadan beslutning eller henstilling forekommer noedvendig for inden for rammerne af det faelles marked for kul og staal i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 5 at virkeliggoere et af Faellesskabets maal, saaledes som de naermere er angivet i artikel 2, 3 og 4. I henhold til de naevnte bestemmelser kan samme beslutning eller henstilling, vedtaget paa samme maade, eventuelt fastsaette de sanktioner, der skal ivaerksaettes.

Kommissionen har saaledes i det omfang, traktaten ikke indeholder saerlige bestemmelser, kompetence til at vedtage enhver generel eller individuel beslutning, der er noedvendig for at virkeliggoere maalsaetningerne med traktaten. Artikel 95, stk. 1 og 2, der tillaegger Kommissionen denne kompetence, indeholder herved ingen naermere angivelse vedroerende raekkevidden af de beslutninger, Kommissionen kan vedtage. Det henhoerer i denne forbindelse under Kommissionen i hvert enkelt tilfaelde at vurdere, hvilken af de to former for beslutninger, generelle eller individuelle, der er mest egnet til at virkeliggoere den eller de maalsaetninger, der forfoelges.

En generel beslutning som kodeksen vedroerende stoette til jern- og staalindustrien har herved kun til formaal generelt og paa visse betingelser at tillade fravigelser fra forbuddet mod stoette for saa vidt angaar bestemte former herfor, som deri er udtoemmende opregnet. Stoette, der ikke falder ind under de kategorier, som en saadan kodeks undtager fra forbuddet, er fortsat alene omfattet af artikel 4, litra c). Det gaelder herefter, at maa saadanne former for stoette anses for noedvendige for at virkeliggoere maalsaetningerne med traktaten, kan Kommissionen goere brug af sin kompetence i henhold til traktatens artikel 95 til at gribe ind over for en saadan situation, der ikke har vaeret forudset, i givet fald i form af en individuel beslutning.

10 De erhvervsdrivende kan ikke have nogen berettiget forventning om opretholdelse af en bestaaende situation, som Faellesskabets institutioner kan aendre ved beslutninger truffet inden for rammerne af deres skoen. Dette gaelder ikke mindst paa et omraade som det faelles marked for jern- og staalprodukter, idet det er en aabenbar forudsaetning for, at dette kan fungere efter hensigten, at der foretages en konstant tilpasning i forhold til aendringerne i den oekonomiske situation. Det gaelder endvidere, at da en forudseende og paapasselig erhvervsdrivende boer kunne forudse, at der vil kunne blive truffet foranstaltninger paa faellesskabsplan for at tage hoejde for aabenbare krisesituationer, kan der ikke for saa vidt stoettes ret paa princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.

En jern- og staalvirksomhed, der har en meget betydningsfuld oekonomisk stilling og deltager i Det Raadgivende EKSF-Udvalgs moeder, boer herved vaere opmaerksom paa, at der vil kunne opstaa et afgoerende behov for at traeffe bestemmelse om effektive foranstaltninger med henblik paa at tilgodese den europaeiske jern- og staalindustris interesser, og at det efter EKSF-traktatens artikel 95 vil kunne vaere begrundet for Kommissionen at vedtage ad hoc-beslutninger, ogsaa selv om der bestaar en kodeks vedroerende stoette til jern- og staalindustrien, idet genstanden for saadanne beslutninger er en anden end genstanden for en saadan kodeks.

11 Ved gennemfoerelsen af EKSF-traktaten raader Kommissionen over et skoen med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt stoette som led i strukturomlaegningsforanstaltninger inden for jern- og staalindustrien er forenelig med traktatens grundlaeggende principper. Naar henses til de i traktaten fastlagte forskelligartede maalsaetninger, er Kommissionens rolle at paase, at der hele tiden foretages en rimelig afvejning mellem hensynene til disse forskellige maalsaetninger, naermere bestemt saaledes, at Kommissionen skal goere brug af sine skoensmaessige befoejelser med henblik paa at tilgodese den faelles interesse.

Det maa herved antages, at en rationalisering af den europaeiske jern- og staalindustri ved en sanering af visse koncerner, lukning af foraeldede eller ikke-konkurrencedygtige anlaeg, indskraenkning af overskudskapacitet, privatisering af en koncern med henblik paa at sikre dennes levedygtighed samt nedlaeggelse i et rimeligt omfang af arbejdspladser bidrager til at virkeliggoere maalsaetningerne med traktaten, naar henses til jern- og staalindustriens saarbarhed og til, at en fortsat eller ligefrem forvaerret krise vil kunne skabe meget alvorlige og vedvarende forstyrrelser i de paagaeldende medlemsstaters oekonomier. Beslutninger fra Kommissionen om godkendelse af statsstoette som led i en saadan rationalisering maa derfor antages at tilsigte at tilgodese den faelles interesse i overensstemmelse med maalsaetningerne med traktaten.

Kommissionen kan dog under ingen omstaendigheder godkende tildeling af statsstoette, som ikke er uomgaengeligt noedvendig for at opfylde traktatens formaal, og som er egnet til at skabe konkurrencefordrejninger paa det faelles marked for jern- og staalprodukter.

Da Kommissionens udoevelse af sine skoensmaessige befoejelser med hensyn til statsstoette indebaerer komplicerede oekonomiske og tekniske vurderinger, kan Faellesskabets retsinstanser ved den i traktatens artikel 33, stk. 1, omhandlede proevelse af lovligheden af Kommissionens beslutninger alene undersoege rigtigheden af de faktiske omstaendigheder og spoergsmaalet om, hvorvidt der aabenbart er anlagt en fejlvurdering.

Det er endvidere en forudsaetning for, at saadanne beslutninger - der angaar markedet for jern- og staalprodukter, som er praeget af en overskudsproduktionskapacitet - kan anses for forenelige med proportionalitetsprincippet, at det af en undersoegelse fremgaar, at de stoetteoppebaerende virksomheder som modstykke til den godkendte stoette paalaegges en forpligtelse til at gennemfoere passende lukninger og kapacitetsindskraenkninger.

Der behoever herved ikke at vaere noget bestemt kvantitativt forhold mellem stoettebeloebene og omfanget af de kapacitetsnedskaeringer, der skal foretages. Tvaertimod er blandt de faktorer, som kan have indflydelse paa den naermere fastsaettelse af de stoettebeloeb, der gives bemyndigelse til at yde, ikke blot antallet af tons produktionsnedskaeringer, men ogsaa andre faktorer, som veksler fra den ene region af Faellesskabet til den anden, saasom strukturomlaegningsindsatsen, de regionale og sociale problemer, som er fremkaldt af krisen i jern- og staalindustrien, den tekniske udvikling samt virksomhedernes tilpasning til markedsvilkaarene. Kommissionens vurdering kan foelgelig ikke efterproeves alene paa grundlag af oekonomiske kriterier. Kommissionen kan retmaessigt tilgodese en lang raekke forskellige hensyn af politisk, oekonomisk eller social art som led i udoevelsen af sine skoensmaessige befoejelser i henhold til traktatens artikel 95.

12 Selv om enhver ydelse af stoette til jern- og staalindustrien begunstiger én virksomhed i forhold til andre virksomheder, kan Kommissionen ikke give tilladelse til stoette, som vil kunne medfoere konkurrenceforvridninger i et omfang, der er i strid med den faelles interesse. Naermere bestemt indebaerer Kommissionens forpligtelse i henhold til traktatens artikel 3 til at handle i den faelles interesse ikke, at Kommissionens virksomhed skal udoeves i samtlige retsundergivnes interesse, idet der ikke efter dens stilling paahviler den nogen forpligtelse til kun at handle, saafremt det ikke er til skade for nogen interesse. Naar Kommissionen handler, skal den derimod afveje de modstaaende interesser og undgaa skadelige foelger, saafremt dette kan ske paa fornuftig maade i forbindelse med den beslutning, der skal traeffes. Kommissionen kan i faelles interesse benytte sin beslutningsbefoejelse, som omstaendighederne kraever det, selv paa bekostning af visse private interesser.

13 Det fremgaar af traktatens artikel 5, stk. 2, fjerde led, og artikel 15, stk. 1, samt af traktatens almindelige principper, at der paahviler Kommissionen en forpligtelse til at begrunde generelle og individuelle beslutninger, uanset det valgte hjemmelsgrundlag.

En begrundelse skal herved tilpasses karakteren af den paagaeldende retsakt og klart og utvetydigt angive de betragtninger, som den institution, der har udstedt retsakten, har lagt til grund, saaledes at de beroerte parter kan faa kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, og saaledes at Faellesskabets retsinstanser kan udoeve deres proevelsesret. Det kraeves ikke, at begrundelsen angiver alle de forskellige relevante faktiske og retlige momenter. En begrundelse skal ikke blot vurderes i forhold til ordlyden, men ligeledes i forhold til den sammenhaeng, hvori den indgaar, samt under hensyn til alle de retsregler, som gaelder paa det paagaeldende omraade. Endvidere skal begrundelsen til en retsakt vurderes bl.a. paa grundlag af den interesse, som adressaterne eller andre af retsakten beroerte personer, jf. traktatens artikel 33, stk. 2, har i at modtage yderligere oplysninger. Saafremt den paagaeldende herved i vid udstraekning er blevet inddraget i den procedure, der er gaaet forud for vedtagelsen af beslutningerne, bidrager dette til at formindske kravet om en meget detaljeret begrundelse med hensyn til de faktiske omstaendigheder, der ligger til grund for beslutningerne.

14 I henhold til traktatens artikel 95 traeffer Kommissionen beslutning om godkendelse af en stoette til jern- og staalindustrien efter samstemmende og enstemmig udtalelse fra Raadet, men bestemmelsen fastlaegger ikke de naermere vilkaar for, hvorledes Kommissionen skal indhente denne udtalelse. Navnlig fremgaar det ikke udtrykkeligt, om Kommissionen skal forelaegge Raadet et udkast til beslutning.

Parter

I sag T-243/94,

British Steel plc, London, ved Richard Plender, Q.C., Bar of England and Wales, og solicitor William Sibree, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokaterne Elvinger, Hoss og Prussen, 15, côte d'Eich,

sagsoeger,

stoettet af

SSAB Svenskt Staal AB, Stockholm, ved solicitors John Boyce og Philip Raven, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokaterne Elvinger, Hoss og Prussen, 15, côte d'Eich, og

Det Danske Staalvalsevaerk A/S, Frederiksvaerk, ved solicitor Jonathan Alex Lawrence, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Ernest Arendt, 8-10, rue Mathias Hardt,

intervenienter,

mod

Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Nicholas Khan og Ben Smulders, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Wagner-Centret, Kirchberg,

sagsoegt,

stoettet af

Raadet for Den Europaeiske Union ved direktoer Ruediger Bandilla, Raadets Juridiske Tjeneste, og juridisk konsulent John Carbery, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos generaldirektoer Alessandro Morbilli, Den Europaeiske Investeringsbanks Direktorat for Juridiske Anliggender, 100, boulevard Konrad Adenauer,

Den Italienske Republik ved afdelingschef Umberto Leanza, Juridisk Tjeneste, Udenrigsministeriet, som befuldmaegtiget, bistaaet af statens advokat, Pier Giorgio Ferri, og med valgt adresse i Luxembourg paa Italiens Ambassade, 5, rue Marie-Adélaïde,

Kongeriget Spanien ved direktoer Alberto Navarro González, Direktoratet for EF-Spoergsmaal, foerst bistaaet af Gloria Calvo Díaz og derefter af Luis Pérez de Ayala Beccerril, begge statens advokat, og med valgt adresse i Luxembourg paa Spaniens Ambassade, 4-6, boulevard Emmanuel Servais, og

Ilva Laminiati Piani SpA, Rom, ved advokat Aurelio Pappalardo, Trapani, og advokat Massimo Merola, Rom, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Alain Lorang, 51, rue Albert 1er,

intervenienter,

angaaende en paastand om annullation af Kommissionens beslutning 94/258/EKSF af 12. april 1994 om Spaniens stoette til den offentlige staalvirksomhed Corporación de la Siderurgia Integral (CSI) og 94/259/EKSF af 12. april 1994 om Italiens ydelse af statsstoette til offentlige staalvirksomheder (staalkoncernen Ilva) (EFT L 112, henholdsvis s. 58 og 64),

har

DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS RET I FOERSTE INSTANS

(Foerste Udvidede Afdeling)

sammensat af praesidenten, A. Saggio, og dommerne A. Kalogeropoulos, V. Tiili, A. Potocki og R.M. Moura Ramos,

justitssekretaer: H. Jung,

paa grundlag af den skriftlige forhandling og efter mundtlig forhandling den 25. februar 1997

afsagt foelgende

Dom

Dommens præmisser

De relevante retsforskrifter

1 Traktaten om oprettelse af Det Europaeiske Kul- og Staalfaellesskab (herefter »traktaten«) forbyder principielt statsstoette til jern- og staalvirksomheder, idet det i artikel 4, litra c), fastslaas, at foelgende i overensstemmelse med traktatens bestemmelser forbydes som uforeneligt med faellesmarkedet for kul og staal: »tilskud eller anden stoette ydet af staterne eller saerlige byrder paalagt af dem, i hvilken som helst form dette sker«.

2 Traktatens artikel 95, stk. 1 og 2, indeholder foelgende bestemmelser:

»I alle de tilfaelde, som ikke omhandles i denne traktat, og hvor en beslutning eller en henstilling fra Kommissionen forekommer noedvendig for inden for rammerne af det faelles marked for kul og staal og i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 5 at virkeliggoere et af Faellesskabets maal, saaledes som de naermere er angivet i artikel 2, 3 og 4, kan en saadan beslutning traeffes eller en saadan henstilling vedtages efter samstemmende og enstemmig udtalelse fra Raadet og efter hoering af Det Raadgivende Udvalg.

Den samme beslutning eller henstilling, vedtaget paa samme maade, fastsaetter eventuelt de sanktioner, der skal ivaerksaettes.«

3 For at tilgodese behovet for strukturomlaegninger inden for jern- og staalindustrien indfoerte Kommissionen i begyndelsen af 1980'erne paa grundlag af de citerede bestemmelser i traktatens artikel 95 en faellesskabsordning vedroerende stoette, hvorefter der kan ydes statsstoette til jern- og staalindustrien i et begraenset antal tilfaelde. Som foelge af konjunkturproblemerne inden for jern- og staalindustrien har denne ordning vaeret genstand for en raekke paa hinanden foelgende tilpasninger. Den faellesskabsretlige kodeks vedroerende stoette til jern- og staalindustrien, der var gaeldende i den for denne sag relevante periode, var saaledes den femte ud af de naevnte og blev indfoert ved Kommissionens beslutning nr. 3855/91/EKSF af 27. november 1991 om faellesskabsregler for stoette til jern- og staalindustrien (EFT L 362, s. 57, herefter »stoettekodeksen«). Det fremgaar af betragtningerne til beslutningen, at der ved denne, ligesom tilfaeldet var med de tidligere kodekser, fastlaegges en faellesskabsretlig ordning omfattende stoette, det vaere sig specifik eller generel, fra medlemsstaterne i en hvilken som helst form. Kodeksen tillader hverken driftsstoette eller stoette til strukturomlaegninger, medmindre der er tale om stoette til lukning.

Sagens baggrund

4 Som foelge af forvaerringen af jern- og staalindustriens oekonomiske og finansielle situation forelagde Kommissionen den 23. november 1992 Raadet og Europa-Parlamentet en strukturomlaegningsplan ved meddelelse SEK(92) 2160 endelig udg., »Mod en styrkelse af jern- og staalindustriens konkurrenceevne - behovet for en ny strukturomlaegning«. Udgangspunktet for denne plan var, at der herskede en strukturelt betinget overkapacitet, og formaalet med planen var i foerste raekke paa grundlag af et princip om frivillighed fra jern- og staalvirksomhedernes side at gennemfoere en vaesentlig og definitiv indskraenkning af produktionskapaciteten med mindst 19 mio. tons. Ifoelge planen skulle der med henblik herpaa gennemfoeres en raekke sociale ledsageforanstaltninger og indfoeres oekonomiske incitamenter, herunder i form af faellesskabsstoette. Samtidig udpegede Kommissionen en uafhaengig ekspert, den tidligere chef for Kommissionens Generaldirektorat for Industri, Fernand Braun, som fik mandat til at gennemfoere en undersoegelse, og hvis vaesentligste opgave skulle vaere at indhente naermere oplysninger om de jern- og staalvirksomheder, der paataenktes lukket i den i meddelelsen naevnte periode, der omfattede aarene fra 1993 til 1995. Den 29. januar 1993 fremlagde Braun sin rapport, »Current or planned restructuring in the steel industry«, der var blevet udarbejdet efter kontakter med lederne af ca. 70 virksomheder.

5 Ifoelge konklusionerne fra Raadets moede den 25. februar 1993 stillede Raadet sig positivt til de overordnede retningslinjer i det program, som Kommissionen fremlagde efter Braun-rapporten med henblik paa at faa gennemfoert en vaesentlig indskraenkning af produktionskapaciteten. Den varige strukturomlaegning inden for jern- og staalindustrien skulle lettes ved »en raekke tidsbegraensede ledsageforanstaltninger, som [skulle] vaere i noeje overensstemmelse med reglerne for kontrol med statsstoette«, hvorved det for saa vidt angaar statsstoette var en forudsaetning, at »Kommissionen [bekraeftede], at den [lagde] vaegt paa, at statsstoettereglerne overholdes noeje og objektivt; den [ville] paase, at eventuelle undtagelser, som Raadet maatte faa forelagt forslag om i henhold til artikel 95, fuldt ud [medvirkede] til den noedvendige samlede kapacitetsindskraenkning. Raadet [ville] hurtigt traeffe afgoerelse om saadanne forslag paa grundlag af objektive kriterier«.

6 I overensstemmelse hermed anfoerte Raadet og Kommissionen i en faelles erklaering til protokollen for Raadets moede den 17. december 1993 - der omtaler en samlet aftale i Raadet med henblik paa dettes afgivelse af en samstemmende udtalelse i henhold til traktatens artikel 95, stk. 1 og 2, vedroerende statsstoette til de offentlige virksomheder Sidenor (Spanien), Saechsische Edelstahlwerke GmbH (Tyskland), Corporación de la Siderurgia Integral (CSI, Spanien), Ilva (Italien), EKO Stahl AG (Tyskland) og Siderurgia Nacional (Portugal) - at de var af den opfattelse, »at man kun [kunne] sikre en sund EF-staalindustri, der kan konkurrere paa verdensmarkedet, ved helt at standse statstilskud til staalindustrien og lukke virksomheder, der giver underskud. Raadet [gav] sin enstemmige tilslutning til de [paagaeldende] artikel 95-forslag og [bekraeftede], at det [lagde] vaegt paa noeje overholdelse af stoettekodeksen ... og, hvis der ikke gives tilladelse i henhold til kodeksen, artikel 4, litra c), i EKSF-traktaten. Uden at det [beroerte] medlemsstaternes ret til at anmode om en beslutning i henhold til artikel 95 i EKSF-traktaten, [erklaerede] Raadet [i overensstemmelse med konklusionerne af 25.2.1993], at det [var] fast besluttet paa at undgaa yderligere artikel 95-undtagelser med hensyn til stoette til enkelte virksomheder«.

7 Den 22. december 1993 afgav Raadet en enstemmig udtalelse i henhold til traktatens artikel 95, stk. 1 og 2, vedroerende ydelse af den naevnte stoette, der skulle bidrage til omstruktureringen eller privatiseringen af de paagaeldende offentlige virksomheder.

8 Med henblik paa at lette en ny strukturomlaegning inden for jern- og staalindustrien vedtog Kommissionen paa det anfoerte retlige og faktiske grundlag og efter den naevnte samstemmende udtalelse fra Raadet den 12. april 1994 seks individuelle beslutninger under henvisning til traktatens artikel 95, stk. 1 og 2, hvorved den godkendte nogle statsstoetteordninger, der ikke opfyldte de kriterier, som efter stoettekodeksen kunne skabe grundlag for en fravigelse af traktatens artikel 4, litra c). Ved de seks beslutninger godkendte Kommissionen naermere bestemt henholdsvis Tysklands paataenkte stoette til staalvirksomheden EKO Stahl AG, Eisenhuettenstadt (beslutning 94/256/EKSF, EFT L 112, s. 45), Portugals paataenkte stoette til staalvirksomheden Siderugia Nacional (beslutning 94/257/EKSF, EFT L 112, s. 52), Spaniens paataenkte stoette til den offentlige staalvirksomhed Corporación de la Siderurgia Integral (CSI) (beslutning 94/258/EKSF, EFT L 112, s. 58, herefter »beslutning 94/258«), Italiens ydelse af statsstoette til offentlige staalvirksomheder (staalkoncernen Ilva) (beslutning 94/259/EKSF, EFT L 112, s. 64, herefter »beslutning 94/259«), Tysklands paataenkte stoette til staalvirksomheden Saechsische Edelstahlwerke GmbH, Freital/Sachsen (beslutning 94/260/EKSF, EFT L 112, s. 71), og Spaniens paataenkte stoette til specialstaalvirksomheden Sidenor (beslutning 94/261/EKSF, EFT L 112, s. 77).

9 I overensstemmelse med den af Raadet afgivne samstemmende udtalelse var disse godkendelser betinget af opfyldelsen af »forpligtelser svarende til en nettokapacitetsnedskaering paa mindst 2 mio. ton raastaal og hoejst 5,4 mio. ton varmvalsede produkter«, naermere bestemt ifoelge Kommissionens meddelelse af 13. april 1994 til Raadet og Europa-Parlamentet (KOM(94) 125 endelig udg.), der havde til formaal i overensstemmelse med tankerne bag Raadets konklusioner af 25. februar 1993 at goere midtvejsstatus med hensyn til strukturomlaegningen inden for jern- og staalindustrien og at angive forslag med henblik paa at konsolidere denne udvikling.

Retsforhandlinger

10 Ved staevning indleveret til Rettens justitskontor den 27. juni 1994 har den britiske jern- og staalvirksomhed British Steel plc (herefter »British Steel«) i medfoer af traktatens artikel 33 herefter anlagt sag med paastand om annullation af beslutning 94/258 virksomheden CSI og af beslutning 94/259 vedroerende Ilva-koncernen.

11 Parallelt hermed er to andre sager blevet anlagt, den ene af Association des Aciéries Européennes Indépendantes (EISA), til proevelse af de seks beslutninger 94/256-94/261 (sag T-239/94), og den anden af virksomhederne Wirtschaftsvereinigung Stahl, Thyssen Stahl AG, Preussag Stahl AG og Hoogovens Groep BV, til proevelse af beslutning 94/259 om godkendelse af ydelse af statsstoette til Ilva-koncernen (sag T-244/94).

12 I naervaerende sag har Raadet, Den Italienske Republik, Kongeriget Spanien og Ilva Laminati Piani SpA (herefter »Ilva«) ved processkrifter indleveret til Rettens Justitskontor henholdsvis den 25. oktober, den 11. og den 13. november samt den 19. december 1994 fremsat begaering om at maatte intervenere i sagen til stoette for sagsoegtes paastande. Selskaberne SSAB Svenskt Staal AB og Det Danske Staalvalsevaerk A/S har ved processkrifter indleveret til Rettens Justitskontor henholdsvis den 8. og den 15. december 1994 fremsat begaering om at maatte intervenere til stoette for sagsoegerens paastande. Ved kendelser af 13. februar og 6. marts 1995 har formanden for Rettens Anden Udvidede Afdeling taget disse begaeringer om at maatte intervenere til stoette for sagsoegtes og sagsoegerens paastande til foelge.

13 Ved processkrift indleveret til Rettens Justitskontor den 28. oktober 1994 har British Steel fremsat begaering om, at der i medfoer af procesreglementets artikel 64, stk. 4, traeffes bestemmelse om foranstaltninger med henblik paa sagens tilrettelaeggelse i form af, at Retten paalaegger Kommissionen at fremlaegge de sagkyndige rapporter, som konsulentfirmaet W.S. Atkins International efter anmodning fra Kommissionen har udarbejdet vedroerende spoergsmaalet om Ilva's og CSI's strukturomlaegningsplaners levedygtighed, tillige med de rapporter vedroerende disse virksomheder, som Italien og Spanien i henhold til artikel 4 i de anfaegtede beslutninger er forpligtet til to gange aarligt at forelaegge for Kommissionen med henblik paa, at denne kan kontrollere, om de ved beslutningerne fastlagte betingelser opfyldes. Efter indgivelsen af Kommissionens indlaeg den 9. december 1994 har Retten opfordret sagsoegeren, Kommissionen og Ilva til at besvare en raekke spoergsmaal vedroerende behovet for at have kendskab til indholdet af de naevnte rapporter med henblik paa vurderingen af de anfaegtede beslutningers lovlighed og spoergsmaalet om, hvorvidt princippet om retten til at varetage sine interesser er blevet overholdt, og vedroerende spoergsmaalet om, hvorvidt de i rapporterne indeholdte oplysninger er fortrolige, idet Retten endvidere har opfordret intervenienterne til at indgive indlaeg vedroerende sagsoegerens begaering. Inden for den fastsatte frist har sagsoegeren, Kommissionen og Ilva besvaret disse spoergsmaal, ligesom intervenienterne har indgivet indlaeg. Hvad endvidere angaar spoergsmaalet om fortrolighed har Kommissionen den 30. juni 1995 til Retten fremsendt Atkins-rapporten vedroerende CSI, med udeladelse af de oplysninger, som CSI har fundet er fortrolige. Kommissionen har oplyst, at denne rapport blev udfaerdiget paa grundlag af en sagkyndig rapport fra konsulentfirmaet SRI, hvorfor den ikke indeholder de samme former for detaljerede analyser som Atkins-rapporten vedroerende Ilva, som undersoeger denne virksomheds muligheder for strukturomlaegninger paa grundlag af fortrolige kommercielle oplysninger, hvilket er aarsagen til, at det ikke er muligt at fremlaegge en ikke-fortrolig udgave af denne rapport. Retten har fundet, at retsforhandlingerne boer fortsaettes inden en afgoerelse om begaeringen om foranstaltninger med henblik paa sagens tilrettelaeggelse og har meddelt sagsoegeren denne beslutning ved skrivelse af 20. juli 1995 fra Justitskontoret.

14 Ved processkrift indleveret den 8. august 1995 har British Steel fremsat endnu en begaering om, at der traeffes bestemmelse om foranstaltninger med henblik paa sagens tilrettelaeggelse i form af, at Retten paalaegger Kommissionen at fremlaegge Atkins-rapporten vedroerende Ilva og SRI-rapporten vedroerende CSI, i givet fald efter at de to selskaber har fjernet alle fortrolige oplysninger. Intervenienterne har haft lejlighed til at indgive indlaeg. Retten har fundet, at der ikke paa dette stadium af retsforhandlingerne boer traeffes afgoerelse om denne yderligere begaering og har meddelt sagsoegeren denne beslutning ved skrivelse af 26. oktober 1995 fra Justitskontoret.

15 Ved skrivelse af 3. december 1996 fra Justitskontoret har Retten opfordret Kommissionen til at besvare en raekke spoergsmaal, i det vaesentlige vedroerende de oplysninger, som sagsoegeren subsidiaert i sin foerste begaering om foranstaltninger med henblik paa sagens tilrettelaeggelse anmodede om blev fremlagt, for det tilfaelde, at Retten maatte finde, at der ikke boer gives sagsoegeren medhold i begaeringen om fremlaeggelse af de naevnte sagkyndige rapporter, og traeffe bestemmelse om andre foranstaltninger med henblik paa sagens tilrettelaeggelse. Kommissionen har besvaret disse spoergsmaal inden for den fastsatte frist. Naar henses til disse besvarelser, har Retten fundet, at den raader over samtlige de noedvendige oplysninger til at kunne vurdere sagsoegerens anbringender, og at en fremlaeggelse af Atkins-rapporten vedroerende Ilva og SRI-rapporten vedroerende CSI tillige med de tidligere naevnte rapporter fra de paagaeldende medlemsstater ikke er noedvendig af hensyn til kontradiktionsprincippet. Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse. Parterne har afgivet mundtlige indlaeg og besvaret mundtlige spoergsmaal fra Retten i retsmoedet den 25. februar 1997.

Parternes paastande

16 Sagsoegeren har, stoettet af SSAB Svenskt Staal, nedlagt foelgende paastande:

- Kommissionens beslutning 94/258 og 94/259 annulleres.

- Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

17 Det Danske Staalvalsevaerk har som intervenient nedlagt foelgende paastande:

- Kommissionens beslutning 94/258 og 94/259 annulleres.

- Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder intervenientens.

18 Sagsoegte har, stoettet af Raadet, Den Italienske Republik og Kongeriget Spanien, nedlagt foelgende paastande:

- Kommissionen frifindes.

- Sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger.

19 Ilva har nedlagt foelgende paastande:

- Sagen afvises, og/eller Kommissionen frifindes.

- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder Ilva's.

Formaliteten

Parternes argumenter

20 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at de anfaegtede beslutninger angaar selskabet som virksomhed i den i traktatens artikel 33, stk. 2, forudsatte betydning, idet beslutningerne godkender ydelse af fordele til virksomheder, der staar i et konkurrenceforhold til sagsoegeren. Sagsoegeren bestrider herved rigtigheden af det af Ilva anfoerte, hvorefter de seks beslutninger, som Kommissionen vedtog den 12. april 1994, er et samlet hele, der udspringer af et politisk kompromis i Raadet, saaledes at sagen, hvorunder der alene er nedlagt paastand om annullation af to af beslutningerne, ikke kan antages til realitetsbehandling, idet en eventuel annullation af de to omtvistede beslutninger ville medfoere en uantagelig aendring af en politisk aftale, der er indgaaet paa allerhoejeste niveau. Sidstnaevnte argument savner isaer relevans for saa vidt angaar spoergsmaalet om sagens formalitet, da sagsoegerens krav paa at kunne anfaegte de to beslutninger, som selskabet anser sig for umiddelbart og individuelt beroert af, ikke kan anfaegtes paa det ene grundlag, at der er en sammenhaeng af politisk art mellem de omtvistede beslutninger og andre beslutninger, som Kommissionen har vedtaget inden for samme kontekst.

21 Ilva har indledningsvis anfoert, at selskabet ikke som intervenient kan rejse spoergsmaal om, hvorvidt sagen kan antages til realitetsbehandling, idet Kommissionen ikke har rejst dette spoergsmaal under den skriftlige forhandling. Ilva goer dog gaeldende, at Retten i henhold til procesreglementets artikel 113 til enhver tid af egen drift kan efterproeve, om en sag skal afvises, fordi ufravigelige procesforudsaetninger ikke er opfyldt, hvilket boer give anledning til, at Retten naermere undersoeger intervenientens argumentation.

22 De af sagsoegeren anfaegtede to beslutninger udgoer herved et vaesentligt led i en samlet politisk aftale, der blev indgaaet i Raadet med henblik paa en strukturomlaegning inden for jern- og staalindustrien i Faellesskabet. Sagen boer herefter afvises, for saa vidt sagsoegeren ikke har begraenset sig til at anfaegte de kriterier, som Kommissionen har anvendt som grundlag for vurderingen af spoergsmaalet om de vilkaar, hvorunder den specifikke stoette, der blev godkendt ved de to omtvistede beslutninger, blev ydet, idet sagsoegeren derudover anfaegter selve grundlaget for den politiske aftale paa faellesskabsniveau, der kom til udtryk i de seks beslutninger, som Kommissionen vedtog den 12. april 1994. En eventuel annullation af en eller flere af beslutningerne ville foere til en aendring af det politiske kompromis, som man naaede frem til i Raadet. Det maa foelge heraf, at sagsoegeren kun ville kunne anfaegte samtlige de seks beslutninger.

Rettens bemaerkninger

23 Inden undersoegelsen af den af Ilva som intervenient fremsatte formalitetsindsigelse maa det paa grundlag af de gaeldende processuelle regler undersoeges, hvorvidt denne indsigelse kan tages i betragtning.

24 I henhold til artikel 34, stk. 2, sammenholdt med artikel 46, stk. 1, i EKSF-statutten for Domstolen kan paastande, der nedlaegges i en begaering om intervention, kun gaa ud paa at tiltraede de paastande, der er nedlagt af en af parterne i den paagaeldende tvist. Endvidere indeholder procesreglementets artikel 116, stk. 3, bestemmelse om, at intervenienten indtraeder i sagen, som den foreligger ved hans intervention.

25 Da sagsoegte ikke under den skriftlige forhandling har paastaaet sagen afvist, savner Ilva foelgelig befoejelse til som intervenient at rejse en formalitetsindsigelse, hvorfor Retten ikke er forpligtet til at undersoege intervenientens argumenter til stoette for den fremsatte formalitetsindsigelse (jf. herved Domstolens dom af 24.3.1993, sag C-313/90, CIRFS m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 1125).

26 I henhold til procesreglementets artikel 113 kan Retten dog til enhver tid af egen drift efterproeve, om en sag skal afvises, fordi ufravigelige procesforudsaetninger ikke er opfyldt, herunder ufravigelige procesforudsaetninger, som intervenienter har rejst spoergsmaal om (jf. herved Domstolens dom af 11.7.1990, forenede sager C-305/86 og C-160/87, Neotype Techmashexport mod Kommissionen, Sml. I, s. 2945, og af 15.6.1993, sag C-225/91, Matra mod Kommissionen, Sml. I, s. 3203).

27 En procesforudsaetning har kun karakter af en ufravigelig procesforudsaetning, saafremt den angaar en af de afgoerende betingelser for, at en sag anlagt under henvisning til traktatens artikel 33, stk. 2, kan antages til realitetsbehandling.

28 Det maa herved fastslaas, at den af intervenienten fremsatte formalitetsindsigelse ikke angaar en af disse afgoerende betingelser, hvorfor det savner grundlag for Retten af egen drift at inddrage spoergsmaalet. Intervenienten har saaledes i det vaesentlige alene gjort gaeldende, at en virksomhed, der beroeres af en beslutning, som er en del af en »pakke«, ikke saerskilt kan anfaegte den beslutning, som angaar virksomheden, men maa anfaegte denne beslutning ved at anlaegge et annullationssoegsmaal til proevelse af samtlige beslutninger i »pakken«. En saadan betingelse for en sags antagelse til realitetsbehandling fremgaar ikke alene ikke af de relevante bestemmelser i traktaten, men er endvidere ganske i modstrid med ordlyden af og de reale hensyn bag traktatens artikel 33, stk. 2, der udtrykkeligt tillaegger virksomheder og virksomhedsorganisationer ret til at anlaegge sag til proevelse af individuelle beslutninger, der angaar dem.

29 Det maa herefter fastslaas, at der under alle omstaendigheder ikke kan gives Ilva medhold i den rejste formalitetsindsigelse, da den angivelige betingelse for en sags antagelse til realitetsbehandling, som er grundlaget for indsigelsen, er uforenelig med den ret, som en virksomhed i henhold til artikel 33 har til at anlaegge sag til proevelse af enhver individuel beslutning, der angaar den.

Realiteten

30 Til stoette for sin annullationspaastand har sagsoegeren fremsat fire anbringender, hvorved det goeres gaeldende, at Kommissionen har savnet kompetence til at vedtage de omtvistede beslutninger, at der er sket en tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, at der er sket en tilsidesaettelse af traktaten eller af retsregler vedroerende dennes gennemfoerelse, og at der er sket en tilsidesaettelse af vaesentlige formforskrifter.

1. Det foerste anbringende, manglende kompetence for Kommissionen

Parternes argumenter

31 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at Kommissionen savnede kompetence til at vedtage de anfaegtede beslutninger. Stoettekodeksen er et regelsaet, der er udtoemmende og bindende, hvorved den er til hinder for en godkendelse af stoette, der er uforenelig med bestemmelserne heri. Navnlig opstiller kodeksens artikel 1 et udtrykkeligt forbud mod enhver form for drifts- og investeringsstoette. Kommissionen savnede derfor befoejelse til ved de to anfaegtede beslutninger at godkende ydelsen af disse former for stoette. Kommissionen kan herved ikke til stoette for en saadan befoejelse henvise til traktatens artikel 95, stk. 1, idet stoettekodeksen netop blev vedtaget af Kommissionen paa grundlag af artikel 95 og paa definitiv maade fastlaegger de kriterier, der skal vaere gaeldende med henblik paa virkeliggoerelsen af maalsaetningerne med traktaten, dog saaledes, at stoettekodeksen selv kan aendres ved en generel beslutning.

32 Saafremt Kommissionen vil godkende stoette, der ikke opfylder betingelserne i henhold til kodeksen, maa den aendre selve kodeksen ved en generel beslutning, der er gaeldende for alle beroerte virksomheder. Stoettekodeksen mister saaledes fuldstaendigt sit formaal, saafremt den omgaas ved individuelle beslutninger, som Kommissionen traeffer for at tage hensyn til saerlige tilfaelde. Kommissionen har herved ikke gennemfoert nogen aendring af stoettekodeksen, men har alene vedtaget de paagaeldende beslutninger, der i strid med kodeksen paa retsstridig maade tillaegger visse offentlige virksomheder fordele til skade for konkurrenter, for hvem der ikke er blevet godkendt nogen statsstoette.

33 Det Danske Staalvalsevaerk har som intervenient stoettet det af sagsoegeren anfoerte, hvorefter stoettekodeksen er et bindende og udtoemmende regelsaet. Kommissionen er derfor forpligtet til noeje at overholde de retningslinjer, som den selv har fastlagt paa grundlag af traktatens artikel 95, saaledes at den savner kompetence til at vedtage en individuel beslutning, der strider mod de i stoettekodeksen fastlagte kriterier. Stoettekodeksen tilsigter at regulere et omraade, der er af stor betydning for, at det faelles marked for jern- og staalprodukter kan fungere efter hensigten, idet statsstoette i strid med traktatens grundlaeggende maalsaetninger indebaerer en risiko for problemer for de virksomheder, der ved hjaelp af egne ressourcer har kunnet indstille sig paa bestraebelserne paa strukturomlaegninger og privatisering. Stoettekodeksen er det eneste gyldige retsgrundlag for individuelle beslutninger, der skal vaere i overensstemmelse med kodeksens bestemmelser. I denne sag har Kommissionen imidlertid vedtaget de omtvistede beslutninger paa grundlag af traktatens artikel 95 med det ene formaal at omgaa den procedure og de regler, der blev indfoert ved stoettekodeksen.

34 Kommissionen har gjort gaeldende, at de forskellige stoettekodekser er blevet vedtaget med hjemmel i traktatens artikel 95, saaledes at retsgrundlaget for dem er det samme som for de omtvistede beslutninger. De paagaeldende retsakters retlige normvaerdi er derfor den samme, og den gaeldende stoettekodeks kan ikke anses for endelig og bindende. Tvaertimod angiver den blot Kommissionens stillingtagen paa tidspunktet for vedtagelsen for saa vidt angaar spoergsmaalet om de former for stoette, som Kommissionen ansaa for forenelige med traktaten. Kommissionen har kompetence til at undersoege, hvorvidt andre former for stoette, som ikke omhandles i selve kodeksen, er forenelige med traktaten, navnlig naar henses til, at markedet for jern- og staalprodukter ofte undergaar meget alvorlige kriser. Hvad angaar det af sagsoegeren anfoerte, hvorefter man burde have skredet til en aendring af stoettekodeksen, ville denne loesning ikke i praksis have kunnet gennemfoeres, idet den ville have foert til en generel godkendelse af stoette til strukturomlaegninger, hvorimod de omtvistede individuelle beslutninger er udtryk for en meget mere restriktiv politik med hensyn til godkendelse af stoette. Det var derfor ikke uden forskel for Kommissionen, om man valgte at aendre stoettekodeksen eller at vedtage de omtvistede beslutninger, idet forskellige situationer kalder paa forskellige former for indgriben.

35 Raadet har gjort gaeldende, at Kommissionen ikke ved at vedtage stoettekodeksen udtoemte sine befoejelser i henhold til traktatens artikel 95, stk. 1 og 2, og at den saaledes havde kompetence til at godkende ydelsen af stoette af den art, der er tale om i de omtvistede beslutninger. Situationen kan vaere en saadan, at det er noedvendigt med en ny beslutning fra Kommissionen for at virkeliggoere en af maalsaetningerne med Faellesskabet som fastlagt i traktatens artikel 2, 3 og 4, ogsaa selv om der er indfoert en stoettekodeks med regler bestemt til at gaelde alle former for statsstoette til jern- og staalindustrien. Det gaelder navnlig, at den femte stoettekodeks er begraenset til at angive de foranstaltninger, som Kommissionen paa det paagaeldende tidspunkt ansaa for forenelige med traktaten, men denne angivelse er ikke udtoemmende, hvorfor Kommissionen om noedvendigt paa ny paa grundlag af artikel 95 kunne vedtage andre beslutninger, forudsat at disse var forenelige med betingelserne i henhold til denne bestemmelse. Konkret var det noedvendigt at fastlaegge en overordnet strategi for at tage hoejde for den mere og mere alvorlige krise inden for jern- og staalindustrien og for at sikre produktionskapacitetsnedskaeringer hos de europaeiske jern- og staalvirksomheder. En saadan strategi udelukker herved ikke stoette til virksomheder blandt de ledsageforanstaltninger, der traeffes bestemmelse om inden for rammerne af et generelt program med henblik paa kapacitetsnedskaeringer.

36 Den Italienske Republik har gjort gaeldende, at det af sagsoegeren anfoerte er ensbetydende med, at stoettekodeksen skulle vaere udtryk for en befoejelse til i vaesentlig grad at aendre traktatens artikel 95, stk. 1 og 2. Sagt med andre ord ville der ske en udtoemning af den hjemmel, som stoettekodeksen udspringer af. Artikel 95 er imidlertid et generelt regelsaet, hvis anvendelse ikke kan udelukkes eller begraenses ved en trinlavere retsregel. Det foelger heraf, at saavel stoettekodeksen som de omtvistede beslutninger har den samme placering i henseende til princippet om retsreglernes trinfoelge og maa tillaegges den samme retlige normvaerdi. Endvidere angaar stoettekodeksen alene visse kategorier af stoette, der er defineret i kodeksens artikel 2-5. Alle andre former for offentlig oekonomisk intervention til fordel for jern- og staalvirksomheder er ikke reguleret ved stoettekodeksen og er derfor ikke omfattet af dennes anvendelsesomraade. Sammenfattende anfoerer Den Italienske Republik, at spoergsmaalet om lovligheden af de omtvistede individuelle beslutninger ikke kan vurderes paa grundlag af kodeksen, men udelukkende maa ske paa grundlag af traktatens artikel 95.

37 Kongeriget Spanien har gjort gaeldende, at Kommissionen retmaessigt har gjort brug af sine befoejelser i henhold til traktaten uden paa noget tidspunkt at overskride graenserne for disse. Artikel 95 er det korrekte retsgrundlag for beslutninger, der har til formaal at afhjaelpe forhold, som kraever en effektiv indgriben fra Faellesskabets side med henblik paa virkeliggoerelsen af maalsaetningerne med traktaten, i tilfaelde, hvor faellesskabsinstitutionerne ikke raader over de noedvendige befoejelser hertil. Der er herved en parallel mellem artikel 95 og EF-traktatens artikel 235. Henholdsvis stoettekodeksen og de omtvistede beslutninger har den samme hjemmel, men et forskelligt anvendelsesomraade, idet de paagaeldende retsakter hver isaer maa ses i lyset af markedsforholdene inden for jern- og staalindustrien paa tidspunktet for vedtagelsen. Kommissionen var i denne forbindelse befoejet (og forpligtet) til at udstede de noedvendige bestemmelser for at tage hoejde for krisesituationer paa det retsgrundlag, som artikel 95 udgoer, uden at det paa grundlag af stoettekodeksen kan udledes, at Kommissionen herved har villet afgive sine skoensmaessige befoejelser.

38 Ilva har ligeledes gjort gaeldende, at Kommissionen var befoejet til at vedtage de omtvistede beslutninger i medfoer af traktatens artikel 95. I henhold til denne bestemmelse kan der ved ekstraordinaere beslutninger, det vaere sig af generel eller saerlig karakter, gribes ind i tilfaelde af, at der opstaar en uforudsigelig og ganske usaedvanlig situation. Artikel 95 udgoer et tilstraekkeligt retsgrundlag for stoettekodeksen, hvorved der imidlertid intet er, som stoetter, at noget andet skulle gaelde saerlige beslutninger. Det tilkommer Kommissionen ud fra omstaendighederne at vurdere hensigtsmaessigheden af, om der boer vedtages en generel eller en individuel beslutning. Stoettekodeksen har kun en begraenset raekkevidde. Ved kodeksen fastslaas det, at visse kategorier af stoette, der fremmer visse maalsaetninger med traktaten, er forenelige med denne, men kodeksen tilsigter ikke at forbyde stoette, der ikke er omfattet af dens anvendelsesomraade. En stoette, der er uforenelig med kodeksens bestemmelser, kan derfor godkendes efter proceduren i henhold til traktatens artikel 95.

Rettens bemaerkninger

39 Det bemaerkes indledningsvis, at sagsoegeren har paaberaabt sig Kommissionens »inkompetence« til at vedtage de omtvistede beslutninger, men at sagsoegeren i realiteten i det vaesentlige ved det foerste anbringende goer gaeldende, at de to beslutninger strider mod stoettekodeksen og dermed mod princippet om, at en generel retsakt ikke kan aendres ved en individuel beslutning.

40 Der er herved grund til for det foerste at fremhaeve foelgende om den retlige sammenhaeng, inden for hvilken de anfaegtede beslutninger er blevet vedtaget. Traktatens artikel 4, litra c), forbyder principielt statsstoette inden for Det Europaeiske Kul- og Staalfaellesskab, for saa vidt denne form for stoette kan undergrave virkeliggoerelsen af de afgoerende maalsaetninger med Faellesskabet, saaledes som disse er fastlagt i traktaten, herunder navnlig maalsaetningen om fri konkurrence. I henhold til artikel 4, litra c), gaelder foelgende: »I overensstemmelse med bestemmelserne i denne traktat ophaeves og forbydes ... inden for Faellesskabet som uforeneligt med faellesmarkedet for kul og staal: ... c) tilskud eller anden stoette ydet af staterne ... i hvilken som helst form dette sker.«

41 Det naevnte forbud indebaerer dog ikke, at enhver statsstoette inden for EKSF skal anses for uforenelig med maalsaetningerne med traktaten. Fortolket i lyset af samtlige maalsaetninger med denne, saaledes som disse er fastlagt i artikel 2, 3 og 4, tilsigter artikel 4, litra c), ikke at vaere til hinder for ydelse af statsstoette, der kan bidrage til virkeliggoerelsen af maalsaetningerne med traktaten. I henhold til bestemmelsen henhoerer det under faellesskabsinstitutionerne at vurdere, om en statsstoette er forenelig med traktaten, og i givet fald at godkende ydelsen af en saadan stoette inden for traktatens anvendelsesomraade. Rigtigheden heraf bekraeftes af dommen af 23. februar 1961 (sag 30/59, De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 211, praemisser, kap. B.I.1.b, 25. afsnit, paa s. 221, org. ref.: Rec. s. 1, 7. afsnit, paa s. 43), hvori Domstolen fastslog, at ligesom visse former for ikke-statslig finansiel bistand til kul- og staalproducerende virksomheder, der har hjemmel i traktatens artikel 55, stk. 2, og artikel 58, stk. 2, kun kan ydes via Kommissionen eller paa grundlag af dennes udtrykkelige tilladelse, skal artikel 4, litra c), fortolkes saaledes, at bestemmelsen tillaegger faellesskabsinstitutionerne en eksklusiv kompetence med hensyn til stoette inden for Faellesskabet.

42 Ifoelge ordningen i henhold til traktaten som helhed er artikel 4, litra c), derfor ikke til hinder for, at Kommissionen undtagelsesvis paa grundlag af artikel 95, stk. 1 og 2, for at tage hoejde for situationer, der ikke har vaeret forudset, godkender stoette, som medlemsstaterne paataenker at yde, og som er forenelig med traktatens maalsaetninger (jf. Domstolens dom af 12.7.1962, sag 9/61, Nederlandene mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 325, sammendrag, org. ref.: Rec. s. 413, paa s. 449).

43 I henhold til artikel 95 kan Kommissionen saaledes efter samstemmende og enstemmig udtalelse fra Raadet og efter hoering af Det Raadgivende EKSF-Udvalg traeffe en beslutning eller vedtage en henstilling i alle tilfaelde, som ikke omhandles i traktaten, og hvor en saadan beslutning eller henstilling forekommer noedvendig for inden for rammerne af det faelles marked for kul og staal i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 5 at virkeliggoere et af Faellesskabet maal, saaledes som de naermere er angivet i artikel 2, 3 og 4. I henhold til de naevnte bestemmelser kan samme beslutning eller henstilling, vedtaget paa samme maade, eventuelt fastsaette de sanktioner, der skal ivaerksaettes. For saa vidt traktaten i modsaetning til EF-traktaten ikke tillaegger Kommissionen eller Raadet nogen saerlig kompetence til at godkende statsstoette, er Kommissionen foelgelig i henhold til artikel 95, stk. 1 og 2, befoejet til at traeffe bestemmelse om enhver foranstaltning, der er noedvendig for at virkeliggoere maalsaetningerne med traktaten, og dermed til efter den i traktaten fastlagte procedure at godkende stoette, som den finder noedvendig for at virkeliggoere disse maalsaetninger.

44 Kommissionen har saaledes i det omfang, traktaten ikke indeholder saerlige bestemmelser, kompetence til at vedtage enhver generel eller individuel beslutning, der er noedvendig for at virkeliggoere maalsaetningerne med traktaten. Artikel 95, stk. 1 og 2, der tillaegger Kommissionen denne kompetence, indeholder herved ingen naermere angivelse vedroerende raekkevidden af de beslutninger, Kommissionen kan vedtage. Det henhoerer i denne forbindelse under Kommissionen i hvert enkelt tilfaelde at vurdere, hvilken af de to former for beslutninger, generelle eller individuelle, der er mest egnet til at virkeliggoere den eller de maalsaetninger, der forfoelges.

45 Hvad naermere angaar statsstoette har Kommissionen gjort brug af retsgrundlaget i henhold til traktatens artikel 95, stk. 1 og 2, paa to forskellige maader. Kommissionen har for det foerste vedtaget generelle beslutninger - »stoettekodekser« - om en generel fravigelse af forbuddet mod statsstoette for saa vidt angaar naermere fastlagte former for stoette. For det andet har Kommissionen vedtaget individuelle beslutninger om undtagelsesvis godkendelse af en raekke former for specifik stoette.

46 Der boer herefter i sagen ske en naermere fastlaeggelse af formaalet med og raekkevidden af henholdsvis stoettekodeksen og de omtvistede individuelle beslutninger.

47 Det bemaerkes herom, at den stoettekodeks, der var gaeldende i den i forbindelse med de anfaegtede beslutninger relevante periode, blev indfoert ved Kommissionens ovennaevnte beslutning nr. 3855/91 af 27. november 1991 om faellesskabsregler for stoette til jern- og staalindustrien. Der var tale om den femte stoettekodeks, og denne traadte i kraft den 1. januar 1992 og fandt anvendelse til og med den 31. december 1996, jf. artikel 9. Retsgrundlaget for kodeksen var traktatens artikel 95, stk. 1 og 2, og kodeksen fulgte udtrykkeligt op paa de tidligere kodekser (jf. navnlig Kommissionens beslutning nr. 3484/85/EKSF af 27.11.1985 om faellesskabsregler for stoette til jern- og staalindustrien, EFT L 340, s. 1, og nr. 322/89/EKSF af 1.2.1989 om faellesskabsregler for stoette til jern- og staalindustrien, EFT L 38, s. 8), hvorfor kodeksen vil kunne fortolkes i sammenhaeng med disse tidligere kodekser. Det fremgaar af betragtningerne (jf. navnlig afsnit I i betragtningerne til beslutning nr. 3855/91), at reglerne foerst og fremmest tog sigte paa »at sikre, at jern- og staalindustrien ikke fratages muligheden for at faa tildelt stoette til forskning og udvikling og stoette til tilpasning af anlaeggene til de nye miljoebeskyttelsesnormer«. Med henblik paa at nedsaette overskudsproduktionskapaciteten og igen at skabe ligevaegt paa markedet godkendtes ligeledes paa visse betingelser »stoette med socialt sigte, som vil kunne fremme en delvis lukning af anlaeg og stoette til finansiering af en definitiv afvikling af de mindst konkurrencedygtige virksomheders EKSF-aktiviteter«. Endelig fastsattes et udtrykkeligt forbud mod drifts- og investeringsstoette, med undtagelse af »regional investeringsstoette i visse medlemsstater«. Virksomheder i Graekenland, Portugal og det tidligere DDR kunne herefter oppebaere en saadan regional stoette.

48 Hvad angaar de to omtvistede beslutninger vedtog Kommissionen disse under henvisning til traktatens artikel 95, stk. 1 og 2, idet formaalet ifoelge betragtningerne var at skabe grundlag for en strukturomlaegning hos offentlige jern- og staalvirksomheder, der var udsat for alvorlige vanskeligheder, naermere bestemt i to medlemsstater, Spanien og Italien, hvis jern- og staalindustri var overlevelsestruet som foelge af den markante forvaerring af forholdene paa markedet i Faellesskabet for jern- og staalprodukter. Hvad naermere angaar Ilva var det afgoerende formaal med stoetten at skabe grundlag for en privatisering af denne jern- og staalkoncern, der indtil det paagaeldende tidspunkt havde haft adgang til laan som foelge af eneaktionaerens ubegraensede ansvar i henhold til artikel 2362 i Codice Civile (afsnit II og IV i betragtningerne). Kommissionen anfoerte, at de meget vanskelige konjunkturer for jern- og staalindustrien i Faellesskabet skyldtes oekonomiske faktorer, der i vid udstraekning ikke kunne forudses. Kommissionen fandt derfor, at der forelaa en ganske usaedvanlig situation, som ikke var omhandlet i traktaten (afsnit IV i betragtningerne).

49 Det fremgaar saaledes af den femte stoettekodeks og af de to omtvistede beslutninger, at retsgrundlaget for disse forskellige retsakter er det samme, nemlig traktatens artikel 95, stk. 1 og 2, og at der ved retsakterne sker en fravigelse af princippet i traktatens artikel 4, litra c), om generelt forbud mod stoette. Retsakternes anvendelsesomraader er forskellige, idet kodeksen generelt omhandler visse former for stoette, der efter kodeksen anses for forenelige med traktaten, mens de seks omtvistede beslutninger under henvisning til ganske saerlige forhold og una tantum godkendte stoette, der principielt ikke kunne anses for forenelig med traktaten.

50 Der kan herefter ikke gives sagsoegeren medhold i, at kodeksen er af bindende, udtoemmende og definitiv art. Kodeksen er saaledes kun et bindende regelsaet for saa vidt angaar de former for stoette, der er forenelige med traktaten, som kodeksen opregner. Paa dette omraade indfoerer kodeksen en almindeligt gaeldende ordning, som har til formaal at sikre, at enhver stoette, der er omfattet af de i kodeksen fastlagte kategorier, underlaegges ensartede vilkaar som led i én og samme procedure. Kommissionen er kun bundet af denne ordning, naar den skal vurdere, om stoette, der er omfattet af kodeksen, er forenelig med traktaten. Kommissionen kan foelgelig ikke godkende stoette af den art ved en individuel beslutning, naar der er tale om stoette, som strider mod de ved kodeksen indfoerte generelle regler (jf. Domstolens domme af 29.3.1979 i de saakaldte »kuglelejesager«, sag 113/77, NTN Toyo Bearing m.fl. mod Raadet, Sml. s. 1185, sag 118/87, ISO mod Raadet, Sml. s. 1277, sag 119/77, Nippon Seiko m.fl. mod Raadet og Kommissionen, Sml. s. 1303, sag 120/77, Koyo Seiko m.fl. mod Raadet og Kommissionen, Sml. s. 1337, og sag 121/77, Nachi Fujikoshi mod Raadet, Sml. s. 1363, samt dom af 21.2.1984, forenede sager 140/82, 146/82, 221/82 og 226/82, Walzstahl-Vereinigung og Thyssen mod Kommissionen, Sml. s. 951, af 14.7.1988, forenede sager 33/86, 44/86, 110/86, 226/86 og 285/86, Peine-Salzgitter m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 4309, og i dommen i sagen CIRFS m.fl. mod Kommissionen, a.st.).

51 Hvad derimod angaar stoette, der ikke er omfattet af en de former for stoette, som i henhold til kodeksen er undtaget fra forbuddet, kan saadanne former for stoette vaere genstand for en individuel fritagelse fra forbuddet, saafremt Kommissionen som led i sine skoensmaessige befoejelser i henhold til traktatens artikel 95 finder, at der er tale om stoette, som er noedvendig for at virkeliggoere maalsaetningerne ved traktaten. Stoettekodeksen har saaledes kun til formaal generelt og paa visse betingelser at tillade fravigelser fra forbuddet mod stoette for saa vidt angaar bestemte former herfor, som kodeksen udtoemmende opregner. Kommissionen savner kompetence efter traktatens artikel 95, stk. 1 og 2 - der kun angaar tilfaelde, som ikke omhandles i traktaten (jf. dommen i sagen Nederlandene mod Den Hoeje Myndighed, a.st., praemis 2) - til at forbyde visse former for stoette, idet et saadant forbud allerede fremgaar af selve traktaten, jf. artikel 4, litra c). Stoette, der ikke falder ind under en af de kategorier, som kodeksen undtager fra forbuddet, er saaledes fortsat alene omfattet af artikel 4, litra c). Det gaelder herefter, at maa saadanne former for stoette alligevel anses for noedvendige for at virkeliggoere maalsaetningerne med traktaten, kan Kommissionen goere brug af sin kompetence i henhold til traktatens artikel 95 til at gribe ind over for en saadan situation, der ikke har vaeret forudset, i givet fald i form af en individuel beslutning.

52 De i sagen omtvistede beslutninger - der godkender statsstoette med henblik paa at goere det muligt for store offentlige jern- og staalkoncerner i visse medlemsstater at gennemfoere strukturomlaegninger - er ikke omfattet af anvendelsesomraadet for stoettekodeksen. Ved denne indfoeres der paa naermere angivne betingelser undtagelser af generel karakter fra forbuddet mod statsstoette, idet disse undtagelser alene gaelder stoette til forskning og udvikling, stoette til miljoebeskyttelse, stoette til lukning samt regional stoette til jern- og staalvirksomheder etableret i visse medlemsstater eller i en del af disse. Den i sagen omhandlede driftsstoette og stoette til strukturomlaegninger er aabenbart ikke omfattet af nogen af de naevnte former for stoette. Foelgelig er de undtagelser, som i henhold til de anfaegtede beslutninger kan finde sted, ikke underlagt de i stoettekodeksen fastlagte betingelser og er dermed af komplementaer art i forhold til kodeksen, hvorved formaalet med dem er at forfoelge maalsaetninger, der er fastlagt i traktaten.

53 De omtvistede beslutninger kan herefter ikke anses for undtagelser fra den femte stoettekodeks, der savner begrundelse, men er retsakter, der som kodeksen har hjemmel i traktatens artikel 95, stk. 1 og 2.

54 Foelgelig savnes der grundlag for anbringendet om, at Kommissionen har savnet kompetence, idet Kommissionen ikke ved at vedtage stoettekodeksen kunne fraskrive sig sin kompetence i henhold til traktatens artikel 95 til at vedtage individuelle beslutninger med henblik paa at tage hoejde for situationer, der ikke har vaeret forudset. Da de oekonomiske forhold, der foerte Kommissionen til at udstede de omtvistede beslutninger, ikke faldt ind under kodeksens anvendelsesomraade, var Kommissionen saaledes befoejet til paa grundlag af traktatens artikel 95 at godkende den paagaeldende stoette paa de vilkaar, der skal overholdes i forbindelse med anvendelsen af denne bestemmelse.

55 Det maa herefter fastslaas, at de omtvistede beslutninger ikke er retsstridige som foelge af en manglende kompetence for Kommissionen til at vedtage dem.

2. Det andet anbringende, tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning

Parternes argumenter

56 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at der ved de omtvistede beslutninger er sket en tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning. Det fremgaar saaledes af fast retspraksis, at der, selv paa det saerlige omraade, som ydelse af statsstoette er udtryk for, af normative retsakter fra Kommissionen kan udspringe en berettiget forventning (jf. Domstolens dom af 21.9.1983, forenede sager 205/82-215/82, Deutsche Milchkontor m.fl., Sml. s. 2633). I denne sag er der sket en tilsidesaettelse af princippet, for saa vidt sagsoegeren forventede, at Kommissionen ville overholde stoettekodeksen og i givet fald ville aendre den eller erstatte den med en anden, saafremt den oenskede at fravige den.

57 Stoettekodeksen er herved en normativ retsakt, der udtrykkeligt har til formaal at forbyde alle former for stoette, bortset fra dem, som i henhold til kodeksen skal anses for forenelige med traktaten. En jern- og staalvirksomhed kunne med rette forvente, at Kommissionen ikke ville fravige kodeksen i den periode, denne skulle gaelde. For saa vidt boer enhver foranstaltning, der strider mod kodeksen, annulleres, da saadanne foranstaltninger i det omfang, der ikke foreligger tvingende offentlige hensyn, medfoerer en forudsigelig aendring af den ved kodeksen indfoerte retstilstand til skade for erhvervsdrivende, der i god tro har forventet, at den ved denne normative retsakt fastlagte retstilstand ville blive opretholdt. I denne sag forelaa der ingen tvingende offentlige hensyn, der kunne begrunde den omtvistede stoette.

58 Den omstaendighed, at Kommissionen ved den individuelle beslutning 89/218/EKSF af 23. december 1988 om den af den italienske regering planlagte stoette til den offentlige staalindustri (EFT 1989 L 86, s. 76) godkendte en statsstoette, som den under retsforhandlingerne har henvist til, kunne ikke afsvaekke sagsoegerens berettigede forventning, idet det i den paagaeldende beslutning udtrykkeligt blev anfoert, at denne var af ganske usaedvanlig karakter og kun godkendte en del af den af den italienske regering planlagte stoette. Endvidere blev den paagaeldende beslutning vedtaget foer den fjerde og den femte stoettekodeks, hvis indhold bestyrkede, at der var tale om udtoemmende regelfastsaettelse.

59 I praksis forventede sagsoegeren paa tidspunktet for sin privatisering i 1988 at kunne stoette sig paa sin staerke konkurrencemaessige stilling med hensyn til priser. Sagsoegeren gennemfoerte investeringer med den berettigede forhaabning, at en konkurrencedygtig producent med lave omkostninger ville kunne udvikle sig til at blive en rentabel virksomhed, og at selskabets bestraebelser ikke ville blive undergravet af mindre konkurrencedygtige producenter, som ville oppebaere statsstoette. Ligeledes reagerede sagsoegeren i 1991 paa markedstendenserne i den berettigede forventning, at disse ville goere sig gaeldende andre steder i Faellesskabet og tvinge de mindst konkurrencedygtige producenter til at traekke sig tilbage fra markedet og lukke deres anlaeg, saaledes at sagsoegeren og andre konkurrencedygtige producenter kunne opnaa et tilstraekkeligt overskud og indfri aktionaerernes forhaabning om et rimeligt afkast af deres investering.

60 Det savner belaeg, naar Kommissionen har gjort gaeldende, at grundlaget for sagsoegerens berettigede forventning under alle omstaendigheder maatte vaere begyndt at skride som foelge af Kommissionens initiativer efter den 1. januar 1992, idet det fremgik af flere dokumenter fra Kommissionens tjenestegrene og af konklusionerne fra raadsmoedet den 25. februar 1993, at ydelse af offentlig stoette til en raekke offentlige virksomheder ville blive uundgaaelig som foelge af alvoren af den krise, som herskede inden for den europaeiske jern- og staalindustri. Selv om der bestod en risiko for, at en politisk beslutning ville godkende en retsstridig stoette, maatte man kunne forvente af Kommissionen, at den tog udgangspunkt i, at stoettekodeksen uden undtagelse ville blive respekteret, saaledes at der ikke skete en forskelsbehandling af de beroerte virksomheder.

61 SSAB Svenskt Staal har som intervenient henvist til den ved aftalen om Det Europaeiske OEkonomiske Samarbejdsomraade (herefter »EOES-aftalen«) indfoerte ordning og til, at den femte stoettekodeks ved afgoerelse nr. 7/94 af 31. marts 1994, truffet af Det Blandede EOES-Udvalg (EFT L 160), i overensstemmelse med artikel 5 i protokol XIV til EOES-aftalen blev indsat i bilag XV til denne. Kodeksen fandt dermed anvendelse paa de svenske virksomheder i et aar foer Kongeriget Sveriges tiltraedelse af Den Europaeiske Union, og dette bestyrkede intervenientens berettigede forventning om, at Kommissionen ikke ville godkende drifts- eller investeringsstoette af den art, der blev ydet i kraft af de anfaegtede beslutninger. Paa grundlag af denne forventning gav intervenienten sig i kast med bestraebelser med henblik paa en strukturomlaegning. Ved uden for rammerne af stoettekodeksen at godkende den omtvistede stoette kraenkede Kommissionen foelgelig intervenientens berettigede forventning.

62 Kommissionen har gjort gaeldende, at en generel retsakt som den femte stoettekodeks ikke kan give anledning til nogen berettiget forventning. Vilkaarene i henhold til de enkelte kodekser afhaenger af den oekonomiske situation for jern- og staalindustrien i Faellesskabet paa det paagaeldende tidspunkt, og denne situation undergik forandringer i loebet af tiden og blev saerlig alvorlig omkring 1992. Det var fuldt ud berettiget at traeffe foranstaltninger med henblik paa at gribe ind over for truslen mod selve overlevelsesevnen for jern- og staalindustrien i en raekke lande. Foelgelig kunne der ikke opstaa nogen berettiget forventning paa det ene grundlag, at der forelaa en stoettekodeks. Endvidere foreligger der intet til stoette for, at sagsoegeren rent faktisk baserede sig paa nogen berettiget forventning, da selskabet lukkede visse anlaeg. Det gaelder endelig, at selv om man gaar ud fra, at stoettekodeksen rent faktisk havde skabt en berettiget forventning, ville grundlaget for denne vaere begyndt at skride som foelge af faellesskabsinstitutionernes senere initiativer. I sin korrespondance med sagsoegeren fremhaevede Kommissionen saaledes gentagne gange, at en anvendelse af artikel 95 heller ikke i stoettekodeksens gyldighedsperiode kunne udelukkes.

63 Raadet har ligeledes gjort gaeldende, at sagsoegeren ikke paa grundlag af stoettekodeksen kunne have nogen berettiget forventning om, at den omtvistede stoette ikke ville blive godkendt. Der kan ikke af en retsakt, som kan undergaa aendringer som foelge af udviklingen i den oekonomiske situation, opstaa nogen berettiget forventning. Sagsoegerens argumentation er endvidere selvmodsigende, idet selskabet har erkendt, at stoettekodeksen kunne aendres, saaledes at Kommissionen paa grundlag af denne ville have kunnet traeffe de omtvistede beslutninger. Da stoettekodeksen blev vedtaget paa det samme retsgrundlag som de omtvistede beslutninger, ses det ikke, hvorfor Kommissionen ikke retmaessigt kunne vedtage de omtvistede beslutninger, idet beslutningsprocedurerne er de samme.

64 Den Italienske Republik har gjort gaeldende, at princippet om beskyttelse af den berettigede forventning ikke kan vaere til hinder for, at der paa grundlag af en skoensbefoejelse udstedes en retsakt, der aendrer retstilstanden i forhold til den tidligere gaeldende ordning. I modsat fald ville Faellesskabets retsorden ikke paa grundlag af sine maalsaetninger kunne tilpasses til aendrede forhold. Endvidere kunne stoettekodeksen ikke skabe nogen berettiget forventning hos sagsoegeren, som er blevet kraenket ved de omtvistede beslutninger, idet disse paa ingen maade strider mod de regler, som er fastlagt i kodeksen.

65 Kongeriget Spanien har gjort gaeldende, at retsvirkningerne af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning ikke kan udstraekkes saa langt, at princippet generelt er til hinder for, at en ny ordning finder anvendelse paa fremtidige foelger af forhold, der er skabt ved den tidligere ordning, som noedvendigvis maa vaere genstand for en stadig tilpasning til udviklingen i den oekonomiske situation. Sagsoegeren har ikke i sagen godtgjort, at selskabet var i en situation, der kunne skabe en berettiget forventning om, at de omtvistede beslutninger som foelge af stoettekodeksen ikke ville blive vedtaget.

66 Ilva har tilsluttet sig, hvad Kommissionen og de andre intervenienter, der har stoettet Kommissionens paastande, har gjort gaeldende. Stoettekodeksen kunne ikke skabe nogen berettiget forventning om, at Kommissionen ikke ville godkende stoette, som ikke var omfattet af kodeksens anvendelsesomraade. Kodeksen er udtryk for en udoevelse af de skoensmaessige befoejelser, som Kommissionen er blevet tillagt med henblik paa virkeliggoerelsen af maalsaetningerne med traktaten, og afspejler de oekonomiske forhold, der var gaeldende paa tidspunktet for vedtagelsen. Endvidere har sagsoegeren ikke godtgjort, at selskabet opfyldte de strenge betingelser, der er en forudsaetning for, at der kan opstaa en berettiget forventning. Sagsoegeren har ikke dokumenteret, at selskabet havde bragt sig i en situation, der ikke kunne aendres, i forventning om, at stoettekodeksen ikke ville blive aendret. Selv om man gaar ud fra, at stoettekodeksen rent faktisk ville kunne give anledning til en berettiget forventning, har sagsoegeren heller ikke godtgjort, at de anfaegtede beslutninger medfoerte en pludselig eller uforudsigelig udvikling i selskabets situation, saaledes at dettes berettigede forventning skulle vaere blevet kraenket. Sagsoegeren var saaledes bekendt med samtlige de paagaeldende initiativer fra Kommissionen side foer vedtagelsen af beslutningerne og med de forhold, der gik forud for disse.

Rettens bemaerkninger

Formaliteten for saa vidt angaar SSAB Svenskt Staal's nye argumenter paa grundlag af EOES-aftalen

67 SSAB Svenskt Staal, der har interveneret i sagen til stoette for sagsoegerens paastande, har fremfoert nogle argumenter, som stoettes paa EOES-aftalen. Hvad naermere angaar spoergsmaalet om en tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning har intervenienten henvist til stoettekodeksen, men saaledes som denne er blevet indsat i bilag XV til EOES-aftalen, jf. artikel 5 i protokol XIV til denne. Disse argumenter er ikke et led i sagsoegerens argumentation. Endvidere har intervenienten alene gjort gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning i forhold til selskabet, men ikke i forhold til sagsoegeren.

68 Spoergsmaalet om, hvorvidt en intervenient kan henvise til visse bestemmelser i EOES-aftalen samt goere gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning i forhold til det paagaeldende selskab, til stoette for de paastande, som er blevet nedlagt af sagsoegeren, der ikke har paaberaabt sig denne aftale som led i sin paastand om annullation paa grundlag af en tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, er et spoergsmaal vedroerende ufravigelige faellesskabsretlige hensyn. Retten finder det derfor noedvendigt paa grundlag af procesreglementets artikel 113 at undersoege, hvorvidt SSAB Svenskt Staal's nye argumenter kan tages i betragtning.

69 I henhold til artikel 34, stk. 2, i statutten for Domstolen kan paastande, der nedlaegges i en begaering om intervention, kun gaa ud paa tiltraedelse af en af parternes paastande. Endvidere indeholder procesreglementets artikel 116, stk. 3, bestemmelse om, at intervenienten indtraeder i sagen, som den foreligger ved hans intervention.

70 Disse bestemmelser er i retspraksis blevet fortolket saaledes, at nye argumenter, der fremfoeres af en intervenient, og som ikke aendrer sagens ramme, kan tages i betragtning (jf. dommen i sagen De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg mod Den Hoeje Myndighed, a.st., Domstolens kendelse af 24.10.1962, sag 16/62, Confédération nationale des producteurs de fruits et légumes m.fl. mod Raadet, Sml. 1954-1964, s. 359, praemis 3, paa s. 362, org. ref.: Rec. s. 937, paa s. 940, og Rettens dom af 8.6.1995, T-459/93, Siemens mod Kommissionen, Sml. II, s. 1675, praemis 21, og af 6.7.1995, forenede sager T-447/93, T-448/93 og T-449/93, AITEC m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1971, praemis 122).

71 Det maa i lyset af de naevnte processuelle bestemmelser og den anfoerte retspraksis undersoeges, hvorvidt SSAB Svenskt Staal's argumenter kan tages i betragtning. Med andre ord maa det spoergsmaal afgoeres, hvorvidt disse argumenter, der rent faktisk har sammenhaeng med sagsoegerens paastande, dog tilsigter at aendre »sagens ramme«, eller om de er i overensstemmelse med indholdet af genstanden for sagen.

72 Det bemaerkes, at intervenienten har droeftet spoergsmaalet om stoettekodeksen paa grundlag af EOES-aftalen med henblik paa at understoette sin argumentation for, at der maa antages at vaere sket en tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning i forhold til selskabet. Denne argumentation kan ikke tages i betragtning, for saa vidt det herved alene soeges godtgjort, at der er sket en tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning i forhold til intervenienten og ikke i forhold til sagsoegeren, og for saa vidt argumentationen har sammenhaeng med EOES-aftalen, hvilket er udtryk for en aendring af sagens ramme, saaledes som denne er blevet fastlagt af sagsoegeren.

73 Det maa herefter fastslaas, at SSAB Svenskt Staal's argumenter til stoette for det andet anbringende ikke kan tages i betragtning.

Realitetsbehandling af anbringendet

74 Det bemaerkes, at sagsoegeren har gjort gaeldende, at de omtvistede beslutninger strider mod princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, idet de griber forstyrrende ind i det faelles marked for jern- og staalprodukter derved, at de trods det udtrykkelige forbud mod statsstoette og den gaeldende meget strenge stoettekodeks giver anledning til en uklarhed, som kan undergrave virksomhedsstrategierne hos de selskaber, der ikke opnaar stoette.

75 Der maa gives Kommissionen og de intervenienter, som har stoettet dens paastande, medhold i, at dette argument hviler paa det forkerte grundlag, at stoettekodeksen skulle have vaeret en sikkerhed for de beroerte virksomheder for, at der ikke under saerlige omstaendigheder ville blive vedtaget nogen individuelle beslutninger om godkendelse af statsstoette, der ikke falder ind under en af de af kodeksen omfattede kategorier. Som allerede fastslaaet, er formaalet med stoettekodeksen et andet end formaalet med de omtvistede beslutninger, der blev vedtaget for at gribe ind over for en ganske usaedvanlig situation. Kodeksen kan derfor ikke have givet anledning til nogen berettiget forventning med hensyn til spoergsmaalet om eventuelle individuelle undtagelser fra forbuddet mod statsstoette paa grundlag af traktatens artikel 95, stk. 1 og 2, i en situation som den, der foerte til vedtagelsen af de omtvistede beslutninger, og som ikke havde vaeret forudset.

76 I oevrigt fremgaar det af Domstolens faste praksis, at »selv om princippet om beskyttelse af den berettigede forventning ... er et af Faellesskabets grundlaeggende principper, kan de erhvervsdrivende dog ikke have nogen berettiget forventning om opretholdelse af en bestaaende situation, som Faellesskabets institutioner kan aendre ved beslutninger truffet inden for rammerne af deres skoen« (jf. dom af 14.2.1990,sag C-350/88, Delacre m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 395, praemis 33).

77 Det er herved en aabenbar forudsaetning for, at det faelles marked for jern- og staalprodukter kan fungere efter hensigten, at der foretages en konstant tilpasning i forhold til aendringerne i den oekonomiske situation, og de erhvervsdrivende kan ikke paaberaabe sig en velerhvervet ret i form af, at der skulle bestaa et krav paa en opretholdelse af den retstilstand, der har vaeret gaeldende paa et bestemt tidspunkt (jf. Domstolens dom af 27.9.1979, sag 230/78, Eridania, Sml. s. 2749, praemis 22, og Rettens dom af 21.2.1995, sag T-472/93, Campo Ebro m.fl. mod Raadet, Sml. II, s. 421, praemis 52). Domstolen har endvidere under henvisning til begrebet »forudseende og paapasselig erhvervsdrivende« fastslaaet, at det i visse tilfaelde er muligt at forudse, at der vil kunne blive truffet saerlige foranstaltninger for at tage hoejde for aabenbare krisesituationer, saaledes at der ikke kan stoettes ret paa princippet om beskyttelse af den berettigede forventning (jf. dom af 1.2.1978, sag 78/77, Luehrs, Sml. s. 169, praemis 6).

78 Det maa herefter laegges til grund, at sagsoegeren i betragtning af sin meget betydningsfulde oekonomiske stilling og i kraft af sin deltagelse i Det Raadgivende EKSF-Udvalgs moeder burde have vaeret opmaerksom paa, at der ville opstaa et afgoerende behov for at traeffe bestemmelse om effektive foranstaltninger med henblik paa at tilgodese den europaeiske jern- og staalindustris interesser, og at det efter traktatens artikel 95 ville kunne vaere begrundet for Kommissionen at vedtage ad hoc-beslutninger, saaledes som dette allerede flere gange tidligere var sket under en stoettekodeks' gyldighedsperiode. Kommissionen har herved med rette henvist til ovennaevnte beslutning 89/218 af 23. december 1988 og til beslutning 92/411/EKSF af 31. juli 1992 om den danske og nederlandske regerings stoette til virksomheder i jern- og staalindustrien (EFT L 223, s. 28), hvorved statsstoette, der ikke var omfattet af den paa det paagaeldende tidspunkt gaeldende stoettekodeks, blev godkendt.

79 Det maa foelgelig fastslaas, at de omtvistede beslutninger ikke strider mod princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.

3. Det tredje anbringende, tilsidesaettelse af traktatens artikel 95 og af princippet om forbud mod forskelsbehandling og proportionalitetsprincippet

80 Der boer i den naevnte raekkefoelge ske en undersoegelse af sagsoegerens argumentation vedroerende henholdsvis spoergsmaalet om en tilsidesaettelse af traktaten og spoergsmaalet om en tilsidesaettelse af de naevnte grundlaeggende principper.

Tilsidesaettelse af artikel 95, stk. 1 og 2

Parternes argumenter

81 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at der kun kan traeffes bestemmelse om en foranstaltning paa grundlag af artikel 95, stk. 1 og 2, forudsat at foranstaltningen er noedvendig for at virkeliggoere maalsaetningerne med traktaten. Den eneste maalsaetning, der fremgaar af betragtningerne til de omtvistede beslutninger, er et oenske om at skabe grundlag for, at de offentlige italienske og spanske jern- og staalvirksomheder kan faa en stabil struktur af en saadan art, at de kan overleve oekonomisk. Statsstoetten til virksomhederne bidrager imidlertid ikke paa langt sigt til en saadan struktur. Den stoette, som tidligere er blevet ydet til virksomhederne, har aldrig formaaet at virkeliggoere denne maalsaetning, og det er meget usandsynligt, at den omtvistede stoette kan virkeliggoere maalsaetningen i fremtiden. Forholdet er tvaertimod det, at stoetten bidrager til, at ikke-konkurrencedygtige produktionsanlaeg opretholdes i laengere tid, og skaber grundlag for en opretholdelse af overskudskapacitet, hvilket vil medfoere et prisfald og en faldende rentabilitet inden for den samlede europaeiske jern- og staalindustri. Sagsoegeren henviser herved til den stoette, der tidligere er blevet ydet til Ilva og dette selskabs forgaenger, Finsider, og til CSI. Paa trods af den stoette til Ilva og til CSI, som Kommissionen godkendte i henholdsvis 1989 og 1987, er disse selskaber ikke paa ny blevet i stand til at overleve ved egen hjaelp, hvilket Kommissionen forudsaetningsvis har erkendt i betragtningerne til de omtvistede beslutninger.

82 Naermere bestemt vil den ved de omtvistede beslutninger godkendte stoette ikke kunne sikre Ilva's og CSI's levedygtighed, for det foerste naar henses til den saerlige konjunkturelle situation, som de to selskaber befinder sig i, idet de ifoelge oplysninger i pressen i 1992 og 1993 havde stoerre tab end forudset, saaledes at de er noedsaget til enten at bremse den noedvendige rationalisering eller at optage nye laan, der kan bringe deres fremtidige levedygtighed i fare. For det andet fremgaar den paagaeldende form for stoettes manglende effektivitet af de generelle perspektiver for jern- og staalindustrien i Faellesskabet, der er kendetegnet ved for stor produktionskapacitet. Stoettens eneste virkning er herved at saette stoettemodtagerne i stand til at udvide deres markedsandele ved at saelge deres produkter til lavere priser end fremstillingsprisen, til skade for mere konkurrencedygtige producenter.

83 Sagsoegeren anfaegter paa dette grundlag den evaluering af Ilva's og CSI's strukturomlaegningsplaner, som Kommissionen foretog paa grundlag af Atkins- og SRI-rapporterne, hvortil der forudsaetningsvis henvises i afsnit III i betragtningerne til de anfaegtede beslutninger, som omtaler bistand fra eksperter udefra. Der er flere alternative muligheder i forhold til statsstoette, hvilket fremgaar af en af professor T.A.J. Cockerill paa sagsoegerens anmodning udfaerdiget rapport, hvorefter de maalsaetninger, der forfoelges, for Ilva's og CSI's vedkommende ville kunne virkeliggoeres ved hjaelp af andre midler. I rapporten anbefales navnlig helt eller delvis salg af virksomhedernes aktiver, faelles aftaler mellem virksomheder og salg af individuelle produktionsanlaeg med henblik paa overfoersel til jern- og staalvirksomheder uden for Den europaeiske Union.

84 SSAB Svenskt Staal har gjort gaeldende, at de omtvistede beslutninger paavirker samhandelen mellem Faellesskabet og de EFTA-lande, der er omfattet af EOES-aftalen. Kommissionen har dermed handlet i strid med beslutningsproceduren i henhold til EOES-aftalens artikel 97, der navnlig forudsaetter, at den paagaeldende kontraherende part underretter de andre kontraherende parter om aendringer i sin interne lovgivning, og at Det Blandede EOES-Udvalg konkluderer, at den aendrede lovgivning ikke paavirker aftalens rette funktion.

85 Kommissionen har i foerste raekke gjort gaeldende, at sagsoegerens argumentation i realiteten er udtryk for et skjult forsoeg paa at gennemtvinge en substansefterproevelse af den oekonomiske analyse, der ligger til grund for de omtvistede beslutninger, hvilket gaar ud over annullationsgrundene i henhold til traktatens artikel 33. Kontrollen med lovligheden af beslutninger truffet paa grundlag af artikel 95 er herved indskraenket til at gaelde spoergsmaalet om, hvorvidt Kommissionen har gjort sig skyldig i en aabenbar fejlvurdering ved sin bedoemmelse af, hvorvidt den godkendte stoette maa anses for noedvendig for at virkeliggoere maalsaetningerne med traktaten.

86 Formaalet med de omtvistede beslutninger er at skabe grundlag for en sund og rentabel struktur hos de paagaeldende virksomheder ved hjaelp af strukturomlaegningsforanstaltninger i form af produktionskapacitetsindskraenkninger. Der er derfor tale om faellesskabsstoette, for saa vidt stoetten fremmer maalsaetninger fastlagt i traktaten og er forenelig med, hvad hensynet til markedet i Faellesskabet for jern- og staalprodukter tilsiger. Ved Faellesskabets politik med hensyn til stoette til strukturomlaegninger inden for jern- og staalindustrien skal der endvidere tages hensyn til en raekke maalsaetninger af social karakter, der er fastlagt i traktatens artikel 3, litra c), d), e) og g). Med henblik paa at tage hoejde for den herskende krise maatte Kommissionen saaledes afveje hensynet til en fortsat beskaeftigelse med hensynet til at begraense indgreb og opretholde normale konkurrencevilkaar.

87 Den kritik mod de omtvistede beslutninger, der er blevet fremsat i Cockerill-rapporten, er herved baseret paa en rent teoretisk analyse af jern- og staalindustriens oekonomiske vilkaar, ligesom forfatteren har haft et ufuldstaendigt kendskab til de faktiske forhold. Rapporten ser endvidere bort fra, at Kommissionen skal tage hensyn til meget forskelligartede maalsaetninger.

PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM: 694A0243.1

88 Raadet har tilsluttet sig det af Kommissionen anfoerte, hvorefter sagsoegeren maa dokumentere, at der er blevet begaaet en fejl ved vurderingen af spoergsmaalet om den omtvistede stoettes noedvendighed, naar henses til kravet om en virkeliggoerelse af maalsaetningerne med traktaten. Sagsoegeren har ikke godtgjort, at dette skulle vaere tilfaeldet.

89 Den Italienske Republik har tilsluttet sig det af Kommissionen anfoerte. Intervenienten goer gaeldende, at de omtvistede beslutninger blev truffet under hensyntagen til de vanskeligheder, som den samlede jern- og staalindustri i Faellesskabet er udsat for. Hverken den sammenhaeng, i hvilken de blev truffet, eller deres indhold giver grundlag for at antage, at det havde nogen betydning, at de paagaeldende virksomheder var offentlige. Endvidere gaar sagsoegerens klagepunkter vedroerende de maalsaetninger, der forfoelges med de anfaegtede beslutninger, og sagsoegerens anbringender til stoette for, at de skulle vaere retsstridige, ud over de graenser for den retlige proevelse, der er fastlagt i traktatens artikel 33.

90 Kongeriget Spanien har gjort gaeldende, at Kommissionen har soegt at afveje hensynene til en raekke af de i traktaten fastlagte afgoerende maalsaetninger med det formaal at sanere de paagaeldende brancher, der udgoer en vaesentlig del af jern- og staalindustrien i Faellesskabet. Vurderingen af behovet for at traeffe bestemmelse om nogle foranstaltninger og om disses indhold henhoerer udelukkende under Kommissionen. Det maa paahvile sagsoegeren at dokumentere, at der er blevet begaaet aabenbare fejl eller magtfordrejning, saafremt sagsoegeren vil fjerne den bestaaende formodning for, at retsakter fra Faellesskabets institutioner er lovlige.

91 Ilva har bestridt rigtigheden af, hvad sagsoegeren har gjort gaeldende paa grundlag af de oekonomiske kriterier, der er lagt til grund i Cockerill-rapporten. En meget stor del af sagsoegerens kritik af indholdet af de omtvistede beslutninger er udtryk for, at sagsoegeren anfaegter rigtigheden af de faktiske omstaendigheder, paa grundlag af hvilke Kommissionen har foretaget sin vurdering. Faellesskabets retsinstanser kan herved ikke saette deres skoen i stedet for den kompetente myndigheds, men kan alene, paa grundlag af de oplysninger, der forelaa paa tidspunktet for de omtvistede beslutningers vedtagelse, efterproeve, om der er blevet begaaet aabenbare fejl eller magtfordrejning. Under alle omstaendigheder savnes der ganske belaeg for det af sagsoegeren anfoerte, hvorefter stoetten til Ilva ikke skaber grundlag for at virkeliggoere de maalsaetninger, der forfoelges. Tvaertimod har stoetten gjort det muligt at opnaa et mere gunstigt forhold mellem virksomhedens samlede udnyttelsesgrad og dens omsaetning, saaledes at dette resultat ligger et godt stykke over det europaeiske gennemsnit. I en rapport udfaerdiget af et uafhaengigt raadgivningsfirma udpeget af Kommissionen er det formelt blevet bekraeftet, at stoetten til Ilva er blevet anvendt forskriftsmaessigt. Ilva's levedygtighed er saaledes blevet retableret i kraft af et indgreb, der tjener til at forsvare det faelles marked for jern- og staalprodukter mod de katastrofale foelger af den globale krise, denne sektor er ramt af. Det boer endvidere fremhaeves, at Ilva efter at have opfyldt de af Kommissionen fastsatte betingelser for en godkendelse af stoetten fuldt ud har gennemfoert strukturomlaegningsplanen, i forbindelse med hvilken 100% af Ilva Lamanati Piani's og Acciai Speciali Terni's kapital er blevet solgt til private virksomheder. Hvad angaar argumentet om, at Ilva vil kunne fortsaette med at saelge til hvilken som helst pris med henblik paa at sikre sin fortsatte virksomhed, gaelder det, at den af Kommissionen godkendte stoette ikke kan anvendes til tiltag, der er udtryk for illoyal konkurrence, og at artikel 5, stk. 2, i den omtvistede beslutning, der angaar intervenienten, indeholder bestemmelse om, at der vil kunne indledes en undersoegelse i henhold til traktatens artikel 60.

Rettens bemaerkninger

- Formaliteten for saa vidt angaar SSAB Svenskt Staal's nye argumenter paa grundlag af EOES-aftalen

92 SSAB Svenskt Staal, der har interveneret i sagen til stoette for sagsoegerens paastande, har i sit interventionsindlaeg fremfoert nogle argumenter, som stoettes paa EOES-aftalen. Hvad naermere angaar anbringendet om, at der er sket en tilsidesaettelse af traktatens artikel 95 og af proportionalitetsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling, har intervenienten fremfoert et nyt klagepunkt, hvorved det goeres gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af proceduren i henhold til EOES-aftalens artikel 97 ff., et klagepunkt, som sagsoegeren ikke har fremsat.

93 Spoergsmaalet om, hvorvidt en intervenient kan henvise til visse bestemmelser i EOES-aftalen til stoette for de paastande, som er blevet nedlagt af sagsoegeren, der ikke har paaberaabt sig denne aftale under sit annullationssoegsmaal, er et spoergsmaal vedroerende ufravigelige faellesskabsretlige hensyn. Retten finder det derfor noedvendigt paa grundlag af procesreglementets artikel 113 at undersoege, hvorvidt SSAB Svenskt Staal's nye argumenter kan tages i betragtning.

94 I henhold til artikel 34, stk. 2, i statutten for Domstolen kan paastande, der nedlaegges i en begaering om intervention, kun gaa ud paa tiltraedelse af en af parternes paastande. Endvidere indeholder procesreglementets artikel 116, stk. 3, bestemmelse om, at intervenienten indtraeder i sagen, som den foreligger ved hans intervention.

95 Naar henses til disse processuelle bestemmelser, saaledes som de er blevet fortolket i den ovenfor i praemis 70 citerede retspraksis, maa det undersoeges, om SSAB Svenskt Staal's argumenter, der rent faktisk har sammenhaeng med sagsoegerens paastande, i realiteten dog tilsigter at aendre sagens ramme, eller om de er i overensstemmelse med indholdet af genstanden for sagen og derfor kan tages i betragtning.

96 Intervenienten har herved gjort gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af EOES-aftalens artikel 97 ff. Retten finder, at sagens ramme ville blive udvidet, saafremt denne argumentation blev taget i betragtning, i den forstand, at et nyt og selvstaendigt anbringende ville indgaa i sagen. Der ville vaere tale om et nyt anbringende, idet det anfoerte udelukkende angaar den ved EOES-aftalens artikel 97 indfoerte beslutningsprocedure og ikke paa noget tidspunkt er blevet rejst af sagsoegeren under den skriftlige forhandling. Der ville vaere tale om et selvstaendigt anbringende, da det anfoerte ingen sammenhaeng har med spoergsmaalet om en tilsidesaettelse af traktatens artikel 95 og af de grundlaeggende principper, som sagsoegeren har paaberaabt sig. SSAB Svenskt Staal soeger i realiteten at inddrage et nyt anbringende om en tilsidesaettelse af de som led i EOES-aftalen gaeldende procedureregler, mens sagen udelukkende har retlig baggrund i traktaten.

97 Det maa herefter sammenfattende fastslaas, at SSAB Svenskt Staal's argumenter gaar ud over rammerne for sagen og derfor ikke kan tages i betragtning.

- Realitetsbehandling af anbringendet

98 Det bemaerkes indledningsvis, at Kommissionen, som allerede fastslaaet, i henhold til traktatens artikel 95, stk. 1 og 2, er befoejet til at godkende statsstoette inden for Faellesskabet, naar den oekonomiske situation inden for jern- og staalindustrien goer gennemfoerelsen af denne form for foranstaltninger noedvendig for at virkeliggoere en af maalsaetningerne med Faellesskabet.

99 Dette krav er navnlig opfyldt, naar jern- og staalindustrien er udsat for en ganske usaedvanlig krisesituation. Domstolen har herved i dommen af 3. oktober 1985 i sagen Tyskland mod Kommissionen fremhaevet »den snaevre forbindelse, der inden for rammerne af EKSF-traktatens gennemfoerelse bestaar i krisetider mellem tildelingen af stoette til jern- og staalindustrien og den strukturomlaegningsindsats, der paahviler denne industri« (sag 214/83, Sml. s. 3053 praemis 30). Det henhoerer under Kommissionen som led i denne gennemfoerelse skoensmaessigt at vurdere, om den stoette, der tiltaenkes ydet som bidrag til strukturomlaegningen, er forenelig med traktatens grundlaeggende principper.

100 Det er ubestridt, at den europaeiske jern- og staalindustri i begyndelsen af 1990'erne blev ramt af en pludselig og alvorlig krise som foelge af en kombination af flere forskellige faktorer, herunder den internationale oekonomiske recession, lukningen af de traditionelle eksportafsaetningskanaler, den staerkt oegede konkurrence fra jern- og staalvirksomheder i udviklingslandene og den hurtige stigning i importen til Faellesskabet af jern- og staalprodukter fra medlemslandene i Organisationen af Olieeksporterende Lande (OPEC). Det er i lyset af denne krisesituation, at der i sagen maa ske en undersoegelse af, hvorvidt den omtvistede stoette var noedvendig for at virkeliggoere de grundlaeggende maalsaetninger med traktaten, saaledes som det efter dennes artikel 95, stk. 1 og 2, er en forudsaetning.

101 Det fremgaar klart af afsnit IV i betragtningerne til de omtvistede beslutninger, at formaalet med disse er en sanering af jern- og staalindustrien i de paagaeldende medlemsstater. I beslutningen vedroerende stoetten til CSI hedder det, at »planen om at give den spanske offentlige staalvirksomhed en oekonomisk sund og rentabel struktur bidrager til virkeliggoerelsen af traktatens maal, navnlig artikel 2 og 3«. I beslutning 94/259 vedroerende stoetten til Ilva har Kommissionen givet udtryk for den samme idé paa en lidt anden maade. Det hedder heri: »At give den italienske staalindustri en solid struktur og sikre, at den er oekonomisk levedygtig, vil bidrage til at virkeliggoere traktatens maal ...«

102 Det maa herefter for det foerste undersoeges, hvorvidt dette formaal forfoelger maalsaetningerne med traktaten, og for det andet, hvorvidt godkendelsen af stoetten var noedvendig for at virkeliggoere disse maalsaetninger.

103 Hvad for det foerste angaar spoergsmaalet om, hvorvidt saneringen af de paagaeldende virksomheder forfoelger maalsaetningerne med traktaten, fremgaar det udtrykkeligt af betragtningerne til de anfaegtede beslutninger, at dette formaal var af kompliceret art og kunne opdeles i flere led. Stoetten skulle lette privatiseringen af de paagaeldende offentlige virksomheder, lukningen af en raekke anlaeg, indskraenkningen af overskudskapaciteten og nedlaeggelsen i et acceptabelt omfang af arbejdspladser (jf. afsnit II i betragtningerne til de omtvistede beslutninger). Det var samtlige disse foranstaltninger, der, naar de var blevet gennemfoert, skulle skabe grundlag for, at virksomhederne raadede over en sund og rentabel struktur.

104 Formaalet med de omtvistede beslutninger omfatter saaledes under en forenklet formulering en lang raekke maalsaetninger, om hvilke det i lyset af den krise, som jern- og staalindustrien gennemgaar, maa undersoeges, hvorvidt de falder ind under de maalsaetninger, der er fastlagt i traktatens artikel 2 og 3, hvortil der saerligt henvises i betragtningerne til de omtvistede beslutninger.

105 Det bemaerkes herved indledningsvis, at det fremgaar af fast retspraksis, at Kommissionens rolle, naar henses til de i traktaten fastlagte forskelligartede maalsaetninger, er at paase, at der hele tiden foretages en rimelig afvejning mellem hensynene til disse forskellige maalsaetninger, naermere bestemt saaledes, at Kommissionen skal goere brug af sine skoensmaessige befoejelser med henblik paa at tilgodese den faelles interesse [jf. Domstolens dom af 3.6.1958, sag 9/56, Meroni mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 55, afsnit B, litra c), praemis 9, 10 og 11, org. ref.: Rec. s. 9, afsnit B, s. 43, praemis 3, 4 og 5, af 21.6.1958, sag 8/57, Groupement des hauts fourneaux et aciéries belges mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1954-1964, sammendrag, org. ref.: Rec. s. 223, afsnit B, s. 242, praemis 3, og af 29.9.1987, forenede sager 351/85 og 360/85, Fabrique de fer de Charleroi og Dillinger Huettenwerke mod Kommissionen, Sml. s. 3639, praemis 15]. Domstolen har navnlig i dommen af 18. marts 1980 i sagen Valsabbia m.fl. mod Kommissionen fastslaaet, at »saafremt et kompromis mellem de forskellige maal kan vaere noedvendigt endog under normale markedsforhold, maa det endnu mere kunne anerkendes under en krise, der kan begrunde vedtagelsen af ekstraordinaere foranstaltninger, der i forhold til de normale regler for det faelles staalmarkeds funktion har karakter af undtagelser, og som aabenbart medfoerer, at der maa ses bort fra nogle af de i artikel 3 naevnte maal, ogsaa det i litra c) anfoerte om overvaagning af fastsaettelsen af lavest mulige priser« (forenede sager 154/78, 205/78, 206/78, 226/78, 227/78, 228/78, 263/78, 264/78, 31/79, 39/79, 83/79 og 85/79, Valsabbia m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 907, praemis 55).

106 Det maa fastslaas, at de omtvistede beslutninger er udtryk for en rimelig afvejning mellem hensynene til de forskellige maalsaetninger med traktaten, hvorved det har vaeret formaalet at tilgodese vaesentlige interesser.

107 Det maa saaledes antages, at rationaliseringen af den europaeiske jern- og staalindustri ved en sanering af en raekke koncerner, lukning af foraeldede eller ikke-konkurrencedygtige anlaeg, indskraenkning af overskudskapacitet, privatisering af Ilva-koncernen med henblik paa at sikre koncernens levedygtighed samt nedlaeggelse i et rimeligt omfang af arbejdspladser, som beslutningerne har som genstand, bidrager til at virkeliggoere maalsaetningerne med traktaten, naar henses til jern- og staalindustriens saarbarhed og til, at en fortsat eller ligefrem forvaerret krise ville have kunnet skabe meget alvorlige og vedvarende forstyrrelser i de paagaeldende medlemsstaters oekonomier. Det er ikke blevet bestridt, at jern- og staalindustrien i flere medlemsstater har en afgoere