9.

Det er således nødvendigt at foretage en sammenligning mellem disse tre metoder ved at analysere dem i forhold til den situation, som ville opstå ved blot at anvende bestemmelserne i sjette direktiv uden en særordning i henhold til artikel 32. Det er i denne forbindelse nødvendigt at gøre opmærksom på, at Kommissionen under den mundtlige forhandling har fremlagt tre tabeller, som skulle vise tre mulige varianter af det i Irland gældende system, som kunne overføres på Nederlandene. Da der er tale om en traktatbrudssag med påstand om, at det statueres, at et afgiftssystem efter gældende ret er uforeneligt med fællesskabsretten, påhvilede det Kommissionen at beskrive, hvordan systemet reelt fungerer, og ikke udtale sig om hypotetiske varianter heraf. De to medlemsstater, som på grund af den sene fremlæggelse af disse tabeller fik tilladelse til at fremsætte deres bemærkninger dertil efter den mundtlige forhandling, har bemærket, at ingen af de af Kommissionen anførte eksempler svarer til de faktiske forhold i deres respektive lande. Det vil derfor være nødvendigt at gennemgå de nationale systemer som beskrevet af sagsøgerne, idet jeg skal bemærke, at Irland under skriftvekslingen ved taleksempler har gjort rede for, hvorledes systemet fungerer. Jeg vil sammenligne systemerne (fjerde eksempel) dels med systemet efter sjette direktiv uden særordning for brugte genstande, jfr. artikel 32, (første eksempel), dels med de af Kommissionen i forslag til syvende direktiv påtænkte metoder (andet og tredje eksempel). Med dette formål for øje skal jeg gengive de teoretiske forudsætninger, som parterne har lagt til grund til forenkling af deres argumenter, nemlig: — forudsat momssats : 10% — brugt bil, som en forhandler tager i bytte for 5500 IRL inkl. 500 IRL residualafgift — som delvis betaling for en ny bil til en bruttoværdi (inkl. samtlige afgifter) af 11000 IRL, hvoraf 10% — eller 1000 IRL — moms, — og som senere, efter at være sat i stand, videresælges med en fortjeneste på 600 IRL. Første eksempel: Anvendelse af sjette direktiv uden særordning i henhold til artikel 32 Her svarer beregningsgrundlaget for momsen til bruttoværdien af den brugte bil (inkl. residualafgiften) forhøjet med fortjenesten, altså 10% af (5500 + 600) = 610 IRL. Følgelig — er salgsprisen inkl. samtlige afgifter for den brugte bil 6100 + 610 = 6710 IRL — beløber den samlede til staten indbetalte moms sig til 1000 + 610=1610 IRL. Da der ikke består nogen særordning, er der her tale om et klart eksempel dels på den dobbeltbeskatning, som Kommissionen netop tilstræber at undgå ved sit forslag til syvende direktiv, dels på den reelle risiko for, at private hvis transaktioner med andre private ikke er afgiftspligtige, holder sig borte fra den erhvervsmæssige omsætning for således at undgå afgiftskumulation. Andet eksempel: Den såkaldte »taxe sur taxe« fradragsmetode, som anbefales af Kommissionen i forslag til syvende direktiv. Ifølge denne metode skal forhandleren — først trække residualafgiften fra den brugte bils bruttokøbspris, nemlig 5500 — 500 = 5000 — herefter trække residualafgiften fra momsen vedrørende nettosalgsprisen for den samme bil, nemlig 10% af (5000 + 600) = 560; den moms, der skal erlægges i forbindelse med videresalget er således 560 — 500 = 60. Den af staten opkrævede moms for de samlede transaktioner (salg af det nye gode og videresalg af det brugte gode) andrager således 1000 + 60 = 1060 IRL. For så vidt angår salgsprisen for den brugte bil, andrager den 6160 IRL, som fordeler sig således: — købspris med fradrag af residualafgift 5000, — fortjeneste 600, — moms ved videresalg 560. Tredje eksempel: Den såkaldte »base sur base«-metode, som anbefales af Kommissionen i forslag til syvende direktiv. Der tages her hensyn til forskellen mellem — dels prisen ved videresalg inkl. residualafgiften for det pågældende gode, nemlig 5500 + 600 = 6100, — dels overtagelsesprisen inkl. residualafgiften, nemlig 5500. Forskellen — 600 — er forhandlerens fortjeneste, som danner grundlag for beregningen af den restmoms, som endnu skal erlægges, nemlig 10% af 600 = 60. Også her opkræver staten i alt 1060 IRL i moms. For så vidt angår videresalgsprisen for det brugte gode, beløber den sig som i det foregående tilfælde til 6160 IRL, som imidlertid fordeler sig således: — salgspris inkl. residualafgift 5500, — fortjeneste 600, — moms ved videresalg 60. Fjerde eksempel: Det i Nederlandene og Irland gældende system. Den af de to medlemsstater anvendte metode består af to trin. Ved salget af det nye gode, hvor et brugt gode tages i bytte, beregnes den moms, som forhandleren faktisk erlægger til staten, ved at anvende momssatsen på et beskatningsgrundlag, som udgøres af forskellen mellem salgsprisen før moms af det nye gode og overtagelsesprisen før moms (dvs. med fradrag af residualafgiften) af det brugte gode, dvs. 10% af (10000 — 5000) = 500 IRL. Ved videresalg af det brugte gode udgøres beskatningsgrundlaget for momsen af ovennævnte nettoværdi ved overtagelsen af godet forhøjet med fortjenesten, dvs. (5000 + 600) = 5600, hvilket giver en moms på 560 IRL, og salgsprisen for det brugte gode andrager således 6160 IRL. Også her andrager den samlede moms, som opkræves af staten, 1060 IRL, nemlig 500 + 560.