Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Konkurrence – administrativ procedure – ret til en retfærdig rettergang

2. Appel – anbringender – fejlagtig bedømmelse af de faktiske omstændigheder – afvisning – Domstolens efterprøvelse af bedømmelsen af beviserne – udelukket, medmindre de er gengivet forkert

(Art. 225 EF; Domstolens statut, art. 51)

3. Appel – Domstolens kompetence

(Art. 81, stk. 1, EF; Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

4. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2; Kommissionens meddelelse 96/C 207/04, afsnit D, punkt 2)

Sammendrag

1. Princippet om, at enhver har ret til en retfærdig rettergang, er et almindeligt fællesskabsretligt princip.

Princippet har sin baggrund i de grundrettigheder, der hører til de almindelige fællesskabsretlige principper, som Domstolen skal beskytte, hvorved den lægger de fælles forfatningsmæssige traditioner i medlemsstaterne til grund samt anvisningerne i bl.a. den europæiske menneskerettighedskonvention.

I sager om de fællesskabsretlige konkurrenceregler spiller vidneudsagn kun en underordnet rolle, mens skriftlige dokumenter spiller den centrale rolle.

Bevisførelsen i sager om de fællesskabsretlige konkurrenceregler er karakteriseret ved den omstændighed, at de undersøgte dokumenter ofte indeholder forretningshemmeligheder eller andre oplysninger, som ikke kan udleveres, eller som kun kan udleveres i meget begrænset omfang.

Under disse særlige vilkår for Kommissionens undersøgelser af konkurrencebegrænsende praksis skal princippet om, at enhver har ret til en retfærdig rettergang, ikke fortolkes således, at dokumenter, som indeholder belastende beviser, automatisk skal udelukkes som bevismateriale, når visse oplysninger skal forblive fortrolige. Denne fortrolighed kan ligeledes vedrøre identiteten af dokumenternes ophavsmænd samt af de personer, der har fremsendt dokumenterne til Kommissionen.

(jf. præmis 40-44)

2. I appelsager har Domstolen ikke kompetence til at fastlægge de faktiske omstændigheder og i princippet heller ikke til at bedømme de beviser, som Retten har lagt til grund ved fastlæggelsen af de faktiske omstændigheder. Når disse beviser er blevet forskriftsmæssigt tilvejebragt, og de almindelige retsgrundsætninger og de processuelle regler om bevisbyrde og bevisførelse er blevet overholdt, er det alene Retten, der har kompetence til at vurdere, hvilken bevisværdi der skal tillægges de oplysninger, den har fået forelagt. Denne vurdering udgør derfor ikke et retsspørgsmål, som er undergivet Domstolens prøvelsesret, medmindre de beviser, der er fremlagt for Retten, er gengivet forkert.

(jf. præmis 55)

3. Selv om Domstolen ikke inden for rammerne af en appel af billighedsgrunde kan omgøre det skøn, som Retten har udøvet under sin fulde prøvelsesret vedrørende størrelsen af de bøder, som pålægges virksomheder på grund af disses overtrædelse af fællesskabsretten, kan udøvelsen af en sådan kompetence derimod ikke medføre, at der ved fastsættelsen af de nævnte bøders størrelse foretages en forskelsbehandling mellem de virksomheder, der har deltaget i en aftale eller samordnet praksis i strid med artikel 81, stk. 1, EF.

Et appelskrift skal imidlertid angive de retlige argumenter, der særligT støtter anbringendet om tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet, idet anbringendet i modsat fald afvises.

(jf. præmis 68 og 69)

4. Der skal ved anvendelsen af meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager sondres mellem en udtrykkelig indrømmelse af en overtrædelse og en simpel undladelse af at bestride den, hvilken undladelse ikke gør det lettere for Kommissionen at konstatere og bringe overtrædelser af Fællesskabets konkurrenceregler til ophør, således at forskellig behandling af to virksomheder, som har deltaget i samme overtrædelse, men hvor den ene har indrømmet overtrædelsen, mens den anden ikke har indrømmet den, ikke udgør forskelsbehandling.

(jf. præmis 71)