FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT

P. VERLOREN VAN THEMAAT

fremsat den 11. marts 1982 ( 1 )

Høje Domstol.

1. Faktiske omstændigheder og præjudicielle spørgsmål

Den 27. april og 7. juni 1972 eksporterede firma Ludwig Wünsche & Co. (herefter benævnt Wünsche), indstævnte i hovedsagen, til Det forenede Kongerige nogle partier kornfoderblandinger. Da Det forenede Kongerige på daværende tidspunkt endnu ikke var tilsluttet Fællesskabet, kunne Wünsche for denne eksport ansøge om eksportrestitution med satser som fastsat i Kommissionens forordninger nr. 661/72 af 29. marts 1972 (JO L 79, 1972, s. 5) og nr. 1121/72 og 29. maj 1972 (JO L 126, 1972, s. 33). For at få udbetalt restitutionsbeløb indgav Wünsche ansøgning til Hauptzollamt Hamburg-Jonas, appellanten i hovedsagen, som bevilgede eksportrestitution med et beløb på 102895,49 DM. Den nævnte foderblanding blev angivet at have følgende indhold:

»— 66 % bygmel, andet,

— 20 % skaller af byg, formalet,

— 12 % kartoffelstivelse,

— 1 % blandede, mineralske stoffer og

— 1 % melasse«.

Hauptzollamt kom imidlertid senere til det resultat, at grundlaget for restitutionsberegningen havde været fejlagtigt, idet man havde lagt til grund, at de 66 % »bygmel, andet« udgjorde et kornprodukt i de nævnte forordningers forstand. Det var nemlig blevet konstateret, at denne vare bestod af en blanding af formalet byg og såkaldt »slibemel« fra første og anden afskalningsproces ved fremstillingen af byggryn. Efter toldmyndighedernes opfattelse kunne af blandingen alene medregnes den formalede byg, hvorfor de krævede tilbagebetaling af 89175,33 DM. Ifølge toldmyndighederne var slibemelet et biprodukt ved fremstillingen af byggryn, hvorfor det måtte henføres under toldtariffens position 23.03 ( 2 ). Under en af Wünsche anlagt retssag gav Finanzgericht imidlertid firmaet medhold med bl.a. den begrundelse, at også slibemelet måtte anses som et kornprodukt, hvorpå toldmyndighederne indankede sagen som revisionsanke for Bundesfinanzhof. Forelagt problemet, om der var anlagt en korrekt fortolkning af begrebet »kornprodukt« som anvendt i de førnævnte forordninger, besluttede Bundesfinanzhof at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:

1) Skal ved bestemmelsen af foderblandingers indhold af kornvarer i den i Kommissionens forordninger (EØF) nr. 661/72 og 1121/72 anvendte betydning også medregnes et produkt, der er opstået ved slibning og afskalning — og ikke formaling — af korn?

2) Skal foderblandingers indhold af kornvarer i den i ovennævnte forordning anvendte betydning bestemmes efter foderblandingens samlede indhold af de bestanddele, som fremkommer ved beeller forarbejdning af korn?

3) Såfremt spørgsmål 2 besvares benægtende: Kan en forblanding, som består af malet byg og såkaldt slibemel, anses som kornvare i den de nævnte forordninger anvendte betydning?

4) Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende og spørgsmål 3 benægtende: Skal det slibemel, som opstår ved de enkelte slibe- eller afskalningsprocesser ved fremstilling af byggryn, medregnes hver for sig ved bestemmelsen af, om foderblandingen indeholder de kornprodukter, som er angivet i de nævnte forordninger?

2. Gældende fællesskabsregler

Grundlaget for den fælles markedsordning for korn er indeholdt i Rådets forordning nr. 120/67/EØF af 13. juni1967 (EFT 1967, s. 29). I medfør af denne forordning har Rådet vedtaget forordning nr. 968/68/EØF af 15. juni1968 (EFT 1968 I, s. 236) om regler for kornfoderblandinger. Ydelse og fastsættelse af restitutioner for disse foderblandinger er reguleret i Kommissionens forordning nr. 1913/69 af 29. september1969 (EFT 1969 II, s. 396), idet dog fastsættelsen af enkeltbeløb i den pågældende periode skulle ske i medfør af Kommissionens førnævnte forordning nr. 661/72 af 29. marts 1972 (JO L 79, 1972, s. 35) og forordning nr. 1121/72 af 29. maj 1972 (JO L 126, 1972, s. 33).

3. Det første spørgsmål

Det første spørgsmål fra Bundesfinanzhof går ud på, om slibemel falder inden for de to kommissionsforordningers anvendelsesområde, dvs. om produktionsmetoden (afskalning eller slibning) er relevant, når det drejer sig om bestemmelsen af begrebet »kornprodukt«. Artikel 7 i forordning nr. 968/68 definerer den pågældende restitutions-ordnings anvendelsesområde som følger:

»1. Ved fastsættelse af eksportrestitutionen tages der kun hensyn til bestemte produkter, der indgår i fremstillingen af foderblandinger, og for hvilke eksportrestitutionen kan fastsættes«.

På dette grundlag udtales i den fjerde betragtning i Kommissionens to forordninger nr. 661/72 og 1121/72 følgende:

»... ved fastsættelsen af eksportrestitutionen for kornfoderblandinger bør alene medregnes produkter, der normalt indgår i fremstillingen af foderblandinger, og for hvilke der kan fastsættes en eksportrestitution«.

Med hensyn til indholdet af begrebet »kornprodukter«, der indgår i disse foderblandinger, er der i note 2 i bilaget til de to forordninger en henvisning til kapitel 10 og positionerne 11.01 og 11.02 (bortset fra pos. 11.02 G) i den fælles toldtarif. (Den udgave af den fælles toldtarif, som gjaldt før 1972, er offentliggjort i JO L 1, 1972). Ud fra denne fortolkning omfatter begrebet »kornprodukter« som anvendt i forordningerne nr. 661/72 og 1121/72:

— korn (kapitel 10),

— mel af korn (pos. 11.01),

— grove og fine gryn af korn; korn, afskallet, afrundet, knust, valset eller i flager (pos. 11.02).

Da ingen af de pågældende forordninger angiver en selvstændig terminologi, og da forordningerne heller ikke indeholder modstående bestemmelser, må spørgsmålet, om slibemel af byg falder ind under det således definerede begreb »kornprodukt«, besvares ud fra en fortolkning af den fælles toldtarif. Samme resultat er generaladvokat Mayras tidligere nået til i den tilsvarende sag 80/72 (Sml. 1973, s. 661, venstre spalte). Da der på grund af varens art ikke kan være tale om at anvende kapitel 10 (korn), må der tages stilling til positionerne 11.01 og 11.02 i den fælles toldtarif samt de kriterier, hvorefter der sker tarifering under disse positioner. Herefter må det følge af kapitlets bestemmelse 2.A., at byg skal opfylde følgende to betingelser: et stivelsesindhold på mindst 45 % og et askeindhold på højst 3 %. Hvis en af disse to betingelser ikke er opfyldt, vil det pågældende mølleriprodukt skulle tariferes under toldtariffens pos. 23.02, der bl.a. omfatter »klid og andre restprodukter fra sigtning, formaling og anden bearbejdning af korn og bælgfrugter«. Hvis de nævnte betingelser er opfyldt, er det irrelevant, hvorledes produktet er fremstillet, in casu henholdsvis ved formaling eller slibning. Indholdet af de to kriterier er udførligt behandlet af Domstolen i førnævnte sag 80/72 (Lassie-fabrieken mod Hoofdproduktschap voor Akkerbouwprodukten, Sml. 1973, s. 635). Generelt set er denne fortolkning også på linje med det af Domstolen flere gange stadfæstede princip, hvorefter en vares tarifering under den fælles toldtarif skal ske ud fra objektive karakteristika, dvs. varens sammensætning, ikke dens fremstillingsmåde. Jeg henviser herved til dommene i sagerne 36/71 (Henck, Sml. 1972, s. 67), 128/73 (Past, Sml. 1973, s. 1277), 185/73 (König, Sml. 1974, s. s. 241), 38/76 (Luma, Sml. 1976, 607), 53/75 (Vandertalen, Sml. 1975, s. s. 2027) og 62/77 (Carlsen, Sml. 1977, 1647), 98 og 99/75 (Carstens, Sml. 1976, s. 2343).

Sammenfattende skal jeg derfor foreslå, at det første spørgsmål fra Bundesfinanzhof besvares som følger:

Spørgsmålet, om varer, der fremkommer ved slibning eller formaling af korn, skal betragtes som kornprodukter i den betydning, der anvendes i forordningerne (EØF) nr. 661/72 og nr. 1121/72, skal udelukkende besvares ud fra de kvalitative tariferingskriterier — in casu indholdet af stivelse og aske — der knytter sig til positionerne 11.01 og 11.02 i den fælles toldtarif, hvortil der henvises i note 2 i bilaget til førnævnte forordninger. Fremstillingsmåden er således irrelevant.

4. Det andet spørgsmål

Efter den givne definition af begrebet »kornprodukter« opstår spørgsmålet, om varen ved fastsættelsen af restitutionen skal bedømmes under ét ud fra de nævnte kriterier, eller om bedømmelsen skal ske selvstændigt for hver af produktets enkelte bestanddele. Ved besvarelsen af dette spørgsmål — der svarer til Bundesfinanzhofs andet spørgsmål — kan man i første række henvise til artikel 7 i grundforordning nr. 968/68, der fastsætter grundlaget for ordningen med eksportrestitutioner. Det fremgår af ordlyden af bestemmelsens stk. 1 (»* * * tages der kun hensyn til bestemte produkter ...«), at hvor det drejer sig om produkter, der indeholder en heterogen blanding, er det produktets enkelte bestanddele, der danner grundlaget for restitutionens beregning. Det samme følger af ordlyden af artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 1913/69:

»1. Eksportøren afgiver erklæring til de kompetente organer om kornfoderblandingens fuldstændige sammensætning med nøjagtig angivelse af procentsatsen af de enkelte deri indeholdte produktarter efter toldpositioner«.

Den givne besvarelse af spørgsmålet ud fra forordningsteksterne har endvidere støtte i ordningen med eksportrestitution for foderblandinger. Det følger af tredje betragtning til forordning nr. 968/68, at beregningerne under ordningen - er baseret på det værdifulde foderstof majs. Det fremgår af forordningens artikel 7, der er citeret ovenfor, at man ved beregningen af restitutioner tager produkter, der i størst mulig grad er kvalitativt ligeværdige, og ikke er affalds- eller biprodukter, selv om sådanne bestanddele også kan tjene som dyrefoder.

Følgelig udtales det i anden betragtning til forordning nr. 1913/69:

»I dette øjemed bør der kun tages hensyn til de varer, hvoraf den mængde, der er indeholdt i foderblandingen, og disses egenskaber, virkelig er repræsentative for substansen af den foderblanding, der anses for kornfoderblanding, dvs. særlig korn, mel af korn samt ikke tilberedte varer, der fremkommer ved kornets formaling og bearbejdning, med undtagelse af andre varer, hvis iblanding i denne art af foderstof er mindre væsentlig eller ubetydelig«.

Restitutionen for foderblandinger beror følgelig hovedsagelig på kvaliteten, det vil in casu sige på produkter, der har et ringe askeindhold og et højt stivelsesindhold. Vanskeligheden ved at undersøge foderblandinger, for at få fastslået deres enkelte bestanddele, er således grunden til forpligtelsen i artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 1913/69, jf. ovenfor, hvorefter eksportørerne skal oplyse de forskellige bestanddele samt disses toldpositioner.

Af disse grunde foreslår jeg, at det andet spørgsmål fra Bundesfinanzhof besvares således:

Foderblandingers indhold af kornprodukter i den i forordningerne (EØF) nr. 661/72 og nr. 1121/72 anvendte betydning skal bestemmes ud fra de enkelte bestanddele, der opstår ved be- eller forarbejdning af korn.

5. Det tredje og fjerde spørgsmål

Besvarelsen af det første og det andet spørgsmål angiver samtidig besvarelsen af det tredje og fjerde spørgsmål fra Bundesfinanzhof. På grund af de førnævnte vanskeligheder ved at undersøge foderblandinger, kræver artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 1913/69 som tidligere nævnt, at der sker en nøjagtig angivelse af de enkelte bestanddele. Blot at angive et produkt som en »blanding« ville indebære en risiko for udbetaling af for store restitutionsbeløb. Wünsche's anbringende i denne forbindelse, nemlig at en sådan angivelse kan ske på importtidspunktet, er ikke overbevisende. Den foreliggende sag drejer sig om fastsættelse af eksportrestitutioner og ikke om toldtarifering ved import. Kravet om, at de enkelte bestanddele skal angives, hidrører ikke fra den fælles toldtarif, som blot udgør et hjælpemiddel til udformningen af denne angivelse, men fra førnævnte forordning nr. 1913/69, som det følger af den førnævnte restitutionsordning for foderblandinger. Svaret på det andet spørgsmål indeholder derfor ligeledes svaret på det tredje og det fjerde spørgsmål, således at en selvstændig besvarelse er overflødig.

6. Spørgsmålet om forordningerne nr. 661/72 og 1121/72's ugyldighed

Som sidste punkt i sit indlæg har Wünsche gjort gældende, at Kommissionens to forordninger er ugyldige. Til støtte for den påståede ugyldighed har firmaet påberåbt sig forskellen mellem anvendelsesområdet for eksportrestitutionsordningen som fastsat i artikel 7, stk. 1, i grundforordning nr. 968/68 og den fjerde betragtning i Kommissionens førnævnte to forordninger. Artikel 7, stk. 1, omhandler »... bestemte produkter ... «, mens der i Kommissionens to forordninger tales om »* ** produkter, der sædvanligvis...«. Da Bundesfinanzhof imidlertid ikke har forelagt noget spørgsmål vedrørende dette af Wünsche's anbringender, mener jeg ikke, at Domstolen behøver tage stilling hertil. Hvis Domstolen imidlertid skulle finde det ønskeligt at udtale sig om anbringendet, er det min opfattelse, at det må forkastes.

Det må indrømmes, at der kan konstateres en vis uoverensstemmelse i den tyske affattelse af de påberåbte bestemmelser, en uoverensstemmelse der går igen i den franske affattelse, hvori der tales om »... certains produits... « og »... produits qui entrent habituellement ...«. Der er imidlertid her tale om en rent redaktionel forskel, og ikke en materiel forskel, der bevirker, at forordningerne nr. 661/72 og 1121/72 har et snævrere anvendelsesområde end forordning nr. 968/68. Dette fremgår blandt andet af den nederlandske affattelse, hvor der i begge tilfælde tales om »bepaalde produkten«. Wünsche har ikke godtgjort, at denne indsnævring i betragtningerne til de to kommissionsforordninger er slået igennem med hensyn til forordningsbestemmelserne. På samme måde må man afvise Wünsche's konklusion, hvorefter denne forskel i affattelsen af teksterne har medført, at henvisningen i bilagets note 2 til de tilsvarende positioner i den fælles toldtarif strider mod forordning nr. 968/68. Synspunktet strider mod den ovenfor beskrevne restitutionsordning for foderblandinger derved, at restitutioner ligeledes ville kunne ydes for produkter under position 23.02 i den fælles toldtarif (herunder affaldsprodukter). Som tidligere nævnt er restitutionsordningen netop kendetegnet ved sammenkædningen af restitutionerne og produkternes kvalitet.

( 1 ) – Oversat fra nederlandsk.

( 2 ) – O.a.: Skal formentlig være 23.02.