Forslag til afgørelse fra generaladvokat Alber fremsat den 30. april 1998. - Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik. - Traktatbrud - Ydelser til børnerige familier - Forskelsbehandling. - Sag C-185/96.



Samling af Afgørelser 1998 side I-06601



Generaladvokatens forslag til afgørelse

A - Indledning

1 Kommissionen har indledt det foreliggende traktatbrudssoegsmaal mod Den Hellenske Republik paa grund af en raekke brud paa faellesskabsrettens princip om ligebehandling, brud, der beror paa lov- og forvaltningsforskrifter samt forskelsbehandling i administrativ praksis. Sagen drejer sig i det vaesentlige om anerkendelse af familier, der ikke er graeske, som »boernerige« i de graeske retsreglers forstand og om de socialydelser, der er forbundet med denne status, og som i reglen kun bevilges graeske statsborgere.

2 Kommissionen har for Domstolen nedlagt paastand om,

- at det fastslaas, at Den Hellenske Republik har tilsidesat forpligtelser i henhold til faellesskabsretten, isaer EF-traktatens artikel 48 og 52, artikel 7 i forordning (EOEF) nr. 1612/68 (1), artikel 7 i forordning (EOEF) nr. 1251/70 (2), artikel 7 i direktiv 75/34/EOEF (3) og artikel 3 i forordning (EOEF) nr. 1408/71 (4), idet den ved retsforskrifter eller administrativ praksis, paa grund af statsborgerskabet, udelukker arbejdstagere og selvstaendige erhvervsdrivende fra andre EF-lande saavel som medlemmer af deres familier dels fra at blive anerkendt som boernerig familie og saaledes fra at faa betalt den herfor gaeldende ydelse, dels fra ydelse af boernetilskud, og

- at Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

3 Den Hellenske Republik har for Domstolen nedlagt paastand om:

- Frifindelse.

- Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

B - Faktiske omstaendigheder

4 Kommissionen blev gennem klager opmaerksom paa den kritiserede forskelsbehandling. Endog under den skriftlige forhandling ved Domstolen indgik der klager til Kommissionen. Foer Kommissionen formelt indledte traktatbrudssagen, stod den allerede i 1992 i brevveksling med Den Hellenske Republiks Faste Repraesentation. Den 2. marts 1992 (5) og den 11. juni 1992 (6) skrev Kommissionen til Den Faste Repraesentation, der svarede den 23. juni 1992 (7). Kommissionen gik fortsat ud fra, at den graeske lovgivning og praksis stred mod faellesskabsretten, og ved aabningsskrivelse af 20. juli 1993 (8) indledte Kommissionen traktatbrudssagen. Skrivelsen blev ikke besvaret, og Kommissionen fremsatte derfor den 18. maj 1995 (9) en begrundet udtalelse og fastsatte en frist paa to maaneder. Ved skrivelse af 3. august 1995 (10) meddelte Den Faste Repraesentation, at der ville blive foretaget en aendring i lovgivningen. Kommissionen tog stilling hertil den 13. oktober 1995 (11). Ved skrivelse af 19. december 1995 (12) fremsendte Den Faste Repraesentation et lovforslag. Kommissionen reagerede paa dette ved skrivelse af 24. april 1996 (13). Efter Kommissionens opfattelse var den paataenkte lovaendring utilstraekkelig i tidsmaessig henseende og med hensyn til dens omfang, og den udtog derfor staevning den 2. maj 1996, der indgik til Domstolen den 31. maj 1996 og blev forkyndt for den graeske regering den 11. juli 1996.

5 I loebet af forhandlingerne ved Domstolen meddelte den graeske regering ved skrivelse af 3. april 1997, at den paagaeldende lovaendring i mellemtiden var blevet gennemfoert ved artikel 39 i lov nr. 2459/97 (14). Kommissionen blev informeret om lovaendringen, men den opretholdt alligevel staevningen.

6 De omstridte retsregler er foelgende:

1. Lov nr. 1910/1944

I lovens artikel 1 defineres de materielretlige betingelser for at blive anerkendt som boernerig familie, og i artikel 2 opstilles der omfattende processuelle forudsaetninger for at opnaa anerkendelse af denne status. I artikel 3-12 opregnes en raekke sociale fordele, som er mere eller mindre relevante.

2. Lovdekret nr. 1153/1972

I dette lovdekret er der hjemlet saavel maanedlige som aarlige boernetilskud. Afhaengig af antallet af boern udgoer ydelserne henholdsvis 500 til 1 000 GRD pr. maaned eller 2 000 til 2 500 GRD pr. aar (15), og de er forbundet med krav om graesk statsborgerskab eller graesk oprindelse.

3. Lov nr. 1892/1990

Artikel 63, stk. 1 og 2, i lov af 31. juli 1990 bestemmer, at der til moedre, der foeder deres tredje barn, kan bevilges en maanedlig ydelse paa 34 000 GRD i tre aar eller indtil barnet fylder fire aar. Til en mor, der er anerkendt som foraelder i en »boernerig familie« i lov nr. 1910/1944's forstand, bevilges der ifoelge artikel 63, stk. 3, en maanedlig ydelse, saa laenge moderens yngste, ugifte barn er under 26 aar.

Endelig kan der i henhold til artikel 63, stk. 4, ydes en livsvarig pension til moderen.

4. Ministerialbekendtgoerelse nr. CIa/440 af 7. og 21. februar 1991

Der er tale om en bekendtgoerelse om gennemfoerelse af lov nr. 1892/1990. I artikel 2, 13 og 14 er der opstillet visse betingelser for at opnaa adgang til de ydelser, som er hjemlet i artikel 63 i lov nr. 1892/1990. Sammenfattende kan det siges, at samtlige ydelser, der skal bevilges efter denne retsakt, er gjort betinget af, at de berettigede har graesk statsborgerskab eller er af graesk oprindelse. Fortabelse af graesk indfoedsret bevirker saaledes for eksempel umiddelbart, at retten til ydelse bortfalder (16).

7 Kommissionen har gjort gaeldende, at alle de ydelser, der stoettes paa de ovennaevnte retsregler, er underkastet betingelse om graesk statsborgerskab (17), og at dette udgoer en forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet, som strider mod faellesskabsretten. Forskelsbehandlingen beror enten direkte paa retsreglerne eller i hvert fald paa en diskriminerende administrativ praksis, som f.eks. den praksis, der anvendes i forbindelse med lov nr. 1910/1944. Forskelsbehandlingen strider mod det faellesskabsretlige forbud mod forskelsbehandling, saaledes som dette optraeder i visse af traktatens bestemmelser og i en del af den afledte faellesskabsret.

8 Kommissionen har paaberaabt sig EF-traktatens artikel 7 (18), 48 og 52 samt artikel 7 i forordning nr. 1612/68 (19), artikel 7 i forordning nr. 1251/70 (20), artikel 7 i direktiv 75/34 (21) og artikel 3 i forordning nr. 1408/71 (22).

9 Faelles for ydelserne er ifoelge Kommissionen, at der er tale om stoette af social karakter; det er forskelligt, om der sker en undersoegelse af stoettebehovet. Ud fra en rent abstrakt synsvinkel kan nogle ydelser henhoere saavel under forordning nr. 1408/71's som forordning nr. 1612/68's anvendelsesomraade. Det afgoerende er omstaendighederne i de konkrete tilfaelde. Det er anerkendt i retspraksis, at en ydelse i princippet kan henhoere under begge forordningers anvendelsesomraade (23).

10 Ifoelge Kommissionen skal nogle af ydelserne kvalificeres som »familieydelser« eller »boernetilskud« efter betydningen i forordning nr. 1408/71 (24). Om en ydelse skal bedoemmes i henhold til forordning nr. 1612/68, nr. 1408/71, nr. 1251/70 eller direktiv 75/34 afhaenger af ansoegerens personlige forhold. Det er saaledes af betydning, om vedkommende er arbejdstager eller selvstaendig erhvervsdrivende, om han er erhvervsaktiv eller goer brug af sin ret til at blive boende, samt om det er egne eller afledte rettigheder, han goer gaeldende. Paa Domstolens anmodning har Kommissionen fremlagt en opstilling over de relevante retsregler og deres potentielle anvendelsesomraade.

11 Hvad angaar den graeske regerings haevdelse af, at nogle af ydelserne gives af befolkningsmaessige aarsager, har Kommissionen henvist til, at befolkningspolitiske grunde ifoelge Domstolens praksis (25) ikke kan begrunde en forskelsbehandling. Endelig maa det forhold, at der er blevet fremlagt et lovforslag om aendring af de kritiserede retsregler, i hvert fald delvis opfattes som en indroemmelse af, at der er behov for at aendre de relevante regler. Den arbejdsretlige lovgivning, som den graeske regering har henvist til, er efter Kommissionens opfattelse ikke omfattet af sagens genstand.

12 Den graeske regering har gjort gaeldende, at soegsmaalet savner grundlag. Desuden er dele af paatalen ubegrundede. Udgangssituationerne er saaledes blevet beskrevet upraecist.

13 Boernerige familiers retsstilling er ifoelge regeringen reguleret i forskellige bestemmelser. De rettigheder, som familierne indroemmes, fremgaar af flere forskellige retsakter. Alene begrebet »boernerig familie« defineres ikke ens. At der skal inddrages saa forskellige retsforskrifter i overvejelserne giver en forklaring paa, at man hidtil ikke fuldt ud har taget hensyn til EF-borgere. Man er nu i gang med at anerkende dem som ydelsesberettigede.

14 Faelles for ydelserne til medlemmer af en boernerig familie er ifoelge den graeske regering, at de har en historisk og sociologisk baggrund. Beskyttelse af familien har forfatningsrang. En del af ydelserne beror paa befolkningsmaessige forhold og gives, fordi den graeske befolkning har en for hoej gennemsnitsalder. Nogle af de bestemmelser, som Kommissionen har angivet, har mistet deres relevans. Artikel 3, 4, 5, 6, 9 og 12 i lov nr. 1910/1944 er af forskellige grunde blevet indholdsloese eller har ingen betydning i den foreliggende sag (26).

15 Ifoelge den graeske regering er det ikke noedvendigt at have status som boernerig familie i lov nr. 1910/1944's forstand for at opnaa ydelser i henhold til lovdekret nr. 1153/1972 (27). EF-borgere kan ligeledes opnaa ydelserne, da der i bilag I til tiltraedelsesakten med hensyn til tiltraedelsesaktens artikel 21 er opstillet en liste, og det af listens afsnit »IX - Socialpolitik« fremgaar, at bilag V til forordning nr. 1408/71 har faaet tilfoejet et bogstav »E - Graekenland«; i bilag V defineres det, hvilke arbejdstagere der er berettiget til at modtage boernetilskud (28).

16 Den graeske regering har anfoert, at ydelserne efter artikel 63 i lov nr. 1892/1990 (29) gives til opfyldelse af befolkningspolitiske maal. Ydelserne har karakter af en udmaerkelse for det saerlige bidrag, som moderen i en boernerig familie yder over for samfundet. Navnlig den livsvarige pension gives som en »aeresbevisning«. Netop denne pension kan ikke indordnes under hverken forordning nr. 1408/71 eller forordning nr. 1612/68. I det omfang ydelserne til personer med graesk statsborgerskab eller oprindelse ikke kan begrundes alene med befolkningspolitiske formaal, maa der tages hensyn til et yderligere element, nemlig til den moralske anerkendelse af det bidrag, der ydes i almenhedens interesse. Der maa for saa vidt henvises til Domstolens praksis i sagerne Even og de Vos (30). I oevrigt er man, hvad angaar de andre ydelser, der naevnes i artikel 63 i lov nr. 1892/1990, i gang med at foretage en lovaendring. Man er desuden ved at gennemfoere en reform af arbejdsretten med henblik paa en tilpasning til de faellesskabsretlige krav.

17 Den lovaendring (31), der blev foretaget ved artikel 39 i lov nr. 2459/97, og som den graeske regering meddelte ved skrivelse af 3. april 1997, har i det vaesentlige foelgende indhold: Artikel 1 og 2 i lov nr. 1910/1944 (definition af begrebet »boernerig familie« og anerkendelsesproceduren) udvides udtrykkelig til ogsaa at omfatte EF-borgere (32). EF-borgere gives udtrykkelig adgang til de ydelser, der beskrives i artikel 63, stk. 1, 2 og 3, i lov nr. 1892/1990 (maanedlige familieydelser til moderen), paa de samme betingelser som dem, der gaelder for graekere (33).

C - Stillingtagen

a - Formaliteten

18 Henset til den retsaendring, der er indtraadt i loebet af den skriftlige forhandling, er det i hvert fald delvis relevant at spoerge, om der bestaar en retlig interesse i soegsmaalet.

19 I og med at den graeske regering har udstedt retsregler, der - som jeg her gaar ud fra - i hvert fald delvis har raadet bod paa de paatalte forhold, kunne der vaere truffet en delvis afgoerelse vedroerende sagens realitet. I Domstolens praksis er det imidlertid ikke normalt, at det i en traktatbrudssag erklaeres, at det ikke laengere er fornoedent at traeffe afgoerelse i sagen. Det beror paa denne type soegsmaals saerlige karakter. For det foerste sker det ofte, at Kommissionen som sagsoeger i en traktatbrudssag afslutter proceduren ved at frafalde sagen, naar den traktatstridige tilstand er blevet fjernet. Strukturen bag traktatbrudsproceduren med den obligatoriske forudgaaende administrative procedure skal goere det muligt at naa frem til en mindelig ordning paa ethvert trin i proceduren (34). For det andet bekraeftes det i Domstolens faste praksis, at der er en retlig interesse, naar den paatalte adfaerd stadig forelaa ved udloebet af fristen i den begrundede udtalelse (35).

20 De retlige omstaendigheder, som Kommissionen har paatalt, var ubestridt fuldt ud i kraft ved udloebet af fristen i den begrundede udtalelse. Man kan derfor principielt uden at foretage en naermere undersoegelse gaa ud fra, at der bestaar en retlig interesse i soegsmaalet.

b - Realiteten

21 Det traktatfaestede faellesskabsretlige forbud mod forskelsbehandling er et af de grundlaeggende principper i faellesskabsretten. Det er uadskilleligt forbundet med de grundlaeggende friheder. Det er saaledes rigtigt i forbindelse med personernes frie bevaegelighed at tage udgangspunkt i traktatens artikel 6, artikel 48, stk. 2, og artikel 52. Forbuddet mod forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet konkretiseres i afledte faellesskabsretlige bestemmelser og kan derved anvendes effektivt i den enkelte retlige sammenhaeng.

22 Saaledes bestemmes for eksempel foelgende i artikel 7, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1612/68 om arbejdskraftens frie bevaegelighed inden for Faellesskabet:

»1. En arbejdstager, der er statsborger i en medlemsstat, maa ikke paa grund af sin nationalitet behandles anderledes paa de oevrige medlemsstaters omraade end indenlandske arbejdstagere med hensyn til beskaeftigelses- og arbejdsvilkaar, navnlig for saa vidt angaar afloenning, afskedigelse og, i tilfaelde af arbejdsloeshed, genoptagelse af beskaeftigelse i faget eller genansaettelse.

2. Arbejdstageren nyder samme sociale og skattemaessige fordele som indenlandske arbejdstagere.«

I forordning nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, siges i artikel 3, stk. 1, foelgende:

»Personer, der er bosat paa en medlemsstats omraade, og som er omfattet af denne forordning, har de samme pligter og rettigheder i henhold til en medlemsstats lovgivning som denne medlemsstats egne statsborgere, medmindre andet foelger af saerlige bestemmelser i denne forordning.«

Ifoelge artikel 7 i forordning nr. 1251/70 om arbejdstageres ret til at blive boende paa en medlemsstats omraade efter at have haft beskaeftigelse dér, gaelder »retten til ligebehandling som fastsat i Raadets forordning (EOEF) nr. 1612/68 ... ogsaa for personer, som omfattes af denne ordning«.

Og i direktiv 75/34 - om retten for statsborgere i en medlemsstat til at blive boende paa en anden medlemsstats omraade efter dér at have udoevet selvstaendig erhvervsvirksomhed - bestemmes foelgende i artikel 7: »Medlemsstaterne opretholder for personer, der er omfattet af retten til at blive boende, den ret til ligebehandling, som er fastslaaet ved Raadets direktiver om ophaevelse af begraensninger i etableringsfriheden paa grundlag af afsnit III i den almindelige plan, som foreskriver denne ophaevelse«.

23 Sammenfattende kan det konstateres, at det faellesskabsretlige princip om ligebehandling for arbejdstagere og selvstaendige erhvervsdrivende gaelder i loebet af deres erhvervsaktive periode, og efter at denne er afsluttet, saafremt de goer brug af deres ret til at blive boende. Alt efter de relevante retsakters personlige anvendelsesomraade kan de naevnte personers familiemedlemmer ogsaa vaere omfattet af ligebehandlingsprincippet.

24 Alle de relevante ydelser i henhold til graesk ret, som sagen drejer sig om, er ydelser af social art, der enten er omfattet af anvendelsesomraadet for forordning nr. 1408/71 eller af artikel 7 i forordning nr. 1612/68. Forordning nr. 1408/71's saglige anvendelsesomraade defineres i henhold til forordningens artikel 4 saaledes:

»1. Denne forordning finder anvendelse paa enhver lovgivning om sociale sikringsgrene, der vedroerer

a) - g) ...

h) familieydelser

...«

25 I henhold til fast retspraksis kan en ydelse anses for en socialsikringsydelse, »saafremt den tildeles de berettigede uden nogen individuel, skoensmaessig bedoemmelse af personlige behov, men efter lovbestemte kriterier, og forudsat, at den vedroerer en af de risici, der udtrykkelig er anfoert i artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 1408/71« (36).

26 I artikel 1, litra u), er der opstillet en definition af »familieydelser« og »boernetilskud«. Der siges foelgende: »i) ['F]amilieydelser' [betyder] alle natural- eller kontantydelser, der tager sigte paa udligning af forsoergerbyrder inden for rammerne af en lovgivning som omhandlet i artikel 4, stk. 1, litra h), dog med undtagelse af de i bilag I naevnte saerlige ydelser i anledning af foedsel; ii) 'boernetilskud' [betyder] periodiske kontantydelser, saafremt ydelsen af disse udelukkende afhaenger af antallet af familiemedlemmer og eventuelt af disses alder«.

I bilag II til forordningen er der for Graekenlands vedkommende ikke opfoert nogen ydelser i anledning af foedsel. Det anfoeres udtrykkelig: »Ingen«.

27 Som Kommissionen med rette har anfoert, er det rent faktisk den berettigedes konkrete situation, der er afgoerende for den endelige bedoemmelse af, hvilke af de naevnte faellesskabsregler der skal anvendes. Det er ikke muligt at foretage en saadan undersoegelse paa det abstrakte plan, der gaelder i en traktbrudssag. Dette forhindrer dog principielt ikke, at man kan fastslaa, at der foreligger en faellesskabsretsstridig tilsidesaettelse af ligebehandlingsprincippet, eftersom alle de naevnte retsregler er udtryk for det faellesskabsretlige forbud mod forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet.

1. Vedroerende lov nr. 1910/1944

28 Det forholder sig ubestridt saaledes, at artikel 1 og 2 i lov nr. 1910/1944 indeholder betingelserne for og fremgangsmaaden til at opnaa formel retlig status som »boernerig familie«. Selv om disse bestemmelser ikke udtrykkelig kraever graesk statsborgerskab, maa man gaa ud fra, at anerkendelse af denne status i den administrative praksis var forbeholdt graeske statsborgere. Om dette vidner for det foerste de klager, der foranledigede Kommissionen til at handle. For det andet giver ogsaa den graeske regerings forsvar anledning til at formode, at det var udelukket for EF-borgere at blive anerkendt som »boernerig« familie i bestemmelsernes forstand, eftersom den graeske regering i foerste omgang kun holdt sig til lovens gamle bestemmelser, og foerst siden ved lov nr. 2459/97 udvidede artikel 1 og 2 i lov nr. 1910/1944 til ogsaa at finde anvendelse paa EF-borgere.

29 Selv hvis artikel 3, 4, 5, 6, 9 og 12 i lov nr. 1910/1944 - saadan som den graeske regering har fremfoert - maatte have mistet deres relevans, er artikel 7, 8, 10 og 11 dog - som Kommissionen ogsaa udtrykkelig har henvist til under de mundtlige forhandlinger - stadigvaek af betydning. Disse bestemmelser regulerer sociale fordele; det er et ubetinget krav for at opnaa disse, at man er anerkendt som »boernerig familie« i artikel 1 og 2's forstand. For eksempel fastsaettes det i lovens artikel 7, at alle omkostninger, der maatte opstaa i forbindelse med retstvister, reduceres med 50%. Artikel 8 regulerer visse former for nedsaettelse af eller fritagelse for afgifter. I henhold til artikel 10 gives der en vis fortrinsstilling inden for den offentlige tjeneste samt billigere transport med offentlige transportmidler. I artikel 11 er der opstillet regler om oekonomisk stoette til for eksempel pasning af mindreaarige eller syge boern og om bidrag til finansiering af doetres udstyr.

2. Vedroerende lovdekret nr. 1153/1972

30 Dette lovdekret indeholder en umiddelbar forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet, idet der udtrykkeligt stilles krav om, at de berettigede har graesk statsborgerskab. Den graeske regering har ganske vist gjort gaeldende, at der ved tiltraedelsesakten er givet EF-borgere adgang til ydelserne. Det sted i tiltraedelsesakten, som regeringen har henvist til, indeholder imidlertid kun en definition af, hvilke arbejdstagere der har ret til at modtage familieydelser inden for rammerne af forordning nr. 1408/71. Bestemmelserne om opnaaelse af ydelser naevnes derimod ikke. Selv hvis disse bestemmelser indirekte maatte spille en rolle i forbindelse med anvendelsen af forordning nr. 1408/71, aendrer dette ikke ved, at lovdekret nr. 1153/1972 i hvert fald er affattet saaledes, at det kan misforstaas. I henhold til Domstolens faste praksis er det ikke tilstraekkeligt til at fjerne en lovgivnings uoverensstemmelse med traktaten, at man aendrer en administrativ praksis (37). De paagaeldende bestemmelser skal paa entydig vis tilpasses til faellesskabsrettens krav.

3. Vedroerende lov nr. 1892/1990

31 Ydelserne efter lovens artikel 63, stk. 1, 2 og 3, er familieydelser efter betydningen i forordning nr. 1408/71, og bevilling af dem er ifoelge ministerialbekendtgoerelse nr. CIa/440 af 7. og 21. februar 1991 forbeholdt graekere. Befolkningspolitiske grunde, som den graeske regering stoetter bevilling af ydelserne paa, kan ifoelge Domstolens praksis imidlertid ikke retfaerdiggoere en forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet (38). Der er ved disse regler heller ikke tale om en forkert fortolkning af national ret paa baggrund af faellesskabsretten, men derimod om en diskriminerende regulering, der udtrykkeligt er blevet vedtaget efter tiltraedelsen af Det Europaeiske Faellesskab.

32 Men det samme gaelder ogsaa for den pension, der gives efter lovens artikel 63, stk. 4. I sin egenskab af »periodiske kontantydelser, der udelukkende afhaenger af antallet af familiemedlemmer og eventuelt af disses alder« skal pensionen betragtes som boernetilskud i forordning nr. 1408/71's forstand. Ogsaa en arbejdstagers aegtefaelle kan inden for rammerne af forordning nr. 1408/71's anvendelsesomraade paaberaabe sig ligebehandlingsprincippet efter forordningens artikel 3 (39).

33 Selv hvis man skulle vaere i tvivl om, hvorvidt ydelsen kan indordnes under kategorierne i forordning nr. 1408/71, maa man i hvert fald gaa ud fra, at der er tale om en social fordel efter betydningen i artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 1612/68. Ifoelge Domstolens faste praksis defineres sociale fordele som de rettigheder, »det vaere sig med eller uden tilknytning til en arbejdskontrakt, som tilkommer enhver indenlandsk arbejdstager, i det vaesentlige paa grund af hans objektive status som arbejdstager, eller allerede fordi han har bopael paa det nationale omraade, og hvis udstraekning til ogsaa at gaelde arbejdstagere med statsborgerskab i andre medlemsstater maa antages at kunne fremme disses mobilitet inden for Faellesskabet« (40). Selv hvis moderen i en boernerig familie ikke selv er arbejdstager, er det tilstraekkeligt, at faderen betragtes som arbejdstager i bestemmelsens forstand, da arbejdstagerens aegtefaelle efter artikel 10 i forordning nr. 1612/68 ligeledes er berettiget i henhold til forordningen. Det er anerkendt i fast retspraksis, at der skal ske en ligebehandling af familiemedlemmerne hvad angaar sociale fordele i henhold til artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 1612/68 (41). Heraf foelger, at pensionen efter lovens artikel 63, stk. 4, skal bevilges moedre, der er EF-borgere, under de samme betingelser som dem, der gaelder for graekere.

34 Over for den graeske regerings argument om, at pensionen gives som »aeresbevisning«, som beloenner det bidrag, der ydes af moedrene i boernerige familie, og som derfor er forbeholdt graekere, skal det indvendes, at det bidrag til samfundet, som moedre, der er EF-borgere, yder, kan sammenlignes med de graeske kvinders. Man maa gaa ud fra, at foraeldre og boern i en boernerig familie, der er bosat i Graekenland, betaler skat og sociale bidrag til det graeske system. Samfundets fordel heraf er saaledes langt mere end et moralsk bidrag. Even og de Vos-dommene, der drejede sig om henholdsvis en fordel i forbindelse med oppeboersel af alderspension, som tildeltes for de proevelser, der var blevet udstaaet for landet i krigstid (42), og om de ulemper, der var forbundet med vaernepligt (43), kan ikke overfoeres paa det foreliggende tilfaelde. Dette kan ikke sammenlignes med den situation, hvor der bringes et personligt offer for det land, som den begunstigede er statsborger i. For saa vidt denne fordel efter artikel 63, stk. 4, i lov nr. 1892/1990 skal anses for at henhoere under det saglige anvendelsesomraade for forordning nr. 1408/71 eller nr. 1612/68, bekraeftes dette synspunkt ogsaa af Romero-dommen (44), hvori man anerkendte, at der i forbindelse med tildeling af efterladtepension skulle tages hensyn til perioder, hvor en uddannelse blev afbrudt som foelge af vaernepligt - herunder vaernepligt i en anden medlemsstat.

35 Lad mig til slut omtale artikel 39 i lov nr. 2459/97. Der skal gives Kommissionen ret i, at denne lov kun delvis har afhjulpet den traktatstridige tilstand. Den affattelse af lovdekret nr. 1153/1972, der kan misforstaas, bestaar fortsat. EF-borgere faar kun delvis adgang til ydelserne efter artikel 63 i lov nr. 1892/1990. Det er en skaerpende omstaendighed, at lov nr. 1892/1990, sammenholdt med det ministerialbekendtgoerelse nr. CIa/440 af 7. og 21. februar 1991, foerst blev vedtaget lang tid efter, at Den Hellenske Republik havde tiltraadt Det Europaeiske Faellesskab. Hvad angaar ydelserne efter artikel 63, stk. 4, i lov nr. 1892/1990 har den graeske regering holdt fast ved, at en forskelsbehandling retfaerdiggoeres af befolkningspolitiske grunde. Selv hvis man maatte tage hensyn til lov nr. 2459/97 (45), ville man derfor skulle fastslaa, at Den Hellenske Republik har begaaet et traktatbrud. Men dette er ikke afgoerende, da de retlige omstaendigheder ved udloebet af fristen i den begrundede udtalelse udgoer et brud paa traktaten. Kommissionens paastand skal derfor fuldt ud tages til foelge.

Sagens omkostninger

I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det efter paastand herom den tabende part at betale sagens omkostninger. Hvis man foelger mit forslag, har sagsoegte tabt sagen og skal foelgelig betale sagens omkostninger.

D - Forslag til afgoerelse

36 Paa grundlag af ovenstaaende overvejelser foreslaar jeg, at der traeffes foelgende afgoerelse:

1) Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til faellesskabsretten, isaer EF-traktatens artikel 48 og 52, artikel 7 i forordning (EOEF) nr. 1612/68, artikel 7 i forordning (EOEF) nr. 1251/70, artikel 7 i direktiv 75/34/EOEF og artikel 3 i forordning (EOEF) nr. 1408/71, da den ved retsforskrifter og administrativ praksis, paa grund af statsborgerskabet, udelukker arbejdstagere og selvstaendige erhvervsdrivende fra andre EF-lande saavel som medlemmer af deres familier dels fra at blive anerkendt som boernerig familie og saaledes fra at faa udbetalt den herfor gaeldende ydelse, dels fra ydelse af boernetilskud.

2) Den Hellenske Republik betaler sagens omkostninger.

(1) - Raadets forordning af 15.10.1968 om arbejdskraftens frie bevaegelighed inden for Faellesskabet (EFT 1968 II, s. 467).

(2) - Kommissionens forordning af 29.6.1970 om arbejdstageres ret til at blive boende paa en medlemsstats omraade efter at have haft beskaeftigelse dér (EFT 1970 II, s. 348).

(3) - Raadets direktiv af 17.12.1974 om retten for statsborgere i en medlemsstat til at blive boende paa en anden medlemsstats omraade efter dér at have udoevet selvstaendig erhvervsvirksomhed (EFT 1975 L 14, s. 10).

(4) - Raadets forordning af 14.6.1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet (Konsolideret udgave EFT 1992 C 325, s. 1).

(5) - Reference nr. 3411, jf. bilag I til staevningen.

(6) - Reference nr. 9495, jf. bilag I til staevningen.

(7) - Reference nr. AM 3082/A/5458, jf. bilag II til staevningen.

(8) - Reference nr. SG(93) D/12255, jf. bilag IV til staevningen.

(9) - Reference nr. SG(95) D/6528 = E(95) 0578, jf. bilag V til staevningen; skrivelsen er dateret den 18.5.1995, mens den begrundede udtalelse er dateret den 22.5.1995. I staevningen selv angives det, at datoen for fremsendelse af den begrundede udtalelse er den 14.6.1995.

(10) - Reference nr. 3082.5/A/4348, jf. bilag A til svarskriftet.

(11) - Reference nr. 1423, jf. bilag B til svarskriftet.

(12) - Reference nr. 3082.5/A/6433, jf. bilag VI til staevningen.

(13) - Reference nr. 0685, jf. bilag VII til staevningen; svarer til bilag AE til svarskriftet.

(14) - Offentliggjort i Den Hellenske Republiks Officielle Tidende nr. 17 af 18.2.1997, afdeling A.

(15) - Jf. lovdekretets artikel 3, 4 og 7.

(16) - Jf. f.eks. gennemfoerelsesbekendtgoerelsens artikel 13, stk. 2, litra d), og artikel 14, stk. 1, litra c).

(17) - Der er tale om graesk statsborgerskab eller oprindelse. Naar der i det foelgende tales om statsborgerskab, skal begrebet forstaas i denne brede forstand.

(18) - Kommissionen har ganske vist paaberaabt sig traktatens artikel 7 i staevningen, men det almindelige forbud mod forskelsbehandling er ved Maastricht-traktaten blevet nedfaeldet i artikel 6.

(19) - Forordning naevnt i fodnote 1.

(20) - Forordning naevnt i fodnote 2.

(21) - Direktiv naevnt i fodnote 3.

(22) - Forordning naevnt i fodnote 4.

(23) - Dom af 10.3.1993, sag C-111/91, Kommissionen mod Luxembourg, Sml. I, s. 817, praemis 21.

(24) - Jf. artikel 1, litra u).

(25) - Dom af 14.1.1982, sag 65/81, Reina, Sml. s. 33, praemis 15.

(26) - Jf. artikel 5 i den lov, der hjemler fritagelse fra militaertjeneste.

(27) - Jf. herom ovenfor, punkt 6, 2.

(28) - Jf. EFT 1979 L 291, s. 99, paa s. 101.

(29) - Jf. herom ovenfor, punkt 6, 3.

(30) - Jf. dom af 31.5.1979, sag 207/78, Even, Sml. s. 2019, og af 14.3.1996, sag C-315/94, de Vos, Sml. I, s. 1417.

(31) - Den Hellenske Republiks Officielle Tidende nr. 17 af 18.2.1997, afdeling A.

(32) - Jf. artikel 39, stk. 5, i lov nr. 2459/97.

(33) - Jf. artikel 39, stk. 6, i lov nr. 2459/97.

(34) - I henhold til Domstolens faste praksis skal den forudgaaende administrative procedure ogsaa give den beroerte medlemsstat lejlighed til at opfylde sine faellesskabsretlige forpligtelser. Jf. dom af 4.12.1997, sag C-207/96, Kommissionen mod Italien, Sml. I, s. 6869, praemis 17, og af 20.3.1997, sag C-96/95, Kommissionen mod Tyskland, Sml. I, s. 1653, praemis 22.

(35) - Jf. dom af 18.12.1997, sag C-361/95, Kommissionen mod Spanien, Sml. I, s. 7351, praemis 13 og 14, af 10.9.1996, sag C-61/94, Kommissionen mod Tyskland, Sml. I, s. 3989, praemis 42, og af 1.6.1995, sag C-123/94, Kommissionen mod Graekenland, Sml. I, s. 1457, praemis 7.

(36) - Jf. dom af 10.3.1993, sag C-111/91, Kommissionen mod Luxembourg, Sml. I, s. 817, praemis 29, med yderligere henvisninger.

(37) - Jf. dom af 13.3.1997, sag C-197/96, Kommissionen mod Frankrig, Sml. I, s. 1489, praemis 14, og af 7.3.1996, sag C-334/94, Kommissionen mod Frankrig, Sml. I, s. 1307, praemis 30.

(38) - Jf. Reina-dommen, naevnt ovenfor i fodnote 25.

(39) - Dom af 30.4.1996, sag C-308/93, Cabanis-Issarte, Sml. I, s. 2097, praemis 44.

(40) - Dom af 27.11.1997, sag C-57/96, Meints, Sml. I, s. 6689, praemis 39.

(41) - Jf. dommen i sagen Cabanis-Issarte, praemis 38.

(42) - Jf. Even-dommen, naevnt i fodnote 30, praemis 23.

(43) - Jf. de Vos-dommen, naevnt i fodnote 30, praemis 21.

(44) - Dom af 25.6.1997, sag C-131/96, Mora Romero, Sml. I, s. 3659.

(45) - Jf. om lovens indhold ovenfor i punkt 17.