Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Tilnaermelse af lovgivningerne - varemaerker - direktiv 89/104 - vare, der er markedsfoert uden for Det Europaeiske OEkonomiske Samarbejdsomraade af varemaerkeindehaveren selv eller med dennes samtykke - indfoersel i en medlemsstat - indsigelse fra indehaveren - nationale bestemmelser om international konsumption af de rettigheder, der er knyttet til et varemaerke - ulovlige

(Raadets direktiv 89/104, art. 5 og art. 7, stk. 1)

2 Tilnaermelse af lovgivningerne - varemaerker - direktiv 89/104 - vare, der er markedsfoert uden for Det Europaeiske OEkonomiske Samarbejdsomraade af varemaerkeindehaveren selv eller med dennes samtykke - indfoersel i en medlemsstat - indsigelse fra indehaveren - nedlaeggelse af et forbud mod brugen af varemaerket alene med hjemmel i direktivets artikel 7, stk. 1 - udelukket

(Raadets direktiv 89/104, art. 5 og art. 7, stk. 1)

3 Institutionernes retsakter - direktiver - direkte virkning - graenser - mulighed for at paaberaabe et direktiv over for private - udelukket - medlemsstaternes gennemfoerelse - de nationale retters forpligtelse

(EF-traktaten, art. 189, stk. 3)

Sammendrag

1 Artikel 7, stk. 1, i foerste direktiv 89/104 om varemaerker er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter der indtraeder konsumption af de rettigheder, der er knyttet til et varemaerke, for varer, som af indehaveren selv eller med dennes samtykke er markedsfoert uden for Det Europaeiske OEkonomiske Samarbejdsomraade under dette maerke.

En fortolkning af direktivet, hvorefter dette giver medlemsstaterne adgang til at foreskrive konsumption i national ret ikke alene for varer, som er markedsfoert inden for Det Europaeiske OEkonomiske Samarbejdsomraade, men ogsaa for varer, der er markedsfoert i tredjelande, er i strid med ordlyden af artikel 7 saavel som med opbygningen af og formaalet med direktivets bestemmelser vedroerende de rettigheder, som varemaerket giver indehaveren. Selv om det i direktivets tredje betragtning anfoeres, at »det ... for tiden ikke [forekommer] noedvendigt af foretage en fuldstaendig tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivninger om varemaerker«, indeholder direktivet dog en harmonisering af de centrale materielle regler paa omraadet, nemlig af reglerne vedroerende de nationale bestemmelser, der har den mest direkte indvirkning paa det indre markeds funktion.

Det anfoeres saaledes i direktivets foerste betragtning, at den lovgivning, der gaelder om varemaerker inden for medlemsstaterne, indebaerer forskelligheder, som kan hindre den frie bevaegelighed for varer og den frie udveksling af tjenesteydelser samt fordreje konkurrencevilkaarene i faellesmarkedet, og ifoelge niende betragtning er det for at lette den frie omsaetning af varer og den frie udveksling af tjenesteydelser af afgoerende betydning at sikre, at registrerede varemaerker nyder samme retsbeskyttelse i alle medlemsstaternes retsordener.

Artikel 5, 6 og 7 maa derfor fortolkes saaledes, at de indeholder en fuldstaendig harmonisering af reglerne om de rettigheder, der er knyttet til varemaerket.

Under disse omstaendigheder kan direktivet ikke fortolkes saaledes, at det giver medlemsstaterne mulighed for i deres nationale ret at foreskrive konsumption af de rettigheder, der er knyttet til varemaerket, for varer, der er markedsfoert i tredjelande.

Denne fortolkning er endvidere den eneste, som fuldt ud kan virkeliggoere direktivets maal, som er at beskytte det indre markeds funktion. Der ville nemlig uundgaaeligt opstaa hindringer for de frie varebevaegelser og den frie udveksling af tjenesteydelser i en situation, hvor visse medlemsstater kunne foreskrive international konsumption, hvorimod andre kun foreskriver konsumption inden for Faellesskabet.

Det kan over for denne fortolkning ikke indvendes, at direktivet, som er vedtaget med hjemmel i traktatens artikel 100 A, ikke kan regulere forbindelserne mellem medlemsstaterne og tredjelande. Selv om traktatens artikel 100 A fortolkes paa denne maade, maa det nemlig konstateres, at artikel 7 ikke har til formaal at regulere forbindelserne mellem medlemsstaterne og tredjelande, men at fastlaegge de rettigheder, der tilkommer indehavere af varemaerker i Faellesskabet.

2 Artikel 7, stk. 1, i foerste direktiv 89/104 om varemaerker kan ikke fortolkes saaledes, at indehaveren af et varemaerke alene med hjemmel i denne bestemmelse kan faa nedlagt et forbud mod, at en tredjemand bruger hans varemaerke for varer, som af indehaveren selv eller med dennes samtykke er blevet markedsfoert uden for Det Europaeiske OEkonomiske Samarbejdsomraade under dette maerke.

Medlemsstaternes forpligtelse til at gennemfoere bestemmelser, i medfoer af hvilke indehaveren af et varemaerke i tilfaelde af kraenkelse af hans rettigheder skal vaere i stand til at opnaa et forbud mod, at tredjemaend benytter hans varemaerke, foelger af bestemmelserne i direktivets artikel 5, som fastlaegger de rettigheder, der er knyttet til varemaerket, og ikke af bestemmelserne i artikel 7.

3 Selv om et direktiv ikke i sig selv kan skabe forpligtelser for private, og en direktivbestemmelse derfor ikke som saadan kan paaberaabes over for saadanne personer, er den nationale domstol, som anvender nationale retsforskrifter og skal fortolke dem, hvad enten de er aeldre eller yngre end direktivet, forpligtet til i videst muligt omfang at fortolke dem i lyset af direktivets ordlyd og formaal og at fremkalde det med direktivet tilsigtede resultat, og saaledes handle i overensstemmelse med traktatens artikel 189, stk. 3.