Domstolens Dom af 16. juni 1998. - Straffesag mod Johannes Martinus Lemmens. - Anmodning om præjudiciel afgørelse: Arrondissementsrechtbank Maastricht - Nederlandene. - Direktiv 83/189/EØF - Informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter - Direktivets direkte virkning. - Sag C-226/97.



Samling af Afgørelser 1998 side I-03711



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

Tilnaermelse af lovgivningerne - informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter - medlemsstaternes pligt til at give Kommissionen meddelelse om alle udkast til tekniske forskrifter - nationale forskrifter om alcometre - manglende underretning af Kommissionen - bevis tilvejebragt ved hjaelp af et alcometer, der var godkendt i henhold til ikke-meddelte forskrifter - lovligt

(Raadets direktiv 83/189, art. 1 og 8)

Sammendrag

Direktiv 83/189 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter skal fortolkes saaledes, at manglende overholdelse af pligten i henhold til direktivets artikel 8 til at give meddelelse om tekniske forskrifter vedroerende alcometre ikke medfoerer, at det bevis, som er tilvejebragt ved hjaelp af et alcometer, der er godkendt i overensstemmelse med de ikke-meddelte forskrifter, ikke kan goeres gaeldende over for en borger, der er sigtet for koersel i spirituspaavirket tilstand.

En manglende meddelelse af tekniske forskrifter, som udgoer en proceduremangel ved deres vedtagelse, goer disse uanvendelige, for saa vidt de hindrer brugen eller forhandlingen af et produkt, der ikke er i overensstemmelse med disse forskrifter, men den medfoerer derimod ikke, at alle anvendelser af et produkt, som er i overensstemmelse med de ikke-meddelte forskrifter, bliver ulovlige. De offentlige myndigheders anvendelse af et alcometer er imidlertid ikke er egnet til at udgoere nogen hindring for samhandelen, som kunne have vaeret undgaaet, hvis meddelelsesproceduren havde vaeret fulgt.

Dommens præmisser

1 Ved kendelse af 13. juni 1997, indgaaet til Domstolen den 18. juni 1997, har Arrondissementsrechtbank, Maastricht, i medfoer af EF-traktatens artikel 177 stillet to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af Raadets direktiv 83/189/EOEF af 28. marts 1983 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter (EFT L 109, s. 8, herefter »direktivet«).

2 Disse spoergsmaal er blevet rejst under en straffesag mod Johannes Lemmens, der er tiltalt for at have foert motorkoeretoej i spirituspaavirket tilstand.

3 Artikel 8, stk. 2, litra a), i Wegenverkeerswet 1994 (lov om vejtrafik, Stb. 1995, 475) bestemmer, at ingen maa foere et motorkoeretoej eller som foerer foranledige, at det foeres, efter indtagelse af alkoholholdige drikke i et saadant omfang, at en undersoegelse udviser et indhold af alkohol i udaandingsluften, der overstiger 220 mikrogram alkohol pr. liter udaandet luft.

4 Artikel 163, stk. 1 og 2, i den samme lov har foelgende ordlyd:

»1. Saafremt foereren af et motorkoeretoej mistaenkes for at have overtraadt artikel 8, kan politiet paalaegge ham at aflaegge en proeve som omfattet af artikel 8, stk. 2, litra a).

2. Foereren, der har faaet det i stk. 1 anfoerte paalaeg, er forpligtet til at puste sin udaandingsluft ud i et apparat, der er beregnet til denne undersoegelse, og til at efterkomme politiets instruktioner om afviklingen af proeven.«

5 Artikel 163, stk. 10, bestemmer, at justitsministeren kan fastsaette naermere fremgangsmaader vedroerende disse bestemmelser i en administrativ forskrift.

6 Besluit alcoholonderzoeken af 24. september 1987 (Stb. 432), som er blevet aendret flere gange (herefter »bekendtgoerelsen om undersoegelse af alkoholindhold 1987«), bestemmer saaledes i artikel 3, at der til udfoerelsen af en analyse af udaandingsluft skal anvendes et alcometer af en bestemt type, der fastsaettes af justitsministeren, idet det forudsaettes, at dette apparatur er blevet godkendt efter en undersoegelse foretaget af et kontrolorgan, som er udpeget af ministeren. Artikel 5 i samme bekendtgoerelse bestemmer endvidere, at justitsministeren fastsaetter de betingelser, som alcometrene skal opfylde, og reglerne for de afproevninger, som de skal underkastes.

7 Reglerne i henhold til artikel 5 i bekendtgoerelsen om undersoegelse af alkoholindhold 1987 er blevet fastsat ved Regeling ademanalyse af 25. september 1987 (bekendtgoerelse om analyse af udaandingsluft, Stcrt. 187), som er blevet aendret flere gange (herefter »bekendtgoerelsen om analyse af udaandingsluft 1987«). Denne bekendtgoerelse bestemmer i artikel 2, stk. 1, at for at et alcometer kan anvendes af politiet til undersoegelse af alkoholindholdet, skal det vaere af en af en type, der er godkendt efter en proevning, der udfoeres af kontrolorganet paa grundlag af punkt 4.3 i bekendtgoerelsens bilag 1, og det bestemmes i artikel 3, stk. 1, at alcometeret endvidere skal vaere godkendt efter en afproevning, der udfoeres af kontrolorganet paa grundlag af punkt 4.4 eller punkt 4.5 i samme bilag.

8 Bilag 1 til bekendtgoerelsen om analyse af udaandingsluft 1987 fastsaetter de karakteristika, som alcometrene skal have, saerlig for saa vidt angaar kvalitet og ydeevne, proevning og proevningsmetoder samt procedurer for overensstemmelsesvurdering.

9 Direktivets artikel 8 og 9 i deres oprindelige udformning, som var i kraft paa det tidspunkt, hvor de to bekendtgoerelser fra 1987 blev udstedt, paalaegger medlemsstaterne dels at underrette Kommissionen om de udkast til tekniske forskrifter, der falder inden for direktivets anvendelsesomraade, dels at udsaette vedtagelsen af disse udkast i tre maaneder, medmindre der foreligger saerlige presserende grunde som beskrevet i artikel 9, stk. 3. Under saerlige omstaendigheder, som er beskrevet i artikel 9, stk. 1 og 2, kan denne frist forlaenges med tre eller ni maaneder.

10 Ved dom af 30. april 1996, sag C-194/94, CIA Security International (Sml. I, s. 2201, praemis 54), har Domstolen fortolket direktivet saaledes, at manglende overholdelse af meddelelsespligten, som paalagt ved direktivets artikel 8 og 9, medfoerer, at de paagaeldende tekniske forskrifter ikke kan bringes i anvendelse, saaledes at de foelgelig ikke kan goeres gaeldende over for borgerne. Domstolen har som foelge heraf kendt for ret, at borgerne kan paaberaabe sig de naevnte bestemmelser for en national ret, og at det paahviler denne at afslaa at anvende en national teknisk forskrift, der ikke er blevet meddelt i overensstemmelse med direktivet.

11 Som foelge af denne dom udarbejdede den nederlandske regering en fortegnelse over de nationale forskrifter, som eventuelt skulle have vaeret meddelt Kommissionen i overensstemmelse med direktivet. Blandt disse forskrifter fandtes bekendtgoerelsen om undersoegelse af alkoholindhold 1987 og bekendtgoerelsen om analyse af udaandingsluft 1987. I forbindelse med denne »udbedringsoperation« gav den nederlandske regering endvidere Kommissionen meddelelse om bekendtgoerelse om undersoegelse af alkoholindhold 1997 og bekendtgoerelse om analyse af udaandingsluft 1997, som er identiske med de to bekendtgoerelser fra 1987.

12 Det fremgaar af forelaeggelseskendelsen, at Johannes Lemmens under straffesagen mod ham anfoerte: »Jeg har laest i pressen, at der er problemer med alcometrene. Jeg paaberaaber mig, at dette apparatur ikke er blevet meddelt Bruxelles, og spoerger mig selv om, hvilke konsekvenser det kan have for min sag.«

13 Under disse omstaendigheder har den forelaeggende ret besluttet at udsaette sagen og at forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:

»1) Kan en person eller en, der moeder for ham, der er tiltalt for overtraedelse af artikel 8, stk. 2, litra a), i Wegenverkeerswet 1994, med foeje paaberaabe sig, at bekendtgoerelse om analyse af udaandingsluft 1987, med senere aendringer, vedroerende de naermere regler om de krav, som alcometre skal opfylde, og om de undersoegelser, de skal underkastes - bestemmelser, som hvad angaar de i artikel 8, stk. 2, litra a), i Wegenverkeerswet 1994 naevnte undersoegelser ifoelge artikel 65 i Invoeringswet Wegenverkeerswet 1994 har hjemmel i artikel 163 i Wegenverkeerswet 1994 sammenholdt med artikel 5 i bekendtgoerelse om undersoegelse af alkoholindhold 1987, med senere aendringer - ikke kan finde anvendelse med den begrundelse, at Kommissionen hvad angaar denne lovgivning ikke har faaet meddelelse herom som omhandlet i artikel 8 i direktiv 83/189/EOEF?

2) Skal en retsinstans, der behandler en straffesag, jf. ovenfor, af egen drift undlade at anvende denne lovgivning under hensyn til, at den ikke er meddelt?«

14 Under hensyn til, at den nederlandske og den franske regering har anfoert, at bekendtgoerelsen om analyse af udaandingsluft 1987 ikke indeholder tekniske forskrifter i direktivets forstand, maa dette spoergsmaal behandles foerst.

15 I denne forbindelse bemaerkes det, at begrebet »teknisk forskrift« er defineret i direktivets artikel 1, nr. 5, som »tekniske specifikationer, herunder de administrative bestemmelser, der gaelder herfor, som retligt eller faktisk skal overholdes, for at et produkt kan markedsfoeres eller anvendes i en medlemsstat eller i en vaesentlig del af denne stat, bortset fra de specifikationer, som de lokale myndigheder fastsaetter«. Ifoelge nr. 1 i samme bestemmelse forstaas der ved tekniske specifikationer »en specifikation, der indeholdes i et dokument, som fastlaegger karakteristika for et produkt, som f.eks. kvalitet, brugsegenskaber, sikkerhed, dimensioner, herunder terminologiske forskrifter for varen, symboler, proevning og proevningsmetoder, emballering, maerkning eller etikettering«.

16 Den nederlandske og den franske regering har anfoert, at selv om bekendtgoerelsen om analyse af udaandingsluft 1987 fastsaetter de karakteristika, som alcometrene skal have, og selv om politiet er forpligtet til at anvende godkendte apparater for at bevise, at overtraedelsen faktisk er blevet begaaet, falder den ikke ind under direktivets anvendelsesomraade. De har anfoert to begrundelser herfor.

17 For det foerste har den nederlandske regering gjort gaeldende, at bekendtgoerelsen om analyse af udaandingsluft 1987 finder anvendelse inden for strafferettens omraade, hvilket ligger uden for faellesskabsrettens omraade.

18 Den franske regering har anfoert, at direktivet ikke finder anvendelse paa produkter, der i lighed med de i hovedsagen omhandlede er beregnet til en anvendelse, som henhoerer under statsmagtens befoejelser, og saaledes navnlig under medlemsstaternes forfoelgning af straffesager.

19 Disse anbringender kan ikke tages til foelge. Selv om det er korrekt, at straffelovgivningen og reglerne om behandlingen af straffesager principielt henhoerer under medlemsstaternes kompetence, kan det ikke heraf udledes, at dette retsomraade ikke kan vaere beroert af faellesskabsretten (jf. herom dom af 2.2.1989, sag 186/87, Cowan, Sml. s. 195, praemis 19, og af 11.11.1981, sag 203/80, Casati, Sml. s. 2595, praemis 27).

20 For saa vidt angaar den foreliggende sag fremgaar der intet af direktivet om, at tekniske forskrifter, som er omfattet af artikel 1, er undtaget fra meddelelsespligten, saafremt de har tilknytning til det strafferetlige omraade, og at direktivets anvendelsesomraade er begraenset til produkter, der er beregnet til en anvendelse, som ikke henhoerer under statsmagtens befoejelser. I denne forbindelse bemaerkes det, at Domstolen allerede har udtalt i dom af 20. marts 1997, sag C-13/96, Bic Benelux ( Sml. I, s. 1753, praemis 19), at et direktiv finder anvendelse paa tekniske forskrifter uafhaengigt af de grunde, som har begrundet deres vedtagelse.

21 For det andet har den nederlandske regering gjort gaeldende, at de omtvistede forskrifter ikke finder anvendelse paa personer, som fremstiller eller forhandler alcometrene, men alene finder anvendelse paa en bestemt type koebere, nemlig politiets tjenestegrene. For saa vidt angaar det marked for alcometre, som ikke er beroert, kan apparater, som ikke er i overensstemmelse med bekendtgoerelsen om analyse af udaandingsluft 1987, forhandles og anvendes uden begraensninger.

22 Den nederlandske regering har tilfoejet, at de forskrifter, som er indeholdt i bekendtgoerelsen om analyse af udaandingsluft 1987, henvender sig til politiets medarbejdere og har til formaal at sikre paalideligheden af alcometrene, idet de skaffer bevis for foererens spirituspaavirkede tilstand, men de fastsaetter ikke de betingelser, som alcometrene skal opfylde for at kunne forhandles.

23 Den franske regering har ud fra de samme betragtninger gjort gaeldende, at for at kunne betegnes som tekniske forskrifter i direktivets forstand skal de paagaeldende forskrifter vedroere produkter, der er beregnet til almindeligt brug.

24 Disse anbringender kan ikke tages til foelge. Det er korrekt, at der kan findes forskrifter, som fastsaetter visse tekniske specifikationer for et produkt, saafremt det er beregnet for en bestemt gruppe brugere, hvorved det saerlige formaal for denne gruppe er bestemmende for indholdet af specifikationerne, hvis forbindelse med fremstillingen og forhandlingen af det naevnte produkt er for fjern til, at de kan kvalificeres som tekniske forskrifter i direktivets forstand. Dette er imidlertid ikke tilfaeldet i denne sag.

25 Selv om det antages, at der i Nederlandene findes et marked for alcometre, der ikke er i overensstemmelse med bekendtgoerelsen om analyse af udaandingsluft 1987, gaelder det ikke desto mindre, at forskrifterne i denne bekendtgoerelse skal overholdes af dem, som saelger disse apparater til politiets tjenestegrene, som er en meget stor bruger af dem paa det nederlandske marked.

26 Det maa derfor fastslaas, at bekendtgoerelsen om analyse af udaandingsluft 1987 indeholder tekniske forskrifter, som skulle have vaeret meddelt Kommissionen i overensstemmelse med direktivets artikel 8, foer de blev vedtaget.

27 Med sit foerste spoergsmaal har den nationale ret naermere bestemt spurgt, om direktivet skal fortolkes saaledes, at manglende overholdelse af pligten i henhold til direktivets artikel 8 til at give meddelelse om tekniske forskrifter vedroerende alcometre medfoerer, at det bevis, der er tilvejebragt ved hjaelp af et alcometer, som er godkendt i overensstemmelse med disse forskrifter, ikke kan goeres gaeldende over for en borger, der er sigtet for koersel i spirituspaavirket tilstand.

28 Kommissionen og de regeringer, der har afgivet indlaeg for Domstolen, har anfoert, at dette spoergsmaal skal besvares benaegtende.

29 Den nederlandske regering har navnlig gjort gaeldende, at den tiltalte i hovedsagen ikke har nogen beskyttelsesvaerdig interesse i at paaberaabe sig, at de tekniske forskrifter ikke kan finde anvendelse. Da direktivets formaal er at sikre varernes frie bevaegelighed, er det alene de borgere, der producerer eller importerer varerne, der har en direkte interesse i, at de tekniske forskrifter i bekendtgoerelsen vedroerende analyse af udaandingsluft 1987 er blevet kontrolleret paa grundlag af direktivet.

30 Ifoelge Det Forenede Kongeriges regering fremgaar det af den ovenfor naevnte dom i CIA Security International-sagen, at det er selve den tekniske forskrift, der ikke er blevet meddelt, som ikke kan goeres gaeldende over for borgerne. Direktivet, som alene skal udelukke hindringer for samhandelen, har ikke til formaal at goere det ulovligt at anvende et produkt, der er forhandlet i overensstemmelse med en teknisk forskrift, der ikke er meddelt.

31 Kommissionen og den franske regering har anfoert, at mens betingelserne for, at direktivets artikel 8 kan have direkte virkning, ligesom sanktionen for manglende overholdelse af denne bestemmelse, nemlig manglende mulighed for at goere den ikke-meddelte forskrift gaeldende over for borgerne, er fastlagt med bindende virkning i faellesskabsretten, tilkommer det den nationale retsorden at bestemme indholdet og de konkrete konsekvenser af denne sanktion, idet det dels skal tages i betragtning, at betingelserne for, at en borger kan paaberaabe sig overtraedelsen af faellesskabsretten, ikke maa vaere mindre gunstige for ham end dem, som han skal overholde i tilfaelde af en tilsvarende overtraedelse af national ret, dels, at faellesskabsrettens effektive virkning ikke maa beroeres. Kommissionen finder foelgelig, at faellesskabsretten ikke er til hinder for anvendelsen af et princip i national ret om, at manglende overholdelse af pligten til at meddele tekniske forskrifter ikke medfoerer, at lovgivningen om koersel i spirituspaavirket tilstand bliver uanvendelig, forudsat at det ligeledes er udelukket, at den tiltalte kan paaberaabe sig manglende overholdelse af en lignende forpligtelse i national ret.

32 I denne henseende skal det bemaerkes, at Domstolen i praemis 40 i den ovennaevnte dom i CIA Security International-sagen har fremhaevet, at direktivet har til formaal gennem en praeventiv kontrol at sikre varernes frie bevaegelighed, der er en del af Faellesskabets grundlag. En saadan kontrol er hensigtsmaessig i det omfang, tekniske forskrifter, som er omfattet af direktivet, kan udgoere hindringer for samhandelen mellem medlemsstater, idet saadanne kun kan tillades, saafremt de er noedvendige for at tilgodese tvingende hensyn af almen interesse.

33 I praemis 48 og 54 i samme dom har Domstolen efter at have bemaerket, at meddelelsespligten er et vaesentligt led i gennemfoerelsen af denne faellesskabskontrol, udtalt, at kontrollens effektivitet styrkes i det omfang, direktivet fortolkes saaledes, at en tilsidesaettelse af meddelelsespligten maa anses for en vaesentlig proceduremangel, der kan medfoere, at de paagaeldende tekniske forskrifter ikke kan bringes i anvendelse, saaledes at de foelgelig ikke kan goeres gaeldende over for borgerne.

34 I en straffesag som hovedsagen er de regler, der finder anvendelse over for den tiltalte, dels dem, som forbyder og fastsaetter straf for koersel i spirituspaavirket tilstand, dels dem, som forpligter foereren til at puste sin udaandingsluft ud i et apparat, der anvendes til undersoegelse af alkoholindholdet, idet resultatet af denne undersoegelse udgoer et bevismiddel under straffesagen. Disse regler er forskellige fra dem, som ikke kan goeres gaeldende over for borgerne, hvis de ikke er meddelt Kommissionen i overensstemmelse med direktivet.

35 Det bemaerkes, at en manglende meddelelse af tekniske forskrifter, som udgoer en proceduremangel ved deres vedtagelse, goer disse uanvendelige, for saa vidt de hindrer brugen eller forhandlingen af et produkt, der ikke er i overensstemmelse med disse forskrifter, men den medfoerer derimod ikke, at alle anvendelser af et produkt, som er i overensstemmelse med de ikke-meddelte forskrifter, bliver ulovlige.

36 De offentlige myndigheders anvendelse af et produkt som i den foreliggende sag er imidlertid ikke egnet til at udgoere nogen hindring for samhandelen, som kunne have vaeret undgaaet, hvis meddelelsesproceduren havde vaeret fulgt.

37 Det foerste spoergsmaal maa derfor besvares med, at direktivet skal fortolkes saaledes, at manglende overholdelse af pligten i henhold til direktivets artikel 8 til at give meddelelse om tekniske forskrifter vedroerende alcometre ikke medfoerer, at det bevis, som er tilvejebragt ved hjaelp af et alcometer, der er godkendt i overensstemmelse med de ikke-meddelte forskrifter, ikke kan goeres gaeldende over for en borger, der er sigtet for koersel i spirituspaavirket tilstand.

38 Som foelge af besvarelsen af det foerste spoergsmaal er det ufornoedent at besvare det andet spoergsmaal.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

39 De udgifter, der er afholdt af den nederlandske, den franske og Det Forenede Kongeriges regering samt af Kommissionen, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN

vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Arrondissementsrechtbank, Maastricht, ved kendelse af 13. juni 1997, for ret:

Raadets direktiv 83/189/EOEF af 28. marts 1983 om en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter skal fortolkes saaledes, at manglende overholdelse af pligten i henhold til direktivets artikel 8 til at give meddelelse om tekniske forskrifter vedroerende alcometre ikke medfoerer, at det bevis, som er tilvejebragt ved hjaelp af et alcometer, der er godkendt i overensstemmelse med de ikke-meddelte forskrifter, ikke kan goeres gaeldende over for en borger, der er sigtet for koersel i spirituspaavirket tilstand.