Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Præjudicielle spørgsmål – bedømmelse af gyldigheden – spørgsmål om gyldigheden af en beslutning, der ikke er anfægtet i henhold til artikel 230 EF

(Art. 230 EF og 234 EF)

2. Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – grænser – åbenbart irrelevant spørgsmål

(Art. 234 EF)

3. Konkurrence – fællesskabsregler – adressater – virksomheder – begreb

(Art. 87, stk. 1, EF)

4. Konkurrence – fællesskabsregler – adressater – virksomheder – begreb

(Art. 87, stk. 1, EF)

5. Statsstøtte – begreb

(Art. 87, stk. 1, EF)

6. Statsstøtte – begreb – selektive foranstaltninger

(Art. 87, stk. 1, EF)

7. Statsstøtte – påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne – konkurrencebegrænsning – bedømmelseskriterier

(Art. 87, stk. 1, EF)

8. Statsstøtte – begreb

(Art. 87, stk. 1, EF)

Sammendrag

1. Hvis et præjudicielt spørgsmål om vurdering af en kommissionsbeslutnings gyldighed er blevet stillet af den forelæggende ret af egen drift og ikke på anmodning fra en berørt part, som efter at have haft muligheden for at anlægge et annullationssøgsmål mod beslutningen ikke har benyttet sig heraf inden for fristen, der er bestemt i artikel 230 EF, kan det nævnte præjudicielle spørgsmål ikke erklæres for uegnet til besvarelse som følge heraf.

(jf. præmis 72-74)

2. Domstolen kan beslutte ikke at træffe afgørelse vedrørende et præjudicielt spørgsmål fra en national ret om gyldigheden af en fællesskabsretsakt, når det klart fremgår, at den ønskede vurdering savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand.

(jf. præmis 75)

3. Begrebet »virksomhed« omfatter inden for konkurrencerettens område enhver enhed, som udøver økonomisk virksomhed, uanset denne enheds retlige status og dens finansieringsmåde.

Enhver virksomhed, der består i at udbyde varer og tjenesteydelser på et bestemt marked, er økonomisk virksomhed. Selv om den økonomiske aktivitet oftest udøves direkte på markedet, er det dog ikke udelukket, at denne aktivitet dels udøves af en erhvervsdrivende med direkte kontakt til markedet, dels indirekte af en anden enhed, der kontrollerer denne erhvervsdrivende inden for rammerne af en økonomisk enhed, som de udgør tilsammen.

I den forbindelse er selve besiddelsen af kapitalandele – selv kontrollerende andele – ikke tilstrækkelig til at udgøre en økonomisk virksomhed udøvet af den, der har disse kapitalandele i sin besiddelse, når besiddelsen kun danner grundlag for udøvelsen af de rettigheder, der er knyttet til at være aktionær eller medindehaver, samt i givet fald for modtagelsen af udbytte, der blot er afkastet af ejendomsretten til et formuegode. Til gengæld skal en enhed, som ejer kontrollerende kapitalandele i et selskab, og som rent faktisk udøver denne kontrol ved direkte eller indirekte indblanding i driften af dette selskab, anses for deltager i den erhvervsvirksomhed, der udøves af den kontrollerede virksomhed, og den skal således selv kvalificeres som en virksomhed i artikel 87, stk. 1, EF’s forstand.

I modsat fald ville en simpel opdeling af en virksomhed i to adskilte enheder, hvoraf den første direkte fortsætter den tidligere økonomiske aktivitet, og den anden helt kontrollerer den første og samtidig blander sig i dens drift, være tilstrækkeligt til at fratage de fællesskabsretlige regler om statsstøtte deres effektive virkning. Opdelingen ville gøre det muligt for den anden enhed at nyde godt af støtte eller andre fordele, der ydes af staten eller ved hjælp af statsmidler, og helt eller delvist at bruge disse til fordel for den første enhed, hvilket ligeledes er af interesse for den økonomiske enhed, de to enheder udgør.

En juridisk person som en bankfond, der kontrollerer kapitalen i en bankvirksomhed – efter en ordning, hvis bestemmelser angiver et formål, der går videre end en investors rene kapitalinvestering og gør det muligt at udøve kontrolfunktioner, men også at formulere nye opgaver og yde finansiel opbakning, og således anskueliggør, at der findes organisatoriske og funktionelle forbindelser mellem bankfondene og bankselskaberne – kan anses for en »virksomhed« i artikel 87, stk. 1, EF’s forstand og dermed som omfattet af de fællesskabsretlige regler vedrørende statsstøtte.

(jf. præmis 107-118 og 125 samt domskonkl. 1)

4. En juridisk person som en bankfond, hvis aktivitet begrænser sig til udbetaling af bidrag til institutioner, der arbejder uden gevinst for øje, kan ikke anses for en »virksomhed« i artikel 87, stk. 1, EF’s forstand. En sådan aktivitet er nemlig udelukkende af social karakter og udøves ikke på et marked i konkurrence med andre erhvervsdrivende. Ved udøvelsen af den nævnte aktivitet handler bankfonden som en velgørende organisation og ikke som en virksomhed.

Derimod vil en bankfond, der selv handler inden for områder af almen interesse eller vedrørende socialt gavnlige formål og herved udnytter den bemyndigelse, den har fået tildelt af den nationale lovgiver til at udføre finansielle og forretningsmæssige transaktioner samt transaktioner vedrørende fast ejendom og løsøre, der er nødvendige eller hensigtsmæssige med henblik på virkeliggørelsen af de formål, der er blevet fastsat for den, kunne befinde sig i en situation, hvor den udbyder varer eller tjenesteydelser på markedet i konkurrence med andre erhvervsdrivende, f.eks. inden for områder som videnskabelig forskning, uddannelse, kunst eller sundhed.

Foreligger en sådan situation, skal bankfonden anses for en virksomhed, idet den udøver en økonomisk aktivitet, uanset om udbuddet af varer eller tjenesteydelser sker uden gevinst for øje, eftersom de udbydes i konkurrence med erhvervsdrivende, der arbejder med gevinst for øje, og den er derfor underlagt Fællesskabets regler om statsstøtte.

(jf. præmis 119-125 og domskonkl. 1)

5. Støttebegrebet er mere generelt end tilskudsbegrebet, fordi det ikke blot omfatter positive ydelser såsom selve tilskuddene, men ligeledes de indgreb, der under forskellige former letter de byrder, som normalt belaster en virksomheds budget, og derved, uden at være tilskud i ordets egentlige forstand, er af samme art og har tilsvarende virkninger.

Det følger heraf, at en foranstaltning, hvorved offentlige myndigheder indrømmer visse virksomheder en afgiftsfritagelse, der, selv om den ikke indebærer en overførsel af statslige midler, giver de fritagne virksomheder en gunstigere økonomisk stilling end andre afgiftspligtige, udgør en statsstøtte som omhandlet i artikel 87, stk. 1, EF. Ligeledes kan en foranstaltning, der tildeler visse virksomheder en skattenedsættelse eller en udsættelse af betaling af skatter, der normalt ville være forfaldne til betaling, udgøre statsstøtte.

(jf. præmis 131 og 132)

6. En skattefordel, der er tildelt visse virksomheder i betragtning af den retlige form, de har – som offentligretlig juridisk person eller fond – og under hensyn til de områder, inden for hvilke de udøver deres aktiviteter, finder ikke anvendelse for alle erhvervsdrivende, og den kan således ikke anses for at være en generel skattepolitisk eller økonomisk-politisk foranstaltning, og den er følgelig selektiv.

(jf. præmis 135, 136 og 138)

7. Artikel 87, stk. 1, EF forbyder støtte, der påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne og fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencen. Med henblik på en national foranstaltnings kvalificering som ulovlig statsstøtte skal det ikke godtgøres, at støtten reelt påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne og faktisk fordrejer konkurrencen, men alene undersøges, om støtten kan påvirke denne samhandel og fordreje konkurrencen. Særligt når en støtte, der er ydet af en medlemsstat, styrker en virksomheds stilling i forhold til andre virksomheder, som den konkurrerer med i samhandelen inden for Fællesskabet, må det antages, at denne samhandel påvirkes af støtten. Den omstændighed, at en økonomisk sektor har været genstand for liberalisering på fællesskabsplan, er i den henseende tilstrækkelig med henblik på redegørelsen for den faktiske eller potentielle virkning af støtten for konkurrencen såvel som for støttens påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne.

Endvidere er det ikke nødvendigt, at den begunstigede virksomhed selv tager del i samhandelen mellem medlemsstaterne. Når en medlemsstat tildeler støtte til en virksomhed, kan den indenlandske aktivitet fastholdes eller styrkes, hvilket vil svække andre medlemsstaters virksomheders mulighed for at etablere sig på denne medlemsstats marked. Derudover vil en styrkelse af en virksomhed, der indtil dette tidspunkt ikke havde taget del i samhandelen mellem medlemsstaterne, kunne bringe den i en position, der ville give den mulighed for at etablere sig på en anden medlemsstats marked.

(jf. præmis 139-143)

8. En fritagelse for skat på udbytte for bankfonde, som ejer kapitalandele i en bankvirksomhed, og som udelukkende forfølger velgørende, uddannelsesmæssige, undervisningsmæssige, universitetsstudiemæssige og forskningsvidenskabelige formål, kan kvalificeres som statsstøtte i artikel 87, stk. 1, EF’s forstand. En sådan national foranstaltning betragtes nemlig som en statslig finansiering. Derudover er den selektiv. Endelig griber en sådan fordel ind i sektoren for finansielle tjenesteydelser, som har været genstand for en væsentlig liberaliseringsproces på fællesskabsplan, der har forstærket den konkurrence, som allerede kunne følge af den frie bevægelighed for kapital, der er foreskrevet i traktaten, og den kan med hensyn til finansiering og/eller likviditet dels styrke stillingen for den økonomiske enhed, som er aktiv i banksektoren, og som består af bankfonden og bankselskabet, dels styrke bankfondens stilling vedrørende de aktiviteter, den bl.a. udøver inden for det sociale, videnskabelige eller kulturelle område.

(jf. præmis 133, 138, 145 og 146 samt domskonkl. 2)