Appel iværksat den 25. maj 2021 af PNB Banka AS til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Tiende Afdeling) den 12. marts 2021 i sag T-50/20, PNB Banka mod ECB

(Sag C-326/21 P)

(2021/C 382/13)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: PNB Banka AS (ved Rechtsanwalt O. Behrends)

Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Centralbank (ECB)

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede kendelse ophæves.

— Det fastslås, at ECB’s afgørelse af 19. november 2019 om afslag på at pålægge kurator for appellanten at give den advokat, som er befuldmægtiget af appellantens bestyrelse, adgang til dens lokaler, oplysninger, den er i besiddelse af, personale og ressourcer, er ugyldig, jf. artikel 264 TEUF.

— For så vidt som Domstolen ikke kan træffe afgørelse om sagens realitet, hjemvises sagen til Retten, for at denne kan træffe afgørelse i annullationssøgsmålet.

— ECB tilpligtes at betale appellantens omkostninger og omkostningerne i forbindelse med appelsagen.

Anbringender og væsentligste argumenter

Til støtte for appellen har appellanten fremsat tolv anbringender.

Første appelanbringende om, at Retten med urette støttede sig på en retspraksis vedrørende søgsmål anlagt af ikke-adressater til prøvelse af EU-retsakter med bred generel virkning, der kræver gennemførelse eller indebærer nationale gennemførelsesretsakter, og anvendte denne retspraksis på den foreliggende sag, som vedrører et direkte søgsmål til prøvelse af en individuel EU-retsakt, der alene kan anfægtes ved et annullationssøgsmål anlagt på grundlag af artikel 263 TEUF, og som har direkte virkning uden først at skulle gennemføres.

Andet appelanbringende om, at den appellerede kendelse tilsidesætter princippet om, at adgang til Domstolen inden for rammerne af artikel 263 TEUF ikke må afhænge af medlemsstaterne.

Tredje appelanbringende om, at den appellerede kendelse er uforenelig med Den Europæiske Unions Domstols enekompetence i henhold til artikel 263 TEUF.

Fjerde appelanbringende om, at den appellerede kendelse er i strid med princippet om, at et retsmiddel ikke er effektivt, hvis det af strukturelle grunde er teoretisk eller illusorisk.

Femte appelanbringende om, at den appellerede kendelse tilsidesætter chartrets artikel 51.

Sjette appelanbringende om, at den appellerede kendelse er baseret på en fejlagtig teleologisk indskrænkning af ECB’s tilsynsbeføjelser.

Syvende appelanbringende om, at Retten undlod at tage i betragtning, at analysen i henhold til chartrets artikel 47 skal være baseret på, hvordan den pågældende EU-institution reelt handler og kan handle, og ikke alene på dens mulighed for at udstede et bindende påbud over for tredje parter.

Ottende appelanbringende om, at den appellerede kendelse er baseret på en fejlagtig sondring mellem lovgivningen om tilsynsopgaver og lovgivningen om insolvens.

Niende appelanbringende om, at Retten fejlagtigt lagde til grund, at ECB ikke havde den fornødne kompetence.

Tiende appelanbringende om, at den appellerede kendelse er baseret på en fejlagtig opfattelse af, hvad inddragelsen af tilladelsen indebærer i forhold til ECB’s kompetence.

Ellevte appelanbringende om, at Retten fejlagtigt antog, at ECB havde efterkommet dom af 5. november 2019, ECB m.fl. mod Trasta Komercbanka m.fl. (C-663/17 P, C-665/17 P og C-669/17 P, EU:C:2019:923).

Tolvte appelanbringende om, at Retten ikke i tilstrækkeligt omfang tog højde for appellantens anbringender vedrørende dennes ret til at blive hørt, begrundelsespligten og princippet om nemo auditor.