ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 161/46

Sag anlagt den 7. april 2010 — Entegris mod KHIM — Optimize Technologies (OPTIMIZE TECHNOLOGIES)

(Sag T-163/10)

(2010/C 161/73)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Entegris, Inc. (Billerica, De Forenede Stater) (ved barrister T. Ludbrook og solicitor M. Rosser)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Optimize Technologies, Inc. (Oregon City, De Forenede Stater)

Sagsøgerens påstande

— Sagøgeren gives medhold.

— Afgørelse truffet den 18. januar 2010 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 802/2009-2) annulleres.

— Den omhandlede EF-varemærkeansøgning afslås.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ansøger om EF-varemærket: Optimize Technologies, Inc.

Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »OPTIMIZE TECHNOLOGIES« for varer i klasse 9

Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Entegris, Inc.

Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: EF-varemærkeregistrering af ordmærket »OPTIMIZER« for varer i klasse 1, 9 og 11

Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen taget til følge

Appelkammerets afgørelse: Annullation af den anfægtede afgørelse og afslag på indsigelsen i dens helhed

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning nr. 207/2009, idet appelkammeret undlod at anvende den nævnte bestemmelse i overensstemmelse med den relevante retspraksis, hvorved appelkammeret fejlagtigt fandt, at der ikke var risiko for forveksling mellem de omhandlede varemærker.
—

Subsidiært forkastes den indsigelse, som GESTIÓN DE RECURSOS Y SOLUCIONES EMPRESARIALES, S.L. har rejst mod EF-varemærke nr. 5153325, og det fastslås, at det pågældende varemærke kan registreres ikke blot i klasse 41, men også for alle de tjenesteydelser, der er ansøgt om i klasse 37 og 42, og indsigeren tilpligtes at betale sagens omkostninger i forbindelse med indsigelsen og klagen for Harmoniseringskontoret.
—

for så vidt som det fastslog, at der forelå en fuldstændig mangel på lighed mellem tegnene ved at støtte sig til en forkert gengivelse af den omstridte varemærkeansøgning, ved navnlig ikke at foretage en præcis fastlæggelse af den relevante kundekreds og ved at undlade at begrunde, hvorfor ordene BASE-SEAL havde fornødent særpræg og var dominerende.
Sag anlagt den 13. april 2010 — Niki Luftfahrt mod Kommissionen

(Sag T-162/10)

(2010/C 161/72)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Niki Luftfahrt GmbH (Wien, Østrig) (ved Rechtsanwalt H. Asenbauer)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Europa-Kommissionens anfægtede afgørelse af 28. august 2009, COMP/M.5440 — Lufthansa/Austrian Airlines, annulleres i henhold til artikel 264, stk. 1, TEUF (artikel 231, stk. 1 EF).

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har anfægtet Kommissionens beslutning K(2009) 6690 endelig udg. af 28. august 2009, der erklærer en fusion forenelig med det fælles marked og EØS-aftalen (sag COMP/M.5440 — Lufthansa/Austrian Airlines). I denne beslutning er det Kommissionens opfattelse, at Deutsche Lufthansa AG’s overtagelse af enekontrollen med virksomheden Austrian Airlines — under forudsætning af gennemførelsen af de af Deutsche Lufthansa AG afgivne tilsagn — er forenelig med det fælles marked og EØS-aftalen.

Til støtte for søgsmålet om annullation har sagsøgeren, der driver et privatfinansieret luftfartselskab, for det første gjort gældende, at Kommissionen har tilsidesat EF-traktaten (eller TEUF) og dennes gennemførelsesbestemmelser. I den forbindelse kritiseres det, at Kommissionen i sin beslutning har lagt en markedsdefinition til grund, der er til hinder for en undersøgelse af alle de skadelige virkninger af en sådan fusion i forhold til konkurrenceretten. Endvidere har sagsøgeren gjort gældende, at Kommissionen især har vurderet virkningerne af fusionen for luftruterne til Østeuropa forkert, således at der i den henseende foreligger et alvorligt åbenbart fejlskøn. Desuden har Kommissionen tilsidesat retningslinjerne for vurdering af horisontale fusioner efter Rådets forordning om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (1). Ifølge sagsøgeren har Kommissionen i særdeleshed overset, at den omhandlede fusion har skadelige virkninger for konkurrencen på det fælles marked, idet konkurrenceevnen hos de øvrige operatører på det pågældende marked begrænses, der vil ikke være alternative udbydere til stede på de berørte markeder, og adgangen til disse markeder er ikke tilstrækkeligt nem. Endvidere har sagsøgeren gjort gældende, at de af Kommissionen accepterede tilsagn fra Deutsche Lufthansa AG ikke er egnede til at hindre en væsentlig begrænsning af en effektiv konkurrence.

Sagsøgeren har for det andet gjort gældende, at artikel 253 EF (artikel 296 TEUF) er blevet tilsidesat, idet Kommissionen ikke har begrundet den anfægtede beslutning behørigt, da Kommissionen ikke har anført, på grundlag af hvilke konkrete argumenter en begrænsning af konkurrencen på luftruterne til Østeuropa skulle være udelukket. Endvidere har sagsøgeren kritiseret, at de faktiske omstændigheder er utilstrækkeligt underbygget.

For det tredje har sagsøgeren hævdet, at Kommissionen har begået magtfordrejning.

(1) EUT 2004 C 31, s. 5.
Sag anlagt den 15. april 2010 — Kommissionen mod SEMEA

(Sag T-168/10)

(2010/C 161/76)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved S. Petrova, som befuldmægtiget, og avocat E. Bouttier)

Sagsøgt: Société d’économie mixte d’équipement de l’Aveyron (SEMEA) (Millau, Frankrig)

Sagsøgerens påstande

— Société d’économie mixte d’équipement de l’Aveyron ved dets ad hoc fuldmagtshaver tilpligtes at betale sagsøgeren et beløb svarende til 41 012 EUR, principalt med renter, der er påløbet siden 10. marts 1992, eller subsidiært: siden 27. april 1993.

— Der træffes bestemmelse om, at renterne kapitaliseres.

— Selskabet SEMEA tilpligtes at betale 5 000 EUR som følge af dets overdrevne modstand.

— Selskabet SEMEA tilpligtes at betale udgifterne til nærværende sag.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Det Europæiske Fællesskab ved Kommissionen har den 6. juli 1990 med Société d'économie mixte d'equipement de l'Aveyron (SEMEA) indgået en støttekontrakt vedrørende lokal udvikling, bestående i udførelse af forberedende arbejder og påbegyndelse af et europæisk center for lokal virksomhed i Millau.

Kommissionen har gjort gældende, at i henhold til denne kontrakt skulle SEMEA udføre forskellige ydelser og aflægge regnskab til Kommissionen ved fremlæggelse af løbende rapporter, mens Kommissionen skulle yde økonomisk støtte til udførelsen af disse arbejder med et maksimalt beløb svarende til 135 000 EUR, begrænset til 50 % af de dokumenterede udgifter til arbejdet.

I maj 1991 ansøgte SEMEA Kommissionen om, at den nævnte kontrakt skulle udføres af en anden struktur, Association CEI12, hvilket Kommissionen accepterede med den præcisering, at aftalen ikke fritog SEMEA fra dennes forpligtelser, og SEMEA bekræftede, at den garanterede en god udførelse af kontraktens ydelser.

Efter en kontrol af, hvor langt arbejdet var skredet frem, blev det konstateret, at de samlede dokumenterede udgifter beløb sig til 187 977 EUR, og at Kommissionens bidrag derfor skulle fastsættes til 50 % af dette beløb, dvs. et beløb svarende til 93 988 EUR.

I det omfang SEMEA i henhold til kontrakten allerede havde modtaget et beløb svarende til 135 000 EUR, har nærværende søgsmål til formål at tilpligte SEMEA at tilbagebetale det, SEMEA har modtaget for meget.
—

Kommissionen tilpligtes solidarisk med et af sine medlemmer og visse af sine ansatte at betale en erstatning på 200 000 EUR for det lidte tab med tillæg af renter på 10 % fra 1995 samt procesrenter.
—

tilsidesættelse af begrebet fordel i den forstand, der ligger til grund for artikel 107, stk. 1, TEUF. Kommissionen har således for det første fejlagtigt konkluderet, at den omstændighed, at der foreligger en garanti, skabte en fordel for La Poste, og for det andet har Kommissionen fejlagtigt antaget, at den positive rating af La Poste skyldtes den hævdede garanti.
—

Afgørelse truffet den 27. januar 2010 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) i sag 1018/2009-2 annulleres, for så vidt som den afslog registreringsansøgning nr. 007576218 for de varer og tjenesteydelser, som er genstand for denne sag.
—

Afgørelse truffet den 5. februar 2010 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 662/2009-4) annulleres, og indsigelsen rejst af den anden part i sagen for appelkammeret afvises for så vidt angår farmaceutiske præparater og veterinærlægemidler, med undtagelse af lægemidler for sygdomme i centralnervesystemet.
—

For det tredje anfægter sagsøgerne betegnelsen af foranstaltningen som statsstøtte, idet det ikke er tilstrækkeligt at gøre gældende, at landbrugskooperativerne, fordi de er underlagt en anden beskatning end selskaber, nyder godt af en »fordel«, hvis de ikke udfører 100 % af deres aktiviteter med andelshaverne (model for gensidige kooperativer), hvorved Kommissionen har overset, at kooperativer og kapitalselskaber ikke er ens, hverken faktisk eller juridisk. Selv om en sådan sammenligning accepteres — quod non — udgør beskatningen af kooperativerne ikke en fordel, men forskelle, der er berettigede på grund af økonomien i og beskaffenheden af det spanske skattesystem, hvilket Kommissionen selv har anerkendt i den indledende beslutning, der ikke blev anfægtet vedrørende dette punkt i dommen af 12. december 2006.
For det første har sagsøgeren gjort gældende, at Rådet ved ikke at pålægge de klagende EU-producenter at besvare stikprøveskemaer foretog urigtig anvendelse af grundforordningens artikel 17, stk. 1 (2), anlagde et åbenbart urigtigt skøn og tilsidesatte retten til forsvar og princippet om forbud mod forskelsbehandling. Sagsøgeren har især gjort gældende, at Unionens institutioner ikke krævede, at de klagende EU-producenter besvarede stikprøveskemaer, og derfor at disse producenters stikprøver blev udvalgt henset til de manglende relevante oplysninger, på grundlag af begrænsede ubeviste data, afgivet af klagerne. Sagsøgeren har derfor anført, at klagerne var udelukket fra at efterprøve, om den udvalgte stikprøve var egnet. Sagsøgeren finder desuden, at Unionens institutioner behandlede interesserede parter i sammenlignelige situationer forskelligt uden objektiv begrundelse og tilsidesatte det grundlæggende princip om forbud mod forskelsbehandling.
Sagsøgeren har for det andet gjort gældende, at sagsøgte tilsidesatte EF-toldkodeksens artikel 220, stk. 2, litra b), sammenholdt med artikel 236, idet: — sagsøgte fejlagtigt antog at de antidumpingforordninger, som er vedtaget mod import fra tredjelande, automatisk fandt anvendelse på varer i fri omsætning i Toldunionen EU-Tyrkiet, — sagsøgte ikke meddelte de handlende, at Rådets forordning (EF) nr. 2584/98 (2) også fandt anvendelse på varer i fri omsætning i Toldunionen EU-Tyrkiet, — subsidiært, at sagsøgte fejlagtigt fandt, at de kompetente myndigheder ikke havde begået en fejl, da de tyrkiske myndigheder fejlagtigt bekræftede at antidumpingtold, som pålægges varer fra tredjelande, ikke fandt anvendelse på varer i fri omsætning i Toldunionen EU-Tyrkiet, — sagsøgte fandt fejlagtigt, at de kompetente myndigheder ikke havde begået en fejl, da de spanske toldmyndigheder fejlagtigt antog, at varer med tilhørende oprindelsescertifikat ikke kunne pålægges yderligere told eller handelsmæssige beskyttelsesforanstaltninger, og derfor ikke meddelte de erhvervsdrivende, at deres import fra Tyrkiet kunne være underlagt handelsmæssige foranstaltninger, selv når disse varer var i fri omsætning.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 148/43

Sag anlagt den 26. marts 2010 — Telefónica O2 Germany mod KHIM — Loopia (LOOPIA)

(Sag T-150/10)

2010/C 148/71

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Telefónica O2 Germany GmbH & Co. OHG (München, Tyskland) (ved lawyers A. Fottner og M. Müller)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Loopia AB (Västeras, Sverige)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 12. januar 2010 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1812/2008-1) annulleres.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ansøger om EF-varemærket: Loopia AB

Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »LOOPIA« for tjenesteydelser i klasse 42

Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Telefónica O2 Germany GmbH & Co. OHG

Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Tyske varemærkeregistreringer af ordmærket »LOOP« for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 38 og 42, EF-varemærkeregistreringen af ordmærket »LOOP« for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 16, 35, 38 og 42, EF-varemærkeregistreringen af ordmærket »LOOPY« for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 38 og 42

Indsigelsesafdelingens afgørelse: Medhold i indsigelsen for alle de omtvistede varer

Appelkammerets afgørelse: Annullation af den anfægtede afgørelse, afslag på indsigelsen og medhold i ansøgningen

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning nr. 207/2009, idet appelkammeret fejlagtigt fandt, at der ikke var risiko for forveksling mellem de omhandlede varemærker.
—

Enhver part, der tager til genmæle over for dette spørgsmål, tilpligtes at betale sagens omkostninger.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 148/37

Sag anlagt den 16. marts 2010 — M mod EMEA

(Sag T-136/10)

2010/C 148/63

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: M (ved barrister C. Thomann og solicitor I. Khawaja)

Sagsøgt: Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMEA)

Sagsøgerens påstande

— Der tilkendes skadeerstatning i henhold til artikel 340 TEUF for tab lidt som følge af tilsidesættelser, erstatningen beregnes senere, eller der fastsættes et beløb, som Retten finder rimeligt.

— Der tillægges disse beløb renter med en sats, der svarer til de satser, der finder anvendelse i medfør af section 35A i Supreme Court Act 1981, eller der fastsættes et beløb, som Retten finder rimeligt.

— Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMEA) tilpligtes at betale sagens omkostninger.

— Der anordnes sådanne yderligere foranstaltninger, som Retten skønner rimelige.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ved dette søgsmål påstår sagsøgeren, at Retten skal tilkende ham skadeserstatning i henhold til artikel 340 TEUF for tab lidt som følge af en arbejdsulykke. Sagsøgeren gør gældende, at han pådrog sig skader som følge af EMEA’s tilsidesættelse af de forpligtelser, der påhvilede EMEA i sin egenskab af sagsøgerens arbejdsgiver.

Sagsøgeren påberåber sig bl.a. artikel 6, stk. 3, i direktiv 89/391/EØF (1), artikel 15 i bilag I til Rådets direktiv 89/654/EØF (2) og artikel 3 i direktiv 89/655/EØF (3) om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdsstedet.

EMEA’s manglende opfyldelse af sine forpligtelser vedrørende sikkerhed og sundhed for så vidt angår vurderingen og begrænsningen af risici, forpligtelsen til at stille egnet arbejdsudstyr til rådighed, samt af bestemmelsen om ryddelige arealer på arbejdsstedet, udgør en tilsidesættelse af United Kingdom Health and Safety Law og den generelle forpligtelse til rettidig omhu. Sagsøgeren påstår at have lidt personskade, økonomiske tab og ikke-økonomisk skade som følge af ovenstående tilsidesættelser, og han hævder sig berettiget til erstatning herfor.

(1) Rådets direktiv 89/391/EØF af 12.6.1989 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet (EFT L 183, s. 1).

(2) Rådets direktiv 89/654/EØF af 30.11.1989 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdsstedet (første særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EØF) (EFT L 393, s. 1).

(3) Rådets direktiv 89/655/EØF af 30.11.1989 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed i forbindelse med arbejdstagernes brug af arbejdsudstyr under arbejdet (andet særdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, direktiv 89/391/EØF) (EFT L 393, s. 13).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 179/46

Sag anlagt den 29. april 2010 — Apotheke DocMorris mod KHIM (Gengivelse af et grønt og et hvidt kors)

(Sag T-196/10)

2010/C 179/81

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Apotheke DocMorris Holding GmbH (Stuttgart, Tyskland) (ved Rechtsanwältin Y. Dick)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 23. februar 2010 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 470/2009-4) annulleres.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærke, der gengiver et grønt og et hvidt kors for varer og tjenesteydelser i klasse 3, 5, 8, 9, 10, 11, 16, 21, 25, 29, 30, 32, 35 — 42 og 44 — ansøgning nr. 5 930 979.

Undersøgerens afgørelse: Afslag på ansøgningen

Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009 (1), idet appelkammerets vurdering vedrørende konstateringen af det fornødne særpræg på flere områder var ukorrekt.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (EUT L 78, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 179/51

Sag anlagt den 3. maj 2010 — Lancôme parfums et beauté & Cie mod KHIM — Focus Magazin Verlag GmbH (COLOR FOCUS)

(Sag T-204/10)

2010/C 179/88

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Lancôme parfums et beauté & Cie (Paris, Frankrig) (ved lawyers A. von Mühlendahl og S. Abel)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Focus Magazin Verlag GmbH (München, Tyskland)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 11. februar 2010 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) i sag R 238/2009-2 annulleres.

— Afgørelse truffet den 16. december 2008 af Annullationsafdelingen ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) i sag 990 C annulleres.

— Begæringen fremsat for appelkammeret af Focus Magazin Verlag GmbH om, at sagsøgerens EF-varemærke nr. 1327410 COLOR FOCUS erklæres ugyldigt, forkastes i det omfang begæringen er baseret på EF-varemærket FOCUS nr. 453720.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder de udgifter sagsøgeren har afholdt under sagen for appelkammeret.

— Focus Magazin Verlag GmbH tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder de udgifter sagsøgeren har afholdt under sagen for appelkammeret, såfremt Focus Magazin Verlag GmbH bliver part som intervenient i denne sag.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Det registrerede EF-varemærke, der begæres erklæret ugyldigt: Ordmærket »COLOR FOCUS« for varer i klasse 3 — EF-varemærkeregistrering nr. 1327410

Indehaver af EF-varemærket: Lancôme parfums et beauté & Cie

Indgiveren af begæringen om, at EF-varemærket erklæres ugyldigt: Focus Magazin Verlag GmbH

Varemærkerettigheder påberåbt af indgiveren af ugyldighedsbegæringen: EF-varemærkeregistrering nr. 453720 af ordmærket »FOCUS« for varer og tjenesteydelser i klasse 3, 6, 7, 9, 14, 16, 21, 25, 28, 29, 32, 33, 35, 38, 39, 41 og 42; tysk varemærkeregistrering nr. 39407564 af ordmærket »FOCUS« for en lang række af varer og tjenesteydelser omfattende i alt 24 klasser

Annullationsafdelingens afgørelse: EF-varemærket erklæret ugyldigt

Appelkammerets afgørelse: Afvisning af klagen

Søgsmålsgrunde:

Sagsøgeren har gjort to anbringender gældende til støtte for sit søgsmål.

Vedrørende det første anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at den anfægtede afgørelse tilsidesætter artikel 53, stk. 1, litra a), sammenholdt med artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 med konstateringen af en risiko for forveksling mellem »COLOR FOCUS« og »FOCUS«. Ifølge sagsøgeren var det med urette, at appelkammeret kom frem til dette resultat, da det ikke foretog en særlig bedømmelse, som kræver en analyse af graden af særpræg og graden af lighed, hvilket medfører, at den anfægtede afgørelse mangler et væsentligt element i sin argumentation.

Med sit andet anbringende har sagsøgeren gjort gældende, at den anfægtede afgørelse ikke tog i betragtning, at det er et grundlæggende retsprincip, at man ikke kan påberåbe sig en formel retsstilling, når denne udgør rettighedsmisbrug.
1)

Der foreskriver en tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1 TEUF, idet den omhandlede foranstaltning anses for statsstøtte. Det gøres i den forbindelse gældende, at Kommissionen ikke har fastslået, at den undersøgte skatteforanstaltning begunstiger »bestemte virksomheder og produktionen af bestemte goder«, således som det kræves i artikel 107, stk. 1, TEUF. Kommissionen har blot fastslået, at foranstaltningen er selektiv, idet den udelukkende finder anvendelse på erhvervelsen af kapitalandele i udenlandske virksomheder og ikke i spanske. Sagsøgeren har gjort gældende, at nævnte argumentation er urigtig og cirkulær: Den omstændighed, at anvendelsen af den undersøgte foranstaltning — ligesom enhver anden skatteregel — er støttet på opfyldelsen af visse objektive krav, betyder ikke, at foranstaltningen retligt eller faktisk er selektiv. Kommissionens automatiske tankegang indebærer nemlig, at enhver skatteregel prima facie skal anses for selektiv. Endvidere viser såvel den retlige undersøgelse af foranstaltningen som de statistiske oplysninger, Kongeriget Spanien har fremlagt, at artikel 12, stk. 5, i TRLIS er en generel foranstaltning, der retligt og faktisk gælder for alle virksomheder, der betaler selskabsskat i Spanien uafhængigt af deres størrelse, art, sektor eller oprindelse. På den anden side udgør prima facie behandlingen, der følger af artikel 12, stk. 5, i TRLIS, langt fra en selektiv fordel, men tjener til, at alle erhvervelser af kapitalandele ligestilles, uanset om de er spanske eller udenlandske, eftersom afskrivelsen af finansiel goodwill, såfremt den skyldes den umulige gennemførelse af grænseoverskridende fusioner, kun kan ske nationalt, hvorfor der findes regler i skattesystemet, der giver mulighed herfor, og artikel 12, stk. 5, i TRLIS faktisk blot udvider denne mulighed til erhvervelsen af aktiver i udenlandske virksomheder. Subsidiært er Kommissionens beslutning uforholdsmæssig, eftersom dens anvendelse på overtagelse af kontrollen med udenlandske virksomheder bør sammenlignes med situationer med nationale fusioner og dermed er begrundet i den spanske ordnings opbygning og logik.
For det første tilsidesatte Rådet, ved at fremlægge supplerende oplysninger efter offentliggørelsen af den omtvistede forordning, artikel 20, stk. 4, i Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 (2) og sagsøgernes ret til forsvar. Den Europæiske Unions institutioner oplyste ikke sagsøgerne om de nye omstændigheder og betragtninger, der lå til grund for ændringen af antidumpingtolden, før den omtvistede forordning var endelig og sendt til Rådet til vedtagelse, ligesom de ikke gav sagsøgerne nogen mulighed for at fremsætte nye argumenter eller for at præcisere de tidligere fremlagte oplysninger, hvilket kunne have ført til en yderligere nedsættelse af antidumpingtolden.
Endvidere kan det af en grundig læsning af beslutningen truffet i nærværende sag kun udledes, at sagsøgte har næret tvivl, om de anfægtede foranstaltninger udgør statsstøtte, men valgte endeligt at afvise anmeldelserne uden at indlede den formelle procedure, hvorved Kommissionen tilsidesatte sagsøgerens interesse i at kunne fremsætte bemærkninger til de begrundelser, de italienske myndigheder fremlagde for Kommissionen som led i den formelle undersøgelsesprocedure og i henhold til artikel 108 TEUF, og til den nødvendige undersøgelse af foreneligheden, som Kommissionen skal foretage for at vurdere styrken af konkurrencefordrejningen, som den anmeldte favorable skatteordning medførte.