ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2.

Med det andet anbringende anføres det, at Kommissionen ikke har anvendt artikel 4, stk. 2, andet led, i forordning (EF) nr. 1049/2001 korrekt, da den har truffet afgørelse om, at aktindsigt i de ønskede dokumenter vil være til skade for beskyttelsen af de retslige procedurer, der var indledt i sagerne T-192/16, T-193/16 og T-257/16, og at aktindsigt i de nævnte dokumenter vil være til skade for Kommissionens interesse i at søge juridisk rådgivning og modtage åben, objektiv og omfattende rådgivning. Det anføres ligeledes, at Kommissionen ikke har anerkendt, at aktindsigt i de ønskede dokumenter er af en mere tungtvejende offentlig interesse, og at de derfor bør udleveres.
3.

Med det tredje anbringende anføres det, at Kommissionen har tilsidesat artikel 4, stk. 2, første led, i forordning nr. 1049/2001 vedrørende beskyttelse af en juridisk persons forretningsmæssige interesser, og artikel 4, stk. 6, i forordning nr. 1049/2001 vedrørende institutionens forpligtelse til at give delvis aktindsigt, hvis kun dele af et dokument er omfattet af en eller flere undtagelser, hvorved der ligeledes er givet en utilstrækkelig begrundelse.
—

Det fastslås, at Kommissionens afgørelse af 4. juli 2016 om statsstøtte SA.29769 (2013/C) (ex 2013/NN), som Spanien har indrømmet visse fodboldklubber, er i strid med artikel 107, stk. 1, TEUF, og artikel 108, stk. 3, TEUF, da muligheden for en konsolidering af regnskaber, der er opstået som følge af den tilladelse, som fire klubber i medfør af lov nr. 10/1990 har fået til at deltage i forskellige sportsgrene, ligesom anvendelsen af en lavere selskabsbeskatningssats, også er en statsstøtte, der er uforenelig med det indre marked, hvilket Kommissionen skulle have fastslået.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 53/30

Sag anlagt den 30. november 2016 — QG mod Kommissionen

(Sag T-845/16)

(2017/C 053/37)

Processprog: spansk

Parter

Sagsøger: QG (Madrid, Spanien) (ved advokaterne L. Ruiz Ezquerra, R. Oncina Borrego, I. Sobrepera Millet og A. Hernández Pardo)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Kommissionens afgørelse af 4. juli 2016 om statsstøtte SA.29769 (2013/C) (ex 2013/NN), som Spanien har indrømmet visse fodboldklubber, er i strid med artikel 107, stk. 1, TEUF, og artikel 108, stk. 3, TEUF, da muligheden for en konsolidering af regnskaber, der er opstået som følge af den tilladelse, som fire klubber i medfør af lov nr. 10/1990 har fået til at deltage i forskellige sportsgrene, ligesom anvendelsen af en lavere selskabsbeskatningssats, også er en statsstøtte, der er uforenelig med det indre marked, hvilket Kommissionen skulle have fastslået.

— Følgelig annulleres/ophæves foranstaltningen, og Kongeriget Spanien pålægges at tilbagesøge den støtte, der er erklæret uforenelig med det indre marked, hos modtagerne. Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren påberåbt sig en tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, TEUF, og artikel 108, stk. 3, TEUF.

Sagsøgeren, en basketballklub, er enig i den anfægtede retsakt, for så vidt som Kommissionen deri fastslog, at den ved lov nr. 10/1990 indførte foranstaltning, som består i at yde visse fodboldklubber fortrinsbehandling inden for selskabsbeskatning gennem en lavere beskatningssats, er uforenelig med det indre marked.

Sagsøgeren er ikke desto mindre af den opfattelse, at Kommissionen burde være nået frem til den samme konklusion med hensyn til den skattemæssige fordel, som lov nr. 10/1990 også giver mulighed for, hvorved sådanne klubber tillades at deltage i forskellige sportsgrene.

Det var alene de klubber, som kunne deltage i professionelle turneringer i forskellige sportsgrene, der kunne konsolidere de regnskaber, som var forbundet med fodbold og basketball — de vigtigste sportsgrene i Europa — hvilket havde direkte virkninger for beregningen af beskatningsgrundlaget for selskabsbeskatningen. En konsolidering af regnskaberne giver således mulighed for at nedsætte de betydelige indtægter fra fodbold med de tab, som er forbundet med basketball, således at beskatningsgrundlaget for selskabsbeskatningen og den skyldige skat nedsættes væsentligt.
—

Den anfægtede afgørelse annulleres henholdsvis ændres, for så vidt som den ikke gav medhold i sagsøgerens klage og erklærede sagsøgerens varemærke for fortabt for klasse 7, 11 og 20, for dele af klasse 21, 25 og 28, for dele af klasse 30 samt for klasse 34 og 38, idet den i denne henseende stadfæstede annullationsafdelingens afgørelse af 17. november 2015 (sagsøgeren anfægter ikke den del af den anfægtede afgørelse, hvorved der gives medhold i den af sagsøgeren indgivne klage).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 53/40

Sag anlagt den 21. december 2016 — HeidelbergCement mod Kommissionen

(Sag T-902/16)

(2017/C 053/49)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: HeidelbergCement AG (Heidelberg, Tyskland) (ved advokaterne U. Denzel, C. von Köckritz, P. Pichler og H. Weiß)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Europa-Kommissionens afgørelse nr. (2016)6591 final af 10. oktober 2016 om at indlede proceduren efter artikel 6, stk. 1, litra c), i Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 (1) i sag M. 7878 — HeidelbergerCement/Schwenk/Cemex Hungary/Cemex Croatia vedrørende Duna-Dráva Cement Kft.’s påtænkte erhvervelse af 100 % af aktierne i Cemex Hratska dd. og Cemex Hungária Építőanyagok Kft. annulleres

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgerenssagsomkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren fremsat et anbringende.

Sagsøgeren har gjort gældende, at Europa-Kommissionen har anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved at finde, at sagsøgeren og Schwenk Zement KG — i stedet for Duna-Dráva Cement Kft., et selvstændigt fungerende joint venture i hvilket sagsøgeren og Schwenk Zement KG hver besidder en kontrollerende ejerandel på 50 % var de »berørte virksomheder«, og således konkluderede, at transaktionen har en »EU-dimension« som omhandlet i artikel 1 i Rådets forordning (EF) nr. 139/2004. Ifølge sagsøgeren har Europa-Kommissionen i virkeligheden ikke kompetence til at vedtage den anfægtede afgørelse og vurdere transaktionen på grundlag af Rådets forordning (EF) nr. 139/2004, og den anfægtede afgørelse tilsidesætter derfor artikel 1 i Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 og det underliggende retssikkerhedsprincip og subsidiaritetsprincip.

For det første har sagsøgeren gjort gældende, at Europa-Kommissionen begik en retlig fejl og anlagde et åbenbart urigtigt skøn ved at støtte sig på punkt 147 i den konsoliderede meddelelse om jurisdiktion (2) med henblik på at kvalificere sagsøgeren og Schwenk Zement KG som »de berørte virksomheder« i stedet for Duna-Dráva Cement Kft.

For det andet har sagsøgeren gjort gældende, at punkt 147 i den konsoliderede meddelelse om jurisdiktion ville være retsstridig, såfremt den kunne anvendes på den foreliggende sag som følge af en tilsidesættelse af artikel 1 i Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 og de underliggende principper i den primære ret om retssikkerhed og subsidiaritet.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 af 20.1.2004 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (»EF-fusionsforordningen«) EUT L 24, s. 1.

(2) Kommissionens konsoliderede meddelelse om jurisdiktion efter Rådets forordning (EF) nr. 139/2004 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser, EFT 2008 C 95, s. 1.
—

Sagsøgte tilpligtes at erstatte det af sagsøgeren lidte økonomiske og ikke-økonomiske tab som følge dels af en ulovlig afgørelse om ikke-forlængelse, dels af den ulovlige opfyldelse af dommen i sag T-658/13P (1): 63 246 EUR for indtægtstab; 26 630 EUR i erstatning til sagsøgeren for tab af pensionsrettigheder i 19 måneder, eller et beløb, som eventuelt fastsættes af Retten efter ret og billighed; 1 200 EUR til godtgørelse af de sagsomkostninger, som sagsøgeren har afholdt i forbindelse med den administrative fase, at regne fra datoen for udkastet til afgørelse af 29. januar 2016, indtil datoen for sagsøgtes afgørelse af 21. april 2016; 60 000 EUR for tab af en mulighed for at opnå en tidsubegrænset ansættelseskontrakt, eller et beløb, som eventuelt fastsættes af Retten efter ret og billighed; 50 000 EUR for det af sagsøgeren lidte ikke-økonomiske tab som følge af angivelige fejl og ulovligheder begået af sagsøgte under proceduren til opfyldelse af dommen i sag T-658/13 P.
2.

Andet anbringende om en tilsidesættelse af artikel 107 TEUF og en begrundelsesmangel i forbindelse med kvalificeringen af de garantier, som Instituto Valenciano de Finanzas (IVF) havde stillet for Fundación Elche CF, som statsstøtte. Kommissionen har ikke godtgjort statens ansvar, at der er tale om en fordel, og at denne fordel har selektiv karakter, og den har ikke vurderet fordrejningen af konkurrencen eller anført en tilstrækkelig begrundelse med hensyn til indvirkningen på samhandelen inden for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde.
—

Det fastslås, at sagsøgte har tilsidesat artikel 1, stk. 4, i forordning (EF) nr. 539/2001 (som ændret ved forordning (EU) nr. 1289/2013), idet den har undladt dels at træffe de i den nævnte bestemmelse fastsatte foranstaltninger, som sagsøgeren har anmodet om i skrivelse af 1. juli 2016 og 16. september 2016, dels at tilsende sagsøgeren en meddelelse.
—

For det første kritiserer sagsøgeren Kommissionens ukorrekte anvendelse af begrebet »forretningsmæssige interesser« i artikel 4, stk. 2, første led, i forordning nr. 1049/2001. Afgørelsen vedrørende den endelige rapport, der blev vedtaget ved afslutningen af en administrativ procedure vedrørende ICIM’s overholdelse af reglerne — gennemførelsesforordning (EU) nr. 920/2013 (2) — som finder anvendelse på bemyndigede organer, indeholder ingen oplysninger, der almindeligvis anses for at være forretningsmæssige. Under alle omstændigheder er den anførte skade på omdømmet, der vil være en følge af udleveringen af den endelige rapport, ikke i sig selv tilstrækkelig til at begrunde anvendelse af undtagelsen i artikel 4, stk. 2, første led, i forordning nr. 1049/2001. For det andet fremgår det ikke klart, analytisk og utvetydigt af den anfægtede afgørelse, hvilke elementer der bragte Kommissionen til at antage, at det ville være ødelæggende for ICIM, såfremt FTI fik aktindsigt i den endelige rapport, eller blot fik oplysning om resultatet af afvejningen mellem ICIM’s forretningsmæssige interesser og interessen hos dennes forretningsmæssige partnere, herunder sagsøgeren, i at kende det udpegede organs pålidelighed og troværdighed.
3.

Det fastslås, at selv hvis det antages, at Europa-Parlamentet i det foreliggende tilfælde har en skønsbeføjelse, er grænserne herfor overskredet uden begrundelse. Det præciseres i denne forbindelse, at den pågældende bestemmelse sondrer mellem det tilfælde, hvor invaliditeten — som i det foreliggende tilfælde — er fastlagt på grundlag af en attest fra en national myndighed, der efterfølgende bekræftes af Europa-Parlamentets læge, og det tilfælde, hvor den er fastlagt på grundlag af en attest fra praktikantens egen læge. Det er alene i sidstnævnte tilfælde, at invaliditetsprocenten fastsættes af Europa-Parlamentets læge.
5.

Femte anbringende om tilsidesættelse af artikel 41 og artikel 48 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, som henholdsvis vedrører uvildig behandling, retten til at blive hørt og retten til et forsvar, samt af artikel 3 i bilag IX til vedtægten vedrørende retten til at blive hørt af ansættelsesmyndigheden inden henvisning til Disciplinærrådet, og i overensstemmelse med retspraksis i sagen Kerstens mod Kommissionen (dom af 14.2.2017, Kerstens mod Kommissionen, T-270/16 P, ikke offentliggjort i Sml., EU:T:2017:74).
1.

Første anbringende er, at bedømmeren har anlagt et åbenbart urigtigt skøn vedrørende prøvetiden i forbindelse med udfærdigelsen af den negative bedømmelsesrapport for den nævnte periode og ved ubegrundet at have udtalt offentlig kritik af sagsøgeren. Sagsøgeren er af den opfattelse, at EASO uden nogen henvisning til retspraksis eller andre retskilder har konstateret, at (hver) »bedømmer råder over en særdeles vid skønsbeføjelse med henblik på at bedømme det arbejde, der er udført af den person, med hensyn til hvilket han skal udfærdige en rapport, eftersom bedømmelsesrapporten repræsenterer den udtalelse, som bedømmeren frit kan give udtryk for«.
—

Det pålægges sagsøgte at træffe en ny afgørelse vedrørende sagsøgerens forslag under hensyntagen til den dom fra Retten, der henvises til i stævningen, inden for tre måneder at regne fra dommens afsigelse.
—

Der gives sagsøgeren medhold i hans udtrykkelige påstand om, at der afholdes et retsmøde for at gøre det muligt for sagsøgeren mundtligt at fremlægge sin sag for Retten.
4.

Fjerde anbringende om, at sagsøgte har foretaget åbenbare fejlskøn ved vurderingen af sagsøgerens bud, som efter en korrektion ville medføre et andet resultat for udbudsproceduren — dvs. sagsøgerens bud ikke burde have været afvist, og at sagsøgeren burde have fået tildelt rammekontrakten.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 70/21

Sag anlagt den 22. december 2016 — MS mod Kommissionen

(Sag T-435/16)

(2017/C 070/30)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: MS (Castries, Frankrig) (ved advokaterne L. Levi og M. Vandenbussche)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:

Det fastslås, at sagen fremmes til realitetsbehandling og der gives sagsøgeren medhold.

Følgelig:

— annulleres Kommissionens afgørelse af 16. juni 2016 om afslag på at fremsende personoplysninger vedrørende sagsøgeren

— tilpligtes Kommissionen at erstatte det ikke-økonomiske tab som følge af Kommissionens culpøse adfærd, der efter ret og billighed er opgjort til 20 000 EUR.

— tilpligtes Europa-Kommissionen at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har til støtte for søgsmålet fremført et enkelt anbringende om tilsidesættelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 45/2001 af 18. december 2000 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger i fællesskabsinstitutionerne og -organerne og om fri udveksling af sådanne oplysninger (EFT 2001, L 8, s. 1), og navnlig af forordningens artikel 8, artikel 13 og artikel 20. Sagsøgeren har ligeledes gjort gældende, at der er sket tilsidesættelse af den grundlæggende ret til aktindsigt i personoplysninger og af retten til privatlivets fred, samt tilsidesættelse af princippet om ret til forsvar, af princippet om ligestilling af parterne og af retten til god forvaltning. Den anfægtede afgørelse er i øvrigt behæftet med en ulovlig og grundløs begrundelse. Alle disse ulovligheder udgør fejl, som har forvoldt sagsøgeren et faktisk og reelt tab.
—

EUIPO tilpligtes at betale omkostningerne forbundet med annullationssagen for Retten samt ugyldighedssagen for appelkammeret og ugyldighedsafdelingen.
2.

Andet anbringende om tilsidesættelse af artikel 6 i den europæiske menneskerettighedskonvention, idet Europa-Parlamentets Udvalg om Retlige Anliggender og Europa-Parlamentet undlod at give en tilstrækkelig begrundelse for afgørelsen om ikke at beskytte sagsøgerens immunitet i henhold til artikel 8 i protokollen vedrørende Den Europæiske Unions privilegier og immuniteter.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 63/29

Sag anlagt den 15. december 2016 — MS mod Kommissionen

(Sag T-314/16)

(2017/C 063/40)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: MS (Castries, Frankrig) (ved advokaterne L. Levi og M. Vandenbussche)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Sagen antages til realitetsbehandling, og sagsøgerne gives medhold.

— Europa-Kommissionens afgørelse truffet den 2. februar 2016 om afslag på aktindsigt og afgørelse truffet den 19. april 2016, hvorved dette afslag blev bekræftet, annulleres.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale erstatning for den ikke-økonomiske skade, der er en følge af dennes forsømmelige handling, og som efter ret og billighed er opgjort til 20 000 EUR.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale samtlige sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for sit søgsmål har sagsøgeren fremsat et enkelt anbringende, der vedrører tilsidesættelse af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1049/2001 af 30. maj 2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter (EFT 2001, L 145, s. 43), og navnlig af dennes artikel 2 og 4.

Ifølge sagsøgeren har Kommissionen støttet sit afslag på aktindsigt i de ønskede dokumenter på to undtagelser i artikel 4 i forordning nr. 1049/2001, nemlig dels beskyttelsen af privatlivets fred og den enkeltes integritet, dels beskyttelsen af retslige procedurer. Kommissionen har imidlertid ikke godtgjort, at udbredelsen af de nævnte dokumenter ville være til skade for privatlivets fred og den enkeltes integritet for de personer, der er nævnt i de omhandlede dokumenter. Udleveringen af de personoplysninger, som disse dokumenter indeholder, er desuden absolut nødvendig for at kunne forstå anklagerne mod sagsøgeren. Uden denne mulighed kan sagsøgeren ikke drage fordel af princippet om ligestilling af parterne, og er ikke i stand til på passende vis af forberede et forsvar. Det er derimod nødvendigt, begrundet og forholdsmæssigt i forhold til princippet om god forvaltning, beskyttelsen af retten til forsvar og beskyttelsen af sagsøgerens privatliv at give aktindsigt i dokumenterne og i de personoplysninger, de indeholder. Kommissionen skader så meget desto mere sagsøgerens privatliv, for så vidt som den ikke behandler personoplysningerne vedrørende sagsøgeren loyalt.

Subsidiært har sagsøgeren fremhævet, at undtagelserne i henhold til artikel 4 kun er til hinder for udbredelse af det dokument, der begæres indsigt i, når en offentlig interesse ikke begrunder denne udbredelse. Sagsøgeren er af den opfattelse, at de grundlæggende rettigheder, navnlig retten til forsvar, er af en sådan art, at de udgør en sådan offentlig interesse.

I sit afslag på den genfremsatte begæring begrænsede Kommissionen sig til at give en helt generel begrundelse, eftersom den ikke forklarede, hvordan en delvis aktindsigt i de nævnte dokumenter ville kunne bringe beskyttelsen af personoplysninger og privatlivets fred for de personer, der er nævnt heri, i fare.

Sagsøgeren har endelig anført, at de af Kommissionen begåede ulovligheder udgør en række fejl, der har påført sagsøgeren en faktisk og reel skade.
1.

Første anbringende vedrører en tilsidesættelse af artikel 1 i forordning (EF) nr. 139/2004 (1), evt. sammenholdt med punkt 147 i Kommissionens konsoliderede meddelelse om jurisdiktion efter forordning nr. 139/2004 (herefter »den konsoliderede meddelelse«). Sagsøgeren har i forbindelse med det første anbringende gjort gældende, at Kommissionen ikke havde kompetence til at behandle den omtvistede fusion. Såfremt sagsøgeren med rette var blevet anset for ikke at være en deltagende virksomhed, ville de tærskler, der er fastsat vedrørende omsætning i artikel 1 i forordning (EF) nr. 139/2004, ikke være opfyldt.
—

Det fastslås, at sagsøgte retsstridigt har undladt at træffe foranstaltninger i henhold til artikel 265 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, idet den undlod at tage stilling til sagsøgerens klage af 5. juni 2014 vedrørende statsstøtte, der blev indrømmet til finansiering af den faste forbindelse over Femern bælt.
—

EØSU har gjort sig skyldig i magtfordrejning og har tilsidesat sin loyalitetspligt over for sagsøgeren ved forsætligt at vildlede denne om rækkevidden af den aftale, der blev indgået mellem parterne den 4. februar 2016.
4.

Fjerde anbringende vedrørende tilsidesættelse af artikel 4, stk. 3, i SSM-forordningen, artikel 23, stk. 1 og 4, i CRD VI og af de almindelige principper om legalitet, retssikkerhed og forvaltningsakters forudsigelighed, for så vidt angår ECB’s anvendelse af de nationale gennemførelsesbestemmelser, og tilsidesættelse af de almindelige principper om legalitet og retssikkerhed, for så vidt som ECB har påberåbt sig de Guidelines for the prudential assessment of acquisitions and increases in holdings in the financial sector (retningslinjer for tilsynsmæssig vurdering af erhvervelser og forøgelse af kapitalandele i den finansielle sektor), som kræves i henhold til direktiv 2007/44/EF, som blev vedtaget i 2008 af komitéerne CESR, CEBS og CEIOPS.
1.

Med det første anbringende gøres gældende, at Kommissionen har begået en retlig fejl ved at fastslå, at den potentielle overkompensation i forbindelse med jernbanetaksterne udgør eksisterende statsstøtte, som blev godkendt med afgørelsen om etablering.
1.

Sagsøgte har begået fejl i forbindelse med vedtagelsen af den pågældende forordning i forbindelse med udøvelsen af den kompetence, som institutionen havde fået overdraget fra Europa-Parlamentet og Rådet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 715/2007 af 20. juni 2007 om typegodkendelse af motorkøretøjer med hensyn til emissioner fra lette personbiler og lette erhvervskøretøjer (Euro 5 og Euro 6), om adgang til reparations- og vedligeholdelsesinformationer om køretøjer (EUT 2007, L 171, s. 1), i overensstemmelse med Rådets afgørelse 1999/468/EF af 28. juni 1999 om fastsættelse af de nærmere vilkår for udøvelsen af de gennemførelsesbeføjelser, der tillægges Kommissionen. Der er konkret tale om: — Tilsidesættelse af såvel de primære som de afledte regler i EU-retten på miljøområdet. — Tilsidesættelse af de subsidiære regler i fællesskabsretten, så som de generelle principper om forbuddet mod forringelser, forsigtighedsprincippet, princippet om forebyggende indsats, princippet om indgreb ved kilden og princippet om, at forureneren betaler. — Fordrejning af de processuelle regler, for så vidt som Kommissionen ikke kunne bruge forskriftsproceduren med kontrol med henblik på at ændre et væsentligt element i forordning (EF) nr. 715/2007. — Tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter, for så vidt som den pågældende forordning ikke var omfattet af de demokratiske garantier, der gives ved en anvendelse af den almindelige lovgivningsprocedure for Europa-Parlamentets og Rådets fælles afgørelser.
1.

Første anbringende er, at der er sket tilsidesættelse af artikel 21 i Den Europæiske unions charter om grundlæggende rettigheder (»chartret«) og af artikel 1d i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union, tilsidesættelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling og tilsidesættelse af reglerne om bevisbyrde. Sagsøgeren har i denne forbindelse foreholdt sagsøgte, at denne har tildelt dispensationer til andre familier, mens sagsøgte afslog at indrømme sagsøgeren en sådan dispensation, uden at en sådan forskelsbehandling var begrundet i objektive omstændigheder.
—

Det gøres i denne forbindelse gældende, at Kommissionen har set bort fra, at netværkskvaliteten og -dækningen har en sammenlignelig betydning, og den skulle ikke have begrænset sig til at foretage en statisk analyse af præferencerne hos en meget delvis stikprøve af kunderne, som tilhørte kategorien småforbrugere. Desuden har Kommissionen set bort fra det betydelige perspektiv ved konvergens, som er afgørende for en ny markedsdeltager, der har brug for yderligere vægt i forhold til en fast operatør (hvilket H3G var). Valg af en køber, som kunne imødegå den konvergerende efterspørgsel, ville have sikret tilsagnene større effektivitet og bæredygtighed over tid.
1.

Første anbringende: Tilsidesættelse af artikel 10, stk. 1, sammenholdt med artikel 2, stk. 1, litra g), i forordning (EF) nr. 1367/2006 (1) og med Århuskonventionen (2). Sagsøgeren gør inden for rammerne af det første anbringende gældende, at forlængelsen af godkendelsesperioden for aktivstoffet glyphosat er en forvaltningsakt, der kan prøves efter den i artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 1367/2006 omhandlede procedure.
—

Afgørelse truffet af Den Fælles Afviklingsinstans den 15. april 2016 om fastsættelse af ex ante-bidrag til Den Fælles Afviklingsfond for 2016 (SRB/ES/SRF/2016/06) og afgørelse truffet af Den Fælles Afviklingsinstans den 20. maj 2016 om justering af ex ante-bidrag til Den Fælles Afviklingsfond for 2016, som supplerer afgørelsen af 15. april 2016 om fastsættelse af ex ante-bidrag til Den Fælles Afviklingsfond for 2016 (SRB/ES/SRF/2016/13), annulleres, for så vidt som de anfægtede afgørelser vedrører sagsøgeren.