Forslag til afgørelse fra generaladvokat Van Gerven fremsat den 18. maj 1994. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD FORBUNDSREPUBLIKKEN TYSKLAND. - FRIE VAREBEVAEGELSER - FORBUD MOD INDFOERSEL AF LEVENDE FLODKREBS. - SAG C-131/93.



Samling af Afgørelser 1994 side I-03303



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hr. afdelingsformand,

De herrer dommere,

1. Under denne traktatbrudssag har Kommissionen nedlagt paastand om, at det fastslaas, at Forbundsrepublikken Tyskland ikke har opfyldt sine forpligtelser i henhold til EOEF-traktatens artikel 30 og 36, idet den har indfoert bestemmelser, der forbyder indfoersel i erhvervsoejemed af levende flodkrebs tilhoerende europaeiske arter, der stammer fra andre medlemsstater eller fra tredjelande, men allerede er indfoert i Faellesskabet (herefter benaevnt "bestemmelserne").

De anfaegtede nationale bestemmelser

2. I henhold til Erste Verordnung zur AEnderung der Bundesartenschutzverordnung (herefter benaevnt "BArtSchV") (1), som blev udstedt den 24. juli 1989 og traadte i kraft den 1. august s.aa., gjorde Forbundsrepublikken Tyskland indfoersel af levende flodkrebs af en hvilken som helst art betinget af meddelelse af en tilladelse, jf. § 21b i Bundesnaturschutzgesetz (herefter benaevnt "BNatSchG") (2). Ifoelge denne bestemmelse kan der kun meddeles tilladelse med henblik paa forskning eller undervisning. Derimod er indfoersel af levende krebs i erhvervsoejemed, navnlig til konsum eller til udsaetning i private damme, principielt forbudt, idet Bundesamt fuer Ernaehrung und Forstwirtschaft (herefter benaevnt "Bundesamt") dog i henhold til § 31, stk. 1, i BNatSchG efter ansoegning kan meddele undtagelse fra forbuddet, saafremt anvendelsen af bestemmelsen "risikerer ° utilsigtet ° at faa meget byrdefulde virkninger" ("zu einer nicht beabsichtigten Haerte fuehren wuerde").

3. Sagen har ifoelge staevningen fra Kommissionen foelgende baggrund. I Tyskland og andre mellemeuropaeiske lande findes der paa grund af vandforurening og navnlig krebsepest (aphanomykose) ° hvis udbredelse angiveligt hovedsagelig skyldes indfoersel af inficerede krebs fra Nordamerika ° naesten ikke flere vandomraader i naturen, hvor der lever krebs. Det er grunden til, at tyske krebs ifoelge BArtSchV anses for saerlig beskyttede arter, der endog er truet af udryddelse. Da de tyske arter (flodkrebs, stenkrebs og hvidklokrebs) ikke er tilstraekkelige til at daekke behovet, har Forbundsrepublikken Tyskland i flere aar indfoert over en snes tons levende flodkrebs om aaret.

4. De nye bestemmelsers ikrafttraeden i august 1989 medfoerte betydelig skade for de 8-10 tyske virksomheder, der har specialiseret sig i indfoersel af levende flodkrebs, og deres omsaetning faldt i en saadan grad, at deres eksistens var truet. I den anledning anlagde disse virksomheder sag ved tyske retsinstanser, hvilket foerte til, at Bundesamt som en overgangsordning anvender undtagelsesbestemmelsen i § 31 i BNatSchG paa disse virksomheder. Saaledes har de paagaeldende virksomheder indtil nu kunnet opnaa importtilladelser, der dog kun gaelder seks maaneder, til at indfoere krebs mod angivelse af den noejagtige indfoerte maengde, oprindelseslandet og navnet paa den paagaeldende art. Til disse tilladelser er knyttet visse betingelser, navnlig for at sikre, at krebsene kun afsaettes til den endelige koeber og ikke saelges til grossister eller detailhandlere. Endvidere skal den endelige koeber forpligte sig til at traeffe passende forebyggende og desinficerende foranstaltninger for at hindre, at krebsene slipper ud i naturen, og garantere, at vandet, der anvendes til opbevaring af krebsene, desinficeres, inden det udledes i miljoeet. Tilladelsen kan tilbagekaldes, saafremt disse betingelser ikke overholdes.

Bestemmelsernes uforenelighed med EOEF-traktatens artikel 30

5. Kommissionen har anfoert, at bestemmelserne er uforenelige med EOEF-traktatens artikel 30 og 36 ° der udgoer et vaesentligt grundlag for den faelles markedsordning for fiskerivarer, som er indfoert ved forordning (EOEF) nr. 3796/81 (3) ° for saa vidt som de angaar europaeiske krebsearter, der stammer fra medlemsstaterne eller fra tredjelande og er i fri omsaetning. Den begraensning af indfoerslen af levende krebs, som indfoeres med bestemmelserne, udgoer en umiddelbart diskriminerende foranstaltning med tilsvarende virkning, som er forbudt i henhold til traktatens artikel 30. Ifoelge Kommissionen er bestemmelserne endvidere heller ikke begrundede i henhold til traktatens artikel 36, da de gaar videre end noedvendigt og er ensbetydende med en skjult begraensning af samhandelen.

Den tyske regering har heroverfor anfoert, i) at Kommissionen har foretaget en forkert analyse af bestemmelsernes virkninger, naar henses til de af myndighederne meddelte undtagelser, ii) at bestemmelserne, under alle omstaendigheder indtil udgangen af 1992, var begrundede efter traktatens artikel 36 og ikke gik videre end noedvendigt, og iii) at bestemmelserne ikke paa nogen maade er en skjult begraensning af samhandelen.

6. Der er ingen tvivl om, at bestemmelserne i princippet er omfattet af forbuddet i traktatens artikel 30. Ifoelge Domstolens faste praksis omfatter dette forbud ° der, selv om det ikke udtrykkelig er anfoert i forordning nr. 3796/81, i fuldt omfang finder anvendelse paa fiskerivarer (4) ° nemlig "enhver af medlemsstaternes bestemmelser for handelen, som direkte eller indirekte, oejeblikkeligt eller potentielt, kan hindre samhandelen i Faellesskabet" (5). Endvidere finder forbuddet i artikel 30 uden forskel anvendelse paa varer med oprindelse inden for Faellesskabet og paa varer, der befinder sig i fri omsaetning i en medlemsstat, uden hensyn til disse varers oprindelse (6).

Det er saaledes klart, og den tyske regering bestrider ikke dette, at bestemmelserne er ensbetydende med en direkte og faktisk begraensning af indfoerslen til Tyskland af flodkrebs, der stammer fra andre medlemsstater eller fra tredjelande og er bragt i fri omsaetning i Faellesskabet, og at der sker en direkte forskelsbehandling af disse varer. Dette gaelder saa meget mere, som der, bortset fra indfoersel med henblik paa forskning og undervisning, for hvilke der i bestemmelserne er gjort en undtagelse, er tale om et totalt forbud mod indfoersel af levende krebs i erhvervsoejemed, uanset om der er tale om indfoersel til konsum eller til udsaetning i private damme.

7. Dette forhold aendres ikke ved, at der ° som den tyske regering anfoerer ° i perioden fra januar 1989 til juni 1993 er blevet gjort betydelige undtagelser fra ovennaevnte forbud, nemlig for en samlet maengde paa 961 400 kg krebs, som de paagaeldende virksomheder i oevrigt ikke udnyttede fuldt ud. Selv om denne praksis for udstedelse af tilladelser har bevirket, at ikke al indfoersel er blevet gjort umulig, og selv om bestemmelsernes markedsafskaermende virkning er blevet reduceret, gaelder Domstolens praksis dog stadig i fuld udstraekning. Heri hedder det, at:

"det efter traktatens artikel 30 i samhandelen inden for Faellesskabet ikke er tilladt at anvende nationale lovbestemmelser, der indeholder et, selv rent formelt, krav om importlicens eller andre lignende ordninger.

... I den forbindelse maa der imidlertid henvises til Domstolens faste praksis ..., hvoraf foelger, at en foranstaltning, som omfattes af forbuddet i traktatens artikel 30, ikke undtages fra dette forbud, blot fordi myndighederne paa det paagaeldende omraade har et vidt skoen med hensyn til anvendelsen af disse foranstaltninger. Den frie bevaegelighed er en ret, hvis udoevelse ikke er undergivet nationale myndigheders skoen eller tilladelse" (7).

Det forekommer mig derfor ikke at vaere et holdbart argument, at antallet af tilladelser mellem 1989 og 1993 udviser en stigende linje, og at importoererne ikke har udnyttet tilladelserne fuldt ud, saa meget des mere som Bundesamt' s praksis med hensyn til tilladelser er i modstrid med det importforbud, der er fastsat i lovgivningen, og derfor naar som helst vil kunne aendres i medfoer af denne lovgivning. Dette synes vanskeligt at kunne forenes med Domstolens faste praksis, hvorefter

"... medlemsstaterne paa et EF-reguleret omraade af hensyn til retssikkerheden og retsbeskyttelsen er forpligtet til at udforme deres retsregler saa utvetydigt, at de beroerte personer saettes i stand til paa tilstraekkeligt klar og tydelig maade at kende deres rettigheder og forpligtelser, og domstolene i stand til at sikre iagttagelsen heraf" (8).

Er bestemmelserne begrundede i et af de i EOEF-traktatens artikel 36 anfoerte hensyn?

8. Derfor maa det undersoeges, om bestemmelserne alligevel kan anses for tilladelige i medfoer af EOEF-traktatens artikel 36, hvorefter artikel 30 ikke udgoer nogen hindring for forbud eller restriktioner vedroerende indfoersel, der er begrundet i hensynet til blandt andet beskyttelse af "dyrs liv og sundhed".

Det staar fast, at paa det tidspunkt, da Kommissionen fremsatte den begrundede udtalelse, dvs. den 19. december 1990, havde Faellesskabet endnu ikke truffet nogen foranstaltninger med hensyn til problematikken vedroerende samhandelen inden for Faellesskabet med flodkrebs, der kan vaere baerere af krebsepest. Foerst den 28. januar 1991 vedtog Raadet direktiv 91/67/EOEF (9). Med dette direktiv indfoeres et generelt system af dyresundhedsmaessige betingelser for opdraet, transport og afsaetning af akvakulturdyr og -produkter, som gaelder saavel for leveringer fra medlemsstaterne som for indfoersel fra tredjelande. Den tyske regering har erkendt, at bestemmelserne siden den 1. januar 1993, hvor direktiv 91/67 skulle vaere gennemfoert (jf. artikel 29, stk. 1), ikke laengere har nogen eksistensberettigelse for saa vidt angaar risikoen for epizooti (10).

Da der paa det paagaeldende tidspunkt endnu ikke fandtes faellesskabsretlige eller harmoniserede bestemmelser herom i Faellesskabet, tilkom det efter Domstolens faste praksis

"i mangel af harmonisering paa faellesskabsplan medlemsstaterne at afgoere, hvor langt de vil straekke beskyttelsen af menneskers [i dette tilfaelde: dyrs] sundhed og liv under hensyntagen til de krav, der foelger af de frie varebevaegelser inden for Faellesskabet" (11).

9. Ifoelge den tyske regering tjener bestemmelserne til at beskytte krebsebestanden i Tyskland mod krebsepest. Da ogsaa de europaeiske krebsearter kan vaere baerere af krebsepesten, ville et importforbud, der er begraenset til ikke-europaeiske krebs, ikke kunne udelukke overfoerslen af denne sygdom. Bestemmelserne tjener endvidere til saa vidt muligt at begraense udbredelsen af udenlandske krebsearter i de tyske naturlige vandomraader for at beskytte de lokale krebsebestandes genetiske egenskaber mod faunaforfalskning, som skyldes dyr af samme art, men af anden oprindelse.

Kommissionen bestrider ikke, at der er en risiko for krebsepest, og erkender, at beskyttelsen af den indenlandske fauna er et berettiget hensyn. Krebsepesten forekommer imidlertid i hele Europa, herunder i Tyskland. Et totalt importforbud kan ifoelge Kommissionen ikke begrundes med henvisning til EOEF-traktatens artikel 36, da denne foranstaltning er mere vidtgaaende end noedvendigt for at beskytte den indenlandske fauna.

10. Naar bortses fra klagepunktet om, at der foreligger en skjult begraensning af samhandelen (jf. afsnit 16), gaar jeg ud fra, at Kommissionen i princippet er enig i, at bestemmelserne er vedtaget ud fra det berettigede hensyn i artikel 36 vedroerende beskyttelse af dyrs liv og sundhed, men at den anser bestemmelserne for at staa i misforhold til det tilstraebte maal. Min analyse i det foelgende drejer sig derfor udelukkende om proportionalitetsspoergsmaalet. I henhold til fast praksis er det nemlig ikke tilstraekkeligt, at en medlemsstat kan paaberaabe sig et efter EOEF-traktatens artikel 36 berettiget hensyn, i dette tilfaelde beskyttelsen af dyrs liv og sundhed, men det skal tillige undersoeges

"om de ... udstedte foranstaltninger ... staar i rimeligt forhold til det tilstraebte formaal, eller om der eventuelt findes andre muligheder for at naa samme resultat ved hjaelp af foranstaltninger, som i mindre grad hindrer samhandelen, eller omvendt, om en saadan ordning paa grund af de naevnte tekniske krav er noedvendig og dermed begrundet efter artikel 36" (12).

Saafremt de nationale bestemmelser overskrider de graenser, der er passende og noedvendige for at opnaa det tilstraebte maal, fastslaar Domstolen, at de ikke er forenelige med traktaten (13).

11. Lad mig kort sammenfatte parternes argumentation. Ifoelge Kommissionen havde Tyskland for at naa de paaberaabte maal kunnet noejes med et importforbud for ikke-europaeiske krebsearter, som f.eks. den nordamerikanske Procambarus clarkii. Sagen drejer sig derfor kun om forbuddet mod at indfoere europaeiske krebsearter (14). For saa vidt angaar disse arter finder Kommissionen et totalt importforbud for vidtgaaende. Som eksempel paa en acceptabel lovgivning naevner Kommissionen Frankrig, som befinder sig i en lignende situation med hensyn til beskyttelsen af sine indenlandske flodkrebs, men som kun forbyder indfoersel af krebs fra tredjelande (15).

Endvidere anfoerer Kommissionen, at medlemsstaterne snarere boer indfoere forskningsprogrammer til bekaempelse af krebsepesten end et generelt importforbud.

Endelig havde Forbundsrepublikken Tyskland, stadig ifoelge Kommissionen, kunnet noejes med at regulere handelen med krebs i Tyskland, og den havde kunnet indfoere en pligt til at indhente tilladelse til udsaetning af arter, der kan vaere baerere af krebsepesten, i visse tyske vandomraader, eller forbyde dette i de omraader, hvor de tyske arter findes. De betingelser, som nu er gaeldende for de importtilladelser, der er udstedt til de tyske importoerer (jf. ovenfor, punkt 3), viser ifoelge Kommissionen, at det er muligt at anvende bestemmelser, som er mindre restriktive for samhandelen i Faellesskabet, med henblik paa at beskytte den tyske krebsebestand.

12. Den tyske regering anfoerer, at ogsaa de europaeiske krebsearter kan vaere baerere af pestvirusen, og at ogsaa indfoerslen af europaeiske arter kan medfoere faunaforfalskning. Den anfoerer endvidere, at betingelserne for anvendelse af artikel 15 i Raadets forordning (EOEF) nr. 3626/82 af 3. december 1982 om gennemfoerelse i Faellesskabet af konventionen om international handel med udryddelsestruede vilde dyr og planter (16) er opfyldt.

13. Jeg vil foerst undersoege dette sidste punkt. Det er korrekt, at artikel 15, stk. 3, i forordning nr. 3626/82 indroemmer medlemsstaterne ret til, med henblik paa at beskytte dyrs og planters sundhed og eksistens, for saa vidt angaar arter, der ikke er omfattet af denne forordning ° som flodkrebsene i den foreliggende sag ° at "traeffe foranstaltninger svarende til dem, der er foreskrevet i denne forordning". I den forbindelse maa der dog, som Kommissionen med rette har anfoert, tages hensyn til forordningens artikel 15, stk. 1. Ifoelge denne bestemmelse kan medlemsstaterne, bl.a. med henblik paa at bevare naturligt hjemmehoerende arter, opretholde eller traeffe strengere foranstaltninger end dem, der er fastsat i forordningen, paa den betingelse, at de goer det "under overholdelse af traktaten, saerlig artikel 36" (17). Med andre ord gaelder proportionalitetskravet i EOEF-traktatens artikel 36 ogsaa fuldt ud, saafremt en medlemsstat paaberaaber sig denne forordning i forbindelse med mere vidtgaaende foranstaltninger til beskyttelse af medlemsstatens naturligt hjemmehoerende arter.

14. Naar jeg gennemfoerer denne undersoegelse af proportionaliteten, maa jeg imidlertid fastslaa, at bestemmelserne ikke staar i et rimeligt forhold til det tilstraebte maal. For saa vidt angaar en forebyggende indsats mod spredning af krebsepest vaelger den tyske regering efter min opfattelse med et totalt importforbud det meget svaere skyts. Navnlig forekommer det mig, at den af Kommissionen anfoerte franske lovgivning eller en regulering af de betingelser, der skal gaelde for behandling af og handel med levende flodkrebs i Tyskland for at hindre en spredning af pestvirusen, er et velegnet alternativ med henblik paa at hindre spredning af krebsepest i Tyskland, et alternativ, der ikke indebaerer nogen forskelsbehandling, og som er meget mindre restriktivt for samhandelen inden for Faellesskabet. Den nuvaerende administrative praksis i Tyskland, hvorefter der kun bestaar et forbud mod at slippe krebs ud i naturen eller at udsaette dem og en pligt til at udvise forsigtighed ved udledning i miljoeet af det vand, som har tjent til opbevaring af krebsene, udgoer et bevis for dette.

15. Hensynet til beskyttelse mod faunaforfalskning forekommer mig heller ikke at kunne begrunde et totalt importforbud. Paradoksalt nok angiver den tyske regering i sit svarskrift et mindre restriktivt alternativ ved som begrundelse for de anfaegtede bestemmelser at citere § 20d, stk. 2, i BNatSchG:

"Omraadefremmede (' gebietsfremde' ) dyr og planter ° af vildtlevende eller ikke vildtlevende arter ° maa kun udsaettes, udsaas eller udplantes frit i naturen, saafremt der er indhentet tilladelse dertil fra den myndighed, der ifoelge lovgivningen i den paagaeldende delstat er kompetent. Dette gaelder ikke for dyrkning af planter i land- og skovbrug. Tilladelsen skal naegtes, naar det ikke kan udelukkes, at der er risiko for forfalskning af den naturligt hjemmehoerende flora og fauna eller for, at bestanden eller udbredelsen af naturligt hjemmehoerende vildtlevende dyre- eller plantearter er truet."

Da begrebet "omraadefremmed" ("gebietsfremd"), som den tyske regering anfoerer, vedroerer alle arter, der ikke naturligt hoerer hjemme i det paagaeldende omraade, omfatter det ° for saa vidt angaar flodkrebs ° ikke kun de udenlandske krebs, men tillige alle indenlandske krebs, der ikke er hjemmehoerende i det omraade. En saadan bestemmelse forekommer mig mindst lige saa ° om ikke mere ° hensigtsmaessig til at beskytte den indenlandske fauna som et totalforbud mod indfoersel af levende flodkrebs. Endvidere udgoer denne bestemmelse et alternativ, der ikke indebaerer nogen forskelsbehandling, og som er mindre restriktivt for samhandelen i Faellesskabet, da det kun foreskriver en pligt til at indhente tilladelse til at slippe flodkrebs ud i den frie natur, hvorimod indfoersel og handel ikke beroeres.

Foreligger der en skjult begraensning af samhandelen?

16. I den administrative fase havde Kommissionen faaet indtryk af, at de tyske bestemmelser ikke var indfoert med henblik paa at beskytte de indenlandske krebsearter, men af oekonomiske grunde, nemlig for at beskytte de tyske opdraettere af disse arter mod import fra andre lande, og at de derfor indebar en skjult begraensning af samhandelen, jf. EOEF-traktatens artikel 36, andet punktum. Efter naermere redegoerelser fra den tyske regering herom, erklaerede Kommissionen sig villig til at traekke dette klagepunkt tilbage. Den kraevede dog i den forbindelse en forklaring om et forhold, som den ikke havde naevnt i staevningen, nemlig at der blev drevet handel med de saakaldte amerikanske flodkrebs, der stammer fra de nye delstater.

I sit svarskrift har den tyske regering forklaret, at ovennaevnte krebs foerst efter Tysklands genforening er blevet forhandlet i landet i smaa maengder, og at handelen med dem ikke kunne forudses, da den anfaegtede bekendtgoerelse blev vedtaget i 1989, saaledes at det paa ingen maade kunne have vaeret den tyske regerings mening at beskytte handelen med denne krebseart mod import.

Trods disse forklaringer fastholder Kommissionen i sin replik dog klagepunktet om, at der foreligger en skjult begraensning af samhandelen. Nu stoetter den sig i den forbindelse paa en analyse af de tyske bestemmelser, der finder anvendelse, og hvoraf det ifoelge Kommissionen fremgaar, at forbuddet mod besiddelse af og handel med krebs kun gaelder for vilde krebs, og endda kun for flodkrebs og stenkrebs. Alle andre krebsearter, herunder de opdraettede krebs, kan ifoelge Kommissionens analyse frit forhandles i Tyskland, mens det er forbudt at indfoere dem i erhvervsoejemed.

17. Disse sidste resultater ° som den tyske regering ikke har bestridt i sin duplik (18) ° illustrerer endnu en gang, at bestemmelserne ikke staar i rimeligt forhold til det tilstraebte formaal. Efter min opfattelse viser de dog ikke, at der er tale om en skjult begraensning af samhandelen som omhandlet i EOEF-traktatens artikel 36, andet punktum. Som Domstolen gentagne gange har udtalt, er bestemmelsens formaal

"at hindre, at saadanne restriktioner vedroerende handelen, som er begrundet i de i artikel 36, foerste punktum, anfoerte hensyn, misbruges til andre formaal og benyttes til forskelsbehandling af varer fra andre medlemsstater eller til en indirekte beskyttelse af nationale produkter" (19).

Det er herefter ikke paa overbevisende maade blevet godtgjort, at de tyske bestemmelser faktisk betyder, at de i artikel 36 naevnte hensyn misbruges til andre formaal, og at bestemmelserne i virkeligheden har et protektionistisk sigte. Kommissionens indvendinger vedroerer udelukkende amerikanske krebs, der kommer fra de nye delstater. Da de anfaegtede bestemmelser blev vedtaget den 24. juli 1989 ° dvs. paa et tidspunkt, da der endnu ikke var tale om et genforenet Tyskland ° kan de ikke vaere vedtaget med henblik paa beskyttelse af denne produktion.

Forslag til afgoerelse

18. Paa grundlag af ovenstaaende skal jeg foreslaa Domstolen at give Kommissionen medhold i paastanden og at paalaegge Forbundsrepublikken Tyskland at betale sagens omkostninger.

(*) Originalsprog: nederlandsk.

(1) ° BGBl. 1989 I, s. 1525. Den fulde titel er: Verordnung zum Schutz wildlebender Tier- und Pflanzenarten . Jf. med hensyn til den gaeldende affattelse, BGBl. 1989 I, s. 1677.

(2) ° Lovens fulde titel er: Gesetz ueber Naturschutz und Landschaftspflege . Jf. den affattelse, der er offentliggjort i BGBl. 1987 I, s. 889.

(3) ° Raadets forordning (EOEF) nr. 3796/81 af 29.12.1981 om den faelles markedsordning for fiskerivarer (EFT L 379, s. 1).

(4) ° Jf. dom af 14.7.1976 (forenede sager 3/76, 4/76 og 6/76, Kramer, Sml. s. 1279, praemis 53 og 54), gentaget i dom af 25.5.1993 (sag C-228/91, Kommissionen mod Italien, Sml. I, s. 2701, praemis 11).

(5) ° Dom af 11.7.1974 (sag 8/74, Dassonville, Sml. s. 837, praemis 5).

(6) ° Jf. bl.a. dom af 15.12.1976 (sag 41/76, Donckerwolcke, Sml. s. 1921, praemis 18), og af 12.7.1990 (sag C-128/89, Kommissionen mod Italien, Sml. I, s. 3239, praemis 12).

(7) ° Dom af 8.2.1983 (sag 124/81, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, Sml. s. 203, praemis 9 og 10).

(8) ° Dom af 21.6.1988 (sag 257/86, Kommissionen mod Italien, Sml. s. 3249, praemis 12). Jf. tillige dom af 11.6.1991 (sag C-307/89, Kommissionen mod Frankrig, Sml. I, s. 2903, praemis 13), hvori Domstolen udtalte, at: Opretholdelsen af nationale bestemmelser, som i sig selv er uforenelige med faellesskabsretten, selv om den paagaeldende medlemsstat handler i overensstemmelse med denne ret, skaber en faktisk, tvetydig situation derved, at der for de omhandlede personer opretholdes en usikkerhed med hensyn til deres muligheder for at paaberaabe sig faellesskabsretten. Denne usikkerhed kan kun oeges, naar de rent administrative instrukser, i henhold til hvilke den nationale lov ikke skulle anvendes, er interne.

(9) ° Raadets direktiv 91/67/EOEF af 28.1.1991 om dyresundhedsmaessige betingelser for afsaetning af akvakulturdyr og -produkter (EFT L 46, s. 1).

(10) ° I sin duplik meddeler den tyske regering ogsaa, at proceduren til aendring af Bundesartenschutzverordnung er gaaet i gang. Bilaget til duplikken indeholder et udkast til bekendtgoerelse nr. 2 til aendring af BArtSchV.

(11) ° Dom i sag C-228/91, naevnt i fodnote 4, praemis 16 (min tilfoejelse). Jf. endvidere dom af 19.3.1991 (sag C-205/89, Kommissionen mod Graekenland, Sml. I, s. 1361, praemis 8), og af 12.3.1987 (sag 178/84, Kommissionen mod Tyskland, Sml. s. 1227, praemis 41). Med hensyn til anvendelse af denne retspraksis paa nationale foranstaltninger vedroerende beskyttelsen af dyrs liv og sundhed, se dom af 15.7.1982 (sag 40/82, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, Sml. s. 2793, praemis 33 og 34).

(12) ° Dom i sag 124/81, anfoert i fodnote 7, praemis 16.

(13) ° Jf. dom i sag C-128/89, anfoert i fodnote 6, praemis 18, og i sag C-228/91, anfoert i fodnote 4, praemis 18.

(14) ° Kommissionen praeciserer udtrykkelig, at den ikke modsaetter sig nationale beskyttelsesforanstaltninger vedroerende indfoersel af ikke-europaeiske krebs, som ofte er baerere af krebsepesten, men selv er immune over for den.

(15) ° Kommissionen naevner navnlig, under henvisning til artikel 413-1 i code rural og dekret nr. 85-1189 af 8.11.1985, Procambarus clarkii, Pacifastacus leniusculus og Orconectes limosus. Endvidere naevner Kommissionen, at den franske landbrugsminister med henblik paa afgoerelsen af, hvilke levende krebs der maa importeres, har sammenfattet de vigtigste kendetegn og skelnemaerker i et cirkulaere af 30.11.1988.

(16) ° EFT L 384, s. 1, senest aendret ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1534/93 af 22.6.1993 (EFT L 151, s. 22).

(17) ° Der henvises endvidere til niende betragtning i praeamblen til forordning nr. 3626/82.

(18) ° Den tyske regering indroemmer, at de to andre naturligt hjemmehoerende arter af flodkrebs, hvidklokrebs og den amerikanske krebs, ikke er genstand for beskyttelsesforanstaltninger paa forbundsplan. Den forklarer dette med, at foerstnaevnte krebs ikke udnyttes kommercielt og derfor ikke er truet, mens sidstnaevnte krebs ikke var en i de gamle delstater naturligt hjemmehoerende art.

(19) ° Dom af 14.12.1979 (sag 34/79, Henn og Darby, Sml. s. 3795, praemis 21), af 15.7.1982 (sag 40/82, anfoert i fodnote 11, praemis 36), og af 30.11.1993 (sag C-317/91, Deutsche Renault, Sml I, s. 6227, praemis 19).