Forslag til afgørelse fra generaladvokat Gulmann fremsat den 27. oktober 1993. - HANS IRSFELD OHG MOD BUNDESANSTALT FUER LANDWIRTSCHAFTLICHE MARKTORDNUNG. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: HESSISCHER VERWALTUNGSGERICHTSHOF - TYSKLAND. - OKSEKOED - STOETTE TIL PRIVAT OPLAGRING - UDSKAERINGSVARIANTER HIDROERENDE FRA VOKSENT KVAEG - DELVIS UDLAGRING FOER TIDEN - BETINGELSER FOR RET TIL STOETTE. - SAG C-374/92.



Samling af Afgørelser 1994 side I-00301



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hr. afdelingsformand,

De herrer dommere,

1. Hessischer Verwaltungsgerichtshof har stillet Domstolen et praejudicielt spoergsmaal om fortolkningen af kommissionsforordning nr. 2267/84 om ydelse af en skoensmaessigt forudfastsat stoette til privat oplagring af hele og halve kroppe og for- og bagfjerdinger i oksekoedsektoren (1).

2. Det er for at forstaa baggrunden for det stillede spoergsmaal tilstraekkeligt at fremhaeve foelgende forhold.

3. Udbuddet af oksekoed paa faellesmarkedet er sommetider uforholdsmaessigt stort. Udbuddet kan nedbringes, hvis de erhvervsdrivende oplagrer oksekoed, og Faellesskabet kan fremme en saadan oplagring ved at yde stoette hertil. Den naevnte forordning har som sit formaal at yde en saadan stoette. Der er visse betingelser, der skal opfyldes for, at stoette kan gives, herunder at oplagringen skal have en vis varighed, at den skal vedroere tilstraekkelig omfattende partier koed, og at udlagring foer den aftalte tid ikke maa ske, foerend der er forloebet en vis mindsteoplagringsperiode.

4. Kommissionsforordningen bestemte, at der kunne gives stoette til oplagring af hele og halve kroppe samt for- og bagfjerdinger. Forordningen aabnede mulighed for, at koedet inden oplagring kunne udbenes. Ved udbening opskaeres koedet i forskellige stykker, saasom ribben, bryst, skank og slag. Udbening indebaerer den fordel, at der spares oplagringsplads.

5. Forordningens artikel 4, stk. 2, bestemmer, at den erhvervsdrivende mod en forholdsmaessig nedsaettelse af stoetten er befoejet til at begraense indlagringen til 90% af den maengde koed, som den indgaaede kontrakt vedroerer.

6. Denne sag vedroerer en tysk virksomheds oplagring med faellesskabsstoette af et stoerre parti udbenede forfjerdinger. Oplagringen omfattede oprindelig den fulde maengde, for hvilken der var tilsagt stoette.

Virksomheden oenskede imidlertid inden mindsteoplagringsperiodens udloeb at udtage en del af det oplagrede koed under respekt af den ovenfor anfoerte 90%-regel. Virksomheden henviste til, at artikel 4, stk. 2, i forordningen afgav den fornoedne hjemmel for en saadan efterfoelgende udlagring, hvad de tyske myndigheder efter det foreliggende er enige i. Kommissionen har i oevrigt tilsluttet sig denne opfattelse.

7. Sagens problem opstod, fordi virksomheden ikke udtog hele udbenede forfjerdinger, men alene dele af dem. En forfjerding indeholder som naevnt forskellige stykker saasom ribben, bryst, skank og slag etc. Virksomheden undlod at udtage skank og slag.

8. De tyske myndigheder goer gaeldende, at virksomheden ikke har respekteret 90%-reglen i artikel 4, stk. 2, der efter deres opfattelse skal fortolkes saaledes, at der alene kan udtages hele udbenede forfjerdinger, og de har derfor naegtet at yde stoette. Virksomheden har bestridt denne fortolkning af artikel 4, stk. 2, i forordningen.

Det er ubestridt i sagen, at virksomheden kun har overholdt 90%-reglen, saafremt det er uden betydning for beregningen af de 90%, hvilke dele af det oplagrede koed der udlagres; det ligger ligeledes fast, at man kun kan anse 89,9% koed for at vaere tilbage paa lageret, hvis det udlagrede koed skal tillaegges de dertil hoerende, men ikke udtagne, partier skank og slag.

9. Det er med henblik paa at kunne afgoere denne tvist, at Hessischer Verwaltungsgerichtshof har forelagt Domstolen det ovenfor naevnte praejudicielle spoergsmaal.

10. Artikel 4, stk. 2, bestemmer:

"Saafremt den maengde, der indlagres i uforarbejdet stand, eller i tilfaelde af opskaering eller udbening, den oprindelige maengde, der er medgaaet hertil, er mindre end den maengde, for hvilken kontrakten er indgaaet, og:

a) udgoer 90% eller derover af denne maengde, nedsaettes stoetten som omhandlet i artikel 1, stk. 1, andet afsnit, tilsvarende

b) udgoer under 90% af denne maengde, ydes der ingen stoette til privat oplagring."

11. De tyske myndigheder har ikke afgivet indlaeg for Domstolen, men de grunde, som de stoetter deres opfattelse paa, fremgaar klart af forelaeggelseskendelsen. Ifoelge de tyske myndigheder er oplagreren forpligtet til at indlagre hele forfjerdinger. Muligheden for at indlagre udbenet koed skulle udelukkende vaere indfoert med henblik paa at spare lagerkapacitet. De stykker koed, der indlagres efter udbening, skal saaledes i hele lagerperioden kunne sammensaettes til hele forfjerdinger, og den udlagring, der accepteres med hjemmel i artikel 4, stk. 2, kan derfor ogsaa kun omfatte hele forfjerdinger. Hermed sikres det, at det ikke kun er de mindre vaerdifulde dele af forfjerdinger, der bliver indlagret, mens de mere vaerdifulde dele af koedet, som med fortjeneste kan afsaettes paa faellesmarkedet, ikke bliver indlagret.

12. Virksomheden og Kommissionen goer en anden fortolkning af bestemmelsen gaeldende. Deres opfattelse er efter min mening korrekt.

Det er ganske vist rigtigt, som anfoert af de tyske myndigheder, at det principielt maa fremgaa af artikel 4, stk. 1, at oplagringen skal omfatte hele udbenede forfjerdinger. Der maa derimod gives virksomheden og Kommissionen medhold i, at der ikke af artikel 4, stk. 2, kan udledes et krav om, at virksomheden skal udlagre hele forfjerdinger, naar den goer brug af muligheden for at udtage en mindre del af det indlagrede koed under respekt af 90%-reglen. Et saadant krav fremgaar ikke af bestemmelsens ordlyd og kan ikke indfortolkes i bestemmelsen. Forordningens formaal og bestemmelsens kontekst afgiver ikke tilstraekkelige holdepunkter for de tyske myndigheders fortolkning, som ville indebaere en begraensning i de erhvervsdrivendes dispositionsfrihed. Tvaertimod kan kravet formentlig, som haevdet af Kommissionen, siges at stride mod forordningens formaal, nemlig at sikre stoerst mulig oplagring, og det er i alt fald rigtigt, at administrationen af kravet ville vaere forbundet med vanskeligheder.

Forslag til afgoerelse

13. Jeg skal derfor foreslaa Domstolen at besvare spoergsmaalet saaledes:

Artikel 4, stk. 2, i forordning nr. 2267/84 skal fortolkes saaledes, at der i det tilfaelde, at der udtages dele af udbenede okseforfjerdinger forud for mindsteoplagringsperiodens udloeb, fortsat bestaar et krav paa stoette, naar det paa lageret tilbageblevne koed i alt udgoer mindst 90% af den kontraherede maengde, uden at det herved har nogen betydning, om det tilbageblevne koed kan sammensaettes til hele udbenede forfjerdinger.

(*) Originalsprog: dansk.

(1) - EFT 1984 L 208, s. 31.