Parter

Dommens præmisser

Afgørelse



Parter

I sag C-181/06,

angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 234 EF, indgivet af Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto (Portugal) ved afgørelse af 7. marts 2006, indgået til Domstolen den 7. april 2006, i sagen:

Deutsche Lufthansa AG

mod

ANA – Aeroportos de Portugal SA ,

procesdeltagere:

Ministério Público,

har

DOMSTOLEN (Anden Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, C.W.A. Timmermans, samt dommerne P. Kūris (refererende dommer), J. Makarczyk, L. Bay Larsen og J.-C. Bonichot,

generaladvokat: J. Mazák,

justitssekretær: ekspeditionssekretær M. Ferreira,

på grundlag af den skriftlige forhandling og efter retsmødet den 8. februar 2007,

efter at der er indgivet indlæg af:

– Deutsche Lufthansa AG ved advogado A. Moura Portugal

– den portugisiske regering ved L. Fernandes og M.J. Viegas, som befuldmægtigede

– den græske regering ved K. Georgiadis og Z. Chatzipavlou, som befuldmægtigede

– Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved J.R. Vidal Puig, S. Noe og P. Guerra e Andrade, som befuldmægtigede,

og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den 19. april 2007,

afsagt følgende

Dom

Dommens præmisser

1. Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 6 og artikel 16, stk. 3, i Rådets direktiv 96/67/EF af 15. oktober 1996 om adgang til ground handling-markedet i Fællesskabets lufthavne (EFT L 272, s. 36).

2. Anmodningen er blevet indgivet under en sag mellem Deutsche Lufthansa AG (herefter »Lufthansa«) og ANA – Aeroportos de Portugal SA (herefter »ANA«) vedrørende en afgørelse truffet af ANA om fastsættelse og opkrævning af gebyr for administrativ ground handling og overvågning.

Retsforskrifter

Fællesskabsbestemmelser

3. Artikel 6, stk. 1, i direktiv 96/67 bestemmer følgende:

»Medlemsstaterne træffer efter retningslinjerne i artikel 1 de nødvendige foranstaltninger for at sikre leverandører af ground handling-ydelser fri adgang til markedet for levering af ground handling-ydelser til tredjemand.

Medlemsstaterne kan kræve, at leverandører af ground handling-ydelser er etableret i Fællesskabet.«

4. Direktivets artikel 16, stk. 3, har følgende ordlyd:

»Skal der betales for adgang til lufthavnsanlæggene, fastsættes denne betaling på grundlag af relevante, objektive, gennemsigtige og ikke-diskriminerende kriterier.«

5. Bilaget til direktivet bestemmer følgende:

»1. Administrativ ground handling og overvågning omfatter:

1.1. repræsentation af og forbindelse til de lokale myndigheder eller andre relevante organer eller personer, betaling af udgifter for brugeren og tilvejebringelse af lokaler til brugerens repræsentanter

1.2. kontrol med lastning og losning samt fornøden kommunikation

1.3. behandling, lagring, håndtering og administration af lasteenheder

1.4. alle andre overvågningsaktiviteter før, under eller efter flyvningen og enhver anden administrativ service, brugeren har behov for.«

De nationale retsforskrifter

6. Lovdekret nr. 102/90 af 21. marts 1990, som affattet ved lovdekret nr. 280/99 af 26. juli 1999 ( Diário da República I, serie A, nr. 172, 26.7.1999, s. 4678, »herefter lovdekret nr. 280/99«), fastsætter de gebyrer, som kan opkræves for enhver aktivitet på lufthavnsområdet, og det er i lovdekretets artikel 18, stk. 2, fastsat, at i den offentlige lufthavnssektor, som drives af ANA, fastsættes beløbet for gebyrer vedrørende groundhandling-ydelser af ANA, efter forudgående godkendelse fra generaldirektoratet for civil luftfart.

7. Artikel 3 i bekendtgørelse nr. 12/99 af 30. juli 1999 ( Diário da República I, serie B, nr. 176, 30.7.1999, s. 4922) har følgende ordlyd:

»I henhold til ordlyden af artikel 17 i lovdekret nr. 102/90 af 21. marts 1990 og ved anvendelsen af lovdekretets artikel 18 opdeles de gebyrer, som er fastsat heri, under hensyn til arten af tjenesteydelserne og de udøvede aktiviteter, således:

a) trafikgebyrer

b) gebyrer vedrørende groundhandling-ydelser (»handling«)

c) gebyrer for brug af arealer

d) øvrige gebyrer af erhvervsmæssig karakter.«

8. Opkrævningen af gebyrer for ground handling er fastsat i artikel 10 ff. i bekendtgørelse nr. 12/99. Det drejer sig om 11 gebyrer.

9. Bekendtgørelsens artikel 10 har følgende ordlyd:

»Gebyrer vedrørende ground handling-ydelser skal betales for udøvelsen af enhver aktivitet, som er omfattet af de tjenesteydelser, der fremgår af listen i bilag 1 til lovdekret nr. 275/99 af 23. juli 1999, efter følgende regler:

1) Gebyr for administrativ ground handling og overvågning betales af leverandører af tjenesteydelser, og det beregnes som en procentdel af den opnåede omsætning.

2) Gebyr for »passager«-ground handling betales af leverandører af tjenesteydelser og brugere af en lufthavn eller flyveplads, der udfører egen-handling. Gebyret beregnes på grundlag af timeenheder eller dele af dage eller måneder, og i forhold til adgangsskranker og check-in af passagerer (»check-in«).

3) Gebyr for »bagagehåndtering«-ground handling betales af leverandører af tjenesteydelser og brugere af en lufthavn eller flyveplads, der udfører egen-handling. Gebyret beregnes på grundlag af timeenheder eller dele af dage eller måneder, og i forhold til adgangsskranker og check-in af passagerer (check-in), eller pr. ekspederet bagageenhed.

4) Gebyr for håndtering af »fragt og post« betales:

a) af brugere af en lufthavn eller flyveplads, der udfører egen-handling. Gebyret beregnes pr. trafikenhed.

b) af leverandører af tjenesteydelser. Gebyret beregnes som en procentdel af den opnåede omsætning.

5) Gebyr for forpladshandling betales:

a) af brugere af en lufthavn eller flyveplads, der udfører egen-handling. Gebyret beregnes pr. trafikenhed.

b) af leverandører af tjenesteydelser. Gebyret beregnes som en procentdel af den opnåede omsætning.

6) Gebyr for »rengøring og servicering af flyet« betales af leverandører af tjenesteydelser, og gebyret beregnes som en procentdel af den opnåede omsætning.

7) Gebyr for »brændstof- og oliepåfyldning« betales af leverandører af tjenesteydelser, og gebyret beregnes som en procentdel af den opnåede omsætning, eller pr. hl brændstof og pr. liter leveret olie, i hvilket tilfælde brøkerne afrundes opad til det nærmeste hele tal.

8) Gebyr for »fly-vedligeholdelse« betales af leverandører af tjenesteydelser, og gebyret beregnes som en procentdel af den opnåede omsætning.

9) Gebyr for »operationel assistance og administration af flybesætninger« betales af leverandører af tjenesteydelser, og gebyret beregnes som en procentdel af den opnåede omsætning.

10) Gebyr for »transport på jorden« betales af leverandører af tjenesteydelser, og gebyret beregnes som en procentdel af den opnåede omsætning.

11) Gebyr for »catering« betales af leverandører af tjenesteydelser, og gebyret beregnes som en procentdel af den opnåede omsætning.«

10. Bekendtgørelsens artikel 11 bestemmer følgende:

»Et forskelligt gebyr alt efter anvendelsesperioden, tjenesteenheden eller den fysiske enhed, det drejer sig om, kan opkræves af brugere af lufthavnenes eller flyvepladsernes infrastruktur, som er erklæret for centraliseret for udøvelsen af ground handling-aktiviteter.«

Tvisten i hovedsagen og de præjudicielle spørgsmål

11. Lufthansa, et selskab, som er stiftet i henhold til tysk ret, og hvis filial har hjemsted i Lissabons lufthavn (Portugal), har anlagt sag til prøvelse af en afgørelse truffet af ANA om fastsættelse og opkrævning af gebyr for administrativ ground handling og overvågning.

12. ANA udstedte en tilladelse til Lufthansa til at udføre ground handling-aktiviteter i Francisco Sá Carneiro-lufthavnen i Porto. Der blev derfor opkrævet et gebyr af Lufthansa, der inklusive merværdiafgift udgjorde 22 164 PTE (110,55 EUR).

13. Lufthansa har for den nationale ret gjort gældende, at bestemmelserne i de nationale forskrifter, nærmere bestemt artikel 10, stk. 1, i bekendtgørelse nr. 12/99 og artikel 18, stk. 2, i lovdekret nr. 280/99, er i strid med direktiv 96/67.

14. Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto har besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:

»1) Kan det beløb, der opkræves i gebyr for administrativ ground handling og overvågning i henhold til bestemmelserne i artikel 10, stk. 1, i bekendtgørelse nr. 12/99, anses for en betaling, der er »[fastsat] på grundlag af relevante, objektive, gennemsigtige og ikke-diskriminerende kriterier« som omhandlet i artikel 16, stk. 3, i direktiv 96/67?

2) Kolliderer forpligtelsen til at betale gebyr for administrativ ground handling og overvågning i henhold til bestemmelsen i artikel 10, stk. 1, i bekendtgørelse nr. 12/99 og artikel 18, stk. 2, i lovdekret nr. 280/99 og andre bestemmelser om fastsættelsen af dette gebyr, med eller er den i strid med den frie adgang til markedet for levering af ground handling-ydelser til tredjemand i henhold til bestemmelsen i artikel 6 i direktiv 96/67?

3) Kolliderer forpligtelsen til at betale gebyr for administrativ ground handling og overvågning i henhold til bestemmelsen i artikel 10, stk. 1, i bekendtgørelse nr. 12/99 og artikel 18, stk. 2, i lovdekret nr. 280/99 og andre bestemmelser om fastsættelsen af dette gebyr, med eller er den i strid med gennemførelsen af det indre marked og principperne i artikel 3, stk. 1, litra c), EF og artikel 4 EF?

4) Kan forpligtelsen til at betale gebyr for administrativ ground handling og overvågning i henhold til bestemmelsen i artikel 10, stk. 1, i bekendtgørelse nr. 12/99 og artikel 18, stk. 2, i lovdekret nr. 280/99 og andre bestemmelser om fastsættelsen af dette gebyr anses for misbrug som omhandlet i artikel 82 EF?«

De præjudicielle spørgsmål

15. Indledningsvis bemærkes, at i henhold til artikel 1, stk. 1, litra c), og artikel 1, stk. 2, i direktiv 96/67 var det fra den 1. januar 1999 kun lufthavne med en årlig trafik på mindst 3 mio. passagerbevægelser eller 75 000 tons fragt, eller med en registreret trafik på mindst 2 mio. passagerbevægelser eller 50 000 tons fragt i den seksmånedersperiode, der går forud for den 1. april eller den 1. oktober i det foregående år, som var omfattet af direktivet. Fra den 1. januar 2001 gælder dette direktiv for alle lufthavne, der er beliggende på en medlemsstats område, er åbne for erhvervsmæssig trafik og har en årlig trafik på mindst 2 mio. passagerbevægelser eller 50 000 tons fragt.

16. Det fremgår imidlertid ikke klart af de faktiske omstændigheder, som den forelæggende ret har fremstillet, at lufthavnen i Porto nåede de ovennævnte tærskelværdier inden år 2005. Hvis dette ikke er tilfældet, ville lufthavnen først være omfattet af anvendelsesområdet for direktiv 96/67 fra den 1. januar 2006. Afgørelsen om fastsættelse af det af Lufthansa anfægtede gebyr vedrører imidlertid tilsyneladende året 2000.

17. Det påhviler derfor den forelæggende ret på forhånd at sikre sig, at direktiv 96/67 finder anvendelse på de faktiske omstændigheder i hovedsagen.

Om det første og det andet spørgsmål

18. Med det første og det andet spørgsmål, som behandles samlet, ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om artikel 6 og artikel 16, stk. 3, i direktiv 96/67 er til hinder for nationale bestemmelser som de i hovedsagen omhandlede, hvorefter det kræves, at leverandørerne af ground handling-ydelser betaler et gebyr for administrativ ground handling og overvågning til lufthavnsforvaltningsorganet.

19. Domstolen har fastslået, at det følger af både 25. betragtning til direktivet og direktivets artikel 16, stk. 1 og 3, at lufthavnsforvaltningsorganet kan kræve et vederlag som modydelse for adgang til lufthavnsanlæggene. Disse må fortolkes som de infrastrukturer og udstyr, som lufthavnen stiller til rådighed. Derimod har Domstolen fundet, at det ikke var muligt for et sådant organ at opkræve et gebyr for adgang til ground handling-markedet, ud over et vederlag for brugen af lufthavnsanlæggene (jf. i denne retning dom af 16.10.2003, sag C-363/01, Flughafen Hannover-Langenhagen, Sml. I, s. 11893, præmis 37-40 samt 44 og 60).

20. Det må for det første undersøges, om et gebyr – såsom det i hovedsagen omhandlede gebyr for administrativ ground handling og overvågning – skal anses for at være et vederlag, der betales som modydelse for adgangen til lufthavnsanlæggene.

21. Den portugisiske regering har gjort gældende, at det nævnte gebyr afkræves som godtgørelse for levering af en ydelse i en offentlig lufthavn, som støtter civil luftfart, og for anvendelsen af et gode, som er omfattet af den offentlige sektor, og for hvilket ANA skal sikre gode anvendelsesbetingelser.

22. I retsmødet præciserede de portugisiske myndigheder på den ene side, at indholdet af gebyret for administrativ ground handling og overvågning, der er fastsat i bekendtgørelse nr. 12/99, ikke var forskelligt fra det gebyr, som er nævnt i bilaget til direktiv 96/67, og at der ikke under nogen omstændigheder var tale om endnu en beskatning af tjenesteydelser, som allerede var pålagt et gebyr, som er fastsat i den samme bekendtgørelse.

23. På den anden side bemærkede de portugisiske myndigheder for første gang, at en effektiv anvendelse af den offentlige sektor skulle forstås som forbrug af vand og el samt udgifter til rengøring og sikkerhed.

24. Det tilkommer i denne forbindelse den forelæggende ret at undersøge modydelserne for det i hovedsagen omhandlede gebyr i relation til den definition af administrativ ground handling og overvågning, som fremgår af punkt 1 i bilaget til direktiv 97/67. Hvis det pågældende gebyr som følge heraf skal betales for alle eller nogle af disse tjenesteydelser og ikke udgør endnu en beskatning af tjenesteydelser, som der allerede er betalt for gennem et andet gebyr eller afgift, vil det kunne anses for at være et gebyr for adgangen til lufthavnsanlæggene og ikke for et gebyr for adgang til ground handling-markedet.

25. Det skal under alle omstændigheder for det andet undersøges, om det i hovedsagen omhandlede gebyr opfylder kriterierne fastsat i artikel 16, stk. 3, i direktiv 96/67.

26. For så vidt angår relevans- og objektivitetskriterierne tilkommer det den forelæggende ret at undersøge forbindelsen mellem driftsomkostningerne, som bæres af ANA, og gebyrbeløbet, som fastsættes som en procentdel af Lufthansas omsætning i Francisco Sá Carneiro-lufthavnen i Porto.

27. Med hensyn til gennemsigtighedskriteriet kan dette kun anses for at være opfyldt, hvis der i de nationale bestemmelser foreligger en entydig fastlæggelse af de tjenesteydelser, som erlægges af ANA, og en præcis definition af beregningsmetoden for det nævnte gebyr.

28. Hvad endelig angår kriteriet om ikke-diskriminering bemærkes, at selv om det er ubestridt, at det i hovedsagen omhandlede gebyr kun betales af leverandører af ground handling-ydelser, hvorimod både disse tjenesteydere og brugere, der udfører egen-handling, anvender de samme lufthavnsanlæg, er det på den anden side også klart, at hvis den eneste begrundelse for en sådan forskelsbehandling ligger i det forhold, at det kun er de nævnte tjenesteydere, som opnår en fortjeneste, bør denne forskel anses for værende diskriminerende.

29. På baggrund heraf skal det første og det andet spørgsmål besvares således, at fællesskabsretten er til hinder for nationale bestemmelser som dem, der er indeholdt i artikel 10, stk. 1, i bekendtgørelse nr. 12/99 og artikel 18, stk. 2, i lovdekret nr. 280/99, medmindre gebyret for administrativ ground handling og overvågning, som er fastsat i disse bestemmelser, skal betales som modydelse for alle eller nogle af de tjenesteydelser, som er defineret i punkt 1 i bilaget til direktiv 97/67, og ikke udgør endnu en beskatning af tjenesteydelser, som der allerede er betalt for gennem et andet gebyr eller en anden afgift. Hvis det efter gennemførelsen af den forelæggende rets undersøgelser fremgår, at det i hovedsagen omhandlede gebyr udgør et gebyr for adgang til lufthavnsanlæggene, påhviler det denne ret at undersøge, om det pågældende gebyr opfylder relevans-, objektivitets- og gennemsigtighedskriteriet samt kriteriet om ikke-diskriminering som fastsat i artikel 16, stk. 3, i direktiv 96/67.

Om det tredje spørgsmål

30. Med det tredje spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om betaling af et gebyr som det i hovedsagen omhandlede er i strid med artikel 3 EF og 4 EF.

31. I denne forbindelse bemærkes blot, at artikel 3 EF og 4 EF fastlægger de områder og mål, som Det Europæiske Fællesskabs virke skal vedrøre, men bestemmelserne fastsætter ikke forpligtelser for medlemsstaterne eller offentlige eller private enheder (jf. i denne retning dom af 3.10.2000, sag C-9/99, Échirolles Distribution, Sml. I, s. 8207, præmis 22). I det omfang dette virke er blevet nærmere fastlagt andre steder i EF-traktaten og i Fællesskabets gennemførelsesretsakter, som f.eks. direktiv 96/67, skal de forelagte spørgsmål kun besvares i relation til dette direktiv.

Om det fjerde spørgsmål

32. Med det fjerde spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om det forhold, at der kræves betaling af et gebyr som det i hovedsagen omhandlede, kan anses for et misbrug af en dominerende stilling som omhandlet i artikel 82 EF.

33. Ifølge fast retspraksis skal forelæggelsesafgørelserne angive de nøjagtige grunde til, at den forelæggende ret har rejst spørgsmål om fortolkningen af fællesskabsretten og har fundet det nødvendigt at forelægge Domstolen præjudicielle spørgsmål (kendelse af 28.6.2000, sag C-116/00, Laguillaumie, Sml. I, s. 4979, præmis 16 og den deri nævnte retspraksis, og dom af 13.7.2000, sag C-36/99, Idéal tourisme, Sml. I, s. 6049, præmis 20). Domstolen har således fastslået, at det er nødvendigt, at den nationale ret i det mindste angiver begrundelsen for udvælgelsen af de fællesskabsbestemmelser, som den ønsker fortolket, og angiver den forbindelse, som efter rettens opfattelse består mellem disse bestemmelser og den nationale lovgivning, der finder anvendelse i sagen (kendelse af 7.4.1995, sag C-167/94, Grau Gomis m.fl., Sml. I, s. 1023, præmis 9).

34. Det bemærkes, at forelæggelsesafgørelsen ikke opfylder disse krav.

35. Det er således ikke muligt at afgrænse det konkrete fortolkningsproblem, der kan opstå i forbindelse med artikel 82 EF. Kravet om præcision med hensyn til den faktiske og retlige baggrund gælder imidlertid særligt på konkurrenceområdet, som er kendetegnet ved komplicerede faktiske og retlige situationer (jf. Laguillaumie-kendelsen, præmis 19 og den deri nævnte retspraksis).

36. Det følger heraf, at det fjerde spørgsmål ikke kan antages til realitetsbehandling.

Sagens omkostninger

37. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagens omkostninger. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.

Afgørelse

På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Anden Afdeling) for ret:

Fællesskabsretten er til hinder for nationale bestemmelser som dem, der er indeholdt i artikel 10, stk. 1, i bekendtgørelse nr. 12/99 af 30. juli 1999 og artikel 18, stk. 2, i lovdekret nr. 102/90 af 21. marts 1990, som ændret ved lovdekret nr. 280/99 af 26. juli 1999, medmindre gebyret for administrativ ground handling og overvågning, som er fastsat i disse bestemmelser, skal betales som modydelse for alle eller nogle af de tjenesteydelser, som er defineret i punkt 1 i bilaget til Rådets direktiv 96/67/EF af 15. oktober 1996 om adgang til ground handling-markedet i Fællesskabets lufthavne, og ikke udgør endnu en beskatning af tjenesteydelser, som der allerede er betalt for gennem et andet gebyr eller en anden afgift. Hvis det efter gennemførelsen af den forelæggende rets undersøgelser fremgår, at det i hovedsagen omhandlede gebyr udgør et gebyr for adgang til lufthavnsanlæggene, påhviler det denne ret at undersøge, om det pågældende gebyr opfylder relevans-, objektivitets- og gennemsigtighedskriteriet samt kriteriet om ikke-diskriminering som fastsat i artikel 16, stk. 3, i direktiv 96/67.