ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 139/2

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 10. marts 2011 — Deutsche Lufthansa AG mod Gertraud Kumpan (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesarbeitsgericht (Tyskland))

(Sag C-109/09) (1)

(Tidsbegrænset ansættelseskontrakt - direktiv 1999/70/EF - ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv - den nationale rets rolle)

2011/C 139/02

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesarbeitsgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Deutsche Lufthansa AG

Sagsøgt: Gertraud Kumpan

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesarbeitsgericht (Tyskland) — fortolkning dels af artikel 1, artikel 2, stk. 1, og artikel 6, stk. 1, i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (EFT L 303, s. 16), dels af § 5, stk. 1, i bilaget til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP (EFT L 175, s. 43) — forbud mod forskelsbehandling på grund af alder — national retsforskrift der tillader et tidsbegrænset ansættelsesforhold blot på den betingelse, at arbejdstageren er fyldt 58 år — denne retsforskrifts forenelighed med ovennævnte bestemmelser — retlige følger af en eventuel uforenelighed

Konklusion

§ 5, stk. 1, i rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse, der er indgået den 18. marts 1999, og som er vedhæftet som bilag til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal fortolkes således, at begrebet »nær objektiv forbindelse til en tidligere tidsubegrænset ansættelseskontrakt, der er indgået med samme arbejdsgiver«, i § 14, stk. 3, i Gesetz über Teilzeitarbeit und befristete Arbeitsverträge (lov om deltidsbeskæftigelse og tidsbegrænsede ansættelseskontrakter) af 21. december 2000 skal anvendes på situationer, hvor en tidsbegrænset kontrakt ikke følger umiddelbart efter en tidsubegrænset kontrakt, der er indgået med samme arbejdsgiver, og hvor et tidsrum på flere år adskiller kontrakterne, når det indledende ansættelsesforhold i hele denne periode er fortsat ved flere på hinanden følgende tidsbegrænsede kontrakter med henblik på samme beskæftigelse og med samme arbejdsgiver. Det tilkommer den forelæggende ret i videst muligt omfang at fortolke og anvende de relevante forskrifter i national ret i overensstemmelse med nævnte § 5, stk. 1.

(1) EUT C 141 af 20.6.2009.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 139/8

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 10. marts 2011 — Skandinaviska Enskilda Banken AB Momsgrupp mod Skatteverket (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Regeringsrätten — Sverige)

(Sag C-540/09) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - sjette momsdirektiv - artikel 13, punkt B, litra d), nr. 5) - fritagelser - emissionsgaranti (»underwriting guarantee«) udstedt mod betaling af en provision af kreditinstitutter til de udstedende selskaber i forbindelse med udstedelse af aktier på kapitalmarkedet - transaktioner vedrørende værdipapirer)

2011/C 139/12

Processprog: svensk

Den forelæggende ret

Regeringsrätten

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Skandinaviska Enskilda Banken AB Momsgrupp

Sagsøgt: Skatteverket

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Högsta förvaltningsdomstolen (tidligere Regeringsrätten) — fortolkning af artikel 13, punkt B, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1) — fritagelser — emissionsgaranti udstedt af en bank til et selskab, der udsteder nye aktier, mod betaling af provision — transaktion som indebærer, at banken påtager sig at købe en del af det udstedende selskabs aktier, som eventuelt ikke tegnes inden for tegningsperioden, for at sikre det udstedende selskab den med emissionen ønskede finansiering (underwriting)

Konklusion

Artikel 13, punkt B, litra d), nr. 5), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, skal fortolkes således, at den i denne bestemmelse fastsatte fritagelse for omsætningsafgifter omfatter de tjenesteydelser, som et kreditinstitut mod vederlag yder i form af en emissionsgaranti til et selskab, som ønsker at udstede aktier, når garantien indebærer, at kreditinstituttet påtager sig at købe de aktier, som eventuelt ikke tegnes inden for tegningsperioden for aktieemissionen.

(1) EUT C 51 af 27.2.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 204/7

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 12. maj 2011 — Polska Telefonia Cyfrowa sp. z o.o. mod Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sąd Najwyższy — Republikken Polen)

(Sag C-410/09) (1)

(Akten vedrørende vilkårene for tiltrædelse af Den Europæiske Union - artikel 58 - direktiv 2002/21/EF - Kommissionens retningslinjer - manglende offentliggørelse i Den Europæiske Unions Tidende på en medlemsstats sprog - mulighed for at anvende bestemmelserne)

2011/C 204/13

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Najwyższy

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Polska Telefonia Cyfrowa sp. z o.o.

Sagsøgt: Prezes Urzędu Komunikacji Elektronicznej

Procesdeltager: Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Sąd Najwyższy — fortolkning af artikel 58 i akten vedrørende vilkårene for Den Tjekkiske Republiks, Republikken Estlands, Republikken Cyperns, Republikken Letlands, Republikken Litauens, Republikken Ungarns, Republikken Maltas, Republikken Polens, Republikken Sloveniens og Den Slovakiske Republiks tiltrædelse og tilpasningerne af de traktater, der danner grundlag for Den Europæiske Union (EUT 2003 L 236, s. 33) — offentliggørelse af akter i Den Europæiske Unions Tidende — en medlemsstats nationale tilsynsmyndigheders anvendelse af Kommissionens retningslinjer, der ikke er offentliggjort på denne stats sprog

Konklusion

Artikel 58 i akten vedrørende vilkårene for Den Tjekkiske Republiks, Republikken Estlands, Republikken Cyperns, Republikken Letlands, Republikken Litauens, Republikken Ungarns, Republikken Maltas, Republikken Polens, Republikken Sloveniens og Den Slovakiske Republiks tiltrædelse og tilpasningerne af de traktater, der danner grundlag for Den Europæiske Union, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at en national tilsynsmyndighed kan henvise til Kommissionens retningslinjer for markedsanalyse og beregning af stærk markedsposition i henhold til EU-rammebestemmelserne for elektroniske kommunikationsnet og tjenester i en beslutning, hvorved denne myndighed pålægger en operatør af elektroniske kommunikationstjenester visse regulerende forpligtelser, uanset at retningslinjerne ikke har været offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende på den pågældende medlemsstats sprog, selv om dette sprog er et af Den Europæiske Unions officielle sprog.

(1) EUT C 24 af 30.1.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 204/5

Domstolens dom (Store Afdeling) af 24. maj 2011 — Europa-Kommissionen mod Kronoply GmbH & Co. KG, Kronotex GmbH & Co. KG, Zellstoff Stendal GmbH, Forbundsrepublikken Tyskland, Land Sachsen-Anhalt

(Sag C-83/09 P) (1)

(Appel - statsstøtte - artikel 88, stk. 2 og 3, EF - forordning (EF) nr. 659/1999 - beslutning om ikke at gøre indsigelser - annullationssøgsmål - betingelser for antagelse til realitetsbehandling - annullationsanbringender, der kan påberåbes - begrebet »interesseret part« - konkurrencemæssig sammenhæng - berørt - markedet for forsyning)

2011/C 204/09

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Europa-Kommissionen (ved K. Gross og V. Kreuschitz, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Kronoply GmbH & Co. KG, Kronotex GmbH & Co. KG (ved advokaterne R. Nierer og L. Gordalla), Zellstoff Stendal GmbH (ved advokaterne T. Müller-Ibold og K. Karl), Forbundsrepublikken Tyskland, Land Sachsen-Anhalt

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 10. december 2008 i sag T-388/02, Kronoply og Kronotex mod Kommissionen, for så vidt som Retten (selv om sagen endte med frifindelse) antog et søgsmål om annullation af Kommissionens beslutning af 19. juni 2002 om ikke at rejse indsigelser vedrørende den støtte, de tyske myndigheder tildelte Zellstoff Stendal til opførelsen af en cellulosefabrik, til realitetsbehandling — fejlagtig bedømmelse af betingelserne for, at et søgsmål om annullation af en kommissionsbeslutning vedtaget i henhold til artikel 88, stk. 3, EF, anlagt af en interesseret part som omhandlet i denne bestemmelses stk. 2, kan antages til realitetsbehandling

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Europa-Kommissionen og Zellstoff Stendal GmbH bærer hver deres egne omkostninger.

(1) EUT C 102 af 1.5.2009.
2)

Artikel 12 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/58/EF af 12. juli 2002 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor (direktivet om databeskyttelse inden for elektronisk kommunikation) skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national bestemmelse, der pålægger en virksomhed, som offentliggør offentlige nummerfortegnelser, en pligt til at videregive de personoplysninger om andre telefonitjenesteudbyderes abonnenter, som den er i besiddelse af, til en anden virksomhed, hvis virksomhed består i at offentliggøre en trykt eller elektronisk nummerfortegnelse, eller at gøre sådanne fortegnelser tilgængelige via oplysningstjenester, uden at en sådan videregivelse er betinget af et fornyet samtykke fra abonnenterne, for så vidt som, for det første, disse abonnenter, inden deres oplysninger første gang blev medtaget i en offentlig nummerfortegnelse, var blevet underrettet om formålet med fortegnelsen og om den omstændighed, at disse oplysninger kunne meddeles til en anden telefonitjenesteudbyder, og, for det andet, videregivelsen af de nævnte oplysninger er underlagt den betingelse, at oplysningerne efter deres fremsendelse ikke kan anvendes til andre formål end dem, der lå til grund for deres indsamling med henblik på den første offentliggørelse.
2)

Artikel 21 TEUF skal fortolkes således, at: — den ikke er til hinder for, at en medlemsstats kompetente myndigheder i henhold til en national lovgivning, hvorefter en persons for- og efternavne i denne medlemsstats dokumenter vedrørende civilstand kun kan skrives på en måde, der følger det officielle nationale sprogs regler om stavemåde, afviser at ændre en af denne medlemsstats statsborgeres for- og efternavn i dennes fødselsattest og vielsesattest i henhold til en anden medlemsstats regler for skrivemåde — den ikke er til hinder for, at en medlemsstats kompetente myndigheder under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende og i henhold til samme nationale lovgivning afviser at ændre det fælles efternavn for to unionsborgere, der har indgået ægteskab med hinanden, til den skrivemåde, hvorpå efternavnet fremgår af de dokumenter vedrørende civilstand, der er udstedt af en af disse borgeres oprindelsesmedlemsstat, og hvori sidstnævnte medlemsstats regler for skrivemåde følges, forudsat at denne afvisning ikke for disse unionsborgere kan give anledning til alvorlige ulemper både administrativt, erhvervsmæssigt og privat, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at bedømme. Såfremt dette skulle vise sig at være tilfældet, tilkommer det ligeledes den forelæggende ret at efterprøve, om afvisningen af ændringen er nødvendig med henblik på at beskytte de interesser, som den nationale lovgivning tilsigter at sikre, og om den står i et rimeligt forhold til det lovligt tilstræbte formål — den ikke er til hinder for, at en medlemsstats kompetente myndigheder under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende og i henhold til samme nationale lovgivning afviser at ændre en vielsesattest udstedt til en unionsborger, der er statsborger i en anden medlemsstat, med henblik på at nævnte borgers fornavne skrives med diakritiske tegn i attesten, således som de er skrevet i de dokumenter vedrørende civilstand, der er udstedt af myndighederne i hans oprindelsesmedlemsstat, og på en måde, der følger sidstnævnte medlemsstats officielle nationale sprogs regler om stavemåde.
3)

Disse formål er ikke til hinder for en national lovgivning, der er vedtaget inden for rammerne af gennemførelsen af denne mulighed, som giver de producenter, der har foretaget merleveringer, mulighed for — når de i overensstemmelse med bestemmelserne i forordning nr. 1788/2003, som ændret ved forordning nr. 2217/2004, i løbet af den pågældende tolvmånedersperiode har fået overført en individuel referencemængde, hvortil mælkemængden allerede var blevet produceret og leveret for samme periode af den producent, der tidligere rådede over referencemængden — at deltage i denne omfordeling ved at medtage en del af eller hele denne referencemængde. Medlemsstaterne skal imidlertid sikre, at en sådan lovgivning ikke giver anledning til overførsler, der — skønt de formelt overholder denne forordnings betingelser — alene har til formål at give visse producenter, der har foretaget merleveringer, mulighed for at stille sig i en bedre position i forbindelse med omfordelingen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 186/3

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 5. maj 2011 — MSD Sharp & Dohme GmbH mod Merckle GmbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-316/09) (1)

(Humanmedicinske lægemidler - direktiv 2001/83/EF - forbud mod reklame over for offentligheden for lægemidler, der er receptpligtige - begrebet »reklame« - information, der er meddelt den kompetente myndighed - information, der er tilgængelig på internettet)

2011/C 186/05

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: MSD Sharp & Dohme GmbH MSD

Sagsøgt: Merckle GmbH

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesgerichtshof — fortolkning af artikel 88, stk. 1, litra a), første led, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler (EFT L 311, s. 67) — forbud mod reklame, der henvender sig til offentligheden, med hensyn til receptpligtige lægemidler — begrebet »reklame« — reklame for et lægemiddel, der kun giver adgang til oplysninger for personer, som selv søger de pågældende oplysninger på Internettet, og som kun indeholder oplysninger, som er meddelt den kompetente myndighed inden for rammerne af godkendelsesproceduren i forbindelse med markedsføringen af det pågældende lægemiddel, og som er tilgængelige for patienterne ved køb af lægemidlet

Konklusion

Artikel 88, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/27/EF af 31. marts 2004, skal fortolkes således, at den ikke forbyder, at en medicinalvirksomhed udbreder oplysninger om receptpligtige lægemidler på en webside på internettet, når disse oplysninger alene er tilgængelige på websiden for den, der søger oplysningerne, og når denne udbredelse alene består i en tro gengivelse af lægemidlets emballage og indlægsseddel i overensstemmelse med artikel 62, i direktiv 2001/83, som ændret ved direktiv 2004/27, samt i en uredigeret og uforkortet gengivelse af indlægssedlen eller af produktresuméet, der er godkendt af de kompetente lægemiddelmyndigheder. Derimod er det forbudt på en sådan webside at udbrede oplysninger vedrørende et lægemiddel, som producenten har udvalgt eller omformuleret, da en sådan udbredelse alene kan forklares med, at der foreligger et reklameformål. Det tilkommer den forelæggende ret at afgøre, om og i hvilket omfang de i hovedsagen omhandlede aktiviteter udgør reklame som omhandlet i direktiv 2001/83, som ændret ved direktiv 2004/27.

(1) EUT C 267 af 7.11.2009.
2)

Artikel 87, stk. 2, i direktiv 2001/83, som ændret ved direktiv 2004/27, skal fortolkes således, at denne bestemmelse forbyder fremsættelse af udsagn i en reklame for et lægemiddel, som henvender sig til personer, der er beføjet til at ordinere eller udlevere dette lægemiddel, som er i uoverensstemmelse med de oplysninger, der er anført i resuméet af produktets egenskaber, men at den ikke kræver, at samtlige udsagn i denne reklame skal indgå i nævnte resumé eller skal kunne udledes af dette. En sådan reklame kan indeholde udsagn, som supplerer de oplysninger, der er omhandlet i direktivets artikel 11, på betingelse af, at disse udsagn: — bekræfter eller præciserer — og er forenelige med — nævnte oplysninger uden at forvanske dem, og — opfylder kravene i dette direktivs artikel 87, stk. 3, og artikel 92, stk. 2 og 3.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 186/5

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 5. maj 2011 — Shirley McCarthy mod Secretary of State for the Home Department (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supreme Court of the United Kingdom — Royaume-Uni)

(Sag C-434/09) (1)

(Fri bevægelighed for personer - artikel 21 TEUF - direktiv 2004/38/EF - begrebet »berettiget person« - artikel 3, stk. 1 - statsborger, der aldrig har gjort brug af sin ret til fri bevægelighed, og som altid har haft ophold i den medlemsstat, hvor vedkommende er statsborger - betydning af at være statsborger i en anden medlemsstat - rent intern situation)

2011/C 186/08

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Supreme Court of the United Kingdom

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Shirley McCarthy

Sagsøgt: Secretary of State for the Home Department

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Supreme Court of the United Kingdom — fortolkning af artikel 3 og 16 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område (EUT L 158, s. 77) — begrebet »berettiget person« og »lovligt ophold« — britisk statsborger, der ligeledes har irsk statsborgerskab, og som har opholdt sig hele sit liv i Det Forenede Kongerige

Konklusion

1) Artikel 3, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EØF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF skal fortolkes således, at dette direktiv ikke finder anvendelse på en unionsborger, som aldrig har gjort brug af sin ret til fri bevægelighed, som altid har haft ophold i en medlemsstat, hvor vedkommende er statsborger, og som desuden er statsborger i en anden medlemsstat.

2) Artikel 21 TEUF finder ikke anvendelse på en unionsborger, som aldrig har gjort brug af sin ret til fri bevægelighed, som altid har haft ophold i en medlemsstat, hvor vedkommende er statsborger, og som desuden er statsborger i en anden medlemsstat, for så vidt som denne borgers situation ikke medfører, at en medlemsstat anvender foranstaltninger, som har den virkning, at borgeren fratages den effektive nydelse af kerneindholdet i de rettigheder, som er tillagt ved statussen som unionsborger, eller at denne hindres i at udøve sin ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område.

(1) EUT C 11 af 16.1.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 186/5

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 5. maj 2011 — Ralph James Bartlett, Natalio Gonzalez Ramos og Jason Michael Taylor mod Secretary of State for Work and Pensions (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Upper Tribunal — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-537/09) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - forordning (EØF) nr. 1408/71 - mobilitetsdelen af en underholdsydelse til handicappede (disability living allowance) - særskilt ydelse - særlig ikke-bidragspligtig ydelse - ikke eksportabel)

2011/C 186/09

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Upper Tribunal

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Ralph James Bartlett, Natalio Gonzalez Ramos og Jason Michael Taylor

Sagsøgt: Secretary of State for Work and Pensions

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Upper Tribunal — fortolkning af artikel 4, stk. 1 og 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (EFT L 149, s. 2), i dens ordlyd umiddelbart før 5. maj 2005 — invaliditetsydelse, der udgøres af en »plejedel«, der tildeles personer, der har behov for personlig bistand, og en »mobilitetsdel«, der er til personer med behov for hjælp til at færdes (»Disability living allowance«) — mulighed for ved anvendelsen af forordningen at anse mobilitetsdelen for en særskilt ydelse — kvalificering af denne ydelse

Konklusion

1) Artikel 4, stk. 2a, i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 631/2004 af 31. marts 2004, samt i forordning nr. 1408/71 i denne sidste version, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 647/2005 af 13. april 2005, skal fortolkes således, at »mobilitetsdelen« af underholdsydelsen til handicappede (»disability living allowance«) udgør en særlig ikke-bidragspligtig kontantydelse som omhandlet i denne bestemmelse og som opført i bilag IIa til disse forordninger.

2) Gennemgangen af det tredje spørgsmål har intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af artikel 10a i forordning nr. 1408/71 i begge de versioner, der finder anvendelse på tvisterne i hovedsagen, for så vidt som denne artikel gør det muligt at betinge tildelingen af »mobilitetsdelen« af underholdsydelsen til handicappede af bopæls- og opholdsbetingelser i Storbritannien.

(1) EUT C 63 af 13.3.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 186/2

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 5. maj 2011 — Europa-Kommissionen mod Den Portugisiske Republik

(Sag C-267/09) (1)

(Traktatbrud - frie kapitalbevægelser - artikel 56 EF og EØS-aftalens artikel 40 - restriktioner - direkte beskatning - ikke-hjemmehørende skattepligtige - forpligtelse til at udpege en fiskal repræsentant)

2011/C 186/03

Processprog: portugisisk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved R. Lyal og G. Braga da Cruz, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Portugisiske Republik (ved L. Inez Fernandes, som befuldmægtiget)

Intervenient til støtte for den anden part i sagen: Kongeriget Spanien (ved M. Muñoz Pérez, som befuldmægtiget)

Sagens genstand

Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 18 EF og 56 EF — forpligtelse for ikke-hjemmehørende skattepligtige til at udpege en person til at repræsentere sig over for skattemyndighederne

Konklusion

1) Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 56 EF, idet den har udstedt og opretholdt artikel 130 i lov om beskatning af fysiske personers indkomst (Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Singulares), hvorefter ikke-hjemmehørende skattepligtige pålægges at udpege en fiskal repræsentant i Portugal, når de oppebærer indtægter, for hvilke der skal indgives selvangivelse.

2) I øvrigt frifindes Den Portugisiske Republik.

3) Den Portugisiske Republik betaler tre fjerdedele af sagens omkostninger. Europa-Kommissionen betaler den resterende fjerdedel.

4) Kongeriget Spanien bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 220 af 12.9.2009.
1)

Artikel 5 i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16. december 2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 skal fortolkes således, at den er til hinder for, at en national konkurrencemyndighed — når den med henblik på at anvende artikel 102 TEUF undersøger, om betingelserne for at anvende denne artikel er opfyldt, og efter undersøgelsen anser, at misbrug ikke har fundet sted — kan vedtage en beslutning, som fastslår, at denne artikel ikke er tilsidesat.