Svaret på en oprindelig begæring som omhandlet i artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 1049/2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter udgør kun en første stillingtagen, der i princippet ikke kan være genstand for et søgsmål, eftersom det ikke har retsvirkninger, medmindre der foreligger særlige omstændigheder. Det forholder sig anderledes, bl.a. når svaret på den oprindelige begæring er behæftet med en formel fejl, for så vidt som sagsøgeren dermed ikke informeres om sin ret til at genfremsætte begæringen, eller når en institution tager endelig stilling med et svar på en oprindelig begæring.

Med henblik på fortolkningen af den undtagelse, der er fastsat i artikel 4, stk. 2, første led, i forordning nr. 1049/2001 om aktindsigt i Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens dokumenter skal det anerkendes, at der gælder en generel formodning, hvorefter udbredelsen af dokumenter fra de administrative sagsakter vedrørende kontrollen af statsstøtte i princippet vil være til skade for de forretningsmæssige interesser for de virksomheder, der er berørt af denne procedure.

Retten til at konsultere administrative sagsakter inden for rammerne af en procedure for kontrol, der er blevet indledt i overensstemmelse med artikel 108, stk. 2, TEUF, og retten til aktindsigt i henhold til forordning nr. 1049/2001 er nemlig forskellige i juridisk forstand, men ud fra et funktionelt synspunkt fører de ikke desto mindre til sammenlignelige situationer. Uanset retsgrundlaget for aktindsigten gør adgangen til aktindsigt i sagsakterne det muligt for de berørte parter at få adgang til alle de bemærkninger og dokumenter, der er indgivet til Kommissionen. I denne henseende bemærkes, at de bestemmelser, der regulerer proceduren for kontrol af statsstøtte, fastsætter strenge regler for behandlingen af forretningsmæssigt følsomme oplysninger, der indhentes eller nedfældes inden for rammerne af en sådan procedure, idet artikel 30 i forordning 2015/1589 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel 108 TEUF kræver, at der ikke må gives oplysninger om forhold, som der opnås kendskab til i henhold til denne forordning, og som er undergivet tavshedspligt.

Under disse omstændigheder ville en almindelig adgang støttet på forordning nr. 1049/2001 til dokumenter hidrørende fra de administrative sagsakter vedrørende proceduren for kontrol af statsstøtte kunne bringe den ligevægt, som unionslovgiver har haft til hensigt at tilvejebringe i forordning 2015/1589, mellem forpligtelsen for den berørte medlemsstat og i givet fald tredjemands vilje til at fremlægge eventuelt følsomme forretningsmæssige oplysninger for Kommissionen med henblik på at give denne mulighed for at vurdere foreneligheden af en statsstøtte med det indre marked, på den ene side, og den garanti for forstærket beskyttelse, der i kraft af tavshedspligten i relation til forretningshemmeligheder er forbundet med de oplysninger, der således tilstilles Kommissionen, på den anden side, i fare. Hvis andre personer end den medlemsstat, der er berørt af proceduren for kontrol af statsstøtte, som er den eneste, der i henhold til bestemmelserne om statsstøtte har kompetence til at få adgang til sagsakterne i denne procedure, kunne få adgang til dokumenterne på grundlag af forordning nr. 1049/2001, ville den ordning, der er blevet indført ved disse bestemmelser, blive bragt i fare.

Denne konklusion gælder, uafhængigt af spørgsmålet om, hvorvidt begæringen om aktindsigt vedrører en procedure, der allerede er afsluttet, eller en procedure, der stadig pågår. I betragtning af de interesser, der beskyttes inden for rammerne af en procedure for kontrol af statsstøtte, kan offentliggørelsen af følsomme oplysninger vedrørende de økonomiske aktiviteter for de virksomheder, der er berørt af denne procedure, navnlig modtageren af støtten, nemlig skade deres forretningsmæssige interesser, uafhængigt af det forhold, at proceduren for anvendelse af artikel 108 TEUF allerede er afsluttet.

(jf. præmis 41, 42, 44-46 og 48)