Sag C-208/15

Stock ‘94 Szolgáltató Zrt.

mod

Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-dunántúli Regionális Adó Főigazgatósága

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Kúria)

»Præjudiciel forelæggelse – merværdiafgift – direktiv 2006/112/EF – integreret samarbejde – ydelse af en finansiering og levering af omsætningsaktiver, der er nødvendige til landbrugsproduktionen – en enkelt sammensat ydelse – særskilte og uafhængige ydelser – sekundær ydelse og hovedydelse«

Sammendrag – Domstolens dom (Femte Afdeling) af 8. december 2016

Harmonisering af skatte- og afgiftslovgivningerne – fælles merværdiafgiftssystem – levering af varer – levering af ydelser – transaktioner bestående af flere elementer – ydelse af et lån til køb af landbrugsvarer og leveringen af disse varer inden for rammerne af en transaktion med integreret landbrugssamarbejde – transaktion, der kan anses for en enkelt ydelse – den nationale rets vurdering

(Rådets direktiv 2006/112, art. 1, stk. 2)

Direktiv 2006/112 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes på følgende måde:

– En transaktion med integreret landbrugssamarbejde, hvorefter en erhvervsdrivende leverer varer til en landbruger og yder denne et lån til indkøb af disse varer, udgør i forhold til dette direktiv en enkelt transaktion, hvor leveringen af varerne er hovedydelsen. Afgiftsgrundlaget for den nævnte enkelte transaktion udgøres såvel af prisen på varerne som af de renter, der er betalt på de lån, der er ydet til landbrugerne.

– Den omstændighed, at en integrator kan tilbyde supplerende tjenesteydelser til landbrugerne eller købe deres landbrugsproduktion, er uden betydning for kvalificeringen af den pågældende transaktion som en enkelt transaktion i forhold til direktiv 2006/112.

Idet transaktionen med integreret samarbejde følger det princip, at integratoren yder et lån til en integreret producent, som denne udelukkende kan anvende til at købe omsætningsaktiver fra integratoren, udgør ydelsen af sådanne lån nemlig for det første ikke en transaktion, som ud fra de integrerede producenters perspektiv har en selvstændig interesse, for så vidt som disse økonomiske midler ikke kan anvendes frit. Idet integratoren ikke råder over en tilladelse til at handle som kreditinstitut, kan denne for det andet ikke yde lån til de integrerede producenter, uden at disse lån er beregnet til køb af selskabets omsætningsaktiver. For det tredje forfølger leveringen af omsætningsaktiverne og lånet det samme økonomiske formål, nemlig i det væsentlige at indføre en økonomisk og logistisk støtte til landbrugerne, hvorved disse sættes i stand til at udøve landbrugsvirksomhed. For de integrerede producenter udgør leveringen af disse omsætningsaktiver under disse omstændigheder hovedydelsen i det integrerede samarbejde, for så vidt som landbrugerne gennem disse aktiver sættes i stand til at fortsætte deres landbrugsvirksomhed. For disse landbrugere udgør tildelingen af et lån til erhvervelse af disse aktiver således ikke et mål i sig selv, men alene et middel, der gør det muligt for dem at erhverve de omsætningsaktiver, som er nødvendige til deres landbrugsvirksomhed.

I denne henseende tilkommer det den nationale ret at efterprøve, om transaktionen med integreret samarbejde faktisk frembyder dette økonomiske formål, og at fastlægge, om leveringen af omsætningsaktiverne har en sådan afgørende betydning for de integrerede producenter. Såfremt dette er tilfældet, skal leveringen af omsætningsaktiverne og ydelsen af et lån til indkøb af disse aktiver anses for at udgøre en enkelt sammensat transaktion i merværdiafgiftsmæssig henseende, idet hovedydelsen er leveringen af disse aktiver.

Endelig er den omstændighed, at en integrator fakultativt kan tilbyde supplerende tjenesteydelser til de integrerede producenter og købe deres landbrugsproduktion, for det fjerde uden betydning for denne løsning.

(jf. præmis 31-39 og domskonkl.)