ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Grænsekontrol, asyl og indvandring – indvandringspolitik – tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115, art. 15 og 16)

Sammendrag

Direktiv 2008/115 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold, herunder navnlig artikel 15 og 16, skal fortolkes således, at det er til hinder for en medlemsstats lovgivning, som foreskriver pålæggelse af en fængselsstraf for en tredjelandsstatsborger med ulovligt ophold, alene fordi han i strid med et påbud om at forlade denne stats område inden for en bestemt frist forbliver på nævnte område uden gyldig grund.

En sådan straf risikerer således navnlig på grund af sine betingelser og gennemførelsesbestemmelser at bringe virkeliggørelsen af det mål, som forfølges med nævnte direktiv, nemlig indførelsen af en effektiv udsendelses- og repatrieringspolitik med hensyn til tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold, i fare.

(jf. præmis 59 og 62 samt domskonkl.)
—

påhviler det først den forelæggende ret, inden den undlader at anvende de relevante bestemmelser i den omtvistede nationale lovgivning, at efterprøve, idet den tager den nationale ret i sin helhed i betragtning, både materielt og processuelt, om den under ingen omstændigheder kan nå frem til en fortolkning af national ret, der gør det muligt at løse tvisten i hovedsagen på en måde, der er overensstemmende med ordlyden af og formålet med direktiv 1999/31 om deponering af affald, som ændret ved forordning nr. 1882/2003 og direktiv 2000/35 om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner
Sag C-188/11

Peter Hehenberger

mod

Republik Österreich

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landesgericht für Zivilrechtssachen Wien)

»Landbrug — Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget — forordning (EF) nr. 1257/1999 og nr. 817/2004 — støtte til miljøvenlige produktionsmetoder inden for landbruget — kontrol — modtageren af en landbrugsstøtte — den omstændighed, at gennemførelsen af en kontrol på stedet forhindres — national lovgivning, som kræver tilbagebetaling af den samlede støtte udbetalt for flere år — forenelighed«

Sammendrag af dom

Landbrug — fælles landbrugspolitik — finansiering over EUGFL — støtte til udvikling af landdistrikterne — støtte til miljøvenlige produktionsmetoder inden for landbruget — tildeling på betingelse af kontrol på stedet

(Rådets forordning nr. 1257/1999; Kommissionens forordning nr. 817/2004)

Forordning nr. 1257/1999 om støtte til udvikling af landdistrikterne fra Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), sammenholdt med forordning nr. 817/2004 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 1257/1999, er ikke til hinder for en national lovgivning, hvoraf følger, at såfremt en kontrol på stedet med de berørte arealer forhindres af den støttemodtagende landbruger, skal samtlige støttebeløb, som i henhold til en miljøvenlig landbrugsforanstaltning allerede er blevet udbetalt i bindingsperioden til den støttemodtagende landbruger, tilbagebetales, også selv om støtten er blevet udbetalt for flere år.

Betingelserne for tildeling af støtte er således ikke alene krævet for det år, hvori kontrollen på stedet finder sted, men gennem hele den bindingsperiode, for hvilken støtten er tildelt, således at de kontroller på stedet, som vedrører denne støtte, vedrører alle forpligtelserne, således som krævet i artikel 69 i forordning nr. 817/2004. En landbrugers adfærd, som umuliggør gennemførelsen af sådanne kontroller, forhindrer således kontrollen med, om de pågældende forpligtelser er overholdt i hele bindingsperioden.

Når EU-lovgiver fastsætter betingelser for udbetaling af støtte, er den udelukkelse, som en manglende overholdelse af en af disse betingelser medfører, i øvrigt ikke en sanktion, men alene en konsekvens af, at de i loven fastsatte betingelser ikke er blevet overholdt.

(jf. præmis 34, 37 og 38 samt domskonkl.)
Sag C-100/11 P

Helena Rubinstein SNC

og

L’Oréal SA

mod

Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

»Appel — EF-varemærker — forordning (EF) nr. 40/94 — artikel 8, stk. 5 — EF-ordmærkerne BOTOLIST og BOTOCYL — EF-figur- og ordmærkerne BOTOX og de nationale figur- og ordmærker BOTOX — ugyldighedserklæring — relative registreringshindringer — skade på renomméet«

Sammendrag af dom

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der har et omdømme — beskyttelse af det ældre varemærke med omdømme til at omfatte ikke-lignende varer eller tjenesteydelser — beviser, der skal fremlægges af indehaveren — fremtidig, ikke hypotetisk risiko for utilbørlig udnyttelse eller skade

(Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 5)

For at nyde godt af den beskyttelse, der er indført ved artikel 8, stk. 5, i direktiv 40/94 om EF-varemærker, skal indehaveren af det ældre varemærke føre bevis for, at brugen af det varemærke, der er ansøgt registreret, ville medføre en utilbørlig udnyttelse af det ældre varemærkes særpræg eller renommé, eller sådan brug ville skade dette særpræg eller renommé. I den forbindelse er indehaveren af det ældre varemærke ikke forpligtet til at påvise, at der foreligger en faktisk og aktuel krænkelse af den pågældendes varemærke som omhandlet i nævnte artikel 8, stk. 5. Når det kan forudsiges, at en sådan krænkelse vil følge af den brug, som indehaveren af det yngre varemærke kan tænkes at gøre af sit varemærke, er indehaveren af det ældre varemærke nemlig ikke forpligtet til at afvente den faktiske iværksættelse heraf for at kunne forbyde nævnte brug. Indehaveren af det ældre varemærke skal imidlertid godtgøre, at der foreligger oplysninger, der gør det muligt at fastslå, at der er en alvorlig risiko for, at en sådan krænkelse indtræder i fremtiden.

For at afgøre, om brugen af tegnet drager utilbørlig fordel af varemærkets særpræg eller renommé, skal der desuden foretages en samlet vurdering, der inddrager alle sagens relevante forhold.

Indehaveren af det ældre varemærke er således ikke forpligtet til at påvise, at der foreligger en faktisk og aktuel krænkelse af den pågældendes varemærke, men denne indehaver skal fremkomme med oplysninger, der gør det muligt prima facie at fastslå, at der foreligger en fremtidig, ikke-hypotetisk risiko for utilbørlig udnyttelse eller skade. En sådan konklusion kan navnlig fastslås på grundlag af logiske udledninger, som følger af en sandsynlighedsanalyse og under hensyntagen til sædvanlig praksis inden for den relevante erhvervssektor samt til alle sagens øvrige omstændigheder.

(jf. præmis 93-95)
Nøgleord



Nøgleord

Appel – anbringender – anbringende fremført for første gang i forbindelse med appellen – afvisning – Lissabontraktatens ikrafttræden – ny omstændighed, der begrunder forsinket fremsættelse af et klagepunkt om tilsidesættelse af retten til en retfærdig rettergang – ikke omfattet (art. 6, stk. 2, TEU; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47; statutten for Domstolen, art. 58; Domstolens procesreglement, art. 42, stk. 2, og art. 113, stk. 2) (jf. præmis 42, 44 og 45)

2. Appel – anbringender – urigtig vurdering af fakta – afvisning – Domstolens prøvelse af bedømmelsen af beviserne – udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt (art. 256 TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 70 og 71)

3. Konkurrence – karteller – en virksomheds deltagelse i en konkurrencebegrænsende praksis – tilstrækkeligt til at pådrage virksomheden ansvar for en stiltiende godkendelse, såfremt den ikke har taget offentligt afstand (art. 101, stk. 1, TEUF) (jf. præmis 74 og 75)
Nøgleord



Nøgleord

Appel – anbringender – anbringende fremført for første gang i forbindelse med appellen – afvisning – Lissabontraktatens ikrafttræden – ny omstændighed, der begrunder forsinket fremsættelse af et klagepunkt om tilsidesættelse af retten til en retfærdig rettergang – ikke omfattet (art. 6, stk. 2, TEU; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47; statutten for Domstolen, art. 58; Domstolens procesreglement, art. 42, stk. 2, og art. 113, stk. 2) (jf. præmis 33, 35 og 36)

2. Konkurrence – Unionens regler – overtrædelser – tilregnelse – moder- og datterselskaber – økonomisk enhed – bedømmelseskriterier – formodning for, at moderselskabet har udøvet en afgørende indflydelse på sine helejede datterselskaber – gendrivelig karakter – bevisbyrde (art. 101 TEUF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2) (jf. præmis 45-47)

3. Appel – anbringender – urigtig vurdering af fakta – afvisning – Domstolens prøvelse af bedømmelsen af beviserne – udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt (art. 256 TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 51 og 53)
I henhold til artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 1663/95 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 729/70 for så vidt angår proceduren for regnskabsafslutning for EUGFL, Garantisektionen, skal Kommissionen, når den som følge af en undersøgelse finder, at udgifterne ikke er afholdt efter EU-reglerne, meddele den pågældende medlemsstat sine resultater og de korrigerende foranstaltninger, der skal træffes for at sikre, at reglerne fremtidigt overholdes. I henhold til denne bestemmelse skal den uregelmæssighed, som foreholdes den pågældende medlemsstat, fremgå tilstrækkeligt præcist af den skriftlige meddelelse, der er fastsat i stk. 1, første afsnit, således at denne medlemsstat har et fuldkomment kendskab til denne uregelmæssighed. Den manglende overholdelse af den nævnte betingelse medfører, at de proceduremæssige garantier gøres illusoriske, som medlemsstaterne har i henhold til artikel 5, stk. 2, litra c), femte afsnit, i forordning nr. 729/70 om finansiering af den fælles landbrugspolitik og artikel 7, stk. 4, femte afsnit, i forordning nr. 1258/1999 om finansiering af den fælles landbrugspolitik, hvori der er fastsat en tidsbegrænsning for, hvilke udgifter der kan afvises fra EUGFL-finansiering.

Artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 1663/95 skal således sammenholdes med artikel 5, stk. 2, litra c), femte afsnit, i forordning nr. 729/70 og artikel 7, stk. 4, femte afsnit, i forordning nr. 1258/1999, hvorefter Kommissionen ikke kan udelukke de udgifter, der er afholdt mere end 24 måneder forud for den dato, hvor Kommissionen skriftligt meddeler den pågældende medlemsstat resultaterne af sin efterprøvning. Heraf følger, at den skriftlige meddelelse i første afsnit i denne artikel 8, stk. 1, fungerer som en advarsel om, at de udgifter, der er afholdt løbet af den periode på 24 måneder, som går forud for afgivelsen af denne meddelelse, kan udelukkes fra finansiering gennem EUGFL, hvorfor meddelelsen udgør referencen for beregningen af den nævnte frist på 24 måneder.

Med henblik på at fungere som en advarsel, og under hensyntagen til den nævnte artikel 5, stk. 2, litra c), femte afsnit, i forordning nr. 729/70 og artikel 7, stk. 4, femte afsnit, i forordning nr. 1258/1999, skal den i artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 1663/95 omhandlede meddelelse derfor først og fremmest tilstrækkeligt præcist identificere samtlige de uregelmæssigheder, der foreholdes den pågældende medlemsstat, og som endeligt begrundede den finansielle korrektion, der er foretaget. Kun en sådan meddelelse kan sikre et fuldkomment kendskab til Kommissionens forbehold, således at den kan fungere som advarsel som omhandlet i denne bestemmelse og udgøre referencen for beregningen af den frist på 24 måneder, der er fastsat i artikel 5, stk. 2, litra c), femte afsnit, i forordning nr. 729/70 og artikel 7, stk. 4, femte afsnit, i forordning nr. 1258/1999.

(jf. præmis 26, 28-31, 33 og 34)
Sag C-225/11

The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

mod

Able UK Ltd

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Det Forenede Kongerige))

»Moms — direktiv 2006/112/EF — fritagelser — artikel 151, stk. 1, litra c) — transaktion med henblik på demontering af den amerikanske flådes forældede skibe foretaget på en medlemsstats område«

Sammendrag af dom

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – fritagelser – levering af ydelser, som foretages i en medlemsstat, der er part i den nordatlantiske traktat – rækkevidde

[Rådets direktiv 2006/112, art. 151, stk. 1, litra c)]

Artikel 151, stk. 1, litra c), i direktiv 2006/112 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at levering af tjenesteydelser, som foretages i en medlemsstat, der er part i den nordatlantiske traktat, og som består i demontering af forældede skibe fra flåden i en anden stat, der er part i denne traktat, kun er fritaget for merværdiafgift i medfør af denne bestemmelse, når

— leveringen af ydelsen foretages til en del af denne anden stats væbnede styrker, som udgør et led i det fælles forsvar, eller til det civile personale, der ledsager disse styrker, og når

— denne levering foretages til en del af nævnte væbnede styrker, som er udstationeret i eller opholder sig på den omhandlede medlemsstats område, eller til det civile personale, der ledsager disse styrker.

(jf. præmis 30 og domskonkl.)

Sag C-225/11

The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

mod

Able UK Ltd

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) (Det Forenede Kongerige))

»Moms — direktiv 2006/112/EF — fritagelser — artikel 151, stk. 1, litra c) — transaktion med henblik på demontering af den amerikanske flådes forældede skibe foretaget på en medlemsstats område«

Sammendrag af dom

Fiskale bestemmelser — harmonisering af lovgivningerne — omsætningsafgifter — det fælles merværdiafgiftssystem — fritagelser — levering af ydelser, som foretages i en medlemsstat, der er part i den nordatlantiske traktat — rækkevidde

[Rådets direktiv 2006/112, art. 151, stk. 1, litra c)]

Artikel 151, stk. 1, litra c), i direktiv 2006/112 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at levering af tjenesteydelser, som foretages i en medlemsstat, der er part i den nordatlantiske traktat, og som består i demontering af forældede skibe fra flåden i en anden stat, der er part i denne traktat, kun er fritaget for merværdiafgift i medfør af denne bestemmelse, når

— leveringen af ydelsen foretages til en del af denne anden stats væbnede styrker, som udgør et led i det fælles forsvar, eller til det civile personale, der ledsager disse styrker, og når

— denne levering foretages til en del af nævnte væbnede styrker, som er udstationeret i eller opholder sig på den omhandlede medlemsstats område, eller til det civile personale, der ledsager disse styrker.

(jf. præmis 30 og domskonkl.)
Artikel 18, stk. 4, i forordning nr. 1013/2006 om overførsel af affald, som ændret ved forordning nr. 308/2009, skal fortolkes således, at den ikke giver en mellemhandler, som står for en affaldsoverførsel, mulighed for at undlade at afsløre identiteten på affaldsproducenten over for modtageren af overførslen som fastsat i denne artikels stk. 1, sammenholdt med bilag VII til nævnte forordning, på trods af at denne manglende afsløring er nødvendig for beskyttelsen af mellemhandlerens forretningshemmeligheder.

(jf. præmis 40 og domskonkl. 1)
Artikel 4, stk. 1, nr. 14), i direktiv 2004/39 om markeder for finansielle instrumenter, om ændring af direktiv 85/611, 93/6 og 2000/12 og om ophævelse af direktiv 93/22, som ændret ved direktiv 2007/44, skal fortolkes således, at et marked for finansielle instrumenter, der ikke opfylder kravene i direktivets afsnit III, ikke henhører under begrebet »reguleret marked« som defineret i nævnte bestemmelse, uanset den omstændighed, at operatøren har fusioneret med operatøren for et sådant reguleret marked. Muligheden for, at et marked kan kvalificeres som et reguleret marked som følge af en sådan fusion, fremgår således hverken af afsnit III eller de øvrige afsnit i dette direktiv.

Artikel 47 i direktiv 2004/39 om markeder for finansielle instrumenter, om ændring af direktiv 85/611, 93/6 og 2000/12/EF og om ophævelse af direktiv 93/22, som ændret ved direktiv 2007/44, skal fortolkes således, at optagelse på den i denne artikel omhandlede liste over regulerede markeder ikke udgør en nødvendig betingelse for at kvalificere dette marked som et reguleret marked i dette direktivs forstand.

Opførelsen på denne liste er således ikke en del af kvalificeringen af et marked for finansielle instrumenter som et reguleret marked som omhandlet i direktiv 2004/39. Den blotte omstændighed, at markedet ikke fremgår af nævnte liste, er derfor ikke tilstrækkeligt til at udelukke, at det pågældende marked er et reguleret marked.

(jf. præmis 54 og 55 samt domskonkl. 2)
Sag C-166/11

Ángel Lorenzo González Alonso

mod

Nationale Nederlanden Vida Cía de Seguros y Reaseguros SAE

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af

Audiencia Provincial de Oviedo)

»Forbrugerbeskyttelse — aftaler indgået uden for fast forretningssted — direktiv 85/577/EØF — anvendelsesområde — ikke omfattet — unit-linked forsikringsaftaler«

Sammendrag af dom

Tilnærmelse af lovgivningerne — forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler indgået uden for fast forretningssted — direktiv 85/577 — anvendelsesområde

[Rådets direktiv 85/577, art. 3, stk. 2, litra d)]

En aftale, der er indgået uden for et fast forretningssted, hvorved der tilbydes en livsforsikring mod betaling af en månedlig præmie, der i forskelligt omfang investeres i porteføljer med fast afkast, porteføljer med variabelt afkast og finansielle investeringsprodukter fra det kontraherende selskab, henhører i overensstemmelse med artikel 3, stk. 2, litra d), i direktiv 85/577 om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler indgået uden for fast forretningssted ikke under dette direktivs anvendelsesområde.

(jf. præmis 34 og domskonkl.)

Sag C-166/11

Ángel Lorenzo González Alonso

mod

Nationale Nederlanden Vida Cía de Seguros y Reaseguros SAE

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af

Audiencia Provincial de Oviedo)

»Forbrugerbeskyttelse — aftaler indgået uden for fast forretningssted — direktiv 85/577/EØF — anvendelsesområde — ikke omfattet — unit-linked forsikringsaftaler«

Sammendrag af dom

Tilnærmelse af lovgivningerne – forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler indgået uden for fast forretningssted – direktiv 85/577 – anvendelsesområde

[Rådets direktiv 85/577, art. 3, stk. 2, litra d)]

En aftale, der er indgået uden for et fast forretningssted, hvorved der tilbydes en livsforsikring mod betaling af en månedlig præmie, der i forskelligt omfang investeres i porteføljer med fast afkast, porteføljer med variabelt afkast og finansielle investeringsprodukter fra det kontraherende selskab, henhører i overensstemmelse med artikel 3, stk. 2, litra d), i direktiv 85/577 om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler indgået uden for fast forretningssted ikke under dette direktivs anvendelsesområde.

(jf. præmis 34 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Socialpolitik – beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed – tilrettelæggelse af arbejdstiden – ret til årlig betalt ferie – princip i Unionens sociallovgivning

(Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 31, stk. 2; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88, art. 7, stk. 1)

2. Socialpolitik – beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed – tilrettelæggelse af arbejdstiden – ret til årlig betalt ferie – formål

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88, art. 7, stk. 1)

3. Socialpolitik – beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed – tilrettelæggelse af arbejdstiden – ret til årlig betalt ferie – nationale bestemmelser, som udelukker muligheden for, at en arbejdstager, hvis uarbejdsdygtighed er opstået under den årlige ferieperiode, efterfølgende kan afholde nævnte ferie

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88, art. 7, stk. 1)

Sammendrag

1. Jf. afgørelsens tekst.

(jf. præmis 16-18)

2. Jf. afgørelsens tekst.

(jf. præmis 19-21)

3. Artikel 7, stk. 1, i direktiv 2003/88 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden skal fortolkes således, at den er til hinder for nationale bestemmelser, som fastsætter, at en arbejdstager, hvis uarbejdsdygtighed er opstået under den årlige betalte ferieperiode, ikke har ret til efterfølgende at afholde nævnte årlige ferie, som falder sammen med uarbejdsdygtighedsperioden.

(jf. præmis 24 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Konkurrence – karteller – forbud – gruppefritagelse – aftaler inden for motorkøretøjsbranchen – forordning nr. 1400/2002 – kvantitativt selektivt distributionssystem – udvælgelse af forhandlere eller reparatører på grundlag af »bestemte kriterier« – begreb

(Art. 101 TEUF; Kommissionens forordning nr. 1400/2002, art.1, stk.1, litra f)]

Sammendrag

Ved udtrykket »bestemte kriterier« i artikel 1, stk. 1, litra f), i forordning nr. 1400/2002 om anvendelse af traktatens artikel 81, stk. 3, på kategorier af vertikale aftaler og samordnet praksis inden for motorkøretøjsbranchen skal der med hensyn til et kvantitativt selektivt distributionssystem i denne forordnings forstand forstås kriterier, hvis præcise indhold kan efterprøves. For at være omfattet af fritagelsen efter forordningen er det ikke nødvendigt, at et sådant system hviler på kriterier, der er objektivt begrundet og anvendes ensartet og ikke-differentieret i forhold til alle ansøgere om godkendelse.

Det fremgår ikke af opbygningen af forordning nr. 1400/2002, at lovgiver har ønsket at fastsætte de samme betingelser for fritagelse for de kvantitative og kvalitative selektive distributionssystemer. Da forordningen derimod forudser særskilte betingelser for fritagelse alt efter, om den pågældende selektive distribution kvalificeres som »kvantitativ« eller »kvalitativ«, kan de forhold, der kun er anført i forordningens artikel 1, stk. 1, litra h), ikke ligeledes anvendes på denne bestemmelses litra g), uden at disse to typer selektiv distribution sammenblandes.

(jf. præmis 36 og 39 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – grænser – spørgsmål rejst i forbindelse med en tvist, som kun har tilknytning til én medlemsstat – kompetence, henset til den eventuelle anvendelighed af den EU-retlige bestemmelse på nævnte tvist som følge af et forbud mod forskelsbehandling i national ret

(Art. 49 TEUF og 267 TEUF)

2. Medlemsstater – egne kompetencer – udformning af de sociale sikringsordninger – grænser – overholdelse af EU-retten – beskyttelse af den offentlige sundhed – medlemsstaternes skøn

3. Etableringsfrihed – restriktioner – national lovgivning, som kræver en forudgående administrativ tilladelse til åbning af nye apoteker i et bestemt område – ordning, som er mere gunstig for en medlemsstats universitetsapotek end for private apoteker – lovlighed – betingelser – den nationale rets prøvelse

(Art. 49 TEUF)

Sammendrag

1. Jf. afgørelsens tekst.

(jf. præmis 19-22)

2. Jf. afgørelsens tekst.

(jf. præmis 27-29)

3. Artikel 49 TEUF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning, der fastsætter en særlig bevillingsordning for filialapoteker, som finder anvendelse på en medlemsstats universitetsapotek, og som er mere gunstig end den, der finder anvendelse på private apoteker, for så vidt som dette universitetsapoteks filialer rent faktisk, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve, deltager i udførelsen af de specifikke opgaver vedrørende undervisning af farmaceutstuderende, forskning på området for lægemiddelforsyning samt fremstilling af sjældne farmaceutiske præparater, der er tildelt sidstnævnte ved den nationale lov.

(jf. præmis 44 og domskonkl.)