ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
For det tredje er der gået tre år og fire måneder fra afslutningen af den skriftlige forhandling til Rettens beslutning om at indlede den mundtlige forhandling. Denne sendrægtighed har tilsidesat appellanternes adgang til effektive retsmidler og til domstolsprøvelse inden en rimelig frist i henhold til chartrets artikel 47. Tidsforløbet er længere, end hvad Domstolen tidligere har anset for at være urimeligt, og kan ikke forklares af omstændigheder såsom kompleksiteten eller mængden af det bevismateriale, der blev forelagt Retten. Sagen var tværtimod ligetil, idet Guardian var det eneste selskab, der havde anlagt sag med påstand om annullation af beslutningen. Bevismaterialet i sagen bestod kun af en håndfuld korte dokumenter og erklæringer, som alle var affattet på processproget. Guardian gjorde alt, hvad selskabet kunne for at lette og fremme Rettens behandling af søgsmålet, idet det bl.a. gav afkald på en yderligere skriftudveksling på trods af søgsmålets betydning og af, at den af Kommissionen pålagte bøde er uden sidestykke i betragtning af overtrædelsens særdeles korte varighed.
b)

begik en retlig fejl, for så vidt som den i det væsentlige støttede konstateringen, hvorefter der forelå en risiko for forveksling, på den antagelse, at elementet DOUGHNUTS har en selvstændig rolle vedrørende særpræg uden at tage alle sagens særlige faktorer i betragtning, herunder navnlig den faktiske omstændighed, at den første del af det sammensatte varemærke var et velkendt varemærke. Retten fortolkede med andre ord Medion-doktrinen således, at den forudsætter, at en konstatering af en selvstændig rolle vedrørende særpræg vedrørende en af komponenterne i et sammensat tegn medfører, at det bliver unødvendigt i forbindelse med den samlede bedømmelse af forvekslingsrisiko at analysere alle eller nogle af sagens øvrige særlige faktorer, hvilket er i strid med doktrinen om den samlede bedømmelse af risiko for forveksling.
1)

Er det foreneligt med Fællesskabets retsteori om indgåelse af in house-kontrakter, at et offentligt hospital med fritagelse for den ved lov fastsatte procedure for indgåelse af den pågældende kontrakt tildeler en sammenslutning, der arbejder uden gevinst for øje, og som den deltager i og har til formål at varetage en offentlig tjenesteydelsesopgave på sundhedsområdet med henblik på dens deltageres større effektivitet, kontrakt om levering af hospitalslevnedsmidler, som henhører under dens kompetence, og på denne måde overdrager ansvaret for sine funktioner på dette område til den pågældende sammenslutning, når ikke kun enheder, der henhører under den offentlige sektor, men også under den sociale sektor, i henhold til den nævnte sammenslutnings vedtægter kan deltage i den, og når på tildelingsdatoen de enheder, der henhørte under den sociale sektor, ud af de i alt 88 deltagere udgjorde 23 private institutioner for social solidaritet (IPSS), der alle arbejdede uden gevinst for øje, og hvoraf nogle var velgørende institutioner?
1)

Skal artikel 5 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. nr. 562/2006 af 15. marts 2006 (1) om indførelse af en fællesskabskodeks for personers grænsepassage (Schengengrænsekodeks) fortolkes således, at et gyldigt visum, der er indsat i et gyldigt rejsedokument, er en nødvendig forudsætning, for at en tredjelandsstatsborger kan indrejse?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 38/15

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal d’instance d’Orléans (Frankrig) den 6. december 2012 — LCL Le Crédit Lyonnais, SA mod Fesih Kalhan

(Sag C-565/12)

2013/C 38/20

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal d’instance d’Orléans

Parter i hovedsagen

Sagsøger: LCL Le Crédit Lyonnais, SA

Sagsøgt: Fesih Kalhan

Præjudicielt spørgsmål

Er kravet om sanktioner, der er effektive, som står i et rimeligt forhold til overtrædelsen og har afskrækkende virkning, som omhandlet i artikel 23 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/48/EF af 23. april 2008 om forbrugerkreditaftaler (1), i tilfælde af kreditgiveres manglende opfyldelse af de i direktivet omhandlede forpligtelser til hinder for regler, der giver en kreditgiver, der er pålagt den i fransk lovgivning fastsatte sanktion i form af fortabelse af retten til renter, mulighed for efter pålæggelsen af sanktionen at opnå renter, der opkræves automatisk til en lovbestemt sats forhøjet med fem points to måneder efter en retsafgørelse, der kan fuldbyrdes, af de beløb, forbrugeren skylder?

(1) Rådets direktiv 2008/48/EF af 23.4.2008 om forbrugerkreditaftaler og om ophævelse af Rådets direktiv 87/102/EØF (EUT L 133, s. 66).
—

Retten har anvendt artikel 263 TEUF ukorrekt, da den afviste søgsmålet, hvorunder der var nedlagt påstand om annullation af afgørelsen af 1. december 2010 med den begrundelse, at det var anlagt for sent, selv om appellanterne ikke havde — og fortsat ikke har — fået fuld kendskab til denne afgørelse, og fristen på to måneder for anlæggelse af søgsmål derfor slet ikke var begyndt at løbe, da søgsmålet blev anlagt. Som følge heraf er der sket en uberettiget begrænsning af retten til domstolsbeskyttelse og retten til en effektiv domstolsprøvelse.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 63/12

Appel iværksat den 27. december 2012 af Greinwald GmbH til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 10. oktober 2012 i sag T-333/11 — Nicolas Wessang mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

(Sag C-608/12 P)

2013/C 63/20

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Greinwald GmbH (ved Rechtsanwältin C. Onken)

Andre procesdeltagere: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) og Nicolas Wessang

Appellanten har nedlagt følgende påstande

I. Dom afsagt af Retten den 10. oktober 2012 i sag T-333/11 ophæves for så vidt som der deri blev givet sagsøgeren medhold.

II. Dom afsagt af Retten den 10. oktober 2012 i sag T-333/11 ændres således at Harmoniseringskontoret frifindes i det hele.

III. Nicolas Wessang tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Den appellerede dom tilsidesætter retstanken i artikel 7, stk. 1, litra b) og c) i EF-varemærkeforordningen (1), idet det i dommen lægges til grund, at der er en forhøjet risiko for forveksling på grund af den begrebsmæssige overensstemmelse mellem ordene »foods« og »snacks«. Ifølge varemærkeforordningens artikel 7, stk. 1, litra b) og c), er tegn uden fornødent særpræg og beskrivende tegn udelukket fra varemærkeretlig beskyttelse. Overensstemmelser i tegnbestanddele, der ikke har særpræg eller som er beskrivende, kan derfor ikke begrunde eller forhøje en risiko for forveksling.

Det følger deraf, at for at der kan være tale om risiko for forveksling skal der foreligge et muligt indgreb i varemærkernes oprindelsesfunktion. Det er dog kun tegn og bestanddele af tegn, som har særpræg, der har en oprindelsesfunktion. Hvis en tegnbestanddel ikke har nogen oprindelsesfunktion, kan der heller ikke gøres indgreb i denne funktion ved anvendelse af en lignende tegnbestanddel i et yngre varemærke.

Princippet om at tegnbestanddele, der ikke har særpræg, ikke kan begrunde en risiko for forveksling, kommer endelig også til udtryk i Rettens praksis, hvorefter kundekredsen i almindelighed ikke opfatter en beskrivende bestanddel i et sammensat varemærke som et særpræget eller dominerende kendetegn i det helhedsindtryk, som et sammensat varemærke giver.

(1) EUT 2009 L 78, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 86/9

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supreme Court (Irland) den 27. december 2012 — HN mod Minister for Justice, Equality and Law Reform, Ireland og Attorney General

(Sag C-604/12)

2013/C 86/14

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Supreme Court

Parter i hovedsagen

Sagsøger: HN

Sagsøgte: Minister for Justice, Equality and Law Reform, Ireland og Attorney General

Præjudicielt spørgsmål

Er det i henhold til Rådets direktiv 2004/83/EF (1), fortolket i lyset af det princip om god forvaltning, som er fastsat i EU-retten og navnlig i artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, tilladt for en medlemsstat i sin lovgivning at fastsætte, at en ansøgning om subsidiær beskyttelsesstatus alene kan behandles, hvis ansøgeren i overensstemmelse med national ret har ansøgt om og fået afslag på flygtningestatus?

(1) Rådets direktiv 2004/83/EF af 29.4.2004 om fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som flygtninge eller som personer, der af anden grund behøver international beskyttelse, og indholdet af en sådan beskyttelse, EUT L 304, s. 2.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 101/8

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgericht Giessen (Tyskland) den 27. december 2012 — Johannes Peter mod Bundeseisenbahnvermögen

(Sag C-610/12)

2013/C 101/17

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgericht Giessen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Johannes Peter

Sagsøgt: Bundeseisenbahnvermögen

Præjudicielt spørgsmål

Såfremt der er sket en forskelsbehandling, som allerede burde have været fastslået tidligere, mellem tjenestemænd, der er gift, og tjenestemænd, der lever i registreret partnerskab, er det da i overensstemmelse med direktiv 2000/78/EF (1) kun at tilkende et lønmæssigt krav på ligebehandling med tilbagevirkende kraft, svarende til de i Forbundsrepublikken Tyskland gældende grundlovssikrede principper, fra begyndelsen af det finansår, i hvilket tjenestemanden for første gang har rejst dette krav over for sin arbejdsgiver?

(1) Rådets direktiv 2000/78/EF af 27.11.2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (EFT L 303, s. 16).
1)

Er en overførsel af varer fra en medlemsstat til italiensk område med henblik på at vurdere muligheden for at tilpasse varerne til andre på det nationale område erhvervede varer, uden at de til Italien indførte varer forarbejdes, omfattet af begrebet »arbejde på en vare« som omhandlet i artikel 17, stk. 2, litra f), i direktiv 2006/112/EF (1) og er det i denne sammenhæng hensigtsmæssigt at vurdere karakteren af transaktionerne mellem F.B. ITMI og DR-IT?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 101/8

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Düsseldorf (Tyskland) den 24. december 2012 — Helm Düngemittel GmbH mod Hauptzollamt Krefeld

(Sag C-613/12)

2013/C 101/18

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Düsseldorf

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Helm Düngemittel GmbH

Sagsøgt: Hauptzollamt Krefeld

Præjudicielt spørgsmål

Er en vares oprindelse bevist, når et delt varecertifikat er blevet udstedt i henhold til artikel 20 i protokol nr. 4 om definitionen af begrebet »produkter med oprindelsesstatus« og om metoderne for administrativt samarbejde som affattet i afgørelse nr. 1/2006 truffet af Associeringsrådet EU-Egypten den 17. februar 2006 (1), selv om betingelserne i denne bestemmelse ikke var opfyldt, idet varen på tidspunktet for udstedelsen af det delte varecertifikat ikke befandt sig under de udstedende toldmyndigheders kontrol?

(1) EUT L 73, s. 1.
1)

Er en overførsel af varer fra en medlemsstat til italiensk område med henblik på at vurdere muligheden for at tilpasse varerne til andre på det nationale område erhvervede varer, uden at de til Italien indførte varer forarbejdes, omfattet af begrebet »arbejde på en vare« som omhandlet i artikel 17, stk. 2, litra f), i direktiv 2006/112/EF (1), og er det i denne sammenhæng hensigtsmæssigt at vurdere karakteren af transaktionerne mellem F.B. ITMI og DR-IT?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 63/13

Appel iværksat den 24. december 2012 af Arbos, Gesellschaft für Musik und Theater, til prøvelse af dom afsagt af Retten (Ottende Afdeling) den 25. oktober 2012 i sag T-161/06, Arbos, Gesellschaft für Musik und Theater mod Europa-Kommissionen

(Sag C-615/12 P)

2013/C 63/21

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Arbos, Gesellschaft für Musik und Theater (ved Rechtsanwalt H. Karl)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten

— Dom afsagt af Retten den 25. oktober 2012 i sag T-161/06 ophæves i dens helhed, og Domstolen træffer afgørelse i sagen.

— Subsidiært hjemvises sagen til fornyet behandling ved Retten.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har støttet appellen på et anbringende om tilsidesættelse af processuelle bestemmelser, idet den retsstridige anvendelse heraf førte til, at sagen ikke blev antaget til realitetsbehandling, hvilket skadede appellantens interesser og indebar, at Retten tilsidesatte EU-retten.

Retten fastslog i dommen, at sagen ikke kunne antages til realitetsbehandling, da dens retsgrundlag ikke fremgik tilstrækkeligt klart af stævningen, og betingelserne i procesreglementets artikel 44, stk. 1, litra c), derfor ikke var opfyldt. Dette stemmer ikke overens med sagsakterne. Betingelserne i procesreglementets artikel 44, stk. 1, litra c), er blevet anvendt vilkårligt og i strid med bestemmelsens formål.

Derudover inddrog Retten overhovedet ikke appellantens forklaringer i svarskriftet eller bemærkninger til formalitetsindsigelsen i forbindelse med spørgsmålet, om sagen var velbegrundet i henhold til artikel 44, stk. 1, litra c), eller inddrog dem kun til brug for sin argumentation for deres mangelfuldhed, hvorved den afviste sagen fra realitetsbehandling i strid med procesreglementet og uden hensyntagen til nogen argumenter.

Ved at træffe en afgørelse om ikke at antage sagen til realitetsbehandling, som kunne og burde have været truffet og appelleret som sådan allerede i 2007, tilsidesatte Retten ethvert processuelt princip om forudsigelighed, gennemsigtighed og effektivitet. Dermed gav Retten ikke adgang til en fair og afbalanceret rettergang.
—

Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 13 og artikel 36, stk. 1, i direktiv 2008/98/EF om affald (1), og artikel 8 og 9, artikel 11, stk. 1, litra a), artikel 12 og 14 i direktiv 1999/31/EF om deponering af affald (2), idet den har opretholdt drift af en plads for kontrolleret anbringelse af affald (beliggende i Zakinthos i regionen Kalamaki på lokaliteten Gryparaiika), der ikke opfylder alle de betingelser og krav, der følger af EU's miljølovgivning. Endvidere har Den Hellenske Republik ved at forny godkendelsen af driften af deponeringsanlægget uden at iagttage proceduren i henhold til artikel 6, stk. 3, i direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (3) ligeledes tilsidesat sine forpligtelser i henhold til denne artikel.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 101/7

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgericht Hannover (Tyskland) den 21. december 2012 — Pia Braun mod Region Hannover

(Sag C-603/12)

2013/C 101/13

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgericht Hannover

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Pia Braun

Sagsøgt: Region Hannover

Præjudicielt spørgsmål

Er en unionsborgers ret til fri bevægelighed og ophold i henhold til artikel 20 og 21 TEUF i et tilfælde som det foreliggende, hvor en uddannelsessøgende, der stadig bor hos sine forældre, der selv bor i en EU-nabostat til Tyskland og arbejder som grænsearbejdere i Tyskland, ansøger om uddannelsesstøtte til en uddannelse i en tredje EU-stat, til hinder for en ordning i national ret, hvorefter tyske statsborgere, der har fast bopæl uden for Forbundsrepublikken Tyskland, kun kan opnå uddannelsesstøtte til uddannelse ved en uddannelsesinstitution, der er beliggende i en af Den Europæiske Unions medlemsstater, når særlige omstændigheder i det konkrete tilfælde begrunder støtten, og hvorefter tildeling af uddannelsesstøtte i øvrigt kun tildeles efter den kompetente myndigheds skøn?
1)

Må Belgien ændre sin lovgivning på den måde, at en fritaget tjenesteydelse — in casu rejser uden for EU — pålægges afgift på et tidspunkt (1.12.1977) umiddelbart før indførelsen af sjette momsdirektiv (1) (1.1.1978), og således omgå stand still-klausulen i artikel 28, stk. 3, i sjette direktiv (artikel 370 i direktiv 2006/112 (2)), der bestemmer, at der kun fortsat må opkræves afgift af sådanne rejser, såfremt de allerede var pålagt afgift før indførelsen af sjette direktiv?
—

Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 49, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72/EF af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 2003/54/EF (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme artikel 2, nr. 1), 22), 32) og 33), artikel 3, stk. 7, 8 og 13, artikel 6, stk. 1 og 3, artikel 9, 13 og 14, artikel 17-23, artikel 10 og 11, artikel 16, stk. 1 og 2, artikel 26, stk. 2, litra b), c) og litra d), tredje og fjerde punktum, artikel 29, artikel 38, stk. 1-4, artikel 39, stk. 1-4, artikel 40, stk. 1-3 og 5-7, og nr. 1 og 2 i bilag I til direktivet, eller i hvert fald ikke har oplyst Kommissionen herom.
For det første er det på grundlag af de faktiske omstændigheder som oplyst for Retten klart, at der ikke foreligger noget bevis for, at Unionens erhvervsgren for skruer, bolte, møtrikker og lignende varer led skade forårsaget af dumpingimport fra Kina som omhandlet i artikel 3, stk. 2, 5 og 6, i antidumpinggrundforordningen (3). Dette første anbringende er opdelt i to led: i) Retten gengav de fremlagte beviser forkert, da den fastslog, at fortjenstmargenen for Unionens erhvervsgren for skruer, bolte, møtrikker og lignende blev væsentligt negativt påvirket i den undersøgte periode (fra 1.1.2003 til 30.9.2007) af dumpingimport fra Kina, selv om beviserne i sagsakterne viser, at fortjenesterne varierede under denne periode, og at de var på deres næsthøjeste i løbet af det sidste år (4.4%), hvilket også var det tidspunkt, hvor dumpingimporten fra Kina var på sit højeste, og at de var tæt på deres historiske højdepunkt på 4.7% (i 2004), som ligger lige under den målfortjenstmargen (5 %), som Kommissionen anvendte ved beregningen af underbudsmargenen. ii) De ved Retten fremlagte beviser skildrer en voksende og mere livskraftig erhvervsgren i Unionen, særlig i løbet af undersøgelsesperioden. Beviserne viser ikke et tilfælde af væsentlig skade, men snarere et tilfælde af en hypotetisk forpasset mulighed for fuldt ud at udnytte det voksende hjemlige EU-marked. Retten foretog en fejlagtig retlig kvalificering af de faktiske omstændigheder, den havde fastslået, ved på dette grundlag at fastslå, at EU-institutionerne var berettigede til at finde, at dumpingimporten havde forårsaget væsentlig skade, således at artikel 3, stk. 2, 5 og 6, i antidumpinggrundforordningen ikke blev anvendt korrekt.
2)

For det andet, skal artikel 2, stk. 2, litra c), i direktiv 2006/54/EF, hvorefter enhver form for dårligere behandling af en kvinde i forbindelse med barselorlov betragtes som forskelsbehandling, fortolkes således, at en kvindelig arbejdstager nyder en absolut beskyttelse — som ikke kan forringes i tilfælde af modstående interesser — mod enhver form for reel forskelsbehandling (Domstolens dom af 30.4.1998, sag (C-136/95), Thibault) og således er til hinder for nationale bestemmelser, der udelukker hende fra et erhvervskursus og samtidig sikrer hendes mulighed for at deltage i næste kursus, med det formål at garantere en egnet uddannelse, men fratager hende muligheden for på et tidligere tidspunkt at tiltræde en ny stilling sammen med de mandlige deltagere fra udvælgelsesprøven og kurset og herved oppebære den hermed forbundne løn?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 225/55

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Fővárosi Törvényszék (tidligere Fővárosi Bíróság) (Ungarn) den 3. oktober 2012 — Hardimpex Kft. felszámolás alatt mod Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Ügyek és Adózók Adó Főigazgatósága

(Sag C-444/12)

2013/C 225/102

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Fővárosi Törvényszék (tidligere Fővárosi Bíróság)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Hardimpex Kft. felszámolás alatt

Sagsøgt: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Kiemelt Ügyek és Adózók Adó Főigazgatósága

Ved kendelse afsagt den 16. maj 2013 har Domstolen (Tiende Afdeling):

Artikel 168, litra a), i Rådets direktiv af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, skal fortolkes således, at det er til hinder for, at skattemyndighederne i en medlemsstat nægter en afgiftspligtig person retten til i det beløb, der påhviler ham i skyldig moms, at fradrage beløbet på den moms, som han skal betale eller har betalt for ydelser, der er blevet leveret til ham, med den begrundelse, at en forudgående transaktion, som udgør en del af leveringskæden, var behæftet med uregelmæssigheder i henhold til bestemmelserne om merværdiafgift, eller at den pågældende afgiftspligtige person kan foreholdes at have undladt at sikre sig, at varernes oprindelse fremgik af den faktura, der var udstedt af hans leverandør, uden at der er ført tilstrækkeligt bevis for, at han havde eller burde have kendskab til denne uregelmæssighed.
1)

Kan artikel 15 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 (1) om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (herefter »det tidligere momsdirektiv«) og artikel 146 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 (2) om det fælles merværdiafgiftssystem (herefter »det nye momsdirektiv«) fortolkes således, at transport ud af Fællesskabets område af varer, som er bestemt til udførsel, skal foregå inden for en bestemt frist, for at den kan anses for en afgiftsfritaget levering med henblik på udførsel?
1)

Skal artikel 30 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder fortolkes således, at denne bestemmelse alene sikrer muligheden for at opnå retsbeskyttelse mod ulovlig og ubegrundet (»unjustified«) opsigelse?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 79/6

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Arbeidshof te Antwerpen (Belgien) den 14. december 2012 — Lyreco Belgium NV mod Sophie Rogiers

(Sag C-588/12)

2013/C 79/11

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Arbeidshof te Antwerpen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Lyreco Belgium NV

Sagsøgt: Sophie Rogiers

Præjudicielt spørgsmål

Er § 1 og § 2, stk. 4, i den rammeaftale vedrørende forældreorlov, som blev indgået den 14. december 1995 af de generelle tværfaglige organisationer UNICE, CEEP og EFS, og som findes i bilaget til Rådets direktiv 96/34/EF (1) af 3. juni 1996 om den rammeaftale vedrørende forældreorlov, der er indgået af UNICE, CEEP og EFS, til hinder for, at den godtgørelse for undladt beskyttelse ved forældreorlov, der tilkommer en arbejdstager, der er ansat i henhold til en tidsubegrænset fuldtidsarbejdsaftale, som arbejdsgiveren ensidigt bringer til ophør uden påtrængende nødvendige eller fyldestgørende grunde i en periode, hvor arbejdstageren på grund af forældreorlov har en arbejdsydelse, der er nedsat med 20 % eller 50 %, beregnes på grundlag af den løn, der oppebæres i perioden med nedsat arbejdsydelse, hvorved den samme arbejdstager ville have ret til en godtgørelse for undladt beskyttelse ved forældreorlov i forhold til fuldtidslønnen, såfremt han havde nedsat sin arbejdsydelse med 100 %?

(1) EFT L 145, s. 4.