Sag C-398/12

M

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Fermo)

»Konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen — artikel 54 — princippet ne bis in idem — anvendelsesområde — en kendelse, der er afsagt af en ret i en kontraherende stat, om, at der ikke er grundlag for at indlede sagen for en pådømmende ret, henset til utilstrækkelige faktiske oplysninger og/eller beviser — mulighed for at genoptage den strafferetlige forundersøgelse ved fremkomsten af nye faktiske oplysninger og/eller beviser — begrebet person, over for hvem der er »afsagt endelig dom« — strafforfølgning mod den samme person og vedrørende de samme handlinger i en anden kontraherende stat — ophør af strafforfølgning og anvendelsen af princippet ne bis in idem«

Sammendrag – Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 5. juni 2014

Retligt samarbejde i straffesager – protokollen om integration af Schengenreglerne – konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen – princippet ne bis in idem – anvendelsesområde – afgørelse, der er afsagt af en ret i en kontraherende stat, om, at der ikke er grundlag for at indlede sagen for en pådømmende ret, henset til utilstrækkelige beviser – endelig karakter – bedømmelseskriterier – vurdering af realiteten i sagen, udelukkelse af genoptagelse af sagen på grundlag af det samme sæt indicier og ophør af strafforfølgning – omfattet

(Konvention om gennemførelse af Schengenaftalen, art. 54)

Artikel 54 i konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen skal fortolkes således, at en kendelse om, at der ikke er grundlag for at indlede sagen for en pådømmende ret, som i den kontraherende stat, hvor kendelsen er afsagt, er til hinder for en ny retsforfølgning mod den samme person og vedrørende de samme handlinger, som nævnte kendelse vedrørte, medmindre der fremkommer nye beviser mod den pågældende, anses for at være en endelig afgørelse som omhandlet i denne artikel, der således er til hinder for en ny retsforfølgning mod den samme person og vedrørende de samme handlinger i en anden kontraherende stat.

For at afgøre, om en retlig afgørelse udgør en endelig dom vedrørende en person som omhandlet i denne artikel, skal det sikres, at denne afgørelse er blevet afsagt efter en vurdering af realiteten i sagen, og at strafforfølgningen er endeligt indstillet. Dette er tilfældet med en afgørelse fra en kontraherende stats retslige myndigheder, hvorved en tiltalt frifindes endeligt på grund af manglende beviser, som udelukker enhver mulighed for, at sagen kan genoptages på grundlag af det samme sæt indicier, og medfører, at strafforfølgningen endeligt indstilles.

Muligheden for at genoptage forundersøgelsen ved fremkomsten af nye beviser kan ikke rejse tvivl om den endelige karakter af kendelsen om »non-lieu«. Denne mulighed indebærer således en ekstraordinær indledning af en særskilt sag på grundlag af andre beviser, snarere end blot en fortsættelse af den allerede afsluttede sag. Desuden kan enhver ny sag mod den samme person og for samme forhold således kun indledes i den kontraherende stat, på hvis område denne kendelse er blevet afsagt.

(jf. præmis 28-31, 40 og 41 samt domskonkl.)

Sag C-398/12

M

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Fermo)

»Konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen — artikel 54 — princippet ne bis in idem — anvendelsesområde — en kendelse, der er afsagt af en ret i en kontraherende stat, om, at der ikke er grundlag for at indlede sagen for en pådømmende ret, henset til utilstrækkelige faktiske oplysninger og/eller beviser — mulighed for at genoptage den strafferetlige forundersøgelse ved fremkomsten af nye faktiske oplysninger og/eller beviser — begrebet person, over for hvem der er »afsagt endelig dom« — strafforfølgning mod den samme person og vedrørende de samme handlinger i en anden kontraherende stat — ophør af strafforfølgning og anvendelsen af princippet ne bis in idem«

Sammendrag – Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 5. juni 2014

Retligt samarbejde i straffesager — protokollen om integration af Schengenreglerne — konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen — princippet ne bis in idem — anvendelsesområde — afgørelse, der er afsagt af en ret i en kontraherende stat, om, at der ikke er grundlag for at indlede sagen for en pådømmende ret, henset til utilstrækkelige beviser — endelig karakter — bedømmelseskriterier — vurdering af realiteten i sagen, udelukkelse af genoptagelse af sagen på grundlag af det samme sæt indicier og ophør af strafforfølgning — omfattet

(Konvention om gennemførelse af Schengenaftalen, art. 54)

Artikel 54 i konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen skal fortolkes således, at en kendelse om, at der ikke er grundlag for at indlede sagen for en pådømmende ret, som i den kontraherende stat, hvor kendelsen er afsagt, er til hinder for en ny retsforfølgning mod den samme person og vedrørende de samme handlinger, som nævnte kendelse vedrørte, medmindre der fremkommer nye beviser mod den pågældende, anses for at være en endelig afgørelse som omhandlet i denne artikel, der således er til hinder for en ny retsforfølgning mod den samme person og vedrørende de samme handlinger i en anden kontraherende stat.

For at afgøre, om en retlig afgørelse udgør en endelig dom vedrørende en person som omhandlet i denne artikel, skal det sikres, at denne afgørelse er blevet afsagt efter en vurdering af realiteten i sagen, og at strafforfølgningen er endeligt indstillet. Dette er tilfældet med en afgørelse fra en kontraherende stats retslige myndigheder, hvorved en tiltalt frifindes endeligt på grund af manglende beviser, som udelukker enhver mulighed for, at sagen kan genoptages på grundlag af det samme sæt indicier, og medfører, at strafforfølgningen endeligt indstilles.

Muligheden for at genoptage forundersøgelsen ved fremkomsten af nye beviser kan ikke rejse tvivl om den endelige karakter af kendelsen om »non-lieu«. Denne mulighed indebærer således en ekstraordinær indledning af en særskilt sag på grundlag af andre beviser, snarere end blot en fortsættelse af den allerede afsluttede sag. Desuden kan enhver ny sag mod den samme person og for samme forhold således kun indledes i den kontraherende stat, på hvis område denne kendelse er blevet afsagt.

(jf. præmis 28-31, 40 og 41 samt domskonkl.)