DA Den Europæiske Unions Tidende C 327/11

Appel iværksat den 22. september 2008 af Lafarge SA til prøvelse af dom afsagt den 8. juli 2008 af Retten i Første Instans (Tredje Afdeling) i sag T-54/03, Lafarge SA mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

(Sag C-413/08 P)

(2008/C 327/19)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Lafarge SA (ved avocats A. Winckler, F. Brunet, E. Paroche og H. Kanellopoulos)

De andre parter i appelsagen: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber og Rådet for Den Europæiske Union

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Dommen afsagt af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans den 8. juli 2008 i sag T-54/03 ophæves, og følgelig — idet appellantens påstande i første instans tages til følge — annulleres i henhold til artikel 229 i EF-traktaten, artikel 61 i statutten for Domstolen og artikel 17 i Rådets forordning nr. 17/62 (1), nu artikel 31 i Rådets forordning nr. 1/2003 (2), Europa-Kommissionens beslutning 2005/471/EF af 27. november 2002 (3), for så vidt som den pålægger appellanten en bøde.

— subsidiært annulleres dommen afsagt af Retten den 8. juli 2008 i sag T-54/03 delvis, og følgelig — idet appellantens påstande i første instans tages til følge — nedsættes den bøde, som blev pålagt af Kommissionen i beslutning 2005/471/EF af 27. november 2002.

— Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har gjort seks anbringender gældende til støtte for sin appel:

Med det første anbringende har det appellerende selskab principalt anført, at Retten har gengivet de faktiske omstændigheder, som den skulle vurdere, fejlagtigt, for så vidt som den fastslog, at Kommissionen med rette kunne lægge en hævdet overordnet ulovlig udveksling af oplysninger, som førte til en begrænsning af konkurrencen og en stabilisering af markedet for gipsplader, til grund for at fastslå, at de omhandlede overtrædelser forelå.

Med det andet anbringende har appellanten henvist til en tilsidesættelse af reglerne om bevisbyrde, princippet om uskyldsformodningen og det heraf afledte »in dubio pro reo«-princip, for så vidt som Retten fastslog, at Kommissionen havde godtgjort, at appellanten havde deltaget i en samlet, kompleks og vedvarende overtrædelse, selv om der ikke forelå beviser, der kunne godtgøre tilstedeværelsen og varigheden af en sådan overtrædelse.

Med det tredje anbringende har appellanten gjort gældende, at Retten har tilsidesat begrundelsesforpligtelsen og ligebehandlingsprincippet, idet den tog Kommissionens synspunkt, hvorefter en række beviser blev fundet tilstrækkelige til at godtgøre, at der forelå en overtrædelse for appellanten, til følge, selv om disse beviser var blevet fundet utilstrækkelige til at godtgøre, at den samme overtrædelse forelå for et konkurrerende selskab.

Med det fjerde anbringende har appellanten anført, at Retten har tilsidesat proportionalitetsprincippet og ligebehandlingsprincippet, for så vidt som den ikke ændrede udgangsbeløbet for den pålagte bøde, som Kommissionen havde fastsat uden at tage hensyn til Lafarges omsætning og markedsandele i forhold til konkurrenternes.

Med det femte anbringende har appellanten foreholdt Retten, at den har begået flere retlige fejl og tilsidesat sin begrundelsesforpligtelse, for så vidt som den har fastslået, at Kommissionen med rette kunne forhøje den bøde, som appellanten blev pålagt, på grund af recidiv, selv om der hverken fandtes retlig hjemmel eller retskraftig dom til grund for en sådan forhøjelse. Herved har Retten tilsidesat såvel det almindelige strafferetlige legalitetsprincip som retssikkerhedsprincippet og princippet om god retspleje.

Med det sjette anbringende har appellanten endelig gjort gældende, at Retten har begået en retlig fejl ved at fastslå, at Kommissionen med rette kunne forhøje udgangsbeløbet for bøden med henvisning til den afskrækkende virkning, selv om den burde have taget hensyn til bødens endelige størrelse ved vurderingen af, om den skulle forhøjes eller ej af hensyn til den afskrækkende virkning.

(1) Rådets forordning nr. 17/62 af 7.2.1962, F/første forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikler 85 og 86 (EFT 13, s. 204).

(2) Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16.12.2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 (EFT 2003 L 1, s. 1).

(3) Kommissionens beslutning af 27.11.2002 i sag COMP/E-1/37.152, Gipsplader (EUT 2005 L 166, s. 8).