RETSMØDERAPPORT

i sag 103/85 ( *1 )

I — Faktiske omstændigheder og skriftveksling

Sagsøgeren, Stahlwerke Peine-Salzgitter AG, er en tysk jern- og stålvirksomhed. Den fremstiller blandt andet valsede stålprodukter i gruppe III (profiler), som udgør 16% af virksomhedens samlede produktion. For denne produktgruppe er forholdet mellem produktionskvoten og den del af kvoten, der kan leveres på det fælles marked, (det såkaldte I: P-forhold) særlig ugunstigt for sagsøgeren, dels absolut, dels i sammenligning med andre virksomheder, og påfører virksomheden usædvanlige vanskeligheder. Leveringskvoten udgør nemlig omkring 44% af den samlede produktion, mens gennemsnittet for Fællesskabets andre producenter af profiler udgør omkring 68%. Vanskelighederne skyldes, at indtægterne ved eksport til tredjelande generelt er lavere end indtægterne fra handelen inden for Fællesskabet. Kommissionen, der havde kendskab til sagsøgerens vanskeligheder på grund af I:P-forholdet, foretog på dennes anmodning en tilpasning af den del af kvoten, der kan leveres på det fælles marked, for andet, tredje og fjerde kvartal 1984, jfr. artikel 14 i Kommissionens beslutning nr. 234/84/EKSF af 31. januar 1984 om forlængelse af overvågningsordningen og systemet for produktionskvoter for visse produkter for virksomhederne i jern- og stålindustrien (EFT L 29, s. 1). Artikel 14 bestemmer:

»Såfremt kvotesystemet som følge af størrelsen af den for et kvartal fastsatte reduktionssats for en bestemt produktgruppe skaber usædvanlige vanskeligheder for en virksomhed, der i de tolv måneder forud for det pågældende kvartal:

— ikke har modtaget støtte, som er godkendt af Kommissionen med henblik på at dække driftstab,

— ikke er blevet pålagt sanktioner for overtrædelse af prisreglerne, eller som har betalt eventuelt pålagte bøder,

foretager Kommissionen for det pågældende kvartal en rimelig tilpasning af disse kvoter og /eller dele af kvoter, der kan leveres på det fælles marked for de berørte produktgrupper...«

Med hensyn til første kvartal 1985 lod Kommissionen imidlertid forstå, at den ikke agtede at imødekomme sagsøgerens ønske om kvotetilpasning i henhold til artikel 14, idet den anførte, at virksomheden i fjerde kvartal 1984 fra de tyske myndigheder havde modtaget støtte, som var godkendt af Kommissionen, til særlige afskrivninger med henblik på strukturelle forbedringer. Ifølge Kommissionen må støtte til strukturelle forbedringer betegnes som støtte med henblik på at dække driftstab, som i henhold til artikel 14 indebærer, at der ikke kan ydes tillægskvoter ifølge denne bestemmelse.

Retsgrundlaget for de tyske myndigheders ydelse af denne støtte er »Rechtlinie des Bundeswirtschaftsministers für die Gewährung von Strukturverbesserungshilfen an Unternehmen der Eisen- und Stahlindustrie« af 28. december 1983{Bundesanzeiger nr. 245 af 31.12.1983). Støtten til strukturelle forbedringer omfatter:

— udgifter til fordel for arbejdstagere, som rammes af foranstaltningerne til strukturomlægning, og som forlader virksomheden, fordi de direkte eller indirekte berøres af disse foranstaltninger;

— særlige afskrivninger på anlæg bestemt til produktion af jern og stål i EKSF-Traktatens betydning, nemlig med henblik på lukning af disse anlæg, eller i særlige tilfælde, på grund af varig formindsket kapacitetsudnyttelse på disse anlæg.

Sagsøgeren modtog 88,1 mio. DM til fordel for arbejdstagere, som berørtes af foranstaltningerne til omstrukturering, og som forlod virksomheden, samt 56,2 mio. DM til afskrivninger i forbindelse med lukning af anlæg og varig formindsket kapacitetsudnyttelse. Alene sidstnævnte støtte betragtes af Kommissionen som støtte med henblik på at dække driftstab, jfr. artikel 14.

Den 15. januar 1985 ansøgte sagsøgeren om tildeling af en tillægskvote i henhold til artikel 14 i ovennævnte beslutning nr. 234/84/EKSF. Da Kommissionen ikke inden for en frist på to måneder, jfr. EKSF-Traktatens artikel 35, havde truffet nogen beslutning vedrørende ansøgningen, anlagde sagsøgeren herefter nærværende passivitetssøgsmål.

Stævningen er blevet registreret på Domstolens Justitskontor den 22. april 1985.

Ved beslutning af 11. juni 1985 afviste Kommissionen at anvende artikel 14 over for sagsøgeren, for så vidt angår første og andet kvartal 1985. I replikken har sagsøgeren udvidet sagens genstand til også at omfatte Kommissionens udtrykkelige beslutning og påstået denne annulleret.

På grundlag af den refererende dommers rapport og efter at have hørt generaladvokaten har Domstolen ved beslutning af15. oktober 1986 henvist sagen til Anden Afdeling, jfr. procesreglementets artikel 95, stk. 1 og 2. Domstolen har yderligere besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgående bevisførelse.

II — Parternes påstande

Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:

1) annullation af sagsøgtes stiltiende afvisning, som i henhold til EKSF-Traktatens artikel 35 kan udledes af, at sagsøgte ikke har besvaret sagsøgerens skrivelse af 15. januar 1985, hvorved sagsøgeren indgav ansøgning om tilpasning af kvoterne, jfr. artikel 14 i beslutning nr. 234/84/EKSF;

2) sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.

I replikken har sagsøgeren udvidet sagen til at omfatte sagsøgtes udtrykkelige beslutning af 11. juni 1985 og har derfor nedlagt følgende påstande:

1) sagsøgtes beslutning om ikke at anvende artikel 14 i beslutning nr. 234/84/EKSF over for sagsøgerens virksomhed for første kvartal 1985 annulleres;

2) sagsøgte tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Kommissionen har nedlagt følgende påstande:

1) frifindelse;

2) sagsøgeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

III — Parternes anbringender og argumenter

a) Indledende bemærkninger

Kommissionen har ganske vist udtrykt tvivl om, hvorvidt et passivitetssøgsmål, der er ændret til et annullationssøgsmål, kan antages til realitetsbehandling, men har ikke formelt påstået sagen afvist. Selv om beslutningen af 11. juni 1985 også vedrører andet kvartal 1985, er der mellem parterne enighed om, at Kommissionen tager stilling til ansøgningerne om tilpasning af kvoterne for de følgende kvartaler på grundlag af præmisserne i den dom, som afsiges i denne sag, der alene vedrører første kvartal 1985.

Der skal tages stilling til to spørgsmål, idet det for det første skal afgøres, om artikel 14 i beslutning nr. 234/84/EØF, som Kommissionen hævder, ikke finder anvendelse, da kvoteordningen siden første kvartal 1985 ikke længere har påført sagsøgeren »usædvanlige vanskeligheder«, og for det andet, om den støtte, sagsøgeren har modtaget, skal betragtes som støtte til dækning af driftstab i artikel 14's betydning.

b) Begrebet »usædvanlige vanskeligheder«

Sagsøgeren har bestridt det af Kommissionen anførte, hvorefter virksomheden siden fjerde kvartal 1984 har haft overskud. Selv om sagsøgerens driftsresultater har været positive, hvis man ser bort fra de tidligere lidte tab, er virksomheden fortsat tabsgivende, for så vidt angår produktionen af profiler, hvilket skyldes det ugunstige I: P-forhold. Når henses til størrelsen af de tab, som stadig belastede virksomheden, gav den derfor fortsat underskud, og driftsresultatet var negativt ved slutningen af regnskabsåret 1984-1985. Yderligere bestrider sagsøgeren Kommissionens opfattelse, hvorefter der kun kan foretages kvotetilpasning i henhold til artikel 14 for virksomheder, der giver underskud i det pågældende kvartal. Sagsøgeren har anført, at en sådan tabsgivende situation ikke kan betragtes som et uskrevet kriterium for anvendelse af artikel 14, og at Kommissionen i praksis har foretaget tilpasning i henhold til artikel 14 af virksomheders kvoter, selv om de ikke gav underskud. Sagsøgeren har henvist til Domstolens dom af 22. juni 1983 (Usines Gustave Boël og Fabrique de fer de Maubeuge mod Kommissionen, 317/82, Sml. s. 2041), hvorefter det er den omstændighed, at der foreligger usædvanlige vanskeligheder, der er afgørende for situationen for en bestemt produktgruppe — in casu profiler — og ikke det samlede positive eller negative driftsresultat.

Kommissionen har anført, at artikel 14 ikke indeholder nogen definition af begrebet »usædvanlige vanskeligheder«. Den har dog bemærket, at artikel 14 ikke omfatter overskudsgivende virksomheder (skønt Kommissionen anerkender, i medfør af artikel 14, at have tildelt en virksomhed, som havde vanskeligheder af en særlig art, der ikke kunne afhjælpes ved en anden bestemmelse, tillægskvoter). Kommissionen har fremhævet, at det er virksomhedens situation i sin helhed og ikke situationen for de enkelte produktgrupper, der er afgørende for, om der foreligger usædvanlige vanskeligheder. Yderligere afhænger anvendelsen af artikel 14 udelukkende af de af en virksomhed registrerede tab i det pågældende kvartal. I den foreliggende sag kunne sagsøgeren have haft et positivt driftsresultat i det sidste kvartal 1984.

c) »Støtte med henblik på at dække drifistab«

For så vidt angår den støtte til særlige afskrivninger i forbindelse med strukturelle forbedringer, som sagsøgeren har modtaget, har denne fremhævet, at de særlige afskrivninger vedrører foranstaltninger i forbindelse med lukning. Der er tale om sædvanlige omkostninger, jfr. artikel 4 i fællesskabsreglerne for støtte (beslutning nr. 2320/81/EKSF, EFT L 228, s. 14), der er forårsaget af hel eller delvis nedlæggelse af jern- og stålværker. Under alle omstændigheder udbetales støtte til lukning ikke med henblik på at dække driftstab i den i artikel 14 i beslutning nr. 234/84/EKSF anførte betydning. Ifølge sagsøgeren er det formålet med den udbetalte støtte og ikke dens objektive egnethed til at formindske driftstab, der er afgørende, og sagsøgeren har her henvist til Domstolens dom af 15. januar 1985 (Finsider mod Kommissionen, 250/83, Sml. s. 131), hvori Domstolen anerkendte denne sondring. Kommissionens opfattelse vedrørende anvendelsen af artikel 14 udelukker i praksis ydelse af enhver anden støtte end støtte til lukning i den i fællesskabsreglerne for støtte anførte betydning.

Kommissionen har anført, at anvendelsen af artikel 14 afhænger af, om støtten objektivt set kan bidrage til at dække driftstab. Kommissionen har tilføjet, at støtten til strukturelle forbedringer i den foreliggende sag kun delvis er støtte til lukning i den i fællesskabsreglerne for støtte anførte betydning (og derfor ikke er til hinder for anvendelse af artikel 14), nemlig støtte til fordel for de arbejdstagere, der berøres af omlægningsforanstaltningerne. Den anden støtte, der ydes til afskrivninger i forbindelse med lukning af anlæg og på grund af en varig nedgang i kapacitetsudnyttelsen, må derimod anses for støtte til dækning af driftstab, da den formindsker virksomhedens tab. I det omfang denne støtte opvejer et utilfredsstillende driftsresultat og derfor formindsker en virksomheds vanskeligheder, er virksomheden afskåret fra yderligere at opnå kvotetilpasning i henhold til artikel 14, da denne bestemmelse netop har til formål at undgå sammenlægning af de to fordele.

Kommissionen har også gjort gældende, at den tyske regering — i det mindste delvis — betragter støtten til strukturforbedringer som driftsstøtte, hvilket fremgår af forbundsøkonomiministerens ovennævnte Richtlinie, hvori man gør opmærksom på, at navnlig artikel 5, stk. 1, i fællesskabsreglerne for støtte skal overholdes. I sine beslutninger om frigivelse af støtte stilet til den tyske regering har Kommissionen sidestillet støtte til strukturelle forbedringer med driftsstøtte.

Endelig har sagsøgeren og Kommissionen henvist til ordlyden af artikel 14 i beslutningerne forud for beslutning nr. 234/84/EKSF.

T. F. O'Higgins

Refererende dommer

( *1 ) – Processprog: Tysk.

DOMSTOLENS DOM (Anden Afdeling)

14. juli 1988 ( *1 )

I sag 103/85,

Stahlwerke Peine-Salzgitter AG, Salzgitter, ved advokatfirmaet Deringer, Tessin, Herrmann og Sedemund, Köln, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Jacques Loesch, 8, rue Zithe,

sagsøger,

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, ved juridisk konsulent Rolf Wägenbaur som befuldmægtiget, og med valgt adresse i Luxembourg hos Georges Kremlis, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Jean Monnet-bygningen, Kirchberg,

sagsøgt,

angående Kommissionens afvisning af at foretage en tilpasning af sagsøgerens leveringskvoter for produkter i gruppe III (profiler), jfr. artikel 14 i Kommissionens beslutning nr. 234/84/EKSF af 31. januar 1984 om forlængelse af overvågningsordningen og systemet for produktionskvoter for visse produkter for virksomhederne i jern- og stålindustrien (EFT L 29, s. 1),

har

DOMSTOLEN (Anden Afdeling),

sammensat af afdelingsformanden O. Due, dommerne K. Bahlmann og T. F. O'Higgins,

generaladvokat: J. Mischo

justitssekretær: ekspeditionssekretær H. A. Rühi

på grundlag af retsmøderapporten og efter mundtlig forhandling den 7. oktober 1987,

og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den 17. november 1987,

afsagt følgende

Dom

1 Ved stævning, indgivet til Domstolens Justitskontor den 22. april 1985, har Stahlwerke Peine-Salzgitter AG i medfør af EKSF-Traktatens artikel 35 anlagt sag med påstand om annullation af Kommissionens stiltiende afvisning af at foretage en tilpasning af sagsøgerens leveringskvoter for produkter i gruppe III (profiler) for første kvartal 1985, jfr. artikel 14 i Kommissionens generelle beslutning nr. 234/84 af 31. januar 1984 om forlængelse af overvågningsordningen og systemet for produktionskvoter for visse produkter for virksomhederne i jern- og stålindustrien (EFT L 29, s. 1).

2 Ved skrivelse af 15. januar 1985 anmodede sagsøgeren Kommissionen om at foretage den nævnte tilpasning. Da Kommissionen ikke traf nogen beslutning inden for en frist af to måneder, jfr. EKSF-Traktatens artikel 35, har sagsøgeren anlagt denne sag. Ved en udtrykkelig individuel beslutning af 11. juni 1985, der blev udstedt under sagen, afviste Kommissionen at foretage en tilpasning af sagsøgerens kvoter for første og andet kvartal 1985 i henhold til nævnte artikel 14. I replikken har sagsøgeren udvidet sagen til at omfatte Kommissionens udtrykkelige beslutning af 11. juni 1985 og påstået denne annulleret, for så vidt Kommissionen derved afviser sagsøgerens anmodning om, i henhold til artikel 14, at foretage en tilpasning af kvoterne for produkter i gruppe III for første kvartal 1985.

3 I henhold til overvågnings- og produktionskvoteordningen for visse produkter for virksomhederne i jern- og stålindustrien fastsætter Kommissionen hvert kvartal produktionskvoterne og den del heraf, der kan leveres på det fælles marked (leveringskvote), på grundlag af de referenceproduktioner og -mængder, der fastsattes ved ordningens indførelse, idet der på disse referenceproduktioner og -mængder anvendes visse reduktionssatser, der fastsættes hvert kvartal.

4 Artikel 14 i den generelle beslutning nr. 234/84 bestemmer: »Såfremt kvotesystemet som følge af størrelsen af den for et kvartal fastsatte reduktionssats for en bestemt produktgruppe skaber usædvanlige vanskeligheder for en virksomhed, der i de tolv måneder forud for det pågældende kvartal: — ikke har modtaget støtte, som er godkendt af Kommissionen med henblik på at dække driftstab, — ikke er blevet pålagt sanktioner for overtrædelse af prisreglerne eller som har betalt eventuelt pålagte bøder, foretager Kommissionen for det pågældende kvartal en rimelig tilpasning af disse kvoter og /eller dele af kvoter, der kan leveres på det fælles marked for de berørte produktgrupper...«.

5 Stahlwerke Peine-Salzgitter AG er en jern- og stålvirksomhed. Den fremstiller navnlig valsede stålprodukter i gruppe III (profiler), som udgør 16% af virksomhedens samlede produktion. For denne produktgruppe er forholdet mellem produktionskvoten og den del af kvoten, der kan leveres på det fælles marked, (det såkaldte I: P-forhold) særlig ugunstigt for sagsøgeren, dels absolut, dels i sammenligning med Fællesskabets gennemsnit; på det for sagen relevante tidspunkt var forholdet ca. 24% lavere end gennemsnittet for gruppe III.

6 Da Kommissionen havde kendskab til sagsøgerens vanskeligheder på grund af I: P-forholdet, foretog den efter ansøgning en tilpasning af den del af kvoten, der kan leveres på det fælles marked, for andet, tredje og fjerde kvartal af 1984, jfr. artikel 14 i beslutning nr. 234/84. For så vidt angår første kvartal af 1985, lod Kommissionen imidlertid forstå, at den ikke agtede at imødekomme sagsøgerens ønske om kvotetilpasning i henhold til artikel 14, idet den anførte, at virksomheden i fjerde kvartal 1984 fra Forbundsrepublikkens Tysklands myndigheder havde modtaget støtte, som var godkendt af Kommissionen, til særlige afskrivninger med henblik på strukturelle forbedringer. Ifølge Kommissionen må denne støtte til strukturelle forbedringer betegnes som støtte til dækning af driftstab, som ifølge artikel 14 udelukker tildeling af tillægskvoter i henhold til bestemmelsen. Den samme begrundelse var indeholdt i Kommissionens udtrykkelige beslutning af 11. juni 1985. Kommissionen fastslog yderligere i denne beslutning, at sagsøgerens driftsresultat i sin helhed havde været positivt siden fjerde kvartal 1984, hvorfor der ikke længere forelå »usædvanlig vanskeligheder« i den i artikel 14 forudsatte betydning.

7 Det er ubestridt, at Stahlwerke Peine-Salzgitter i den anførte periode modtog støtte i henhold til »Richtlinie des Bundeswirtschaftsministers für die Gewährung von Strukturverbesserungshilfen an Unternehmen der Eisen- und Stahlindustrie« af 28. december 1983(Bundesanzeiger nr. 245 af 31.12.1983). Støtten til strukturelle forbedringer omfatter: — udgifter til fordel for arbejdstagere, som rammes af foranstaltningerne til strukturomlægning, og som forlader virksomheden, fordi de direkte eller indirekte berøres af disse foranstaltninger; — særlige afskrivninger på anlæg bestemt til produktion af jern og stål i EKSF-Traktatens betydning, nemlig med henblik på lukning af disse anlæg eller, i særlige tilfælde, på grund af varig formindsket kapacitetsudnyttelse på disse anlæg.

8 Sagsøgeren modtog støtte til de arbejdstagere, der ramtes af omstruktureringsforanstaltningerne, og som forlod virksomheden, samt støtte til afskrivninger på grund af lukning af anlæg og varig formindsket kapacitetsudnyttelse. Alene sidstnævnte form for støtte er omfattet af denne sag.

9 Vedrørende sagens faktiske omstændigheder, retsforhandlingernes forløb samt parternes anbringender og argumenter henvises til retsmøderapporten. Disse omstændigheder omtales derfor kun i det følgende, såfremt det på de enkelte punkter er nødvendigt for forståelsens af Domstolens argumentation.

Formaliteten

10 Kommissionen har rejst tvivl om, hvorvidt et passivitetssøgsmål, der er ændret til et annullationssøgsmål, kan antages til realitetsbehandling, men har dog ikke formelt påstået sagen afvist.

11 Det bemærkes i denne forbindelse, at den udtrykkelige beslutning af 11. juni 1985, som under sagen trådte i stedet for den tidligere stiltiende afvisning med samme genstand, det vil sige en afvisning af — i henhold til artikel 14 i beslutning nr. 234/84 — at tilpasse sagsøgerens leveringskvoter for produktgruppe III for første kvartal 1985, må anses for et nyt moment, der gør det muligt for sagsøgeren at tilpasse sine påstande og anbringender. Som Domstolen har fastslået i dommene af 3. marts 1982 (Alpha Steel Ltd mod Kommissionen, 14/81, Sml. s. 749) og 29. september 1987 (Fabrique de fer de Charleroi SA og Diliinger Hüttenwerke AG mod Kommissionen, 351 og 360/85, Sml. s. 3639), ville det stride mod retsplejehensyn og procesøkonomiske hensyn at tvinge sagsøgeren til at anlægge en ny sag ved Domstolen.

12 Det ville yderligere være urimeligt, om Kommissionen for at imødegå klagepunkter indeholdt i en stævning, indgivet til Domstolen til prøvelse af en stiltiende beslutning, kunne udstede en udtrykkelig beslutning med samme genstand og under sagen påberåbe sig denne udtrykkelige beslutning med det formål at afskære modparten fra at udvide de oprindelige påstande og anbringender til at omfatte den udtrykkelige beslutning eller fra at fremføre supplerende påstande og anbringender vedrørende sidstnævnte beslutning.

13 Følgelig kan sagen antages til realitetsbehandling.

Realiteten

14 Tvisten vedrører to spørgsmål, nemlig for det første, om artikel 14 i beslutning nr. 234/84, som Kommissionen hævder, ikke finder anvendelse, da kvoteordningen siden første kvartal 1984 ikke længere har påført sagsøgeren »usædvanlige vanskeligheder«, og for det andet, om den støtte, sagsøgeren har modtaget, skal betragtes som støtte til dækning af driftstab i artikel 14's betydning.

Begrebet »usædvanlige vanskeligheder«

15 Sagsøgeren har bestridt det af Kommissionen anførte, hvorefter virksomheden siden fjerde kvartal 1984 har haft overskud. Selv om sagsøgerens driftsresultater har været positive, hvis man ser bort fra de tidligere lidte tab, er virksomheden fortsat tabsgivende, for så vidt angår produktionen af profiler, hvilket skyldes det ugunstige I:P-forhold. For øvrigt indeholder artikel 14 ikke noget uskrevet krav om, at bestemmelsen kun kan anvendes på tabsgivende virksomhed, og i praksis har Kommissionen på grundlag af denne bestemmelse foretaget kvotetilpasning for virksomheder, der ikke gav underskud. Om der foreligger »usædvanlige vanskeligheder«, må endelig afgøres på grundlag af situationen for den enkelte produktgruppe og ikke på grundlag af en virksomheds samlede positive eller negative driftsresultat.

16 Kommissionen har anført, at artikel 14 ikke finder anvendelse på en overskudsgivende virksomhed. Om der foreligger »usædvanlige vanskeligheder«, afhænger af virksomhedens situation som helhed og ikke af situationen for en enkelt produktgruppe.

17 Kommissionens opfattelse kan ikke lægges til grund. Det fremgår af ordlyden af artikel 14 i beslutning nr. 234/84, at den giver begrænset mulighed for kvotetilpasning, alene når en virksomhed står over for »usædvanlige vanskeligheder«»som følge af størrelsen af den for et kvartal fastsatte reduktionssats for en bestemt produktgruppe«. Det er kun de vanskeligheder, der er en direkte følge af indførelsen og anvendelsen af kvotesystemet, der kan tages i betragtning i forbindelse med Kommissionens anvendelse af artikel 14.

18 Det fremgår af Domstolens dom af 22. juni 1983 (Usines Gustave Boël og Fabrique de fer de Maubeuge mod Kommissionen, 317/82, Sml. s. 2041), at Kommissionen kun under ganske særlige omstændigheder kan foretage en kvotetilpasning, når en sådan ændring er nødvendig for de grupper, der er undergivet en høj reduktionssats. Det fremgår yderligere af dommen, at Kommissionen ikke ved afgørelsen af, om der foreligger »usædvanlige vanskeligheder«, må tage hensyn til situationen for andre produktgrupper. Kommissionen kan heller ikke støtte sin argumentation vedrørende eksistensen af »usædvanlige vanskeligheder« på det forhold, at virksomheden som helhed har overskud.

19 I denne forbindelse bemærkes endelig, at det fremgår af de på Domstolens anmodning fremlagte dokumenter, at Kommissionen i adskillige tilfælde har tildelt tillægskvoter i henhold til artikel 14, skønt de pågældende virksomheder havde overskud.

Arten af den omhandlede støtte

20 Sagsøgeren har gjort gældende, at den omhandlede støtte ikke skulle dække driftstab i den i artikel 14 i beslutning nr. 234/84 anførte betydning. Der var tale om støtte til særlige afskrivninger i forbindelse med foranstaltninger, der blev truffet i anledning af hel eller delvis lukning af jern- og stålanlæg. Afgørende for klassificeringen af en støtte er dens formål og ikke dens objektive egnethed til at formindske driftstab.

21 Kommissionen har anført, at det afgørende for anvendelsen af artikel 14 er, om støtten objektivt set kan bidrage til at dække driftstab. Da støtten til afskrivninger førte til en formindskelse af virksomhedens driftstab, er det udelukket, at virksomheden yderligere kan få tilpasset sine kvoter i henhold til artikel 14, da denne bestemmelse netop har til formål at undgå sammenlægning af de to fordele.

22 Det bemærkes i denne forbindelse, at artikel 14 har gennemgået en udvikling i de successive generelle beslutninger om forlængelse af kvotesystemet. Ifølge bestemmelsens oprindelige ordlyd, således som den var affattet i Kommissionens generelle beslutning nr. 2177/83 af 28. juli 1983 om forlængelse af overvågningsordningen og systemet for produktionskvoter for visse produkter for virksomhederne i jern-og stålindustrien (EFT L 208, s. 1), var alle de virksomheder, som havde modtaget en eller anden form for støtte, bortset fra støtte til lukning, afskåret fra at påberåbe sig artikel 14. I de følgende generelle beslutninger, herunder den omtvistede beslutning nr. 234/84, var alle virksomheder, også selv om de havde modtaget støtte, omfattet af artikel 14, alene bortset fra virksomheder, der havde modtaget støtte med henblik på at dække driftstab.

23 Da det forhold, at en virksomhed har modtaget en støtte af en anden art, således ikke kan afskære den fra at påberåbe sig artikel 14, må det heraf følge, at den virkning, en støtte kan have for en virksomheds resultatopgørelse, ikke kan anses for et gyldigt kriterium med henblik på at bestemme den støtte, der har til formål at dække driftstab i bestemmelsens betydning. Da enhver støtte kan føre til, at eventuelle driftstab udlignes helt eller delvis, ville næsten enhver form for støtte, med undtagelse af støtte til lukning, ifølge Kommissionens standpunkt indebære, at artikel 14 ikke kan finde anvendelse.

24 Det er således betingelserne for ydelse af støtte og formålet hermed, der skal tages i betragtning ved afgørelsen af, om en støtte kan anses for støtte til dækning af driftstab i den i artikel 14 i beslutning nr. 234/84 anførte betydning.

25 Domstolen har i dom af 15. januar 1985 (Finsider mod Kommissionen, 250/83, Sml. s. 131) fastslået, at den generelle beslutning om forlængelse af kvotesystemet har til formål at fremme den strukturomlægning, der er nødvendig for at tilpasse produktionen og produktionskapaciteten til den forventede efterspørgsel, og at genoprette den europæiske jern- og stålindustris konkurrencedygtighed. Det må anses for at være i overensstemmelse med dette formål, at virksomheder, der har modtaget en form for støtte, der kan forsinke den ønskede strukturomlægning, nemlig støtte til dækning af driftstab, er udelukket fra at opnå tillægskvoter, som ligeledes kan forringe tilskyndelsen til at medvirke til en strukturomlægning. Det fremgår af denne dom, at støtte, som rent faktisk kan fremme den ønskede strukturomlægning og den tilsigtede forbedring af konkurrencedygtigheden, ikke kan betragtes som støtte, der skal dække driftstab i den i artikel 14 i den gældende generelle beslutning anførte betydning.

26 Den omtvistede støtte i den foreliggende sag blev netop ydet på grundlag af »et i økonomiskpolitisk henseende særlig hensigtsmæssigt omstruktureringsprogram...«; programmets gennemførlighed havde været undersøgt og bekræftet af en uafhængig revisor eller af et uafhængigt revisionsfirma (punkt 4 i ovennævnte tyske Richtlinie). Støtten kan i øvrigt kræves tilbagebetalt under visse betingelser, hvis virksomheden ændrer sin beslutning om at lukke et anlæg eller begrænse produktionskapaciteten (Richtlinie, punkt 12). Herefter kan støtten ikke anses for støtte, der kan forsinke den ønskede strukturomlægning, jfr. Domstolens ovennævnte dom af 15. januar 1985. Den omtvistede støtte kan derfor ikke anses for støtte, der skal dække driftstab, jfr. artikel 14 i beslutning nr. 234/84.

27 Følgelig kan Kommissionens argumenter ikke tages til følge.

28 Det kan herefter fastslås, at Kommissionens individuelle beslutning af 11. juni 1985 om ikke, i henhold til artikel 14 i den generelle beslutning nr. 234/84, at tilpasse sagsøgerens kvoter for produkter i gruppe III for første kvartal 1985, som erstatter Kommissionens stiltiende beslutning med samme indhold, hviler på en fejlagtig fortolkning af nævnte bestemmelse, hvorfor den bør annulleres.

Sagens omkostninger

29 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, dømmes den part, der taber sagen, til at afholde sagens omkostninger. Kommissionen har tabt sagen og bør derfor betale sagens omkostninger.

På grundlag af disse præmisser udtaler og bestemmer DOMSTOLEN (Anden Afdeling)

1) Kommissionens individuelle beslutning af 11. juni 1985 om ikke, i benhold til artikel 14 i den generelle beslutning nr. 234/84, at tilpasse sagsøgerens kvoter for produkter i gruppe III for første kvartal 1985 annulleres.

2) Kommissionen betaler sagens omkostninger.

Due Bahlmann O'Higgins Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 14. juli 1988. J.-G. Giraud Justitssekretær O. Due Formand for Anden Afdeling

( *1 ) – Processprog: Tysk.