Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker uden fornødent særpræg – tredimensionale varemærker, der består af varens form – fornødent særpræg – bedømmelseskriterier

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b)]

2. Appel – anbringender – Domstolens prøvelsesret med hensyn til vurdering af de for Retten fremlagte beviser – udelukket, medmindre de er gengivet forkert – konkret anvendelse i den foreliggende sag af kriterierne for bedømmelse af EF-varemærkers særpræg

(Art. 225 EF; EF-statutten for Domstolen, art. 51)

3. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – absolutte registreringshindringer – separat efterprøvelse af registreringshindringer – fortolkning af de forskellige registreringshindringer i lyset af den almene interesse, der ligger bag hver af dem

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra b)]

4. EF-varemærker – varemærke, der ikke opfylder dets grundlæggende funktion – manglende almen interesse i at yde det fuld beskyttelse i medfør af forordning nr. 40/94

(Rådets forordning nr. 40/94)

Sammendrag

1. I henhold til artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker er kriterierne for bedømmelsen af, om tredimensionale varemærker, der består af selve varens form, har fornødent særpræg, ikke forskellige fra dem, der finder anvendelse på andre varemærkekategorier. I forbindelse med anvendelsen af disse kriterier er opfattelsen hos den relevante kundekreds imidlertid ikke nødvendigvis den samme, når der er tale om et tredimensionalt varemærke, der består af selve varens form og farver, som når der er tale om et ord- eller figurmærke, der består af et tegn, som er uafhængigt af fremtrædelsesformen for de varer, det betegner. Gennemsnitsforbrugerne er nemlig ikke vant til at udlede varers oprindelse af deres form eller emballage uden nogen geografisk eller tekstmæssig oplysning, og det kan derfor vise sig vanskeligere at bevise, at varemærket har særpræg, når der er tale om et tredimensionalt varemærke, end når der er tale om et ord- eller figurmærke.

Jo mere den form, der søges registreret, ligner den form, som der er størst sandsynlighed for, at den omhandlede vare vil antage, desto mere sandsynligt er det, at den pågældende form mangler fornødent særpræg. Kun et varemærke, der afviger betydeligt fra normen eller branchesædvanen og derfor opfylder sin grundlæggende oprindelsesfunktion, mangler ikke fornødent særpræg i henhold til nævnte bestemmelse.

(jf. præmis 38 og 39)

2. Det er alene Retten, der har kompetence til dels at fastlægge sagens faktiske omstændigheder, når bortses fra tilfælde, hvor den faktiske urigtighed af Rettens konstateringer fremgår af de aktstykker, den har fået forelagt, dels at bedømme disse faktiske omstændigheder. Bedømmelsen af de faktiske omstændigheder udgør derfor ikke – medmindre der er tale om en forkert gengivelse af de for Retten fremlagte beviser – et retsspørgsmål, der som sådant er underlagt Domstolens efterprøvelse under en appelsag.

Den konkrete anvendelse af kriterierne for bedømmelsen af EF-varemærkers særpræg i det foreliggende tilfælde indebærer sådanne bedømmelser af faktisk karakter i henhold til artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94, og nærmere bestemt konstateringen af, at da der tale om dagligvarer, er gennemsnitsforbrugerens opmærksomhedsniveau over for formen og farven af tabletter til vaskemaskine eller opvaskemaskine ikke højt.

(jf. præmis 41 og 56)

3. Alle registreringshindringer i artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker er uafhængige af de andre og kræver en separat efterprøvelse. Desuden skal nævnte hindringer fortolkes i lyset af den almene interesse, der ligger bag hver af dem, og den almene interesse, der skal tages i betragtning i forbindelse med prøvelsen af hver af disse registreringshindringer, kan eller skal afspejle forskellige overvejelser, alt efter hvilken registreringshindring der er tale om.

(jf. præmis 45 og 46)

4. Der er ikke en almen interesse i at yde fuld beskyttelse i medfør af forordning nr. 40/94 om EF-varemærker til et varemærke, der ikke opfylder varemærkets grundlæggende funktion, som er at garantere oprindelsen af den omhandlede vare eller tjenesteydelse over for forbrugeren eller den endelige bruger, som dermed sættes i stand til uden risiko for forveksling at adskille varen eller tjenesteydelsen fra varer eller tjenesteydelser med en anden oprindelse.

(jf. præmis 48)