ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Rettens dom (Fjerde Afdeling) af 13. september 2011 – Ruiz de la Prada de Sentmenat mod KHIM – Quant Cosmetics Japan (AGATHA RUIZ DE LA PRADA)

(Sag T-523/08)

»EF-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om EF-figurmærket AGATHA RUIZ DE LA PRADA – de ældre nationale og EF-figurmærker, der gengiver en blomst i sort og hvid – risiko for forveksling – artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 [nu artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009]«

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 25, 31, 49 og 62)

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 17. september 2008 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 1522/2007-1) vedrørende en indsigelsessag mellem Mary Quant Cosmetics Japan Ltd og Agatha Ruiz de la Prada de Sentmenat.

Konklusion

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
Påstand om annullation af afgørelse truffet den 8. oktober 2007 af Tredje Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 1337/2006-3) vedrørende en ugyldighedssag om et EF-design mellem Honda Giken Kogyo Kabushiki Kaisha og Kwang Yang Motor Co. Ltd.
Påstand om annullation af afgørelse truffet den 8. oktober 2007 af Tredje Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 1380/2006-3) vedrørende en ugyldighedssag om et EF-design mellem Honda Giken Kogyo Kabushiki Kaisha og Kwang Yang Motor, Co., Ltd.
Rettens dom (Første Afdeling) af 12. juli 2011 – Aldi Einkauf mod KHIM – Illinois Tools Works (TOP CRAFT)

(Sag T-374/08)

»EF-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om EF-figurmærket TOP CRAFT – de ældre nationale figurmærker Krafft – relativ registreringshindring – risiko for forveksling – artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 [nu artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009] – reel brug af de ældre varemærker – artikel 43, stk. 2, i forordning nr. 40/94 (nu artikel 42, stk. 2, i forordning nr. 207/2009) og regel 22 i forordning (EF) nr. 2868/95«

1. EF-varemærker – bemærkninger fra tredjemand og indsigelse – behandling af indsigelsen – bevis for brug af det ældre varemærke – reel brug – begreb – fortolkning under hensyntagen til begrundelsen for artikel 43, stk. 2 og 3, i forordning nr. 40/9 (Rådets forordning nr. 40/94, art. 43, stk. 2 og 3) (jf. præmis 24)

2. EF-varemærker – bemærkninger fra tredjemand og indsigelse – behandling af indsigelsen – bevis for brug af det ældre varemærke – reel brug – begreb – bedømmelseskriterier (Rådets forordning nr. 40/94, art. 43, stk. 2 og 3) (jf. præmis 25-27)

3. EF-varemærker – bemærkninger fra tredjemand og indsigelse – behandling af indsigelsen – bevis for brug af det ældre varemærke – reel brug – anvendelse af kriterierne i konkrete tilfælde (Rådets forordning nr. 40/94, art. 43, stk. 2 og 3) (jf. præmis 28)

4. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – lighed mellem de pågældende varemærker – bedømmelseskriterier – sammensat varemærke [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 44, 51, 56 og 64)

5. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 47, 48 og 67)

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 25. juni 2008 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 952/2007-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Illinois Tools Works, Inc. og Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG.

Konklusion

1) Afgørelsen truffet den 25. juni 2008 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 952/2007-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Illinois Tools Works, Inc. og Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG annulleres
Rettens dom (Femte Afdeling) af 15. marts 2012 – Cadila Healthcare mod KHIM – Novartis (ZYDUS)

(Sag T-288/08)

»EF-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om EF-ordmærket ZYDUS – det ældre EF-ordmærke ZIMBUS – relativ registreringshindring – risiko for forveksling – lighed mellem varerne – lighed mellem tegnene – artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 [nu artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009]«

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 32 og 62-67)

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 7. maj 2008 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 1092/2007-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Novartis AG og Cadila Healthcare Ltd.

Konklusion

1) Påstanden om, at det er ufornødent at træffe afgørelse, tages ikke til følge.

2) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
132

Hvad angår det i denne sammenhæng af Kommissionen fremsatte andet anbringende om, at der i det foreliggende tilfælde ikke forelå et særligt hastetilfælde, som kunne begrunde, at der skulle sælges til GRAWE snarere end til konsortiet, kan dette imidlertid ikke underkendes. Det fremgår ganske vist af redegørelsen for de faktiske omstændigheder, at den fremgangsmåde, som delstaten Burgenland har anvendt med henblik på salget af BB, stammede fra 2003, og at det, således som sagsøgerne har gjort gældende, netop var fordi, at processen for privatiseringen af BB havde været særlig langvarig og dyr, at delstaten Burgenland ikke ville gå glip af endnu en mulighed for at sælge BB. Henset til dens med hensyn til udfaldet af godkendelsesproceduren ved FMA nærede tvivl kan det endvidere ikke udelukkes, at delstaten Burgenland havde foretrukket at sælge BB til GRAWE, hvis bud var tidsbegrænset. Imidlertid skulle delstaten Burgenland have fremlagt konkrete oplysninger med henblik på at godtgøre, at varigheden af godkendelsesproceduren ved FMA i tilfælde af salg af BB til konsortiet ville have sat chancerne for en privatisering alvorligt over styr, hvilken godtgørelse netop savnes.
Rettens dom (Fjerde Afdeling) af 31. januar 2012 –

Spanien mod Kommissionen

(Sag T-206/08)

»EUGFL – Garantisektionen – udgifter udelukket fra fællesskabsfinansiering – vinsektoren – forbud mod nyplantning af vinstokke – nationale kontrolordninger – finansiel standardkorrektion – processuelle garantier – urigtigt skøn – proportionalitet«

1. Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde – afgørelse om afslutning af regnskaber over udgifter finansieret af EUGFL (art. 253 EF) (jf. præmis 24 og 25)

2. EU-ret – principper – ret til forsvar – anvendelse på administrative procedurer iværksat af Kommissionen – overholdelse ved meddelelsen af resultaterne af undersøgelser foretaget inden for rammerne af forvaltningen af EUGFL – rækkevidde (Kommissionens forordning nr. 1663/95, art. 8, stk. 1) (jf. præmis 45-47)

3. Landbrug – fælles landbrugspolitik – finansiering over EUGFL – tildeling af støtte og præmier – medlemsstaternes forpligtelse til at indføre et effektivt system med administrativ kontrol og kontrol på stedet – implicit forpligtelse – rækkevidde (Rådets forordning nr. 2392/86, art. 4, stk. 4, og nr. 1493/1999, art. 2, stk. 1; Kommissionens forordning nr. 2729/2000, art. 5, stk. 2) (jf. præmis 77 og 78)

4. Landbrug – EUGFL – afslutning af regnskaber – afslag på at afholde udgifter, der følger af uregelmæssigheder i forbindelse med anvendelsen af Fællesskabets retsforskrifter – den berørte medlemsstats anfægtelse – bevisbyrde – fordeling mellem Kommissionen og medlemsstater (jf. præmis 79, 104, 105, 114 og 122)

Angående

Påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning 2008/321/EF af 8. april 2008 om udelukkelse fra EF-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL) og Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) (EFT L 109, s. 35).

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes.
Dels påstand om annullation af artikel 1 og 2 i Kommissionens beslutning K(2007) 5910 endelig 5. december 2007 om en procedure i henhold til [artikel 81 EF] og EØS-aftalens artikel 53 (sag COMP/F/38 629 – Koloprengummi), som ændret ved Kommissionens beslutning K(2008) 2974 endelig af 23. juni 2008, for så vidt som de angår EI du Pont de Nemours and Company, dels påstand om nedsættelse af den bøde, der in solidum er blevet pålagt sagsøgerne ved denne beslutning.
Rettens dom (Anden Afdeling) af 24. januar 2012 – Indo Internacional mod KHIM – Visual (VISUAL MAP)

(Sag T-260/08)

»EF-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om EF-ordmærket VISUAL MAP – det ældre nationale ordmærke VISUAL – relativ registreringshindring – risiko for forveksling – artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 [nu artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009]«

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 25-30 og 42-47)

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 15. april 2008 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 700/2007-1) vedrørende en indsigelsessag mellem Visual SA og Indo Internacional, SA.

Konklusion

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
1)

Kommissionens beslutning 2008/366/EF af 30. januar 2008 om statsstøtte C 35/06 (ex NN 37/06), som Sverige har indført til fordel for Konsum Jämtland ekonomisk förening, annulleres.
Påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning 2008/321/EF af 8. april 2008 om udelukkelse fra EF-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, og Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) (EUT L 109, s. 35).
Rettens dom (Ottende Afdeling) af 8. december 2011 – Evropaïki Dynamiki mod Kommissionen

(Sag T-39/08)

»Offentlige tjenesteydelseskontrakter – udbudsprocedure – levering af it-tjenesteydelser i forbindelse med værtskab, forvaltning, forbedring, fremme og vedligeholdelse af en internetportal – forkastelse af buddet og tildeling af kontrakten til en anden bydende – udvælgelseskriterier – tildelingskriterier – ansvar uden for kontraktforhold«

1. Offentlige indkøb i Den Europæiske Union – indgåelse af en aftale efter udbud – udvælgelseskriterier – vurdering af kandidaternes kapacitet til at levere de specificerede tjenesteydelser – tildelingskriterier – komparativ vurdering af de individuelle buds egenskaber og særlige fordele – anvendelse under fasen for tildelingen af en kontrakt af et kriterium med henblik på vurdering af kandidaternes evne til at gennemføre kontrakten – ikke tilladt (Rådets forordning nr. 1605/2002, art. 97, stk. 1 og 2; Kommissionens forordning nr. 2342/2002, art. 138) (jf. præmis 17-24, 38-40 og 42)

2. Offentlige indkøb i Den Europæiske Union – indgåelse af en aftale efter udbud – institutionernes skønsbeføjelser (jf. præmis 21 og 47)

3. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – ulovlighed – skade – årsagsforbindelse – bevisbyrde – den ene betingelse ikke opfyldt – erstatningssøgsmålet forkastet i det hele (art. 288, stk. 2, EF) (jf. præmis 45-47)

Angående

Dels en påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af 12. november 2007, hvorved Kommissionen afviste sagsøgerens bud afgivet i forbindelse med et offentligt udbud EAC/04/07 vedrørende hosting, forvaltning, forbedring, fremme og vedligeholdelse af Europa-Kommissionens internetportal om onlinelæring (e-learning) (elearningeuropa.info) (EUT 2007 S 87) samt meddelte, at kontrakten blev tildelt en anden tilbudsgiver, dels en påstand om erstatning.

Konklusion

1) Kommissionens afgørelse af 12. november 2007, hvorved Kommissionen afviste et bud afgivet af Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE i forbindelse med et offentligt udbud EAC/04/07 vedrørende værtskab, forvaltning, forbedring, fremme og vedligeholdelse af Europa-Kommissionens internetportal om onlinelæring (e-learning) (elearningeuropa.info) samt meddelte, at kontrakten blev tildelt en anden tilbudsgiver, annulleres.

2) Erstatningspåstanden tages ikke til følge.
Påstand om annullation af artikel 16 i Kommissionens beslutning 2009/610/EF af 2. juli 2008 om Grækenlands foranstaltninger C 16/04 (ex NN 29/04, CP 71/02 og CP 133/05) til fordel for Hellenic Shipyards SA (EUT 2009 L 225, s. 104).
78

Sagsøgerne har også har anført, at de sætninger, hvorved der gives udtryk for, at »[d]e generelle bemærkninger vedrørende Guardians adfærd blev støttet af de andre«, og at »[p]riserne på alle markederne er truede«, og som kommer før »prisforhøjelsesordningen«, gentager bemærkninger fra B., H., medarbejder hos Saint-Gobain, og/eller D., medarbejder hos Glaverbel, hvilket viser, at de ikke fraveg deres aggressive strategi. Denne påstand kan ikke svække den førnævnte konklusion. Disse sætninger, der skal ses i sammenhæng med et sammendrag, som B. udarbejdede i personligt øjemed, af de spørgsmål, der blev behandlet under mødet dagen før (jf. præmis 68 og 77 ovenfor), afspejler ikke sagsøgernes afstandtagen i forhold til aftalerne. Dels er den sætning, hvorved der gives udtryk for, at »[p]riserne på alle markederne er truede«, en konstatering om den situation, der forelå på tidspunktet for mødet den 2. december 2004 (jf. f.eks. referat af mødet, hvoraf det vedrørende Det Forenede Kongerige fremgår, at »priserne i Det Forenede Kongerige betragtes som lave«, vedrørende Frankrig fremgår, at »[p]riserne [stort set er] de laveste i Europa for øjeblikket«, vedrørende Tyskland fremgår, at »[p]riserne [straks skal] stabiliseres til de nuværende niveauer«, vedrørende Spanien fremgår, at priserne har været »i frit fald i to måneder«, og vedrørende den første af de indgåede generelle aftaler fremgår, at der blev fastsat et »[p]risstop i hele Europa i løbet af de kommende måneder«). Dels er det anført, at »[d]e generelle bemærkninger vedrørende Guardians adfærd blev støttet af de andre«, hvilket er en kritik af sagsøgernes adfærd inden det nævnte møde, der indtil denne dato ikke var som forventet [jf. bl.a. referatet af mødet, hvoraf det vedrørende de baltiske stater fremgår, at »[s]elv om det blev aftalt at forhøje priserne (Gl + P har gjort det), har G ikke gjort det, og priserne er i øvrigt nu på det samme niveau (Ø [= gennemsnittet] 260)«].
82

Den Franske Republik er for det første af den opfattelse, at Kommissionen for programperioden 1994-1999 ikke kunne foretage en finansiel korrektion ved ekstrapolering på grund af manglende retsgrundlag. Det fremgår nemlig af selve ordlyden af artikel 24 i forordning nr. 4253/88, at Kommissionen ikke kan foretage individuelle finansielle korrektioner. Det er det, som adskiller den ordning, der finder anvendelse på finansielle korrektioner inden for rammerne af EFRU for programperioden 1994-1999, fra den ordning, der finder anvendelse på proceduren for regnskabsafslutning for EUGFL Garantisektionen. I denne henseende henviser den franske regering til, at Domstolen har godkendt metoden for ekstrapolering inden for rammerne af EUGFL, Garantisektionen (dom af 24.1.2002, sag C-118/99, Frankrig mod Kommissionen, Sml. I, s. 747, og af 4.3.2004, sag C-344/01, Tyskland mod Kommissionen, Sml. I, s. 2081). Ifølge retspraksis er metoden for ekstrapolering i princippet ikke forbudt. Artikel 24 i forordning nr. 4253/88 bestemmer derimod udtrykkeligt, at Kommissionen kun har beføjelse til at anvende individuelle finansielle korrektioner for konstaterede uregelmæssigheder. Det er først med forordning nr. 1260/1999, at Kommissionen får beføjelse til at anvende ekstrapolerede korrektioner. Det fremgår af det ovenstående, at anvendelsen af metoden for ekstrapolering i princippet er forbudt ved forordning nr. 4253/88.
106

I dommen i sagen GB-Inno-BM havde Régie des télégraphes et des téléphones (RTT) således ifølge belgisk lov eneret på at oprette og forestå driften af det offentlige telekommunikationsnet og havde ligeledes i henhold til loven på én gang beføjelse til for det første at godkende eller afslå, at telefonapparaterne tilsluttedes nettet, for det andet at fastsætte de tekniske krav, apparaterne skulle opfylde, og for det tredje at kontrollere, at de apparater, som RTT ikke selv fremstillede, opfyldte de fastsatte specifikationer. Domstolen fastslog for det første, at det således er en overtrædelse af artikel 82 EF, såfremt en virksomhed, som har et monopol på markedet for oprettelse og drift af et net, uden at det er objektivt nødvendigt, tiltager sig et beslægtet, men dog særskilt marked – i det foreliggende tilfælde markedet for import, salg, tilslutning, ibrugtagning og vedligeholdelse af apparater, som skal tilsluttes nettet – og derved udelukker konkurrence fra andre virksomheder (dommen i sagen GB-Inno-BM, præmis 15 og 19).
105

Det bemærkes således for det første, at Kommissionen ikke har fremført noget forhold, der i det foreliggende tilfælde kan godtgøre tilstedeværelsen af en rimelig sandsynlighed for afholdelsen af de sociale udgifter, som begrunder udbetalingen af de supplerende fratrædelsesgodtgørelser. Denne risiko tog Kommissionen på ingen måde stilling til, således som den erkendte det under retsmødet. Kommissionen nøjedes i det væsentlige med at hævde, at der forelå en risiko for solidaritetsstrejker, uden at fremføre nogen som helst omstændigheder vedrørende deres omfang, ud over at præcisere, at strejkerne kunne berøre alle de offentlige virksomheder, specielt transportsektoren. For at give et konkret eksempel nøjedes Kommissionen med at nævne eventuelle påvirkninger af statens økonomiske aktiviteter i tilfælde af en blokade af Marseilles havn, således som det var tilfældet under den sociale uro i marts 2011. Kommissionen fremlagde også tre eksempler på blokader ved produktionsanlæg i Frankrig og Belgien i løbet af de seneste 15 år. Selv om det kan anses for at være tilstrækkeligt godtgjort, at der er stærke sociale spændinger i SNCM, som det f.eks. fremgår af 271. betragtning til den anfægtede beslutning, kan de fremførte elementer ikke i det foreliggende tilfælde godtgøre tilstedeværelsen på tidspunktet for vedtagelsen af den anfægtede beslutning af en reel risiko for solidaritetsstrejker i andre virksomheder, der direkte eller indirekte kontrolleres af den franske stat.
170

Hvad angår Den Hellenske Republiks argument om, at Kommissionen ikke har anført, at det for så vidt angår den omhandlede støttemodtager var muligt at foretage samtidig kontrol af alle vedkommendes tilsagn og forpligtelser, bemærkes det, at det i henhold til den i præmis 115 ovenfor nævnte retspraksis påhviler den berørte medlemsstat at føre et sådant bevis. Den Hellenske Republik har imidlertid ikke godtgjort, at en sådan kontrol var umulig. Den har indskrænket sig til uden støtte i noget bevis at hævde, at det den 15. april 2003, som er den dato, hvor kontrollen på stedet med hensyn til overholdelsen af forpligtelserne vedrørende foranstaltningen om »økologisk landbrug« for »hvede« fandt sted, ikke var muligt for den at fastslå, om alle forpligtelser og tilsagn forbundet med foranstaltningen vedrørende »forurening med nitrater« for »bomuld« var overholdt, fordi det var under såningsperioden for bomuld. Denne argumentation fra Den Hellenske Republiks side er i øvrigt forskellig fra den, som den fremførte under retsmødet, hvorefter det ville have været nødvendigt for gennemførelsen af sådanne kontroller at fremskaffe et hold af eksperter med speciale i bomuld, vandforurening og landbrugsmiljøprogrammer.
74

Det fremgår af sjette og ottende betragtning til Århuskonventionen, at ophavsmændene til denne konvention »erkender, at tilstrækkelig beskyttelse af miljøet er essentielt for, at mennesker trives og nyder de grundlæggende menneskerettigheder, herunder retten til selve livet«, og finder, »at enhver, for at kunne nyde godt af denne rettighed og kunne leve op til denne forpligtelse, skal have adgang til information, have ret til at deltage i beslutningsprocesser og have adgang til klage og domstolsprøvelse på miljøområdet, og som erkender, at borgere, der søger at udnytte deres rettigheder, kan have behov for assistance«. Det fremgår endvidere af niende betragtning til Århuskonventionen, »at øget adgang til oplysninger og offentlig deltagelse i beslutningsprocesser på miljøområdet forbedrer kvaliteten og gennemførelsen af beslutninger, bidrager til opmærksomhed omkring miljøspørgsmål, giver offentligheden mulighed for at give udtryk for dens betænkeligheder, og gør det muligt for offentlige myndigheder at tage sådanne betænkeligheder i rimelig betragtning«.
158

Som sagsøgerne i det væsentlige har gjort gældende, kan det ganske vist ikke benægtes, at risikoen for, at de erhvervsdrivende afviser eller afskaffer anvendelsen af kortene, kan udgøre et pres på sagsøgerne under fastsættelsen af størrelsen af de multilaterale interbankgebyrer. Kommissionen kunne imidlertid uden at anlægge et åbenbart urigtigt skøn betragte presset som utilstrækkeligt, for så vidt som det kun vil indtræde ved en overskridelse af erhvervsdrivendes maksimale tolerancegrænse, når de med transaktionen forbundne omkostninger bliver større end de negative virkninger af et afslag på at acceptere dette betalingsmiddel eller af en forskelsbehandling af deres kunder i den henseende. Dette er i det væsentlige, hvad sagsøgerne selv har erkendt, idet de har anført, at de i forbindelse med den fremgangsmåde, der er anvendt til at beregne størrelsen af de multilaterale interbankgebyrer for kredit- og hævekortene, »forsøger at besvare spørgsmålet: »I hvilket omfang kan vi presse [de multilaterale interbankgebyrer] uden at blive stillet over for større problemer med accept, hvilket siger til de erhvervsdrivende, at de ikke længere vil have dette produkt, eller hvilket tilskynder dem til at afholde kunderne fra anvende kortet enten ved at opkræve et tillæg eller ved at tilbyde en rabat ved betaling med kontanter« (175. betragtning til den anfægtede beslutning).