Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssøgsmål – akter, der kan være genstand for søgsmål – begreb – akter, der fremkalder bindende retsvirkninger

[Art. 230 EF og 256, stk. 4, EF; Rådets forordning nr. 2988/74, art. 5, stk. 1, litra a)]

Sammendrag

Retsakter, hvorved Kommissionen pålægger en virksomhed at betale den udestående del af en bøde, der er pålagt for overtrædelse af konkurrencereglerne, og truslen om udnyttelse af den bankgaranti, der er tilvejebragt af den pågældende virksomhed, skal betragtes som henstillinger om at gennemføre den beslutning, hvorved der er pålagt en bøde, og uanset om retsakterne som sådan indtræder inden eller efter, at en eventuel forældelse er indtrådt, kan de ikke anses for at have haft bindende retsvirkninger, som kan berøre den straffede virksomheds interesser, idet de i realiteten kun udgør forberedende retsakter til gennemførelsesforanstaltninger.

Det følger af ovenstående, at sådanne retsakter ikke udgør retsakter, der kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål.

Denne fortolkning anfægtes ikke, såfremt Kommissionen derudover ved disse retsakter accepterer at lade renterne ophøre med at løbe på et senere tidspunkt efter afsigelsen af Domstolens dom, som stadfæstede den pålagte bøde, af tilstedeværelsen af ordet »beslutning« i artikel 5, stk. 1, litra a), i forordning nr. 2988/74 om forældelse af adgangen til at pålægge økonomiske sanktioner inden for konkurrenceret, hvorefter forældelse af adgangen til tvangsfuldbyrdelse afbrydes ved meddelelse af en beslutning, som ændrer en bødes, sanktions eller tvangsbødes oprindelige beløb, eller som afslår en begæring om en sådan ændring. Selv om det således antages, at en beslutning i denne bestemmelses forstand under alle omstændigheder udgør en anfægtelig retsakt som omhandlet i artikel 230 EF, bemærkes det, at Kommissionen ikke gennem de anfægtede retsakter har givet den straffede virksomhed meddelelse om en beslutning, »som ændrer en bødes, sanktions eller tvangsbødes oprindelige beløb« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i førstnævnte bestemmelse.

I øvrigt kan den blotte omstændighed, at Kommissionen accepterer at lade renterne ophøre med at løbe på et senere tidspunkt efter afsigelsen af Domstolens dom, som stadfæstede den pålagte bøde, ikke anses for at kunne omdanne en retsakt, som ikke udgør en anfægtelig retsakt, til en, som er anfægtelig. Denne omstændighed kan således ikke som sådan – i forhold til situationen som indeholdt i den beslutning, hvorved der er pålagt en bøde – have retligt bindende virkninger, der kan berøre den straffede virksomheds interesser.

Mod denne fortolkning kan heller ikke anføres, at der ville opstå et retligt tomrum, hvis de anfægtede retsakter ikke var anfægtelige i medfør af artikel 230 EF. Tvangsfuldbyrdelse af en afgørelse fra Kommissionen, som indebærer en forpligtelse for en person til at betale en pengeydelse, er således reguleret ved artikel 256 EF, der i stk. 4 fastsætter bestemmelser, som sikrer en effektiv domstols beskyttelse. Under alle omstændigheder forholder det sig ikke desto mindre således, at selv om betingelsen vedrørende formaliteten med hensyn til et annullationssøgsmål angående retligt bindende virkninger, der kan berøre sagsøgerens interesser gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling, skal fortolkes i lyset af princippet om en effektiv domstolsbeskyttelse, kan en sådan fortolkning ikke føre til, at der ses bort fra den omhandlede betingelse, uden at man derved overskrider grænserne for de beføjelser, Fællesskabets retsinstanser er tillagt ved EF-traktaten.

(jf. præmis 28-33)