ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
13

Det bemærkes indledningsvis, at det fremgår af ordlyden af såvel toldkodeksens artikel 70, stk. 1, artikel 71, stk. 1, som af Domstolens praksis, at toldværdiansættelsen har til formål at indføre et retfærdigt, ensartet og neutralt system, som udelukker anvendelse af vilkårlige eller fiktive toldværdier. Toldværdien skal således afspejle den reelle økonomiske værdi af en importeret vare og derfor tage hensyn til samtlige de bestanddele af denne vare, som har en økonomisk værdi. Selv om den pris, som faktisk er betalt eller skal betales for varerne, normalt udgør grundlaget for beregningen af toldværdien, er denne pris således imidlertid en faktor, som eventuelt skal justeres, hvis dette er nødvendigt for at undgå, at der fastsættes en vilkårlig eller fiktiv toldværdi (dom af 20.6.2019, Oribalt Rīga,C-1/18, EU:C:2019:519, præmis 22 og 23 og den deri nævnte retspraksis).
3

4., 19. og 50. betragtning til direktiv 2011/83 har følgende ordlyd: »(4) […] For at kunne fremme et reelt indre marked for forbrugerne og sikre den rette balance mellem et højt forbrugerbeskyttelsesniveau og virksomhedernes konkurrenceevne samtidig med, at nærhedsprincippet overholdes, er det imidlertid nødvendigt at harmonisere visse aspekter af lovgivningen om forbrugeraftaler om fjernsalg […] […] (19) Digitalt indhold betyder data, der er produceret og leveret i digital form, såsom computerprogrammer, applikationer, spil, musik, videoer eller tekster, uanset om der opnås adgang hertil via downloading eller streaming, fra et fysisk medium eller på nogen anden måde. Aftaler vedrørende levering af digitalt indhold bør være omfattet af dette direktiv. […] [A]ftaler med digitalt indhold, der ikke leveres på et fysisk medium, [bør] i relation til dette direktiv hverken klassificeres som købsaftaler eller tjenesteydelsesaftaler. I forbindelse med sådanne aftaler bør forbrugeren have en fortrydelsesret, medmindre forbrugeren har givet sit samtykke til, at leveringen i medfør af aftalen påbegyndes inden fortrydelsesfristen udløber, og har anerkendt, at vedkommende dermed vil miste sin fortrydelsesret. […] […] [50] På den ene side bør forbrugeren kunne udøve sin fortrydelsesret, selv om vedkommende har anmodet om tjenesteydelsens levering inden udløbet af fortrydelsesfristen. På den anden side bør den erhvervsdrivende, hvis forbrugeren udøver sin fortrydelsesret, have sikkerhed for at få en rimelig betaling for den tjenesteydelse, vedkommende har leveret. Beregningen af det forholdsmæssige beløb bør baseres på den pris, der er fastsat i aftalen, medmindre forbrugeren påviser, at den samlede pris i sig selv er uforholdsmæssig, i hvilket tilfælde det beløb, der skal betales, beregnes på grundlag af markedsværdien af den leverede tjenesteydelse. Markedsværdien bør fastsættes ved at sammenligne prisen på en tilsvarende tjenesteydelse ydet af andre erhvervsdrivende på tidspunktet for aftalens indgåelse. Forbrugeren bør derfor anmode om levering af tjenesteydelserne inden udløbet af fortrydelsesfristen i form af en udtrykkelig anmodning herom og, i forbindelse med aftaler indgået uden for fast forretningssted, på et varigt medium. Ligeledes bør den erhvervsdrivende på et varigt medium oplyse forbrugeren om eventuelle forpligtelser til at betale de forholdsmæssige omkostninger for de allerede leverede tjenesteydelser. […]«
124

Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det andet spørgsmål i sag C-245/19 besvares med, at artikel 1, stk. 1, og artikel 5 i direktiv 2011/16 skal fortolkes således, at en afgørelse, hvorved den kompetente myndighed i en medlemsstat pålægger en person, som er i besiddelse af oplysninger, at fremlægge disse oplysninger for den med henblik på at imødekomme en anmodning om udveksling af oplysninger fra den kompetente myndighed i en anden medlemsstat, sammenholdt med denne anmodning, skal anses for at vedrøre oplysninger, der ikke forekommer åbenlyst blottet for enhver forventet relevans, når den angiver identiteten på den person, som er i besiddelse af de omhandlede oplysninger, identiteten på den skattepligtige person, som er genstand for den undersøgelse, der har givet anledning til anmodningen om udveksling af oplysninger, og den periode, som sidstnævnte anmodning dækker, og når den angår kontrakter, faktureringer og betalinger, der, om end de ikke er præcist identificeret, er afgrænset ved hjælp af kriterier vedrørende for det første den omstændighed, at de er blevet henholdsvis indgået eller foretaget af den person, som er i besiddelse af oplysninger, for det andet den omstændighed, at de angår den periode, som undersøgelsen dækker, og for det tredje deres forbindelse til den pågældende skattepligtige person.
84

I den appellerede doms præmis 55-58 fastslog Retten, at appellantens argument i replikken, som var udledt af, at begrundelsen for opførelsen af bankens navn på listen over de personer, der var omfattet af de restriktive foranstaltninger, ikke var forenelig med det af Rådet anvendte kriterium, og som tilsigtede at anfægte grundlaget for denne opførelse, ikke kunne anses for at være en uddybning af det anbringende, der tilsigtede at godtgøre, at der forelå en tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af en bestemmelse, som tillægger borgerne rettigheder, der kan medføre, at Unionen ifalder ansvar, hvilket anbringende var fremsat i stævningen, og at det som nyt anbringende måtte afvises fra realitetsbehandling.
76

For det andet skal der sondres mellem situationen for en statsborger i en anden medlemsstat, som allerede har fået adgang til arbejdsmarkedet i værtsmedlemsstaten, og som desuden har en opholdsret på grundlag af artikel 10 i forordning nr. 492/2011, og den situation, hvor der foreligger indicier for, at den pågældende tidligere arbejdstager har gjort sig skyldig i retsmisbrug, der ikke er omfattet af EU-retlige regler, for så vidt som den tidligere arbejdstager kunstigt har skabt betingelserne for at opnå de omhandlede sociale fordele i henhold til artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 492/2011 (jf. analogt dom af 17.7.2014, Torresi, C-58/13 og C-59/13, EU:C:2014:2088, præmis 42 og 46). Som Kommissionen endvidere har anført, indeholder de sagsakter, som Domstolen råder over, imidlertid ingen oplysninger, der gør det muligt at fastslå, at der foreligger et sådant retsmisbrug eller nogen form for svig i den foreliggende sag.
54

Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det forelagte spørgsmål besvares med, at artikel 13 i direktiv 2002/20 skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for, at en medlemsstat, hvis lovgivning foreskriver, at retten til brug af radiofrekvenser pålægges en afgift for brug af offentlige radiofrekvenser, endvidere underlægger indrømmelsen af administrative koncessioner på dette område en afgift på overdragelse af formuegoder, som generelt hviler på indrømmelsen af administrative koncessioner på offentlig ejendom i medfør af en lovgivning, der ikke finder specifik anvendelse i sektoren for elektronisk kommunikation, når den udløsende begivenhed for denne afgift er knyttet til tildelingen af brugsrettigheder til radiofrekvenser, for så vidt som disse afgifter samlet set opfylder de krav, der er fastsat i denne artikel, navnlig kravet om forholdsmæssigheden af det beløb, der opkræves som modydelse for brugsretten til radiofrekvenser, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
39

Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal de forelagte spørgsmål besvares med, at begreberne »levnedsmidler« og »produkter, der normalt er bestemt til at anvendes som supplement til eller i stedet for levnedsmidler«, i nr. 1) i bilag III til momsdirektivet skal fortolkes således, at disse begreber omfatter alle produkter, der indeholder næringsstoffer til vækst, energi og regulering af den menneskelige krop, der er nødvendige for at holde kroppen i live, og at den fungerer og udvikles, og som indtages for at forsyne kroppen med disse stoffer.
Zákon č. 301/2005 Z. z., Trestný poriadok (lov nr. 301/2005 om strafferetspleje) i den affattelse, der finder anvendelse på tvisten i hovedsagen (herefter »strafferetsplejeloven«), bestemmer følgende i artikel 46:

»(1) Skadelidte er en person, der som følge af en lovovertrædelse har lidt fysisk, materiel, ikke-økonomisk eller anden skade, eller en person, hvis øvrige lovbeskyttede rettigheder eller friheder trues eller skades. Den skadelidte har ret til i de tilfælde, der er fastsat i nærværende lov, at udtrykke sit samtykke til indledningen af en straffesag, at nedlægge påstand om erstatning med renter, at anmode om bevisforanstaltninger, herunder supplerende bevisforanstaltninger, at fremlægge beviser, at få indsigt i sagens akter, at medvirke ved hovedforhandlingen og ved offentlige retsmøder i appelsager og forhandlinger, at udtale sig om bevisføringen, at fremlægge konklusioner og at anlægge sag inden for nærværende lovs rammer. På ethvert tidspunkt under en straffesag har den skadelidte ret til at modtage oplysninger om, på hvilket trin sagen befinder sig. Disse oplysninger modtages fra den myndighed, der fører straffesagen, eller fra den ret, for hvilken sagen er indbragt, idet de nødvendige kontaktoplysninger med henblik herpå meddeles den skadelidte. Oplysninger om straffesagens gang meddeles ikke, hvis en sådan meddelelse risikerer at bringe formålet med sagen i fare.

[…]

(3) Den skadelidte, som i forhold til tiltalte har et lovmæssigt krav på erstatning for den skade, som vedkommende er blevet påført ved lovovertrædelsen, har ligeledes ret til for retten at nedlægge påstand om, at tiltalte tilpligtes at betale erstatning som led i domfældelsen, idet skadelidte senest kan nedlægge denne påstand, inden den indledende undersøgelsesfase afsluttes. Dette krav skal på klar vis fremlægge grundene til erstatningen samt erstatningsbeløbet.

[…]«
44

For det andet bliver formålet om beskyttelse af menneskers sundhed under alle omstændigheder ikke i sig selv bragt i fare ved en fortolkning, der fører til at udelukke hele dyr såsom insekter fra anvendelsesområdet for forordning nr. 258/97. Som det fremgår af ovenstående betragtninger, indebærer den omstændighed, at hele insekter ikke er omfattet af denne forordnings anvendelsesområde, således blot, at der ikke er sket nogen harmonisering på EU-plan af betingelserne for at markedsføre hele insekter, og at der derfor ikke kræves nogen anmeldelse eller godkendelse i medfør af denne forordning. Det følger imidlertid af fast retspraksis, at det – når der ikke er sket en harmonisering, og i det omfang, der består en usikkerhed – tilkommer medlemsstaterne at afgøre, hvor langt de vil strække beskyttelsen af menneskers sundhed og liv, og dermed kræve en forudgående tilladelse til at markedsføre fødevarer, under hensyntagen til de krav, der følger af de frie varebevægelser inden for Unionen (jf. i denne retning dom af 29.4.2010, Solgar Vitamin’s France m.fl., C-446/08, EU:C:2010:233, præmis 35 og den deri nævnte retspraksis). At hele insekter er undtaget fra den sikkerhedsvurdering, der er fastsat i forordning nr. 258/97, udelukker derfor ikke, at medlemsstaterne i deres nationale lovgivning kan bestemme, at der skal foretages en sådan vurdering af, om hele insekter eventuelt kan være til fare for folkesundheden.
48

Det tredje spørgsmål skal derfor besvares med, at sjette direktivs artikel 17, stk. 2, litra a), skal fortolkes således, at i de tilfælde, hvor en tredjemand drager fordel af de udgifter, som den afgiftspligtige person har afholdt, udgør den omstændighed, at denne afgiftspligtige person har mulighed for at vælte en del af de således afholdte udgifter over på denne tredjemand, et af de forhold, som det under hensyn til alle de øvrige omstændigheder, hvorunder de pågældende transaktioner er blevet gennemført, tilkommer den forelæggende ret at tage i betragtning med henblik på at fastlægge omfanget af den afgiftspligtige persons ret til momsfradrag.
54

Det tilkommer desuden medlemsstaterne at fastlægge, hvilken form denne dækning af den omhandlede tredjelandsstatsborgers grundlæggende behov skal antage (jf. i denne retning dom af 18.12.2014, Abdida, C-562/13, EU:C:2014:2453, præmis 61). Det kan følgelig ikke udelukkes, at denne dækning kan tage form af social bistand, der tildeles det myndige barn direkte, for så vidt som denne bistand er tilpasset og tilstrækkelig til at sikre den nævnte dækning og for at gøre det muligt for barnets forælder at yde barnet den støtte, som det har brug for, hvilket det i givet fald tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
51

For så vidt som den belgiske regering har gjort gældende, at et retsmiddel med automatisk opsættende virkning kun skal sikres i forbindelse med en afgørelse om udsendelse og ikke i forbindelse med en afgørelse om tilbagesendelse, skal det desuden bemærkes, at det fremgår af præmis 44-49 i dom af dags dato, CPAS de Seraing (sag C-402/19), at domstolsbeskyttelse, som en tredjelandsstatsborger, der er genstand for en afgørelse om tilbagesendelse, hvis fuldbyrdelse kan udsætte den pågældende for en alvorlig risiko for at blive udsat for behandling, som er i strid med chartrets artikel 19, stk. 2, er utilstrækkelig, såfremt denne tredjelandsstatsborger ikke straks ved meddelelsen af denne afgørelse råder over et retsmiddel med automatisk opsættende virkning til prøvelse af afgørelsen.
24

Der er til gengæld intet i ordlyden af artikel 16, litra c), i direktiv 2011/83, der gør det muligt at antage, at den i denne bestemmelse fastsatte undtagelse til fortrydelsesretten skulle være afhængig af, at der indtræder en hvilken som helst begivenhed efter indgåelsen af aftalen uden for fast forretningssted om »levering af varer, som er fremstillet efter forbrugerens specifikationer eller har fået et tydeligt personligt præg«. Det fremgår derimod udtrykkeligt af denne ordlyd, at denne undtagelse er knyttet til selve genstanden for en sådan aftale, dvs. produktionen af en vare, som er fremstillet efter forbrugerens specifikationer som omhandlet i dette direktivs artikel 2, nr. 4), således at denne undtagelse umiddelbart kan gøres gældende over for denne forbruger uden at være betinget af, at der er indtrådt en sådan begivenhed, og uafhængigt af, om den nævnte kontrakt er opfyldt, eller om den er ved at blive opfyldt af den erhvervsdrivende.
45

For det andet, og henset til den retspraksis, der er nævnt i nærværende doms præmis 24 vedrørende artikel 273 i direktiv 2006/112, fremgår det ikke af de sagsakter, som Domstolen råder over, at det forhold, at en kreditor såsom E. tillades at nedsætte sit momsgrundlag, på trods af at vedkommende a posteriori mister sin status som afgiftspligtig person, eller at debitor a posteriori mister sin status som afgiftspligtig person, udgør en særlig risiko for svig eller afgiftsunddragelse. Dette gælder så meget desto mere, som retten til at regulere afgiftsgrundlaget og forpligtelsen til at regulere det fradragsberettigede momsbeløb, således som anført i nærværende doms præmis 40 og 41, ikke afhænger af, at både kreditor og debitor bevarer status som afgiftspligtig person. Den omstændighed, at enhver mulighed for at nedsætte dette afgiftsgrundlag i et sådant tilfælde udelukkes, og at en sådan afgiftspligtig kreditor pålægges at bære et momsbeløb, som denne ikke har modtaget inden for rammerne af sin økonomiske virksomhed, overstiger under alle omstændigheder, hvad der må anses for strengt nødvendigt for at opfylde de mål, der er fastsat i artikel 273 i direktiv 2006/112 (dom af 8.5.2019, A-PACK CZ,C-127/18, EU:C:2019:377, præmis 27).
72

Endvidere anføres i 11. betragtning til gennemførelsesafgørelse 2015/87, at for at gøre det muligt for Kommissionen effektivt at sikre, at de eksporterende virksomheder overholder deres tilsagn, når der forelægges en anmodning om overgang til fri omsætning i overensstemmelse med tilsagnene for de relevante toldmyndigheder, er fritagelsen for antidumpingtolden betinget af, at der forelægges en faktura, som mindst indeholder de oplysninger, der er anført i bilaget til gennemførelsesforordning 2015/82. I denne betragtning tilføjes navnlig, at disse oplysninger også er nødvendige, for at toldmyndighederne med en tilstrækkelig grad af nøjagtighed kan afgøre, om forsendelserne svarer til handelsdokumenterne.
11

De relevante bestemmelser i Abfallwirtschaftsgesetz af 2002 (den østrigske forbundslov af 2002 om affaldshåndtering, herefter »AWG 2002«), der gennemfører direktiv 2008/98, er affattet som følger: »Definitioner § 2 (1) Affald i henhold til denne forbundslov er løsøre, 1. som indehaveren skiller sig af med eller agter at skille sig af med, eller 2. som det er nødvendigt at indsamle, oplagre, transportere og behandle som affald for ikke at skade samfundets interesser (§ 1, stk. 3). […] (3a) Et stof eller en genstand, der er resultatet af en produktionsproces, som ikke primært sigter mod fremstilling af dette stof eller denne genstand, kan kun anses for ikke at være affald, men et biprodukt, hvis følgende betingelser er opfyldt: 1. det er sikkert, at stoffet eller genstanden genanvendes 2. stoffet eller genstanden kan anvendes direkte uden anden yderligere forarbejdning, end hvad der er normal industriel praksis 3. stoffet eller genstanden fremstilles som en integrerende del af en produktionsproces, og 4. genanvendelse er lovlig, dvs. at stoffet eller genstanden uden betænkeligheder navnlig kan anvendes til det tilsigtede formål, at ingen beskyttelsesværdige goder skades ved anvendelsen (jf. § 1, stk. 3), og at alle relevante retsforskrifter overholdes. […] Undtagelser fra anvendelsesområdet § 3 (1) Følgende er ikke er affald i denne forbundslovs forstand[:] 1. spildevand, herunder de andre former for vand, der er opregnet i § 1, stk. 1, nr. 1)-4) og 6), og [§ 1,] stk. 2, i Verordnung über die allgemeine Begrenzung von Abwasseremissionen in Fließgewässer und öffentliche Kanalisationen […] (bekendtgørelse om generel begrænsning af spildevandsudledning i vandløb og offentlige rørledninger, BGBl. nr. 186/1996). […] Affaldsfasens ophør § 5 (1) Medmindre andet er fastsat i en bekendtgørelse som omhandlet i stk. 2 eller i en bekendtgørelse som omhandlet i artikel 6, stk. 2, i direktiv 2008/98/EF om affald, anses eksisterende stoffer for at være affald, indtil disse stoffer eller de stoffer, der er direkte udvundet heraf, anvendes som erstatning for råstoffer eller produkter, der er fremstillet af primære råstoffer. I tilfælde af forberedelse med henblik på genbrug som omhandlet i § 2, stk. 5, nr. 6), ophører affaldsfasen ved afslutningen af denne nyttiggørelsesoperation. […] Konstaterende afgørelser § 6 […] (6) Landeshauptmann [delstatsformanden] træffer efter anmodning fra en projektansøger eller fra Umweltanwalt [miljøombudsmanden] eller af egen drift inden for tre måneder afgørelse om, hvorvidt 1. et anlæg er omfattet af forpligtelsen til at indhente en tilladelse i henhold til § 37, stk. 1 eller 3, eller § 52, eller om der foreligger en undtagelse i henhold til § 37, stk. 2, […] 3. ændringen af et behandlingsanlæg er omfattet af en forpligtelse til at indhente en tilladelse i henhold til § 37, stk. 1 eller 3, eller om denne ændring er omfattet af en anmeldelsespligt i henhold til § 37, stk. 4. […]«
Følgende fremgår af artikel 1 i OUG nr. 52/2017:

»1) De afgiftspligtige, der har betalt den særlige afgift for personbiler og motorkøretøjer i henhold til artikel 2141-2143 i lov nr. 571/2003 om skatter og afgifter, med senere ændringer og tilføjelser, forureningsafgiften for motorkøretøjer i medfør af regeringens hastedekret nr. 50/2008 om indførelse af en forureningsafgift for motorkøretøjer, vedtaget ved lov nr. 140/2011, afgiften på luftforureningsemissioner for motorkøretøjer i overensstemmelse med lov nr. 9/2012 om afgift på luftforureningsemissioner fra motorkøretøjer, med senere ændringer og tilføjelser, samt miljømærket for motorkøretøjer fastsat i [OUG] nr. 9/2013 om miljømærke for motorkøretøjer, som med ændringer og tilføjelser er blevet ophøjet til lov nr. 37/2014, med senere ændringer og tilføjelser, og som ikke har opnået tilbagebetaling inden ikrafttrædelsen af dette hastedekret, kan anmode om tilbagebetaling af den konkrete afgift, med tillæg af renter beregnet fra betalingsdatoen, og indtil den faktiske tilbagebetaling finder sted, ved at indgive anmodning herom til det kompetente centrale afgiftsorgan. Den anvendelige rentesats er fastsat i artikel 174, stk. 5, i lov nr. 207/2015 om skatte- og afgiftsprocedurer, med senere ændringer og tilføjelser.

2) Retten for de i stk. 1 nævnte afgiftspligtige til at anmode om tilbagebetaling indtræder fra datoen for ikrafttrædelsen af dette hastedekret, uanset tidspunktet for opkrævning af afgiften, men som en undtagelse fra artikel 219 i lov nr. 207/2015 [om skatte- og afgiftsprocedurer], med senere ændringer og tilføjelser, skal anmodninger om tilbagebetaling indgives senest den 31. august 2018, idet der ellers sker præklusion.

[…]«
7

Rådets første direktiv 79/267/EØF af 5. marts 1979 om samordning af de administrativt og ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til og udøvelse af direkte livsforsikringsvirksomhed (EFT 1979, L 63, s. 1), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/12/EF af 5. marts 2002 (EFT 2002, L 77, s. 11) (herefter »første livsforsikringsdirektiv«), bestemte i artikel 1: »Dette direktiv vedrører adgang til selvstændig direkte forsikringsvirksomhed udøvet gennem foretagender, der er etableret i en medlemsstat, eller som ønsker at etablere sig i en medlemsstat, og udøvelse af de nedenfor anførte former for virksomhed. 1. Følgende former for forsikring, såfremt den er baseret på kontrakt: a) livsforsikring […] b) renteforsikring c) livsforsikringsforetagendernes accessoriske forsikringer d) den forsikringsform, der praktiseres i Irland og Det Forenede Kongerige under betegnelsen »permanent health insurance« (sygeforsikring, som indgås for en lang periode og er uopsigelig). 2. Følgende former for virksomhed, såfremt de er baseret på en kontrakt og er undergivet tilsyn fra de administrative myndigheder, der er kompetente til at udøve tilsyn med privatforsikring: […] c) virksomhed, der omfatter forvaltning af kollektive pensionsmidler, dvs. virksomhed, der for det pågældende foretagende består i at anbringe midlerne, og især de aktiver, der dækker reserverne i de organer, som betaler ydelserne ved dødsfald, i levende live eller ved bortfald eller nedsættelse af erhvervsevnen d) virksomhed som omhandlet i litra c), når der hertil er knyttet en forsikringsgaranti med sigte på enten bevarelse af kapitalen eller sikring af en minimumsrente […] 3. Virksomhed, der er afhængig af levetiden, og som er nærmere bestemt eller fastsat i lovgivningen om socialforsikring, såfremt en sådan virksomhed udøves eller forvaltes af forsikringsforetagender for disses egen risiko, i overensstemmelse med en medlemsstats lovgivning.«
36

Det skal i denne forbindelse bemærkes, at en national lovgivning, som baserer sig på en undersøgelse af objektive omstændigheder, som kan efterprøves for at afgøre, om en overførsel er et rent kunstigt arrangement, der blot har skattemæssige formål, ikke skal anses for at gå ud over, hvad der er nødvendigt for at virkeliggøre målene om at bevare en afbalanceret fordeling af beskatningskompetencen mellem medlemsstaterne og at hindre skatteunddragelse, hvis den skattepligtige, i hvert tilfælde hvor der er mistanke om, at en transaktion går videre, end hvad de pågældende selskaber ville have aftalt på armslængdevilkår, uden at være underlagt unødige administrative byrder for det første har adgang til at fremlægge beviser vedrørende de eventuelle forretningsmæssige grunde til, at denne transaktion er foretaget. Når en undersøgelse af disse forhold når frem til den konklusion, at den omhandlede transaktion går videre, end hvad de pågældende selskaber ville have aftalt på armslængdevilkår, skal den skattemæssige korrektionsmekanisme for det andet begrænses til den del, som overstiger det, som ville være blevet aftalt, hvis der ikke bestod et afhængighedsforhold mellem disse (dom af 21.1.2010, SGI, C-311/08, EU:C:2010:26, præmis 71 og 72).