Ifølge artikel 95, stk. 1, er det forbudt at pålægge varer frá andre medlemsstater højere interne afgifter end lignende indenlandske varer.

Sagsøgeren i hovedsagen er ligesom den britiske regering af den opfattelse, at denne bestemmelse finder anvendelse i nærværende sag. Da det ikke kræves, at varerne skal være identiske, er det herved alene afgørende, at det drejer sig om lignende varer, dvs. varer som udviser samme kendetegn, som f.eks. i nærværende sag med hensyn til alkoholindholdet. De henviser som støtte for deres opfattelse til en række forklarende bemærkninger til den til artikel 95 svarende GATT-bestemmelse (artikel III, § 2), hvorefter der er tale om lignende varer, når varerne kan erstatte hinanden og konkurrerer indbyrdes. Derudover er det ifølge sagsøgeren og den britiske regering af betydning, at de pågældende varer tariferes ens i den fælles toldtarif (pos. 22.09 C) og ifølge den italienske lov af 7. december 1951 er omfattet af samme afgiftskategori.

I modsætning hertil mener den italienske regering ikke, at spørgsmålet om varers lighed skal afgøres abstrakt, derimod skal der ved afgørelsen tages hensyn til de konkrete kategorier, som er lagt til grund i lovgivningen. Ifølge den gældende almindelige spiritusafgiftsordning henhører whisky — ligesom en række andre varer — i Italien under første kategori og spiritus fremstillet af vin under anden kategori.

I den tidligere praksis om dette spørgsmål blev der ganske vist i begyndelsen lagt vægt på, om de pågældende varer falder ind under samme afgiftsklassificering (jf. den i forelæggelseskendelsen anførte dom i sag 28/69 ( 4 ) ) eller om varerne henhører under samme position i den fælles toldtarif (jf. dom i sag 45/75 ( 5 )). Det er imidlertid mit indtryk, at Domstolen i mellemtiden er gået bort fra denne formelle betragtningsmåde, som fra først af i øvrigt ikke, efter at den var lagt til grund, betød, at der kun kunne være tale om lignende varer, hvis de toldretligt blev behandlet ens. Det blev nemlig udtrykkeligt fastslået i sag 168/781, at toldtariffen ikke er afgørende i forbindelse med spørgsmålet om varers lighed, og det blev i dom i sag 169/78 ( 6 ) videre understreget, at hverken toldtariferingen eller varernes registrering i toldstatistikken er afgørende i forbindelse med dette spørgsmål.

Ifølge de omtalte nyere domme må der principielt anlægges en vid fortolkning af artikel 95, stk. 1, hvorfor spørgsmålet om varers lighed, skal behandles smidigt (sag 169/78 ( 7 )). Med hensyn til spiritus er det ikke afgørende, om der er anvendt de samme råstoffer, men derimod om de pågældende varer over for forbrugerne frembyder ensartede egenskaber og tjener samme behov, dvs., om der er tale om en sammenlignelig anvendelse (dom i sag 169/78 ( 7 )). I dommen i sag 170/78 ( 8 ) tilføjedes det desuden, at bedømmelsen ikke kan foretages på grundlag af forbrugsvanerne i én medlemsstat, og at der må antages at være tale om lignende varer, når varerne i vidt omfang er sammenlignelige.

Der er hermed fremført tilstrækkeligt til at kunne foretage en abstrakt fortolkning af artikel 95, stk. 1. Under alle omstændigheder indeholder nærværende sag intet til yderligere afklaring af bestemmelsen.

Det er dernæst op til den nationale ret at afgøre, om spiritus fremstillet af korn og spiritus fremstillet af vin rent faktisk kan anses som lignende varer. Lag mig dog blot erindre Domstolen om, at jeg selv anså dette for at være tilfældet i mit forslag til afgørelse i sag 169/78 ( 6 ), mens Domstolens opfattelse var knap så entydig, idet dommen fastslog, at spiritus fremstillet af korn og spiritus fremstillet af vin må anses som lignende eller under alle omstændigheder konkurrerende varer.

Hvis jeg har ret i min opfattelse, må det derfor også med hensyn til hovedsagen principielt stå fast, at indført whisky ikke kan pålægges en større afgiftsbyrde end indenlandsk spiritus fremstillet af vin. Den italienske regerings henvisning til, at også andre lignende former for spiritus, som f.eks. genever, i Italien er højere beskattet end spiritus fremstillet af vin, er i denne forbindelse ligeledes uden betydning. Med henblik på anvendelsen af artikel 95 er det naturligt at holde sig til de vigtigste indenlandske varer, som kommer i betragtning ved en sammenligning, og ikke tage hensyn til helt ubetydelige varegrupper, som det klart står den nationale lovgiver frit at »diskriminere« på det interne marked.