Dom afsagt af Retten i Første Instans (Tredje Udvidede Afdeling) den 14. maj 1998. - Enso Española SA mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Konkurrence - EF-traktatens artikel 85, stk. 1 - Ret til rettergang for en uafhængig og upartisk domstol - Ret til kontradiktion - Begrundelse - Bøde - Bødeudmåling - Beregningsmetode - Formildende omstændigheder - Ligebehandlingsprincippet - Proportionalitetsprincippet. - Sag T-348/94.



Samling af Afgørelser 1998 side II-01875



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

1 Faellesskabsret - principper - grundlaeggende rettigheder - Faellesskabets retsinstansers pligt til at sikre overholdelsen heraf - hensyntagen til den europaeiske menneskerettighedskonvention

(Traktatens om Den Europaeiske Union, art. F, stk. 2)

2 Konkurrence - administrativ procedure - menneskerettighedskonventionens artikel 6 kan ikke anvendes - Kommissionen skal respektere de proceduremaessige garantier - effektiv domstolsproevelse af Kommissionens beslutninger - uafhaengig og upartisk domstol - fuld proevelsesret

(EF-traktaten, art. 85 og 86; Raadets forordning nr. 17, art. 17; Raadets afgoerelse 88/591)

3 Faellesskabsret - principper - ret til kontradiktion - overholdelse under administrative procedurer

4 Konkurrence - administrativ procedure - meddelelse af klagepunkter - noedvendigt indhold

(Raadets forordning nr. 17, art. 19, stk. 1; Kommissionens forordning nr. 99/63, art. 4)

5 Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - raekkevidde

(EF-traktaten, art. 190)

6 Retspleje - staevning - formkrav - angivelse af soegsmaalets genstand - kort fremstilling af soegsmaalsgrundene

[Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra c)]

7 Konkurrence - karteller - deltagelse i moeder med andre virksomheder med et konkurrencebegraensende formaal - i mangel af afstandtagen fra de trufne beslutninger grundlag for at fastslaa, at virksomheden deltog i den efterfoelgende aftale

(EF-traktaten, art. 85, stk. 1)

8 Konkurrence - karteller - aftaler og former for samordnet praksis, der udgoer en enkelt overtraedelse - virksomheder, der kan anses for ansvarlige for overtraedelsen bestaaende i en deltagelse i et kartel i sin helhed - kriterier

(EF-traktaten, art. 85, stk. 1)

9 Konkurrence - karteller - overtraedelse, der har til formaal at begraense konkurrencen paa et bestemt geografisk marked - forudgaaende definering af det geografiske marked - ingen forpligtelse

(EF-traktaten, art. 85, stk. 1)

10 Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - raekkevidde - beslutning, hvorved der paalaegges flere virksomheder boeder for en overtraedelse af konkurrencereglerne

(EF-traktaten, art. 190; Raadets forordning nr. 17, art. 15)

11 Konkurrence - boeder - stoerrelse - fastsaettelse - kriterier - overtraedelsernes grovhed - formildende omstaendigheder - forsoeg paa at skjule kartellet - bevis som foelge af, at der ikke findes notater vedroerende de i kartellet deltagende virksomheders moeder

(Raadets forordning nr. 17, art. 15)

12 Konkurrence - faellesskabsregler - overtraedelser - forsaet - begreb

(Raadets forordning nr. 17, art. 15)

13 Konkurrence - boeder - stoerrelse - fastsaettelse - kriterier - overtraedelsernes grovhed - formildende omstaendigheder - anden adfaerd end den, der blev aftalt inden for kartellet - bedoemmelse

(Raadets forordning nr. 17, art. 15)

14 Konkurrence - boeder - stoerrelse - fastsaettelse - kriterier - overtraedelsernes grovhed - formildende omstaendigheder - den paagaeldende virksomheds oekonomiske situation - ikke omfattet

(Raadets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

15 Konkurrence - boeder - stoerrelse - fastsaettelse - kriterier - overtraedelsernes grovhed - formildende omstaendigheder - ingen foranstaltninger med henblik paa at kontrollere gennemfoerelsen af kartellet - ikke omfattet

(Raadets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

16 Konkurrence - boeder - stoerrelse - beregningsmetoder - omregning til ecu af virksomhedernes omsaetning i referenceaaret paa grundlag af den gennemsnitlige vekselkurs i samme aar - tilladt

(Raadets forordning nr. 17, art. 15)

17 Konkurrence - boeder - stoerrelse - fastsaettelse - kriterier - overtraedelsernes grovhed og varighed - forhold, der indgaar i bedoemmelsen - mulighed for at forhoeje boedeniveauet for at forstaerke boedernes afskraekkende virkning

(Raadets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

Sammendrag

1 Grundrettighederne hoerer til de almindelige retsgrundsaetninger, som Faellesskabets retsinstanser skal beskytte. I den forbindelse laegger Domstolen og Retten de faelles forfatningsmaessige traditioner i medlemsstaterne til grund samt de anvisninger i form af internationale traktater om beskyttelse af menneskerettighederne, som medlemsstaterne har vaeret med til at udarbejde, eller som de senere har tiltraadt. Den europaeiske menneskerettighedskonvention er herved af saerlig betydning.

2 Kommissionen kan, naar den anvender Faellesskabets konkurrenceregler, ikke betegnes som en »domstol«, som omhandlet i artikel 6 i den europaeiske menneskerettighedskonvention. En beslutning om anvendelse af Faellesskabets konkurrenceregler kan derfor ikke vaere ulovlig, allerede fordi den er truffet inden for rammerne af en ordning, der indebaerer, at Kommissionen baade rejser anklage og traeffer afgoerelse. Kommissionen skal dog under den administrative procedure respektere de proceduremaessige garantier, der er foreskrevet i faellesskabsretten.

Der er efter faellesskabsretten tillagt Kommissionen en overvaagningsopgave, der bl.a. indebaerer, at den skal forfoelge overtraedelser af traktatens artikel 85, stk. 1, og artikel 86. Forordning nr. 17 giver endvidere Kommissionen kompetence til ved beslutning at paalaegge virksomheder og sammenslutninger af virksomheder boeder, saafremt de forsaetligt eller uagtsomt har overtraadt de naevnte bestemmelser.

Kravet om en effektiv domstolsproevelse af enhver kommissionsbeslutning, hvorved der konstateres en overtraedelse af de faellesskabsretlige konkurrenceregler og paalaegges sanktioner i anledning heraf, udgoer et almindeligt faellesskabsretligt princip, der foelger af medlemsstaternes faelles forfatningsmaessige traditioner. Der sker ikke en overtraedelse af et saadant princip, naar en saadan proevelse i medfoer af Raadets afgoerelse nr. 88/591 foretages af en uafhaengig og upartisk domstol som Retten, der paa baggrund af de anbringender, den paagaeldende fysiske eller juridiske person har paaberaabt sig til stoette for sin annullationspaastand, kan vurdere, om der er det fornoedne retlige og faktiske grundlag for enhver anklage, der rejses af Kommissionen paa det konkurrenceretlige omraade, og som i henhold til artikel 17 i forordning nr. 17 har kompetence til at vurdere, om den paalagte boede staar i rimeligt forhold til den konstaterede overtraedelses grovhed.

3 Det er et grundlaeggende princip i faellesskabsretten, at der skal indroemmes ret til kontradiktion i enhver procedure, som kan foere til, at der paalaegges sanktioner, navnlig boeder eller tvangsboeder, og dette princip skal ogsaa overholdes, naar der er tale om en procedure af administrativ karakter.

4 Meddelelsen af klagepunkter, som skal give virksomhederne alle de oplysninger, der er noedvendige, for at de kan forsvare sig effektivt, foer Kommissionen vedtager en endelig beslutning, skal vaere formuleret i vendinger, der, selv om de er kortfattede, er tilstraekkelig klare til, at de beroerte reelt kan forstaa, hvilken adfaerd Kommissionen laegger dem til last.

5 Pligten til at begrunde en individuel beslutning har til formaal at goere det muligt for Faellesskabets retsinstanser at efterproeve beslutningens lovlighed og at give den beroerte de oplysninger, ved hjaelp af hvilke det kan fastslaas, om der er grundlag for beslutningen, eller om der foreligger en saadan fejl, at den kan anfaegtes. Omfanget af begrundelsespligten afhaenger af arten af den paagaeldende retsakt og den sammenhaeng, hvori den er vedtaget.

Kommissionen er i henhold til traktatens artikel 190 forpligtet til at anfoere de faktiske og retlige omstaendigheder, som ligger til grund for dens retlige bedoemmelse af det paagaeldende forhold, samt de grunde, der har foert til dens beslutning, men det kraeves ikke, at den imoedegaar samtlige retlige og faktiske indsigelser, der er rejst under den administrative procedure.

6 I henhold til artikel 44, stk. 1, litra c), i Rettens procesreglement skal staevninger indeholde en angivelse af soegsmaalets genstand og en kort fremstilling af soegsmaalsgrundene. Disse angivelser skal vaere tilstraekkelig klare og praecise til, at sagsoegte kan tilrettelaegge sit forsvar, og Retten i givet fald paa det saaledes foreliggende grundlag kan tage stilling til sagen. Af retssikkerheds- og retsplejehensyn er det en forudsaetning for, at en sag kan antages til realitetsbehandling, at de vaesentlige faktiske og retlige omstaendigheder, som soegsmaalet stoettes paa, eventuelt kortfattet, men dog paa en sammenhaengende og forstaaelig maade, fremgaar af selve staevningen.

7 Den omstaendighed, at en virksomhed ikke boejer sig for udfaldet af moeder med et klart konkurrencebegraensende formaal, som den har deltaget i, kan ikke fritage virksomheden for det fulde ansvar som foelge af dens deltagelse i kartellet, naar den ikke offentligt har taget afstand fra deres indhold. Selv om det antages, at en saadan virksomheds adfaerd paa markedet ikke var i overensstemmelse med det aftalte, paavirker denne omstaendighed paa ingen maade virksomhedens ansvar for en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1.

8 For at Kommissionen kan anse de enkelte virksomheder, der er naevnt i en beslutning om anvendelse af konkurrencereglerne, for ansvarlige for at have deltaget i et kartel i sin helhed i en bestemt periode, skal det for hver enkelt virksomhed bevises, at den har indvilget i en samlet plan, som omfatter de elementer, kartellet bestaar af, eller i denne periode har deltaget direkte i samtlige disse elementer. En virksomhed kan endvidere anses for ansvarlig for et kartel i sin helhed, selv om det er godtgjort, at virksomheden kun deltog direkte i ét eller flere af kartellets elementer, saafremt virksomheden vidste eller noedvendigvis burde vide, at det ulovlige samarbejde, som den deltog i, indgik i en samlet plan, og saafremt den samlede plan daekkede samtlige kartellets elementer. Naar dette er tilfaeldet, kan den omstaendighed, at den paagaeldende virksomhed ikke deltog direkte i samtlige elementer af kartellet i sin helhed, ikke fritage virksomheden for ansvar for overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1. En saadan omstaendighed kan imidlertid indgaa i vurderingen af overtraedelsens grovhed.

9 Naar Kommissionen fastslaar, at der foreligger en overtraedelse, der sigter mod at begraense konkurrencen paa et bestemt geografisk marked, er det ikke noedvendigt forinden at definere det geografiske marked.

10 Pligten til at begrunde en individuel beslutning har til formaal at goere det muligt for Faellesskabets retsinstanser at efterproeve beslutningens lovlighed og at give den beroerte de oplysninger, ved hjaelp af hvilke det kan fastslaas, om der er grundlag for beslutningen, eller om der foreligger en saadan fejl, at den kan anfaegtes. Omfanget af begrundelsespligten afhaenger af arten af den paagaeldende retsakt og den sammenhaeng, hvori den er vedtaget.

Omfanget af begrundelsespligten skal, for saa vidt angaar en beslutning, hvorved flere virksomheder paalaegges boeder for en overtraedelse af de faellesskabsretlige konkurrenceregler, afgoeres under hensyn til, at overtraedelsernes grovhed skal fastslaas paa grundlag af en lang raekke forhold, herunder bl.a. sagens saerlige omstaendigheder, dens sammenhaeng og boedernes afskraekkende virkning, uden at der er opstillet en bindende eller udtoemmende liste over de kriterier, som obligatorisk skal tages i betragtning.

Ved udmaalingen af de enkelte boeder har Kommissionen et vist skoen, og det kan derfor ikke antages, at den er forpligtet til at anvende en bestemt matematisk formel.

Endelig skal begrundelsen for en beslutning findes i selve beslutningens tekst, og efterfoelgende forklaringer fra Kommissionen kan ikke tillaegges betydning, medmindre der foreligger saerlige omstaendigheder.

Naar Kommissionen i en beslutning konstaterer, at konkurrencereglerne er blevet overtraadt, og paalaegger de virksomheder, der har medvirket, boeder, skal den, hvis den ved boedefastsaettelsen konsekvent har taget hensyn til visse grundlaeggende omstaendigheder, anfoere disse i selve beslutningens tekst, saaledes at beslutningens adressater har mulighed for at efterproeve, om boedeniveauet er korrekt, og vurdere, om der eventuelt skulle foreligge forskelsbehandling.

11 Det forhold, at de virksomheder, der har deltaget i et ulovligt samarbejde om priser, tilrettelagde annonceringen af de samordnede prisforhoejelser og blev opfordret til ikke at tage notater paa moederne herom, beviser, at de havde kendskab til, at deres adfaerd var retsstridig, og at de traf foranstaltninger for at skjule det ulovlige samarbejde. Kommissionen kan betragte saadanne foranstaltninger som skaerpende omstaendigheder ved sin bedoemmelse af overtraedelsens grovhed.

Den omstaendighed, at der ikke foreligger officielle moedereferater og naesten ingen interne notater vedroerende de naevnte moeder, er, naar henses til moedernes antal, varighed og karakteren af droeftelserne, tilstraekkeligt bevis for Kommissionens antagelse af, at deltagerne blev opfordret til ikke at tage notater.

12 Det er ikke noedvendigt for, at en overtraedelse kan antages at vaere begaaet forsaetligt, at virksomheden vidste, at den overtraadte forbuddet i traktatens artikel 85, stk. 1. Det er tilstraekkeligt, at virksomheden ikke kunne vaere uvidende om, at den paagaeldende adfaerd havde til formaal eller til foelge at begraense konkurrencen inden for faellesmarkedet.

13 Det forhold, at en virksomhed, der bevisligt har deltaget i en samordning af priser med sine konkurrenter, ikke har udvist en adfaerd paa markedet, der svarer til den, der blev aftalt med konkurrenterne, skal ikke noedvendigvis tages i betragtning som formildende omstaendighed ved boedeudmaalingen. En virksomhed, der paa trods af samordningen med sine konkurrenter foelger en mere eller mindre uafhaengig politik paa markedet, soeger eventuelt at udnytte kartellet til sin fordel.

14 Kommissionen er ved fastsaettelsen af boeden for en overtraedelse af Faellesskabets konkurrenceregler ikke forpligtet til at tage hensyn til den beroerte virksomheds underskud som en formildende omstaendighed. Anerkendelsen af en saadan forpligtelse ville medfoere en uberettiget konkurrencemaessig fordel for virksomheder, der er mindre tilpassede til markedsforholdene.

15 Det kan i forbindelse med fastsaettelsen af boeder for overtraedelser af Faellesskabets konkurrenceregler tillaegges vaegt som en skaerpende omstaendighed, at der traeffes foranstaltninger med henblik paa at kontrollere gennemfoerelsen af et kartel, hvorimod det ikke i sig selv kan udgoere en formildende omstaendighed, at der ikke traeffes saadanne foranstaltninger.

16 Naar Kommissionen paalaegger flere virksomheder boeder for overtraedelser af Faellesskabets konkurrenceregler, er der intet til hinder for, at den udtrykker boeden i den monetaere enhed ecu, der er konvertibel til national valuta. Dette giver i oevrigt virksomhederne mulighed for lettere at sammenligne de paalagte boeder. Muligheden for at omveksle ecu til national valuta adskiller denne monetaere enhed fra de »regningsenheder«, der er naevnt i artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17, og som ikke er et betalingsmiddel, hvorfor boeden noedvendigvis skal fastsaettes i national valuta.

Kommissionen kan ved beregningen af boeden anvende en metode, der bestaar i at omregne de enkelte virksomheders omsaetning i referenceaaret til ecu paa grundlag af de gennemsnitlige vekselkurser i samme aar og ikke paa grundlag af vekselkursen paa datoen for beslutningens vedtagelse.

Kommissionen skal nemlig som udgangspunkt beregne de boeder, der skal paalaegges virksomheder, som har medvirket i samme overtraedelse, efter en og samme metode. En sammenligning mellem de omsaetninger, der er blevet meddelt udtrykt i virksomhedernes nationale valutaer, forudsaetter, at Kommissionen omregner omsaetningerne til en og samme monetaere enhed, saasom ecu, hvis vaerdi fastsaettes paa grundlag af samtlige nationale valutaer i medlemsstaterne.

Dels giver Kommissionens hensyntagen til de enkelte virksomheders omsaetning i referenceaaret, dvs. det seneste hele aar i overtraedelsesperioden, den mulighed for at bedoemme saavel de enkelte virksomheders stoerrelse og oekonomiske betydning som omfanget af overtraedelsen for hver enkelts vedkommende, hvilket er relevante omstaendigheder ved vurderingen af grovheden af den overtraedelse, den enkelte virksomhed har begaaet. Dels giver omregning af omsaetningen til ecu under hensyn til de gennemsnitlige valutakurser i referenceaaret Kommissionen mulighed for at undgaa, at eventuelle valutaudsving i tiden efter, at overtraedelsen er ophoert, paavirker bedoemmelsen af virksomhedernes relative stoerrelse og oekonomiske magt saavel som omfanget af den overtraedelse, hver enkelt virksomhed har begaaet, og dermed af overtraedelsens grovhed. Bedoemmelsen af overtraedelsens grovhed skal ske paa grundlag af den oekonomiske situation, som den var paa det tidspunkt, da overtraedelsen blev begaaet.

En boedeberegning, der anvender den gennemsnitlige valutakurs i referenceaaret, giver saaledes mulighed for at udelukke de tilfaeldige virkninger, som foelger af aendringer i de nationale valutaers reelle vaerdi, der kan forekomme, i tiden mellem referenceaaret og det aar, hvor beslutningen blev vedtaget. Selv om denne metode kan indebaere, at det beloeb, en bestemt virksomhed skal betale, udtrykt i national valuta, nominelt ligger hoejere eller lavere end det beloeb, den skulle have betalt, saafremt valutakursen paa datoen for beslutningens vedtagelse var blevet anvendt, er dette kun en logisk foelge af aendringer i de forskellige nationale valutaers reelle vaerdi.

17 Stoerrelsen af boeden for en overtraedelse af Faellesskabets konkurrenceregler fastsaettes ud fra overtraedelsens grovhed og varighed. Overtraedelsernes grovhed skal fastslaas paa grundlag af en lang raekke forhold, herunder bl.a. sagens saerlige omstaendigheder, dens sammenhaeng og boedernes afskraekkende virkning, uden at der er opstillet en bindende eller udtoemmende liste over de kriterier, som obligatorisk skal tages i betragtning.

Kommissionen kan ved fastlaeggelsen af det generelle boedeniveau kan tage hensyn til, at aabenbare overtraedelser af Faellesskabets konkurrenceregler fortsat er relativt hyppige, hvorfor den har adgang til at forhoeje boedeniveauet for at forstaerke deres forebyggende virkning. Den omstaendighed, at Kommissionen tidligere har paalagt boeder af en bestemt stoerrelsesorden i tilfaelde af visse typer overtraedelser, kan ikke beroeve den muligheden for at forhoeje dette niveau inden for de i forordning nr. 17 angivne rammer, hvis det er noedvendigt for at gennemfoere Faellesskabets konkurrencepolitik.

Desuden kan Kommissionen ved fastsaettelsen af det generelle boedeniveau tage hensyn til, at en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1, har vaeret langvarig og aabenbar, uanset den advarsel, der maa antages at ligge i Kommissionens hidtidige beslutningspraksis.

Parter

I sag T-348/94,

Enso Española, S.A., Castellbisbal, Barcelona (Spanien), foerst ved Antonio Creus Carreras og Xavier Ruiz Calzado, Barcelona, José Ramón García-Gallardo, Burgos, og Bonifacio García Porras, Salamanca, derefter ved advokaterne Creus Carreras, Ruiz Calzado og Eva Contreras Ynzenga, Madrid,

sagsoeger,

mod

Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, foerst ved Francisco Enrique González Díaz og Richard Lyal, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede, derefter ved Richard Lyal, bistaaet af advokat Ricardo García Vicente, Madrid, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Gómez de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagnercentret, Kirchberg,

sagsoegt,

angaaende en paastand om annullation af Kommissionens beslutning 94/601/EF af 13. juli 1994 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 85 (IV/C/33.833 - Karton, EFT L 243, s. 1),

har

DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS RET I FOERSTE INSTANS

(Tredje Udvidede Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, B. Vesterdorf, og dommerne C.P. Briët, P. Lindh, A. Potocki og J.D. Cooke,

justitssekretaer: fuldmaegtig J. Palacio González,

paa grundlag af den skriftlige forhandling og efter mundtlig forhandling, der fandt sted fra den 25. juni 1997 til den 8. juli 1997,

afsagt foelgende

Dom

Dommens præmisser

Sagens faktiske omstaendigheder

1 Den foreliggende sag vedroerer Kommissionens beslutning 94/601/EF af 13. juli 1994 om en procedure i henhold til EF-traktatens artikel 85 (IV/C/33.833 - Karton, EFT L 243, s. 1), som berigtiget inden offentliggoerelsen ved Kommissionens beslutning af 26. juli 1994 (K(94) 2135 endelig udg.) (herefter »beslutningen«). Ved beslutningen blev 19 producenter, der leverer karton inden for Faellesskabet, paalagt boeder for overtraedelser af traktatens artikel 85, stk. 1.

2 Det produkt, som beslutningen vedroerer, er karton. I beslutningen omtales tre kartonkvaliteter, henholdsvis »GC«, »GD« og »SBS«.

3 Kartonkvaliteten GD (herefter »GD-kvaliteter«) er en bleget aeskekarton (genbrugspapir), der normalt anvendes til emballering af nonfoodprodukter.

4 Kartonkvaliteten GC (herefter »GC-kvaliteter«) er en karton med hvidt daeklag, der normalt anvendes til emballering af foedevarer. GC-kvaliteter er af en bedre kvalitet end GD-kvaliteter. I den periode, beslutningen vedroerer, var prisforskellen mellem disse to produkter saedvanligvis ca. 30%. De bedste GC-kvaliteter anvendes endvidere i et vist omfang til grafiske formaal.

5 SBS er forkortelsen for et helt igennem hvidt kartonprodukt (herefter »SBS-kvaliteter«). Prisen for dette produkt ligger ca. 20% over prisen for GC-kvaliteter. Det anvendes til emballering af foedevarer, kosmetik, laegemidler og cigaretter, men dets hovedanvendelse er grafiske formaal.

6 Ved skrivelse af 22. november 1990 indgav British Printing Industries Federation, der er brancheorganisation for de fleste kartonemballagetrykkerier i Det Forenede Kongerige (herefter »BPIF«), en uformel klage til Kommissionen. BPIF haevdede, at de kartonproducenter, der leverede til Det Forenede Kongerige, havde foretaget en raekke samtidige og ensartede prisforhoejelser, og anmodede Kommissionen om at undersoege, hvorvidt der forelaa en overtraedelse af Faellesskabets konkurrenceregler. BPIF udsendte en pressemeddelelse for at sikre, at dens initiativ blev omtalt i pressen. Pressemeddelelsen blev omtalt af fagpressen i december 1990.

7 Den 12. december 1990 indgav Fédération française du cartonnage ligeledes en uformel klage til Kommissionen, hvori den fremsatte paastande vedroerende det franske kartonmarked svarende til dem, der var indeholdt i BPIF's klage.

8 Den 23. og 24. april 1991 foretog Kommissionens repraesentanter i henhold til artikel 14, stk. 3, i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81), samtidige, uanmeldte kontrolundersoegelser hos et antal virksomheder og brancheorganisationer inden for kartonsektoren.

9 Efter disse undersoegelser fremsatte Kommissionen i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17 begaering til alle de virksomheder, denne beslutning er rettet til, om oplysninger og skriftligt materiale.

10 Paa grundlag af de ved kontrolundersoegelserne og begaeringerne om oplysninger og skriftligt materiale fremkomne oplysninger konkluderede Kommissionen, at de beroerte virksomheder fra midten af 1986 og mindst til april 1991 (i de fleste tilfaelde) havde deltaget i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1.

11 Den besluttede som foelge heraf at indlede en procedure i henhold til denne bestemmelse. Ved skrivelse af 21. december 1992 fremsendte Kommissionen en meddelelse af klagepunkter til hver enkelt virksomhed. Samtlige virksomheder svarede skriftligt. Ni virksomheder begaerede mundtlig hoering. Hoeringen fandt sted fra den 7. til den 9. juni 1993.

12 Som afslutning paa proceduren vedtog Kommissionen en beslutning, der bl.a. indeholder foelger bestemmelser:

»Artikel 1

Buchmann GmbH, Cascades SA, Enso-Gutzeit Oy, Europa Carton AG, Finnboard - the Finnish Board Mills Association, Fiskeby Board AB, Gruber & Weber GmbH & Co. KG, Kartonfabriek 'De Eendracht' NV (der handler under navnet BPB de Eendracht), NV Koninklijke KNP BT NV (tidligere Koninklijke Nederlandse Papierfabrieken NV), Laakmann Karton GmbH & Co. KG, Mo och Domsjoe AB (MoDo), Mayr-Melnhof Kartongesellschaft mbH, Papeteries de Lancey SA, Rena Kartonfabrik A/S, Sarrió SpA, SCA Holding Ltd (tidligere Reed Paper & Board (UK) Ltd), Stora Kopparbergs Bergslags AB, Enso Española SA (tidligere Tampella Española SA) og Moritz J. Weig GmbH & Co. KG har overtraadt artikel 85, stk. 1, i EF-traktaten ved deltagelse

- i Buchmann's og Rena's tilfaelde fra omkring marts 1988 og i hvert fald til slutningen af 1990

- hvad angaar Enso Española i hvert fald fra marts 1988 til i hvert fald udgangen af april 1991

- i Gruber & Weber's tilfaelde i hvert fald fra 1988 og indtil slutningen af 1990

- i de andre tilfaelde fra midten af 1986 og i hvert fald til april 1991

i en aftale og samordnet praksis, der startede medio 1986, og som indebar, at leverandoerer af karton i EF

- samledes regelmaessigt ved en raekke hemmelige og institutionaliserede moeder for at diskutere og naa til enighed om en faelles brancheplan med henblik paa at begraense konkurrencen

- naaede til enighed om regelmaessige prisstigninger for hver produktkvalitet i den enkelte nationale valuta

- planlagde og ivaerksatte samtidige og ensartede prisstigninger i hele EF

- naaede til forstaaelse om at fastholde markedsandelene for de store producenter paa konstante niveauer, dog med mulighed for aendring fra tid til anden

- traf i stigende grad siden begyndelsen af 1990 samordnede foranstaltninger til styring af leverancer af produktet i EF for derved at sikre gennemfoerelsen af de naevnte samordnede prisstigninger

- udvekslede forretningsmaessige oplysninger om leverancer, priser, midlertidige produktionsstandsninger, ordrebeholdninger, kapacitetsudnyttelsesgrader osv. til stoette for naevnte forholdsregler.

... Artikel 3

Foelgende boeder paalaegges nedennaevnte virksomheder for den overtraedelse, der er omhandlet i artikel 1:

...

xviii) Enso Española SA, en boede paa 1 750 000 ECU

...«

13 Det fremgaar af beslutningen, at overtraedelsen fandt sted gennem organet »Product Group Paperboard« (herefter »PG Paperboard«), der omfattede en raekke grupper eller udvalg.

14 Under dette organ oprettedes i midten af 1986 et udvalg, »Presidents Working Group« (herefter »PWG«), der bestod af repraesentanter for den oeverste ledelse for de stoerste kartonproducenter i Faellesskabet (ca. otte).

15 PWG's formaal var navnlig droeftelse og opnaaelse af enighed vedroerende markeder, markedsandele, priser og kapacitet. Gruppen traf navnlig generelle beslutninger om tidspunkterne for og stoerrelsen af de prisforhoejelser, som producenterne skulle gennemfoere.

16 PWG refererede til »Direktoerkonferencen« (herefter »Direktoerkonferencen« eller »PC«), i hvis moeder naesten samtlige administrerende direktoerer for virksomhederne deltog (mere eller mindre regelmaessigt). I den relevante periode holdt Direktoerkonferencen moede to gange om aaret.

17 I slutningen af 1987 oprettedes »Joint Marketing Committee« (herefter »JMC«). Dette udvalgs hovedopgave var at bestemme, hvorvidt og i bekraeftende fald hvorledes der kunne gennemfoeres prisforhoejelser, samt at fastlaegge enkelthederne i forbindelse med de prisinitiativer, der besluttedes af PWG, for hvert af de beroerte lande og for de store kunder med henblik paa at gennemfoere et ensartet prissystem i Europa.

18 Det OEkonomiske Udvalg (herefter »DOEU«) droeftede bl.a. prisbevaegelser paa de nationale markeder og ordrebeholdninger og meddelte resultaterne af sine undersoegelser til JMC, eller indtil udgangen af 1987 til dens forgaenger, Marketing Committee. DOEU, der bestod af flertallet af de beroerte virksomheders marketingdirektoerer, holdt moeder flere gange om aaret.

19 Det fremgaar endvidere af beslutningen, at Kommissionen antog, at PG Paperboard's aktiviteter befordredes ved hjaelp af udveksling af oplysninger gennem Fides, der er et forvaltningsinstitut med hjemsted i Zuerich (Schweiz). Det fremgaar af beslutningen, at de fleste af PG Paperboard's medlemmer sendte regelmaessige rapporter om ordrer, produktion, omsaetning og kapacitetsudnyttelse til Fides. Rapporterne blev behandlet i Fides-systemet, og de samlede data blev udsendt til medlemmerne.

20 Sagsoegeren Enso Española SA (herefter »Enso Española«), tidligere Tampella Española SA, deltog ifoelge beslutningen i bestemte moeder i JMC (mellem februar 1989 og april 1991), PC (fra maj 1988 til maj 1989) og DOEU (fra februar 1987 til maj 1989).

Retsforhandlinger

21 Sagsoegeren anlagde naervaerende sag ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 18. oktober 1994.

22 16 af de oevrige 18 selskaber, der blev anset for ansvarlige for overtraedelsen, har ligeledes anlagt sag til proevelse af beslutningen (sag T-295/94, T-301/94, T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-317/94, T-319/94, T-327/94, T-334/94 T-337/94, T-338/94, T-347/94, T-352/94 og T-354/94).

23 Ved skrivelse indleveret til Rettens Justitskontor den 10. juni 1996 haevede sagsoegeren i sag T-301/94, Laakmann Karton GmbH, sagen, der blev slettet af Rettens register ved kendelse af 18. juli 1996 (sag T-301/94, Laakmann Karton mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgoerelser).

24 Fire finske virksomheder, der er medlemmer af sammenslutningen Finnboard, og som i denne egenskab er anset for solidarisk ansvarlige for den boede, der er paalagt Finnboard, har ligeledes anlagt sag til proevelse af beslutningen (forenede sager T-339/94, T-340/94, T-341/94 og T-342/94).

25 Endelig er der anlagt sag af sammenslutningen CEPI-Cartonboard, som ikke er adressat for beslutningen. CEPI har imidlertid ved skrivelse, indleveret til Rettens Justitskontor den 8. januar 1997, haevet sagen, der blev slettet af Rettens register ved kendelse af 6. marts 1997 (sag T-312/94, CEPI-Cartonboard mod Kommissionen, ikke trykt i Samling af Afgoerelser).

26 Ved skrivelse af 5. februar 1997 indkaldte Retten parterne til et uformelt moede, bl.a. for at hoere deres bemaerkninger til en eventuel forening af sagerne T-295/94, T-304/94, T-308/94, T-309/94, T-310/94, T-311/94, T-317/94, T-319/94, T-327/94, T-334/94, T-337/94, T-338/94, T-347/94, T-348/94, T-352/94 og T-354/94 med henblik paa den mundtlige forhandling. Under moedet, der fandt sted den 29. april 1997, tiltraadte parterne, at sagerne forenedes.

27 Ved kendelse af 4. juni 1997 har formanden for Rettens Tredje Udvidede Afdeling besluttet at forene sagerne med henblik paa den mundtlige forhandling, idet de har forbindelse med hinanden, jf. procesreglementets artikel 50, og at tage en begaering om fortrolighed, som sagsoegeren i sag T-334/94 har fremsat, til foelge.

28 Ved kendelse af 20. juni 1997 har afdelingsformanden taget en begaering om fortrolighed fra sagsoegeren i sag T-337/94 til foelge for saa vidt angaar et dokument, der er blevet fremlagt som svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten.

29 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Tredje Udvidede Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling og truffet foranstaltninger med henblik paa sagens tilrettelaeggelse, idet parterne er blevet opfordret til at besvare en raekke skriftlige spoergsmaal samt til at fremlaegge visse dokumenter. Parterne har efterkommet opfordringerne.

30 Parterne i de i praemis 26 anfoerte sager afgav mundtlige indlaeg og besvarede spoergsmaal fra Retten i retsmoeder, der blev afholdt i tidsrummet fra den 25. juni til den 8. juli 1997.

Parternes paastande

31 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:

- Beslutningen annulleres helt eller delvis, i det omfang den vedroerer sagsoegeren.

- Subsidiaert: Sagsoegerens boede annulleres.

- Mere subsidiaert: Boeden nedsaettes vaesentligt.

- Kommissionens tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder gebyrer og renter i forbindelse med etablering af en bankgaranti eller en eventuel betaling af hele boeden eller en del heraf.

32 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:

- Frifindelse.

- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Paastanden om annullation af beslutningen

A - Anbringendet om en tilsidesaettelse af den grundlaeggende ret til en uafhaengig og upartisk domstol

Parternes argumenter

33 Sagsoegeren har anfoert, at det er i strid med den grundlaeggende ret til en uafhaengig og upartisk domstol, at Kommissionen baade undersoeger sagen og traeffer afgoerelse.

34 Anbringendet omfatter to led. Som det foerste led i anbringendet goer sagsoegeren gaeldende, at den paaberaabte grundlaeggende ret er fastslaaet i artikel 6 i den europaeiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlaeggende frihedsrettigheder af 4. november 1950 (herefter »EMK«). Som det andet led i anbringendet goer selskabet gaeldende, at den paagaeldende ret er forankret i medlemsstaternes forfatningsretlige traditioner.

35 I relation til anbringendets foerste led har sagsoegeren erindret om, at en domstol, der skal traeffe afgoerelse angaaende en anklage for en forbrydelse, som omhandlet i artikel 6 i EMK, skal vaere upartisk. Det skal derfor vaere forskellige instanser eller personer, der forestaar undersoegelsen og traeffer den afgoerelse, der afslutter undersoegelsen (Den Europaeiske Menneskerettighedsdomstols dom af 1.10.1982, Piersack, serie A, nr. 53, og af 26.10.1984, De Cubber, serie A, nr. 86). Den Europaeiske Menneskerettighedskommission har betegnet konkurrenceretlige beslutninger som en anklage for en forbrydelse (afgoerelse af 9.2.1990, sag nr. 13258/87, M & Co. mod Tyskland, bind 64, s. 138, og udtalelse i sag nr. 11598/85, Stenuit mod den franske stat, rapport af 30.5.1991, serie A, nr. 232-A).

36 De garantier, der er fastslaaet i artikel 6 i EMK, skal overholdes af tre grunde.

37 For det foerste har Kommissionens beslutning en strafferetlig karakter (Den Europaeiske Menneskerettighedskommissions udtalelse i de ovennaevnte sager Stenuit mod den franske stat og M & Co. mod Tyskland). Boedernes strafferetlige karakter fremgaar af deres funktion som straf, hvilket bevises af, at de offentliggoeres af Kommissionen med henblik paa afskraekkelse.

38 Selv hvis det antages, at den paalagte sanktion ikke har en strafferetlig karakter, burde de strafferetlige garantier have vaeret anvendt under en administrativ procedure, der foerer til en sanktion, saasom den administrative procedure for Kommissionen. Det er herved uden betydning, hvorledes sanktionerne formelt kvalificeres efter national ret og - i det foreliggende tilfaelde - efter faellesskabsretten.

39 Sagsoegeren har under henvisning til domme fra Den Europaeiske Menneskerettighedsdomstol (dom af 8.6.1976, Engel m.fl., serie A, nr. 22, af 21.2.1984, OEztuerk, serie A, nr. 73, og af 28.6.1984, Campbell og Fell, serie A, nr. 80) anfoert, at den grundlaeggende ret til en retfaerdig rettergang kan finde anvendelse i det foreliggende tilfaelde, selv om Kommissionen ikke kan sidestilles med en domstol efter artikel 6 i EMK (Domstolens dom af 29.10.1980, forenede sager 209/78-215/78 og 218/78, Van Landewyck m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 3125, praemis 79-91, og af 7.6.1983, forenede sager 100/80, 101/80, 102/80 og 103/80, Musique Diffusion française m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1825).

40 Kommissionens partiskhed ville kunne afboedes, hvis der senere var mulighed for at anlaegge sag ved en domstol med en fuld proevelsesret (De Cubber-dommen, a.st.). Dette er imidlertid ikke tilfaeldet i denne sag, idet den proevelsesret, der tilkommer Retten i medfoer af traktatens artikel 172 og 173, ikke kan betegnes som en fuld proevelsesret, der goer det muligt at proeve alle faktiske og retlige vurderinger, som omhandlet i De Cubber-dommen.

41 Retten har ikke i forbindelse med et soegsmaal efter traktatens artikel 173 kompetence til at bedoemme den faktiske situation eller de oekonomiske omstaendigheder, der er lagt til grund for de anfaegtede afgoerelser eller anbefalinger, medmindre Kommissionen beskyldes for at have gjort sig skyldig i magtfordrejning eller en aabenbar overtraedelse af traktaten eller af retsregler vedroerende dens gennemfoerelse. Sagsoegeren har under henvisning til to domme fra Domstolen (dom af 11.7.1985, sag 42/84, Remia m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 2545, praemis 34, og af 15.6.1993, sag C-225/91, Matra mod Kommissionen, Sml. I, s. 3203, praemis 23) anfoert, at domstolsproevelsen af Kommissionens afgoerelser paa grundlag af traktatens artikel 173 alene er en legalitetsproevelse, der ikke opfylder kravene til en fuld proevelse.

42 Den i traktatens artikel 172 hjemlede proevelse af boeder er efter ordlyden en fuld proevelse, og den udgoer en udvidelse af Faellesskabets retsinstansers proevelsesret i forbindelse med et annullationssoegsmaal (Domstolens dom af 13.6.1958, sag 9/56, Meroni & Co. Industrie Metallurgiche mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 55, org. ref.: Rec. s. 9).

43 Denne proevelse er imidlertid ikke en fuld proevelse i EMK's forstand, idet Retten kun kan udoeve sin proevelsesret, saafremt der er tale om en aabenbar uretfaerdighed (Domstolens dom af 10.12.1957, sag 8/56, ALMA mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 49, org. ref.: Rec. s. 179, paa s. 192) eller en vaesentlig retlig eller faktisk vildfarelse (generaladvokat Warner's forslag til afgoerelse forud for Domstolens dom af 12.7.1979, forenede sager 32/78 og 36/78-82/78, BMW Belgium m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 2435, paa s. 2484).

44 Selv om den paagaeldende proevelse maatte skulle betragtes som en fuld proevelse, omfatter den ikke samtlige elementer i den anfaegtede beslutning, som kraevet af Den Europaeiske Menneskerettighedsdomstol. Den eneste mulige konsekvens af proevelsen er nemlig en aendring af den paalagte sanktion, uden at der er sket en undersoegelse af de faktiske omstaendigheder og vurderinger, Kommissionen har lagt til grund ved angivelsen af hjemmelen for sanktionen.

45 Som det andet led i anbringendet goer sagsoegeren gaeldende, at den grundlaeggende ret til en uafhaengig og upartisk domstol er anerkendt i medlemsstaternes retstraditioner.

46 I henhold til artikel F, stk. 2, i traktaten om Den Europaeiske Union skal de grundlaeggende rettigheder finde anvendelse, saaledes som de foelger af medlemsstaternes forfatningsmaessige traditioner. Den grundlaeggende ret til en upartisk domstol garanteres i medlemsstaterne i de to typer procedurer for proevelse af overtraedelser af konkurrenceretten, der sondres mellem i De Cubber-dommen, a.st.

47 I den foerste type procedure adskilles undersoegelsesfasen og beslutningsfasen fra begyndelsen. En saadan adskillelse mellem undersoegelse og beslutning er foretaget i forskellige nationale konkurrencekontrolsystemer, nemlig det franske, det graeske, det belgiske, det portugisiske, det spanske, det danske, det oestrigske, det finske og det svenske system. Nogle af disse, nemlig det belgiske, det portugisiske, det spanske, det danske og det svenske system, giver endog i en senere fase mulighed for en fuld proevelse. Proceduren for konkurrencesager i Det Forenede Kongerige, Irland, Luxembourg og Nederlandene giver derimod ikke de organer, der skal beskytte den fri konkurrence, mulighed for at paalaegge boeder.

48 Den anden type procedure, der anvendes i Tyskland og Italien, sondrer ikke mellem undersoegelsesfasen og beslutningsfasen, men der er efterfoelgende mulighed for en egentlig fuld domstolsproevelse, som er af en saadan karakter, at proceduren er i overensstemmelse med artikel 6 i EMK.

49 Paa denne baggrund garanterer medlemsstaternes forfatningsmaessige traditioner retten til en upartisk domstol bedre end Den Europaeiske Menneskerettighedsdomstols snaevre fortolkning af artikel 6 i EMK. Saafremt Retten maatte finde, at beslutningen respekterer retten til en upartisk domstol i overensstemmelse med de af Den Europaeiske Menneskerettighedsdomstol opstillede regler, kan den saaledes ikke fastslaa, at beslutningen garanterer den ret til en upartisk domstol, der er forankret i medlemsstaternes forfatningsmaessige traditioner og kommet til udtryk i de procedurer for konkurrencesager, de har indfoert.

50 Kommissionen har for det foerste anfoert, at de faellesskabsretlige konkurrenceregler ikke hoerer under begrebet strafferet og derfor ikke falder ind under artikel 6, stk. 1, i EMK.

51 For det andet kan Kommissionen ikke betegnes som en domstol, som omhandlet i artikel 6 i EMK.

52 For det tredje anlaegger sagsoegeren en forkert fortolkning af traktatens artikel 173 og retspraksis herom, naar selskabet goer gaeldende, at Den Europaeiske Menneskerettighedsdomstols De Cubber-dom ikke kan anvendes i faellesskabsretlig sammenhaeng, fordi der ikke er mulighed for et senere soegsmaal ved en domstol, der har kompetence til at undersoege og efterproeve samtlige faktiske elementer i beslutningen og Kommissionens vurdering heraf.

53 Traktatens artikel 173 bemyndiger nemlig Faellesskabets retsinstanser til gennem proevelsen af, om der foreligger faktiske eller retlige fejl, at foretage en fuldstaendig proevelse af saavel Kommissionens konstatering af de faktiske omstaendigheder som dens vurdering heraf. Faellesskabets retsinstanser kan ganske vist ikke saette deres vurdering i stedet for den vurdering, der er anlagt af det organ, der har truffet beslutningen, men Kommissionen skal i henhold til traktatens artikel 176 gennemfoere de foranstaltninger, der er noedvendige til opfyldelse af en eventuel dom om annullation (Rettens dom af 10.3.1992, forenede sager T-68/89, T-77/89 og T-78/89, SIV m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1403). Endelig har Den Europaeiske Menneskerettighedskommission selv antaget, at artikel 173 udgoer et eksempel paa en begraenset, men normal proevelse efter artikel 6 i EMK (rapport af 17.7.1980, Kaplan-sagen, DR, bind 21, s. 66).

54 Hvad angaar den i traktatens artikel 172 hjemlede proevelse af sanktioner gaar Faellesskabets retsinstanser i praksis videre end til en proevelse af, om der foreligger en aabenbar uretfaerdighed (dommen i sagen ALMA mod Den Hoeje Myndighed, a.st.) eller en vaesentlig vildfarelse (generaladvokat Warner's forslag til afgoerelse forud for dommen i sagen BMW Belgium m.fl. mod Kommissionen, a.st.), idet de desuden bl.a. proever, om boeden staar i rimeligt forhold til overtraedelsens grovhed (Domstolens dom af 12.7.1962, sag 16/61, Acciaierie Ferriere e Fonderie di Modena mod Den Hoeje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 329, org. ref.: Rec. s. 547, paa s. 576 og 581, og af 6.3.1974, forenede sager 6/73 og 7/73, Istituto Chemioterapico Italiano og Commercial Solvents mod Kommissionen, Sml. s. 223, paa s. 260).

Rettens bemaerkninger

55 I henhold til fast retspraksis hoerer grundrettighederne til de almindelige retsgrundsaetninger, som Faellesskabet retsinstanser skal beskytte (jf. bl.a. Domstolens udtalelse 2/94 af 28.3.1996, Sml. I, s. 1759, praemis 33, og Domstolens dom af 29.5.1997, sag C-299/95, Kremzow, Sml. I, s. 2629, praemis 14). I den forbindelse laegger Domstolen og Retten de faelles forfatningsmaessige traditioner i medlemsstaterne til grund samt de anvisninger i form af internationale traktater om beskyttelse af menneskerettighederne, som medlemsstaterne har vaeret med til at udarbejde, eller som de senere har tiltraadt. EMK er herved af saerlig betydning (Domstolens dom af 15.5.1986, sag 222/84, Johnston, Sml. s. 1651, praemis 18, og Kremzow-dommen, a.st., praemis 14). I oevrigt hedder det i artikel F, stk. 2, i traktaten om Den Europaeiske Union, at »Unionen respekterer de grundlaeggende rettigheder, saaledes som de garanteres ved [EMK], og saaledes som de foelger af medlemsstaternes faelles forfatningsmaessige traditioner, som generelle principper for faellesskabsretten«.

56 Det er ligeledes fast retspraksis, at Kommissionen ikke kan betegnes som en »domstol«, som omhandlet i artikel 6 i EMK (dommen i sagen Musique Diffusion française m.fl. mod Kommissionen, a.st., praemis 7). Sagsoegerens argument om, at beslutningen er ulovlig, allerede fordi den er truffet inden for rammerne af en ordning, der indebaerer, at Kommissionen baade rejser anklage og traeffer afgoerelse, er derfor irrelevant. Det skal dog understreges, at Kommissionen under den administrative procedure skal respektere de proceduremaessige garantier, der er foreskrevet i faellesskabsretten.

57 Sagsoegeren goer endvidere gaeldende, at Kommissionens partiskhed paa faellesskabsrettens nuvaerende udviklingstrin ikke kan afboedes ved, at der er mulighed for at anlaegge sag til proevelse af Kommissionens beslutning ved en domstol, der har fuld proevelsesret, idet dette ikke opfylder kravene i EMK.

58 Der skal i denne forbindelse erindres om, at der efter faellesskabsretten er tillagt Kommissionen en overvaagningsopgave, der bl.a. indebaerer, at den skal forfoelge overtraedelser af traktatens artikel 85, stk. 1, og artikel 86.

59 Forordning nr. 17 giver endvidere Kommissionen kompetence til ved beslutning at paalaegge virksomheder og sammenslutninger af virksomheder boeder, saafremt de forsaetligt eller uagtsomt har overtraadt de naevnte bestemmelser.

60 Kravet om en effektiv domstolsproevelse af enhver kommissionsbeslutning, hvorved der konstateres en overtraedelse af de ovennaevnte faellesskabsretlige konkurrenceregler og paalaegges sanktioner i anledning heraf, udgoer et almindeligt faellesskabsretligt princip, der foelger af medlemsstaternes faelles forfatningsmaessige traditioner (jf. i samme retning Rettens dom af 27.6.1995, sag T-186/94, Guérin automobiles mod Kommissionen, Sml. II, s. 1753, praemis 23).

61 I det foreliggende tilfaelde er dette almindelige faellesskabsretlige princip ikke blevet tilsidesat.

62 For det foerste er Retten en uafhaengig og upartisk domstol, som er oprettet ved Raadets afgoerelse 88/591/EKSF, EOEF, Euratom af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (EFT L 319, s. 1, berigtiget i EFT 1989 L 241, s. 4). Som det fremgaar af afgoerelsens tredje betragtning, blev Retten bl.a. oprettet for at forbedre borgernes retsbeskyttelse i sager, hvori det er noedvendigt at foretage en indgaaende undersoegelse af komplicerede faktiske omstaendigheder.

63 For det andet har Retten i medfoer af afgoerelsens artikel 3, stk. 1, litra c), kompetence til at udoeve de befoejelser, der er tillagt Domstolen i henhold til traktaterne om oprettelse af Faellesskaberne og de retsakter, der er udstedt til disses gennemfoerelse, bl.a. »i sager, der indbringes mod en af Faellesskabernes institutioner af fysiske eller juridiske personer i medfoer af ... traktatens artikel 173, stk. 2 ... og som vedroerer gennemfoerelsen af de for virksomhederne gaeldende konkurrenceregler«. I forbindelse med saadanne sager anlagt i medfoer af traktatens artikel 173 maa proevelsen af lovligheden af en kommissionsbeslutning, hvorved der konstateres en overtraedelse af konkurrencereglerne og paalaegges den paagaeldende fysiske eller juridiske person en boede herfor, betragtes som en effektiv domstolsproevelse af den paagaeldende retsakt. De anbringender, den paagaeldende fysiske eller juridiske person vil kunne paaberaabe sig til stoette for sin annullationspaastand, goer det nemlig muligt for Retten at vurdere, om der er det fornoedne retlige og faktiske grundlag for enhver anklage, der rejses af Kommissionen paa det konkurrenceretlige omraade.

64 For det tredje har Retten i henhold til artikel 17 i forordning nr. 17 »ved klager over beslutninger, hvorved Kommissionen har fastsat en boede eller en tvangsboede ... i overensstemmelse med bestemmelsen i traktatens artikel 172 fuld proevelsesret ... [idet] den kan ophaeve, nedsaette eller forhoeje den paalagte boede eller tvangsboede«. Det foelger heraf, at Retten har kompetence til at vurdere, om den paalagte boede staar i rimeligt forhold til den konstaterede overtraedelses grovhed.

65 Anbringendet maa herefter forkastes.

B - Anbringendet om en tilsidesaettelse af retten til kontradiktion

Parternes argumenter

66 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at meddelelsen af klagepunkter ikke indeholder en beskrivelse af det geografiske marked, paa hvilket selskabet haevdes at have overtraadt konkurrencereglerne. I meddelelsen naevnes det spanske marked kun en enkelt gang, og det irske, det portugisiske og det graeske marked naevnes overhovedet ikke.

67 Sagsoegeren antog paa baggrund heraf, at det spanske, det irske, det portugisiske og det graeske marked ikke var omfattet af undersoegelsen. Selskabet mente derfor ikke, at det behoevede at forsvare sig mod Kommissionens paastande om overtraedelser paa disse geografiske markeder.

68 I modsaetning til hvad Kommissionen goer gaeldende i sine skriftlige indlaeg for Retten, omfattede meddelelsen af klagepunkter ikke »klart det spanske og det irske marked og delvis det portugisiske og det graeske marked (i hvert fald for saa vidt angaar informationsudvekslingssystemet)«. Med denne udtalelse anerkender Kommissionen i oevrigt indirekte, at kartellet ikke omfattede det graeske og det portugisiske marked.

69 Hvad naermere angaar spoergsmaalet om, hvorvidt det spanske og det irske marked var omfattet, er Kommissionens henvisning til visse bilag til meddelelsen af klagepunkter (bilag 5, 6, 18, 20, 21, 22, 55, 56, 60, 71, 80, 81, 109, 110, 111 og 118) irrelevant, da ingen af disse bilag indeholder nogen form for angivelse af, at de omhandlede markeder var beroert af den paastaaede overtraedelse. Navnlig vedroerer bilag 5, 6, 55, 56, 60 og 71 ikke Irland.

70 Hvad angaar paastanden om, at det portugisiske og det graeske marked var delvist omfattet, har Kommissionen selv anerkendt, at der under moederne i PG Paperboard ikke blev droeftet spoergsmaal angaaende det portugisiske og det graeske marked. Desuden vedroerer adskillige af de af Kommissionen paaberaabte bilag ikke disse markeder.

71 Under alle omstaendigheder er indicierne for, at det spanske, det irske, det graeske og det portugisiske marked ikke var omfattet af meddelelsen af klagepunkter, betydelig staerkere end indicierne for det modsatte, navnlig fordi Kommissionen ikke naevner nogen af disse fire lande i den meget detaljerede analyse af de syv prisinitiativer, den foretager i meddelelsen af klagepunkter.

72 En sammenligning af de tabeller angaaende prisinitiativerne, der findes i bilagene til meddelelsen af klagepunkter og til beslutningen, viser, at der i tabellerne i bilagene til beslutningen er blevet tilfoejet to kortfattede anmaerkninger vedroerende prisforhoejelserne i Spanien for saa vidt angaar initiativerne i oktober 1989 (initiativ E) og januar 1991 (initiativ G). Det er imidlertid kun den anden af disse anmaerkninger, der vedroerer sagsoegeren.

73 Ingen af de fire ovennaevnte markeder er naevnt i beslutningen i relation til gennemfoerelsen af de i PG Paperboard trufne beslutninger med hensyn til priser paa de nationale markeder.

74 Da der mangler en klar angivelse af det omhandlede geografiske marked, har Kommissionen tilsidesat sin pligt til at give en fyldestgoerende definition af det relevante marked, selv om Retten har fastslaaet, at der generelt bestaar en saadan forpligtelse (dommen sagen SIV m.fl. mod Kommissionen, a.st., praemis 159).

75 Det anfoeres i beslutningen, at undersoegelsen og overtraedelsen omfattede hele Faellesskabet med undtagelse af Portugal og Graekenland (betragtning 138), hvorimod meddelelsen af klagepunkter gav det indtryk, at Spanien og Irland heller ikke var omfattet af de rejste klagepunkter. Kommissionen har tilsidesat artikel 4 i Kommissionens forordning nr. 99/63/EOEF af 25. juli 1963 om udtalelser i henhold til artikel 19, stk. 1 og 2, i Raadets forordning nr. 17 (EFT 1963-1964, s. 42, herefter »forordning nr. 99/63«), idet den i beslutningen tager klagepunkter i betragtning, som sagsoegeren ikke har haft lejlighed til at udtale sig om.

76 Kommissionen har gjort gaeldende, at meddelelsen af klagepunkter, hvorved der forstaas saavel selve teksten som bilagene, klart omfatter det spanske og det irske marked i relation til alle overtraedelsens aspekter og delvis det portugisiske og det graeske marked, idet beviserne for samordningen for disse to markeders vedkommende kun vedroerer informationsudvekslingssystemet. Ifoelge Kommissionen kan det imidlertid ikke heraf udledes, at kartellet ikke omfattede hele Faellesskabet. Det maa blot erkendes, at der ikke fandtes formelle beviser for, at kartellet omfattede disse markeder.

77 For saa vidt angaar overtraedelsens geografiske omfang henviser Kommissionen til bilag 5, 6, 18, 20, 21, 22, 49, 55, 56, 58, 60, 65, 71, 80, 81, 86, 88, 109, 110, 111, 117 og 118 til meddelelsen af klagepunkter. Den konkluderer paa baggrund af disse dokumenter, at det ikke kan laegges Kommissionen til last, at sagsoegeren valgte at undlade at forsvare sig paa dette punkt under den administrative procedure.

78 For saa vidt angaar prisinitiativerne er den sammenlignende analyse af tabellerne, sagsoegeren foretager i sine skriftlige indlaeg, efter Kommissionens opfattelse aabenbart forkert, da oplysningerne om prisforhoejelserne i oktober 1989 og januar 1991 blev meddelt selskabet foer vedtagelsen af beslutningen.

79 Det er ifoelge Kommissionen ikke noedvendigt i forbindelse med vurderingen af en konkurrencebegraensning at definere det relevante geografiske marked, inden det undersoeges, om en given adfaerd er lovlig i forhold til traktatens artikel 85, stk. 1, saafremt det, som i det foreliggende tilfaelde, er aabenbart, at det er udelukket at anvende bagatelreglen paa overtraedelsen, da stort set alle de virksomheder, der opererer paa det paagaeldende marked paa Faellesskabets geografiske omraade, deltager. Den ovennaevnte dom i sagen SIV m.fl. mod Kommissionen strider ikke mod en saadan antagelse.

Rettens bemaerkninger

80 Det er et grundlaeggende princip i faellesskabsretten, at der skal indroemmes ret til kontradiktion i enhver procedure, som kan foere til, at der paalaegges sanktioner, navnlig boeder eller tvangsboeder, og dette princip skal ogsaa overholdes, naar der er tale om en procedure af administrativ karakter (Domstolens dom af 13.2.1979, sag 85/76, Hoffmann-La Roche mod Kommissionen, Sml. s. 461, praemis 9).

81 I medfoer af dette princip bestemmes det i artikel 19, stk. 1, i forordning nr. 17 og artikel 4 i forordning nr. 99/63, at Kommissionen i sin endelige beslutning kun kan tage klagepunkter i betragtning, som de beroerte virksomheder har haft lejlighed til at udtale sig om.

82 Det fastslaas i beslutningens artikel 1, syvende led, at de i bestemmelsen naevnte virksomheder planlagde og ivaerksatte samtidige og ensartede prisstigninger »i hele EF«.

83 Eftersom sagsoegeren goer gaeldende, at der i meddelelsen af klagepunkter ikke tales om et saadant ulovligt samarbejde om priser i fire EF-medlemsstater, nemlig Spanien, Irland, Graekenland og Portugal, skal det undersoeges, om meddelelsen af klagepunkter i den foreliggende sag var formuleret i vendinger, der, selv om de var kortfattede, var tilstraekkelig klare til, at sagsoegeren reelt kunne forstaa, hvilket geografisk omfang det ulovlige samarbejde antoges at have. Kun saafremt dette er tilfaeldet, har meddelelsen af klagepunkter opfyldt sin rolle i henhold til faellesskabsreglerne, nemlig at give virksomhederne alle de oplysninger, der er noedvendige, for at de kan forsvare sig effektivt, foer Kommissionen vedtager en endelig beslutning (jf. bl.a. Domstolens dom af 31.3.1993, forenede sager C-89/85, C-104/85, C-114/85, C-116/85, C-117/85 og C-125/85 - C-129/85, Ahlstroem Osakeyhtioe m.fl., Sml. I, s. 1307, praemis 42).

84 Den meddelelse af klagepunkter, der blev sendt til sagsoegeren, bestaar af grunddokumentet, bilagene og de individuelle oplysninger vedroerende sagsoegeren. Grunddokumentet indeholder ikke nogen dispositiv del, men en »sammenfatning af overtraedelsen«. I denne sammenfatning anfoeres det bl.a., at de producenter, der leverer karton i Faellesskabet, samordnet og under indbyrdes medvirken og i strid med traktatens artikel 85 »planlagde og gennemfoerte samtidige og ensartede prisstigninger i hele EF«. Det anfoeres udtrykkeligt, at sammenfatningen skal laeses i sammenhaeng med de detaljerede klagepunkter i den oevrige del af dokumentet.

85 Naar meddelelsen af klagepunkter betragtes i sin helhed, fremgaar det, at den paastaaede overtraedelse efter Kommissionens opfattelse omfattede hele Faellesskabets omraade. De i meddelelsen af klagepunkter fremsatte paastande angaaende de konkurrencestridige handlingers geografiske udstraekning kan ikke undersoeges isoleret i relation til det ulovlige samarbejde om priser, idet det fremgaar af meddelelsen af klagepunkter (s. 83-88), at de vaesentligste bestanddele af det paastaaede »pris frem for maengde«-system havde til formaal at begraense konkurrencen inden for faellesmarkedet.

86 For saa vidt angaar undersoegelsen af de faktiske omstaendigheder hedder det i meddelelsen af klagepunkter (s. 37) med hensyn til JMC's rolle i det ulovlige samarbejde om priser:

»JMC droeftede i detaljer, hvorledes de af PWG trufne beslutninger om priser naermere skulle gennemfoeres paa hvert enkelt marked. JMC's hovedopgave var 'dels at bestemme, om der kunne gennemfoeres prisforhoejelser, og i bekraeftende fald fastlaegge, hvorledes dette skulle goeres, dels at forsoege at etablere et aekvivalent (dvs. ensartet) prissystem i Europa'.«

87 Hvad angaar det ulovlige samarbejde om markedsandele hedder det (s. 51), at aftalen om markedsandele »vedroerte andelene af det vesteuropaeiske marked i sin helhed«.

88 Der henvises paa dette punkt til Stora's redegoerelser, hvori det hedder (bilag 43 til meddelelsen af klagepunkter, punkt 1.1):

»Der blev i PWG foert droeftelser angaaende markedsandelene udtrykt i maengder. Kvaliteter fremstillet af ubrugte fibre (GC- og UC-kvaliteter) og kvaliteter fremstillet af brugte fibre (GD- og UD-kvaliteter) blev undersoegt saerskilt. Droeftelserne drejede sig om niveauerne for Europa som helhed og for hvert enkelt land individuelt. I forbindelse med droeftelserne betoed 'Europa' landene i EF og EFTA.«

89 Med hensyn til det ulovlige samarbejde om priser anfoeres det (s. 69):

»Det fremgaar af dokumenterne ... at systemet med saakaldte 'aekvivalente' eller 'europaeiske' priser var blevet gennemfoert, idet der var blevet indfoert ens katalogpriser samtidig i hele Europa.«

90 Hvad angaar den retlige vurdering hedder det bl.a. (s. 83) i afsnittet med overskriften »Overtraedelsens karakter«:

»De vigtigste kendetegn ved 'pris frem for maengde'-systemet var foelgende:

...

- der blev regelmaessigt gennemfoert samordnede prisinitiativer, som bestod i, at samtlige producenter foretog samtidige og ensartede prisforhoejelser paa de forskellige nationale markeder;

- der blev oprettet et ensartet system for prisfastsaettelsen paa europaeisk plan;

...«

91 Endelig understreges det i meddelelsen af klagepunkter under afsnittet »Paavirkningen af handelen mellem medlemsstaterne« (s. 88):

»I den foreliggende sag maa den gennemgribende beskaffenhed af de hemmelige aftaler, som omfattede saa godt som enhver form for handel i hele EF (samt andre lande i Vesteuropa) med et vigtigt industriprodukt, automatisk have medfoert en aendring af handelsmoenstrene i forhold til den kurs, de ellers ville have fulgt.«

92 Angivelserne vedroerende den paastaaede overtraedelses geografiske omfang i selve meddelelsen af klagepunkter bekraeftes i dette dokument af de vaesentligste beviser, Kommissionen paaberaaber sig, nemlig Stora's redegoerelser. Ifoelge disse strakte de konkurrencebegraensende handlinger med hensyn til priser sig geografisk i det mindste over hele Faellesskabets omraade. Eksempelvis udtaler Stora angaaende to prisforhoejelsesinitiativer, som blev vedtaget i 1988, at »der blev indgaaet en aftale om (i 1988) at gennemfoere to prisforhoejelser paa hele faellesmarkedet« (bilag 39 til meddelelsen af klagepunkter, punkt 4). Endvidere udtaler Stora, som allerede naevnt (jf. ovenfor, praemis 88), at det ulovlige samarbejde om markedsandele vedroerte Europa som helhed.

93 Under disse omstaendigheder maa meddelelsen af klagepunkter anses for at opfylde det ovennaevnte krav om klarhed for saa vidt angaar den antagelse, at de ulovlige former for samarbejde strakte sig over hele Faellesskabets omraade. Det er saaledes uden betydning, at visse lande i Faellesskabet ikke blev naevnt udtrykkeligt.

94 Kommissionen var heller ikke forpligtet til, inden den konstaterede, at der forelaa en konkurrencebegraensning, at definere det geografiske marked, paa hvilket konkurrencebegraensningen havde fundet sted (jf. nedenfor, praemis 231 ff.).

95 Eftersom det fremgaar af sagsoegerens svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten, at stoerstedelen af selskabets salg blev gennemfoert paa det spanske marked, skal det dog understreges, at der i adskillige dokumenter, som naevnes i meddelelsen af klagepunkter og er vedlagt som bilag hertil, henvises udtrykkeligt til det spanske marked (bilag 109, 110, 111 og 117 samt de tekniske bilag E og G).

96 Bilag 109 kommenteres i meddelelsen af klagepunkter (s. 55) naermere saaledes:

»De producenter, der var til stede under moedet [i JMC den 16. oktober 1989 ...] gjorde status over gennemfoerelsen paa de forskellige nationale markeder af den prisforhoejelse, hvis ikrafttraeden var blevet annonceret (for de fleste landes vedkommende) til den 1. oktober 1989«.

97 Det spanske marked naevnes direkte blandt de nationale markeder i bilag 109:

»c) Spanien

Prisforhoejelsen er blevet bekendtgjort, og dens gennemfoerelse stoeder ikke paa stoerre vanskeligheder ...«

98 Det tekniske bilag E, som vedroerer prisinitiativerne i oktober 1989, kommenterer og gengiver delvis bilag 111 til meddelelsen af klagepunkter, som er en prisliste, der blev fundet hos Rena. Listen betegnes ganske vist som bilag 110 til meddelelsen af klagepunkter, men en opmaerksom laeser maatte noedvendigvis vide, at der i realiteten var tale om bilag 111.

99 De gengivne oplysninger vedroerer priserne for de enkelte kartonkvaliteter i de enkelte lande og datoen for annonceringen af prisforhoejelsen, og dokumentet indeholder udtrykkelige oplysninger om det spanske marked.

100 Endelig hedder det i det tekniske bilag E:

»De enkelte producenters prisforhoejelser er angivet i detaljer i tabel E.

(NB: Finnboard, Feldmuehle og Kopparfors forhoejede deres priser i Spanien i det i bilag 117 anfoerte omfang).«

101 Henvisningen til bilag 117 til meddelelsen af klagepunkter er ganske vist en beklagelig fejl, idet det i realiteten er bilag 111, der sigtes til, men det maa konstateres, at det spanske nationale marked er naevnt udtrykkeligt i det tekniske bilag E.

102 Endelig indeholder det tekniske bilag G (s. 4), som vedroerer prisinitiativerne i januar 1991, foelgende oplysning:

»De enkelte producenters prisforhoejelser er angivet i detaljer i tabel G.

De stoerste producenter, der leverer til det spanske marked (Cascades, Finnboard, Iggesund, Tampella Española, Feldmuehle), annoncerede alle en forhoejelse paa 5 ESP/kg.«

103 Paa baggrund af ovenstaaende betragtninger kan sagsoegeren ikke goere gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af selskabets ret til kontradiktion.

104 Anbringendet kan derfor ikke tiltraedes.

C - Anbringendet om en tilsidesaettelse af traktatens artikel 190

Parternes argumenter

105 Sagsoegeren har under paaberaabelse af begrundelsespligtens relative karakter (generaladvokat Van Gerven's forslag til afgoerelse forud for Domstolens dom af 15.6.1994, sag C-137/92 P, Kommissionen mod BASF m.fl., Sml. I, s. 2555, s. 2559, paa s. 2572) anfoert, at der maa anlaegges en streng fortolkning af pligten til at begrunde en beslutning, hvorved der paalaegges boeder, isaer naar Kommissionens beslutning gaar vaesentligt laengere end de forudgaaende beslutninger (Domstolens dom af 26.11.1975, sag 73/74, Groupement des fabricants de papiers peints de Belgique m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1491).

106 Kommissionen har ikke i beslutningen i forhold til sagsoegeren klart og sammenhaengende angivet de faktiske og retlige overvejelser, der laa bag beslutningen. Hverken sagsoegeren eller Retten kan saaledes faa kendskab til Kommissionens raesonnement. Dette gaelder navnlig for definitionen af det relevante geografiske marked og vurderingen af sagsoegerens deltagelse i de paastaaede overtraedelser.

107 Sagsoegeren goer endelig gaeldende, at Kommissionen har tilsidesat begrundelsespligten i relation til boedeudmaalingen.

108 Kommissionen har gjort gaeldende, at anbringendet boer forkastes, idet det alene hviler paa en generel paaberaabelse af traktatens artikel 190. Det savner under alle omstaendigheder ethvert grundlag, idet beslutningen er tilstraekkeligt begrundet.

Rettens bemaerkninger

109 Ifoelge fast retspraksis har pligten til at begrunde en individuel beslutning til formaal at goere det muligt for Faellesskabets retsinstanser at efterproeve beslutningens lovlighed og at give den beroerte de oplysninger, ved hjaelp af hvilke det kan fastslaas, om der er grundlag for beslutningen, eller om der foreligger en saadan fejl, at den kan anfaegtes. Omfanget af begrundelsespligten afhaenger af arten af den paagaeldende retsakt og den sammenhaeng, hvori den er vedtaget (jf. f.eks. Rettens dom af 11.12.1996, sag T-49/95, Van Megen Sports mod Kommissionen, Sml. II, s. 1799, praemis 51). Kommissionen er i henhold til traktatens artikel 190 forpligtet til at anfoere de faktiske og retlige omstaendigheder, som ligger til grund for dens retlige bedoemmelse af det paagaeldende forhold, samt de grunde, der har foert til dens beslutning, men det kraeves ikke, at den imoedegaar samtlige retlige og faktiske indsigelser, der er rejst under den administrative procedure (jf. bl.a. dommen i sagen Van Landewyck m.fl. mod Kommissionen, a.st., praemis 66).

110 I det foreliggende tilfaelde naevner beslutningen direkte sagsoegeren i forbindelse med beskrivelsen af de samordnede prisforhoejelser (betragtning 77 og 89). Desuden vedroerer de betragtninger i beslutningen, hvori de konkurrencebegraensende droeftelser i JMC beskrives (f.eks. betragtning 44, 45, 46, 58, 71, 73, 84, 85 og 87), noedvendigvis sagsoegeren, som ikke har bestridt sin deltagelse i dette organs moeder. Endelig redegoeres der i beslutningen klart for Kommissionens grunde til at anse sagsoegeren for at have deltaget i et samlet kartel (betragtning 116-119).

111 Under disse omstaendigheder findes beslutningens begrundelse at have givet sagsoegeren en tilstraekkelig angivelse af de vaesentligste faktiske og retlige betragtninger, der fik Kommissionen til at goere selskabet ansvarligt for en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1.

112 Hvad angaar begrundelsen med hensyn til det geografiske marked, der er omfattet af beslutningen, skal det blot bemaerkes, at der ikke alene i beslutningens dispositive del (artikel 1), men ogsaa i begrundelsen (bl.a. betragtning 2, foerste afsnit, tredje og femte led, betragtning 44, andet afsnit, andet led, betragtning 52 og betragtning 76, foerste afsnit) tales om konkurrencestridige handlinger paa hele Faellesskabets omraade.

113 Under disse omstaendigheder kan sagsoegerens argument om en utilstraekkelig begrundelse paa dette punkt ikke tiltraedes.

114 Endelig maa det i relation til den paastaaede tilsidesaettelse af begrundelsespligten i forbindelse med boedeudmaalingen konstateres, at en saadan tilsidesaettelse, hvis den maatte anses for godtgjort, kun kan paavirke lovligheden af beslutningens artikel 3, hvorved der paalaegges sagsoegeren en boede. De paagaeldende argumenter skal derfor undersoeges sammen med anbringenderne til stoette for paastanden om annullation af boeden eller om nedsaettelse heraf (jf. nedenfor, praemis 238 ff.).

115 Anbringendet kan herefter ikke tiltraedes.

D - Anbringendet om, at traktatens artikel 85, stk. 1, fejlagtigt er anvendt paa sagsoegerens handlinger Parternes argumenter

116 Anbringendet bestaar af fire led.

117 Som det foerste led i anbringendet har sagsoegeren bestridt, at selskabet paa nogen maade har deltaget i en samlet plan med henblik paa at begraense konkurrencen.

118 Selskabet har henvist til, at det i sit svar paa meddelelsen af klagepunkter anerkendte, at det havde vaeret medlem af PG Paperboard og havde deltaget i moederne i visse af PG Paperboard's organer og i Fides' system for udveksling af oplysninger. Det var imidlertid ikke klar over, at de givne oplysninger havde konkurrencebegraensende virkninger.

119 Det kan ikke ud fra selskabets begraensede deltagelse i PG Paperboard's organer og udvekslingen af oplysninger inden for disse rammer konkluderes, at selskabet deltog i en samlet plan med henblik paa begraensning af konkurrencen. I oevrigt sidestiller Kommissionen fejlagtigt selskabets deltagelse i PG Paperboard's organer med en deltagelse i selve kartellet, idet den i svarskriftet henviser til »kartellets organer«.

120 Kommissionen har ikke fremfoert trovaerdige og overbevisende beviser paa, at sagsoegeren deltog i den faelles ordning. Eftersom sagsoegeren ikke er naevnt i nogen af de dokumenter, der i beslutningen paaberaabes som beviser, kan det alene anses for godtgjort, at selskabet var til stede under moeder og deltog i en udveksling af oplysninger. Sagsoegeren understreger herved, at der er forskel mellem at vaere en del af en samlet plan med henblik paa at begraense konkurrencen og at deltage i bestemte handlinger, der kan udgoere mindre grove overtraedelser inden for rammerne af den paagaeldende plan (tilstedevaerelse under moeder og deltagelse i udvekslinger af oplysninger).

121 Sagsoegeren har efter at have redegjort for den proeve, Kommissionen har benyttet med henblik paa at godtgoere, at de enkelte adressater for beslutningen deltog i kartellet (beslutningens betragtning 116-121), konkluderet, at det ud fra en anvendelse af denne proeve paa selskabets individuelle situation maa konstateres, at det ikke deltog i den paastaaede faelles ordning. Ingen af de beviser, der paaberaabes i beslutningen, kan nemlig godtgoere en forbindelse mellem sagsoegeren og det ulovlige samarbejde.

122 Som det andet led i anbringendet goer sagsoegeren gaeldende, at selskabet ikke deltog i de prisforhoejelser, der blev aftalt under JMC's moede den 6. september 1990 (beslutningens betragtning 89). Som selskabet har anfoert i sit svar paa meddelelsen af klagepunkter (punkt 5.2.2, saerlig punkt 5.2.2.1), er det ikke bevist, at det deltog i prisaftalerne og gennemfoerelsen heraf.

123 Desuden indeholder hverken beslutningen eller meddelelsen af klagepunkter nogen form for indicier, der giver grundlag for at konkludere, at selskabet deltog i kontrollen med gennemfoerelsen af prisforhoejelserne.

124 Sagsoegeren har i replikken praeciseret, at naar selskabet haevder, at det ikke deltog i prisaftaler, skal dette forstaas saaledes, at det ikke paatog sig nogen forpligtelser til at anvende et bestemt prisniveau, hvilket ikke er ensbetydende med, at det ikke var bekendt med, at der fandtes aftaler, som de store producenter havde indgaaet herom, formentlig under moeder i PWG. Selskabets handelspolitik fulgte til enhver tid andre regler end dem, der blev anvendt af dets konkurrenter.

125 Som et tredje led i anbringendet goer sagsoegeren gaeldende, at selskabet hverken har deltaget i et ulovligt samarbejde om tilpasning af de producerede maengder eller i et ulovligt samarbejde om markedsandele.

126 Sagsoegeren konstaterer, at det fremgaar af beslutningen (betragtning 51 ff.), at der inden for PG Paperboard blev indfoert et system for regulering af priser og produktionsmaengder baseret paa et saakaldt princip om »pris frem for maengde«. Det haevdes endvidere (betragtning 58), at selv om de mindre kartonproducenter ikke blev indviet i de indgaaende droeftelser af markedsandele i PWG, accepterede de alle princippet om »pris frem for maengde« og var derfor udmaerket klar over den almindelige forstaaelse, der herskede blandt de stoerre producenter med henblik paa at fastholde et konstant udbudsniveau, og behovet for at tilpasse deres egen markedsadfaerd hertil.

127 Der findes imidlertid ingen beviser for denne paastand for saa vidt angaar sagsoegeren. Selskabets handelspolitik, som er belyst i dets svar paa meddelelsen af klagepunkter, har tvaertimod altid vaeret at foroege maengden af produkter paa markedet, selv til skade for avancerne i forbindelse med de opnaaede priser.

128 Desuden antager Kommissionen med urette, at sagsoegeren deltog i det ulovlige samarbejde om produktionsstandsninger og i det ulovlige samarbejde om markedsandele. Kommissionen anerkender saaledes i beslutningens betragtning 116, at det kun var de store producenter, der indgik aftaler om producerede maengder og markedsandele.

129 Paastanden om en opdeling af markederne er heller ikke bevist og end ikke underbygget i beslutningen. Under alle omstaendigheder giver udviklingen i sagsoegerens salg paa markederne inden for Faellesskabet tilstraekkeligt grundlag for at fastslaa, at denne beskyldning er ubegrundet for sagsoegerens vedkommende.

130 Endelig goer sagsoegeren som det fjerde led i anbringendet gaeldende, at der lige som i meddelelsen af klagepunkter heller ikke i beslutningen gives naermere oplysninger om det relevante geografiske marked (jf. ovenfor, praemis 66 ff.). Det eneste sted i beslutningen, hvor det geografiske markeds graenser praeciseres, er betragtning 138, hvori det anerkendes, at overtraedelserne ikke blev begaaet paa det portugisiske og det graeske marked. Sagsoegeren paapeger, at denne betragtning ikke haenger sammen med betragtning 61, hvori det understreges, at Fides' system for udveksling af oplysninger daekkede hele Vesteuropa.

131 Spoergsmaalet om defineringen af det relevante geografiske marked er afgoerende for vurderingen af, om der foreligger en overtraedelse, og dennes grovhed og omfang. Sagsoegeren deltog kun i ubetydeligt omfang i overtraedelsen, idet det spanske, det portugisiske, det graeske og det irske marked, hvor selskabet havde stoerstedelen af sine aktiviteter, ikke er omfattet af proceduren.

132 Endvidere synes det spanske og det irske marked at vaere blevet anset for at falde ind under det relevante geografiske marked (beslutningens betragtning 72), selv om der i de fleste af de i beslutningen fremfoerte beviser ikke henvises til disse nationale markeder. Navnlig henviser de beviser, Kommissionen paaberaaber sig med henblik paa at godtgoere, at der fandtes en aftale om prisforhoejelser, kun til det spanske og det irske marked i relation til prisforhoejelserne i oktober 1989, april 1990 og januar 1991.

133 Kommissionen har gjort gaeldende, at de af sagsoegeren i svaret paa meddelelsen af klagepunkter fremfoerte argumenter boer afvises, idet det ikke er godtgjort, at de kan rejse tvivl om den anfaegtede beslutnings gyldighed.

134 Kommissionen har dernaest i relation til anbringendets foerste led understreget, at den korrekte fremgangsmaade i en sag som den foreliggende er at paavise kartellets eksistens og virksomhed samt fremherskende traek som helhed og derefter fastslaa, om der foreligger trovaerdige og overbevisende beviser paa, at hver enkelt producent var deltager i den faelles ordning, og det tidsrum, i hvilket den enkelte producent deltog. Kommissionen paaberaaber sig herved beslutningens betragtning 116, andet afsnit, hvorefter det ulovlige samarbejde om priser og maengdetilpasning var uloeseligt forbundne sider af den samme overordnede plan.

135 Kommissionen antager, at alle de producenter, der var medlem af PG Paperboard og havde saede i organets forskellige udvalg, deltog i kartellet, idet PG Paperboard i sig selv hovedsageligt havde et ulovligt formaal. PWG og JMC beskaeftigede sig naesten udelukkende med prisfastsaettelsen og opdelingen af markedet.

136 I oevrigt er der adskillige direkte beviser for sagsoegerens deltagelse i overtraedelsen, saaledes som det er angivet i beslutningen og i bilagene til meddelelsen af klagepunkter. Sagsoegeren er naevnt i de noegledokumenter, der beviser eksistensen af kartellet som helhed eller dets forskellige handlinger.

137 I relation til anbringendets andet led goer Kommissionen gaeldende, at det er bevist, at sagsoegeren deltog i et ulovligt samarbejde om priser. Selskabets svar paa meddelelsen af klagepunkter bekraefter blot, at det deltog i det ulovlige samarbejde om priser, idet det paa baggrund af sin deltagelse i kartellets organer ikke kan begrunde den paastaaede forsinkelse med annonceringen af priserne med, at der var tale om en intelligent tilpasning til markedsvilkaarene.

138 For saa vidt angaar anbringendets tredje led har Kommissionen anfoert, at sagsoegeren ikke har bestridt sin deltagelse i kartellets vigtigste organer med undtagelse af PWG, og at der i relation til disse organer er foert bevis for den aftale og samordnede praksis, der laegges sagsoegeren til last (jf. bl.a. beslutningens betragtning 111, 112 og 113). Der kraeves saaledes ikke direkte bevis for, at hver enkelt paastaaede deltager udtrykkeligt samtykkede i eller forpligtede sig til aabenlyst at handle til stoette for hvert enkelt aspekt af eller tilkendegivelse fra kartellet, lige saa laenge det fungerede (beslutningens betragtning 116). Saavel materielretlige som praktiske grunde taler imod en saadan fragmenteret fremgangsmaade, idet tyngdepunktet i overtraedelsen ligger i producenternes samlede medvirken over en aarraekke i en faelles ulovlig virksomhed i henhold til en faelles plan (samme betragtning).

139 Selv om det kun var de store producenter, der droeftede bl.a. markedsandele og produktionsstandsninger i PWG, betyder dette ikke, at de mindre producenter ikke var involveret i denne del af overtraedelsen. De mindre producenter var nemlig bekendt med og accepterede den markedsopdelingspolitik, der blev fastlagt i PWG (beslutningens betragtning 58), og de lettede den praktiske gennemfoerelse af systemet for kontrol med de solgte maengder og markedsandelene ved at give de noedvendig oplysninger til Fides, ligesom de blev underrettet om planlagte produktionsstandsninger inden for JMC (betragtning 71).

140 Kommissionen har endelig anfoert, at anbringendets fjerde led ligeledes maa forkastes.

141 Den har herved i det vaesentlige henvist til de argumenter, der tidligere er redegjort for (jf. ovenfor, praemis 76 ff.). Den har dog understreget, at det i beslutningens betragtning 138 tilkendegives, at der ikke foreligger paalidelige beviser for prisaftaler i Graekenland og Portugal, men ikke at overtraedelserne ikke fandt sted i disse lande. Den har ligeledes afvist den af sagsoegeren paastaaede manglende sammenhaeng mellem det forhold, at informationsudvekslingen inden for Fides daekkede hele Europa, og det forhold, at der ikke findes beviser for prisaftaler i Graekenland og Portugal.

Rettens bemaerkninger

142 Retten skal foerst samlet behandle de tre foerste led i anbringendet, som gaar ud paa, at sagsoegeren ikke deltog i den i beslutningens artikel 1 konstaterede overtraedelse. Det fjerde led, som gaar ud paa, at det relevante geografiske marked ikke er defineret tilstraekkelig praecist, vil blive behandlet saerskilt.

Anbringendets tre foerste led om, at sagsoegeren ikke deltog i den i beslutningens artikel 1 konstaterede overtraedelse

143 Indledningsvis bemaerkes, at i henhold til artikel 44, stk. 1, litra c), i Rettens procesreglement skal staevninger indeholde en angivelse af soegsmaalets genstand og en kort fremstilling af soegsmaalsgrundene. Disse angivelser skal vaere tilstraekkelig klare og praecise til, at sagsoegte kan tilrettelaegge sit forsvar, og Retten i givet fald paa det saaledes foreliggende grundlag kan tage stilling til sagen. Af retssikkerheds- og retsplejehensyn er det en forudsaetning for, at en sag kan antages til realitetsbehandling, at de vaesentlige faktiske og retlige omstaendigheder, som soegsmaalet stoettes paa, eventuelt kortfattet, men dog paa en sammenhaengende og forstaaelig maade, fremgaar af selve staevningen (jf. f.eks. Rettens kendelse af 29.11.1993, sag T-56/92, Koelman mod Kommissionen, Sml. II, s. 1267, praemis 21).

144 I det foreliggende tilfaelde findes sagsoegeren, for saa vidt som selskabet henviser til de argumenter, det fremfoerte i sit svar paa meddelelsen af klagepunkter, ikke at goere andre anbringender eller argumenter gaeldende end dem, der er fremfoert i staevningen. Naar der i staevningen henvises til visse udtalelser i svaret paa meddelelsen af klagepunkter, skal dette saaledes blot stoette eller fuldstaendiggoere selve staevningen paa bestemte punkter. Under disse omstaendigheder boer de argumenter, sagsoegeren har fremfoert i forbindelse med naervaerende anbringende, antages til realitetsbehandling.

145 Der skal foerst tages stilling til, om Kommissionen har bevist, at sagsoegeren deltog i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1, i perioden fra marts 1988 til februar 1989, fra hvilket tidspunkt sagsoegeren har anerkendt, at selskabet begyndte at deltage i moederne i JMC. Det skal dernaest undersoeges, om Kommissionen har bevist, at sagsoegeren deltog i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1, i den resterende periode, dvs. fra februar 1989 til april 1991.

1. Perioden fra marts 1988 til februar 1989

146 Det hedder i beslutningens betragtning 162, fjerde afsnit:

»Enso Española begyndte regelmaessigt at deltage i moeder afholdt i et udvalg i PG Paperboard (Det OEkonomiske Udvalg) i 1987 og deltog foerste gang i Direktoerkonferencen den 25. maj 1988. Virksomheden paastaar, at den foerst begyndte at deltage i JMC i februar 1989. Imidlertid tog den faktisk del i det foerste prisinitativ i 1988, og dens faktiske deltagelse i overtraedelsen maa antages at vaere begyndt omkring dette tidspunkt.«

147 Med henblik paa at bevise, at sagsoegeren deltog i en overtraedelse af Faellesskabets konkurrenceregler i den omhandlede periode, henviser Kommissionen til, at virksomheden deltog i moederne i PC den 25. maj og den 17. november 1988 (tabel 3 i bilagene til beslutningen), og at den deltog i DOEU's moede den 3. maj 1988 (tabel 6 i bilagene til beslutningen), samt til sagsoegerens faktiske adfaerd med hensyn til priser.

148 Hvert enkelt af disse beviselementer skal undersoeges i den naevnte raekkefoelge.

a) Sagsoegerens deltagelse i visse moeder i PC

149 Kommissionen har ikke henvist til beviser for emnet for de to naermere anfoerte moeder i PC, hvori sagsoegeren har deltaget. Naar Kommissionen derfor henviser til denne deltagelse som bevis for, at virksomheden har medvirket i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1, er det noedvendigvis begrundet i den generelle beskrivelse i beslutningen af formaalet med moederne i dette organ, samt i de beviser, som er naevnt i beslutningen til stoette for denne beskrivelse.

150 Det hedder saaledes i beslutningen: »Som Stora har forklaret, var en af PWG's funktioner at forklare Direktoerkonferencen de forholdsregler, der var noedvendige for at skabe orden paa markedet ... Paa denne maade blev de administrerende direktoerer, der deltog i Direktoerkonferencerne, informeret om de beslutninger, der blev truffet af PWG, og om de instrukser, der skulle gives til deres salgsafdelinger med henblik paa at gennemfoere de aftalte prisinitiativer« (beslutningens betragtning 41, foerste afsnit). Det hedder endvidere: »PWG traadte altid sammen forud for en Direktoerkonference, og da begge moeder blev ledet af den samme person, er der ingen tvivl om, at det var denne person, der meddelte resultatet af droeftelserne i PWG til de medlemmer blandt de saakaldte 'direktoerer', der ikke tilhoerte inderkredsen« (beslutningens betragtning 38, andet afsnit).

151 Ifoelge Stora blev deltagerne i PC's moeder informeret om de beslutninger, PWG traf (bilag 39 til meddelelsen af klagepunkter, punkt 8). Rigtigheden af denne oplysning bestrides imidlertid af flere af de virksomheder, der deltog i PC. Den bestrides bl.a. indirekte af sagsoegeren, idet denne bestrider at have deltaget i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1. Stora's redegoerelser om PC's rolle kan derfor ikke uden stoette i andre omstaendigheder anses for tilstraekkeligt bevis for, hvad organets moeder omhandlede.

152 I sagen findes et dokument, en erklaering af 22. marts 1993 afgivet af et tidligere medlem af Feldmuehle's direktion (hr. Roos), der umiddelbart synes at bekraefte Stora's paastande. Hr. Roos har bl.a. oplyst: »Indholdet af droeftelserne i PWG blev videregivet til de virksomheder, der ikke var repraesenteret i denne gruppe paa Direktoerkonferencen, der fulgte umiddelbart efter, eller hvis dette ikke var tilfaeldet, paa JMC's moede.« Kommissionen har ikke udtrykkeligt henvist til dette dokument i beslutningen til stoette for sine paastande i relation til PC's moeder, og det kan under alle omstaendigheder ikke anses for et selvstaendigt bevis i forholdt til Stora's redegoerelser. Da disse redegoerelser nemlig sammenfatter svarene fra de tre virksomheder, der indgik i Stora i overtraedelsesperioden, herunder Feldmuehle, er et forhenvaerende medlem af Feldmuehle's direktion noedvendigvis en af kilderne til Stora's redegoerelser.

153 Kommissionen anfoerer i beslutningen, at bilag 61 til meddelelsen af klagepunkter, som er et notat, der blev fundet hos Mayr-Melnhof's salgsagent i Det Forenede Kongerige og vedroerer et moede i Wien den 12. og 13. december 1986, »[bekraefter] Stora's indroemmelse af, at Direktoerkonferencen rent faktisk droeftede hemmelige prisaftaler« (betragtning 41, tredje afsnit, og betragtning 75, andet afsnit). Dokumentet indeholder foelgende oplysning:

»Fastsaettelse af priser for det britiske marked

I seneste Fides-moede deltog ogsaa Weig's repraesentant, der udtalte, at de fandt 9% for hoejt for det britiske marked og havde besluttet sig for 7%! Stor skuffelse, da det indebaerer et forhandlingsniveau for alle andre. Prispolitikken for Det Forenede Kongerige overlades til RHU, med stoette fra [Mayr-Melnhof], selv om dette indebaerer et midlertidigt omsaetningstab, mens vi goer bestraebelser paa at fastholde maalet paa 9% (som man vil kunne se). [Mayr-Melnhof/FS] fastholder en vaekstpolitik i Det Forenede Kongerige, men det faldende overskud er alvorligt, og vi maa slaas for at faa kontrol med priserne igen. [Mayr-Melnhof] erkender, at det ikke hjaelper, at det er kendt, at de har oeget omsaetningen i Tyskland med 6 000!«

154 Det Fides-moede, der naevnes i indledningen af den citerede passage, maa ifoelge Mayr-Melnhof (svar paa en begaering om oplysninger, bilag 62 til meddelelsen af klagepunkter) antages at vaere PC's moede den 10. november 1986, som sagsoegeren ikke deltog i, jf. tabel 3 i bilagene til beslutningen.

155 Det bemaerkes, at dokumentet bekraefter, at Weig reagerede med at give oplysninger om sin fremtidige prispolitik i Det Forenede Kongerige i forhold til prisstigningernes oprindelige omfang.

156 Dette kan imidlertid ikke anses som bevis for, at Weig reagerede paa en bestemt prisforhoejelse, som var aftalt mellem virksomhederne i PG Paperboard foer den 10. november 1986.

157 Kommissionen har ikke paa dette punkt paaberaabt sig andre beviser. Weig's henvisning til en prisforhoejelse paa »9%« kan forklares med, at Thames Board Ltd havde annonceret en prisforhoejelse i Det Forenede Kongerige den 5. november 1986 (bilag A-12-1). Denne meddelelse blev offentliggjort med kort frist, hvilket fremgaar af et avisudklip (bilag A-12-3). Kommissionen har ikke fremlagt andet materiale, der umiddelbart kan tjene som direkte bevis for, at prisforhoejelserne var blevet droeftet paa PC's moeder. Det kan herefter ikke udelukkes, at Weig's udtalelse, som den fremgaar af bilag 61 til meddelelsen af klagepunkter, fandt sted uden for moedet i PC den 10. november 1986, i overensstemmelse med hvad Weig gentagne gange gjorde gaeldende under retsmoedet.

158 Kommissionen anfoerer ligeledes i beslutningen, at den »hos FS-Karton (et selskab i M-M-koncernen) fandt ... dokumentation for, at der i slutningen af 1987 var opnaaet enighed i de to Direktoergrupper om de to indbyrdes afhaengige spoergsmaal maengdetilpasning og prisdisciplin« (betragtning 53, foerste afsnit). Den henviser i denne forbindelse til bilag 73 til meddelelsen af klagepunkter, som er et fortroligt notat af 28. december 1988 fra den marketingchef, der var ansvarlig for Mayr-Melnhof-koncernens salg i Tyskland (hr. Katzner), til koncernens administrerende direktoer i OEstrig (hr. Groeller) om markedssituationen.

159 Forfatteren til notatet henviser i dets indledning til det naermere samarbejde paa europaeisk plan paa »direktoerniveau« (»Praesidentenkreis«), hvilket udtryk af Mayr-Melnhof blev fortolket som omfattende baade PWG og PC generelt, dvs. uden reference til en bestemt begivenhed eller et bestemt moede (bilag 75 til meddelelsen af klagepunkter, punkt 2.a).

160 Det er ganske vist i naervaerende sag ubestridt, at bilag 73 til meddelelsen af klagepunkter bekraefter Stora's forklaringer, dels om, at der fandtes et ulovligt samarbejde om markedsandele mellem de virksomheder, der hoerte til paa »direktoerniveau«, dels om et ulovligt samarbejde om produktionsstandsninger mellem samme virksomheder, men Kommissionen har ikke fremlagt andre beviser, der bekraefter, at bl.a. det ulovlige samarbejde om markedsandele og kontrollen med produktionens omfang skulle droeftes i PC. Udtrykket »direktoerniveau« (»Praesidentenkreis«) i bilag 73 til meddelelsen af klagepunkter kan derfor, uanset Mayr-Melnhof's forklaring, ikke antages at henvise til andre organer end PWG.

161 Herefter kan det ikke antages, at Kommissionen har foert bevis for, at moederne i PC, foruden lovlige aktiviteter, havde en konkurrencebegraensende funktion. Heraf foelger, at Kommissionen ikke paa grundlag af de anfoerte beviser kan udlede, at de virksomheder, der deltog i dette organs moeder, havde deltaget i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1.

PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM: 694A0348.1

162 Det maa herefter konkluderes, at sagsoegerens deltagelse i to moeder i PC ikke beviser, at selskabet overtraadte traktatens artikel 85, stk. 1, i perioden fra marts 1988 til februar 1989.

b) Sagsoegerens deltagelse i et moede i DOEU

163 Det er ubestridt, at sagsoegeren i perioden fra marts 1988 til februar 1989 deltog i et enkelt moede i DOEU, nemlig moedet den 3. maj 1988. Da Kommissionen ikke har paaberaabt sig nogen beviser vedroerende dette moede, skal det undersoeges mere generelt, om moederne i DOEU havde et konkurrencebegraensende formaal.

164 Ifoelge beslutningen var »'det centrale tema' for droeftelserne i Det OEkonomiske Udvalg ... analysering og vurdering af markedet for karton i de enkelte lande« (beslutningens betragtning 50, foerste afsnit). DOEU »droeftede bl.a. prisbevaegelser paa de nationale markeder og ordrebeholdninger og meddelte resultaterne af sine undersoegelser til JMC (eller forgaengeren, Markedsfoeringsudvalget, foer udgangen af 1987)« (beslutningens betragtning 49, foerste afsnit).

165 Ifoelge Kommissionen var »droeftelserne om markedsforholdene ... ikke [vage]. Samtalerne om markedssituationen i de enkelte lande skal ses i sammenhaeng med de planlagte prisinitiativer, herunder det konstaterede behov for midlertidige produktionsstandsninger for at stoette prisforhoejelserne« (beslutningens betragtning 50, foerste afsnit). Kommissionen finder endvidere, at »Det OEkonomiske Udvalg ... maaske i mindre grad [har] vaeret beskaeftiget med prisfastsaettelse som saadan, men det er ikke trovaerdigt, at deltagerne ikke var bekendt med det ulovlige formaal, hvortil de oplysninger, som de bevidst stillede til raadighed for JMC, skulle anvendes« (beslutningens betragtning 119, andet afsnit).

166 Til stoette for sine paastande om, at droeftelserne i DOEU havde et konkurrencebegraensende sigte, har Kommissionen henvist til ét dokument, nemlig et fortroligt notat, forfattet af en repraesentant for FS-Karton (et selskab i Mayr-Melnhof-koncernen), der indeholdt »hoejdepunkterne« fra DOEU's moede den 3. oktober 1989 (bilag 70 til meddelelsen af klagepunkter).

167 Kommissionen har i beslutningen refereret indholdet af dokumentet. Det fremgaar heraf, at moedet:

»... foruden en grundig gennemgang af efterspoergsel, produktion og ordrebeholdninger for de enkelte landes nationale markeder, ogsaa beskaeftigede sig med:

- den staerke kundemodstand, der var konstateret mod den seneste forhoejelse af prisen paa GC-kvaliteter, der traadte i kraft den 1. oktober

- ordrebeholdninger for henholdsvis GC- og GD-producenter, herunder oplysninger om de enkelte producenters situation

- rapport om gennemfoerte og planlagte midlertidige produktionsstandsninger

- saerlige problemer i forbindelse med gennemfoerelse af prisforhoejelsen i Det Forenede Kongerige og forhoejelsens betydning for opretholdelse af den noedvendige prisforskel mellem GC- og GD-kvaliteter

- sammenligning af de enkelte nationale sammenslutningers forventede og aktuelle ordreindtag« (beslutningens betragtning 50, andet afsnit).

168 Denne gengivelse af dokumentets indhold er i det vaesentlige korrekt. Men Kommissionen har ikke henvist til beviser til stoette for sin paastand om, at bilag 70 til meddelelsen af klagepunkter maa anses som »udtryk for den reelle beskaffenhed af dette organs droeftelser« (beslutningens betragtning 113, sidste afsnit). Stora har endvidere anfoert: »JMC blev oprettet i slutningen af 1987 og holdt sit foerste moede i begyndelsen af 1988, fra hvilket tidspunkt det overtog en del af Det OEkonomiske Udvalgs opgaver. Det OEkonomiske Udvalgs oevrige opgaver blev overtaget af Det Statistiske Udvalg« (bilag 39 til meddelelsen af klagepunkter, punkt 13). I hvert fald for saa vidt angaar perioden fra begyndelsen af 1988, der er den eneste periode, hvor sagsoegeren blev anset for at have begaaet en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1, indeholder redegoerelserne fra Stora saaledes ikke oplysninger, der stoetter Kommissionens paastand om, at droeftelserne i dette organ havde et konkurrencebegraensende sigte. Kommissionen har heller ikke paaberaabt sig beviser, der giver grundlag for at antage, at deltagerne i DOEU's moeder havde kendskab til den naermere beskaffenhed af moederne i JMC, som DOEU rapporterede til. Det kan derfor ikke anses for udelukket, at de deltagere i DOEU's moeder, der ikke samtidig deltog i JMC's moeder, ikke var bekendt med den reelle anvendelse af de rapporter, som DOEU udarbejdede.

169 Bilag 70 til meddelelsen af klagepunkter er derfor ikke bevis for hvilken beskaffenhed, DOEU's droeftelser reelt havde.

170 Endvidere bemaerkes, at Kommissionen selv synes at vaere af den opfattelse, at deltagelsen i DOEU's moeder ikke udgoer et tilstraekkeligt bevis for en overtraedelse, idet sagsoegeren, som havde deltaget i moeder i DOEU i 1987, ikke blev anset for at have begaaet en overtraedelse af konkurrencereglerne foer marts 1988.

171 Det forhold, at sagsoegeren i den omhandlede periode deltog i et moede i DOEU, beviser herefter ikke, at selskabet deltog i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1.

c) Sagsoegerens faktiske adfaerd med hensyn til priser

172 Det fremgaar i relation til den omhandlede periode (marts 1988 til februar 1989) af tabel B i bilagene til beslutningen, at Kommissionen konstaterede, at sagsoegeren henholdsvis den 1. marts og den 1. april 1988 gennemfoerte prisforhoejelser i Frankrig og i Det Forenede Kongerige, dvs. paa datoer, der svarer til dem, der haevdes at vaere aftalt i PG Paperboard's organer. Ifoelge samme tabel konstaterede Kommissionen ikke prisforhoejelser fra sagsoegerens side paa andre nationale markeder i forbindelse med prisforhoejelsesinitiativet i marts/april 1988.

173 Desuden fremgaar det af tabel C i bilagene til beslutningen, at Kommissionen ikke raader over oplysninger om eventuelle prisforhoejelser fra sagsoegerens side i forbindelse med prisforhoejelsesinitiativet i oktober 1988.

174 Under disse omstaendigheder giver sagsoegerens faktiske adfaerd med hensyn til priser, saaledes som den er godtgjort af Kommissionen, ingen stoette for Kommissionens paastand om, at sagsoegeren deltog i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1.

d) Konklusion vedroerende den omhandlede periode

175 Paa baggrund af ovenstaaende godtgoer de af Kommissionen paaberaabte beviselementer selv ud fra en samlet betragtning ikke, at sagsoegeren deltog i en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1, i perioden fra marts 1988 til februar 1989.

2. Perioden fra februar 1989 til april 1991

176 Ifoelge beslutningens artikel 1 har de i bestemmelsen naevnte virksomheder overtraadt traktatens artikel 85, stk. 1, ved - i sagsoegerens tilfaelde fra marts 1988 og i hvert fald til slutningen af april 1991 - at have deltaget i en aftale og samordnet praksis, der startede medio 1986, og som indebar, at leverandoerer af karton i EF bl.a. »naaede til enighed om regelmaessige prisstigninger for hver produktkvalitet i den enkelte nationale valuta«, »planlagde og ivaerksatte samtidige og ensartede prisstigninger i hele EF«, »naaede til forstaaelse om at fastholde markedsandelene for de store producenter paa konstante niveauer, dog med mulighed for aendring fra tid til anden« og »traf i stigende grad siden begyndelsen af 1990 samordnede foranstaltninger til styring af leverancer af produktet i EF for derved at sikre gennemfoerelsen af de naevnte samordnede prisstigninger«.

177 Det foelger heraf, at alle de i beslutningens artikel 1 naevnte virksomheder har overtraadt traktatens artikel 85, stk. 1, ved at have deltaget i en enkelt overtraedelse, der bestaar af et ulovligt samarbejde vedroerende tre forskellige emner, men med et faelles maal. Disse former for ulovligt samarbejde maa betragtes som de elementer, der udgoer kartellet i sin helhed.

178 Under disse omstaendigheder skal det undersoeges saerskilt, om sagsoegeren deltog i hver enkelt af disse former for ulovligt samarbejde.

a) Sagsoegerens deltagelse i et ulovligt samarbejde om priser

179 Ifoelge Kommissionen var JMC's hovedopgave fra foerste faerd:

»- at bestemme, hvorvidt og i bekraeftende fald hvorledes der kunne gennemfoeres prisforhoejelser, og meddele sine konklusioner til PWG

- at fastlaegge enkelthederne i forbindelse med de prisinitiativer, der besluttedes af PWG, for hvert af de beroerte lande og for de store kunder med henblik paa at gennemfoere et aekvivalent (dvs. ensartet) prissystem i Europa ...« (beslutningens betragtning 44, sidste afsnit).

180 I beslutningens betragtning 45, foerste og andet afsnit, anfoerer Kommissionen saaledes naermere:

»Udvalget diskuterede, marked for marked, hvordan de enkelte producenter skulle gennemfoere de af PWG besluttede prisforhoejelser. De praktiske detaljer i forbindelse med gennemfoerelsen af de paataenkte prisforhoejelser blev droeftet ved 'rundbordssamtaler', hvorunder deltagerne havde mulighed for at fremkomme med deres kommentarer til den foreslaaede forhoejelse.

Problemer med at gennemfoere de af PWG besluttede prisforhoejelser eller lejlighedsvise tilfaelde af manglende samarbejdsvilje blev meddelt til PWG, som derefter (som Stora udtrykte det) 'forsoegte at opnaa samarbejde, i det omfang det blev