DOM AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (FOERSTE AFDELING) DEN 12. JULI 1991. - AUTOMOBILES PEUGEOT SA OG PEUGEOT SA MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - KONKURRENCE - SALG AF MOTORKOERETOEJER - GRUPPEFRITAGELSESORDNING - FORELOEBIGE FORHOLDSREGLER. - SAG T-23/90.



Samling af Afgørelser 1991 side II-00653



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Konkurrence - administrativ procedure - ophoer af overtraedelser - vedtagelse af foreloebige forholdsregler - Kommissionens kompetence - betingelser for udoevelse

(Raadets forordning nr. 17, art. 3, stk. 1)

2. Konkurrence - aftaler - forbud - gruppefritagelse - forordning nr. 123/85 - optraeden af en mellemhandler mellem forhandleren og den endelige forbruger - betingelser - udelukkelse af mellemhandlere der handler erhvervsmaessigt - ulovlighed ud fra en umiddelbar betragtning

(Kommissionens forordning nr. 123/85, art. 3, nr. 11; Kommissionens meddelelse af 12.12.1984)

3. Konkurrence - administrativ procedure - ophoer af overtraedelser - vedtagelse af foreloebige forholdsregler - foreloebig konstatering af en overtraedelse ud fra en umiddelbar betragtning

(Raadets forordning nr. 17, art. 3, stk. 1)

4. Konkurrence - administrativ procedure - ophoer af overtraedelser - vedtagelse af foreloebige forholdsregler - uopsaettelighed - afbalancering af samtlige beroerte interesser

(Raadets forordning nr. 17, art. 3, stk. 1)

5. Proces - omkostninger - gaeldende regler - tidsmaessigt anvendelsesomraade

Sammendrag

1. Det tilkommer Kommissionen under udoevelsen af den kontrol, som paa konkurrenceomraadet er overdraget den ved Traktaten og ved forordning nr. 17, at afgoere i henhold til artikel 3, stk. 1, i denne forordning, om der skal traeffes foreloebige forholdsregler, naar den faar forelagt en begaering herom. Disse forholdsregler skal dog vaere af foreloebig karakter og boer begraenses til, hvad der er noedvendigt i den givne situation, og de skal ligge inden for rammerne af den endelige beslutning, som skal traeffes.

Kommissionen handler inden for disse rammer, naar den paalaegger en leverandoer af motorkoeretoejer inden for visse graenser at udsaette gennemfoerelsen af en rundskrivelse, der indeholder forskellige instrukser til forhandlerne i leverandoerens net, indtil der er truffet beslutning i hovedproceduren, naar denne beslutning vedroerer spoergsmaalet, om den naevnte rundskrivelse er en overtraedelse af Traktatens artikel 85, stk. 1.

2. Naar det bestemmes, at den ved forordning nr. 123/85 indfoerte gruppefritagelse til fordel for visse kategorier af aftaler om distribution i bilsektoren ogsaa gaelder, naar forhandleren forpligter sig til "kun at saelge de af aftaleprogrammet omfattede motorkoeretoejer eller tilsvarende varer til endelige forbrugere, der goer brug af en mellemhandler, naar denne forinden skriftligt har faaet fuldmagt til at koebe og eventuelt afhente et bestemt motorkoeretoej", er formaalet med forordningens artikel 3, punkt 11, at bevare muligheden for at benytte en mellemhandler paa betingelse af, at der er et direkte kontraktforhold mellem forhandleren og den endelige forbruger. Der er ikke hjemlet mulighed for at naegte at modtage bestillinger paa koeretoejer fra en mellemhandler og for ikke at levere ham saadanne koeretoejer.

Da intet i Kommissionens stillingtagen, hverken i dens meddelelse af 12. december 1984 eller i dens reaktion paa en uformel tilstillelse af et udkast til en rundskrivelse fra en fabrikant til dennes forhandlere, har vaeret af en saadan art, at det kunne lade formode, at et saadant afslag kunne goeres gaeldende mod en professionel mellemhandler, kan det ikke antages, at Kommissionen ved at vedtage en foreloebig forholdsregel, der paalagde den naevnte fabrikant at afholde sig fra at lade sit salgsnet haandhaeve et forbud mod at modtage bestillinger fra en saadan mellemhandler, som den ansaa for at vaere i strid med Traktatens artikel 85, stk. 1, har tilsidesat retssikkerhedsprincippet.

3. Naar Kommissionen vedtager foreloebige forholdsregler i henhold til artikel 3 i forordning nr. 17, er den ikke forpligtet til at konstatere, at der umiddelbart foreligger en overtraedelse af konkurrencereglerne med samme sikkerhed som den, der kraeves for en endelig beslutning.

4. Der foreligger uopsaettelighed, som berettiger vedtagelse af foreloebige forholdsregler i henhold til artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17, hvorved det forbydes en bilfabrikant at ivaerksaette visse foranstaltninger, som skal hindre, at en virksomhed optraeder som mellemmand ved forhandling af biler, naar deres anvendelse bevirker, at selve denne mellemmands eksistens bringes i fare, skoent hans virksomhed under alle omstaendigheder kun kan have en minimal indflydelse paa fabrikantens forhandlingsnets funktion, fordi de foreloebige forholdsregler begraenser mellemmandens aktivitet til dennes tidligere omfang.

5. Da reglerne for fordeling af omkostningerne til dels er materiel ret, for saa vidt de direkte paavirker sagens parters interesser, er det reglerne i det procesreglement, der var gaeldende ved den mundtlige forhandlings afslutning og sagens optagelse til dom, der skal anvendes, og ikke reglerne i det procesreglement, der var gaeldende paa den i oevrigt uforudsigelige dato for dommens afsigelse.

Dommens præmisser

Sagens faktiske omstaendigheder

1 Den anfaegtede beslutning er blevet udstedt efter en klage indgivet til Kommissionen af Eco System den 19. april 1989 over Automobiles Peugeot SA og tre af selskabets godkendte forhandlere i Belgien med den begrundelse, at de fra marts 1989 havde forhindret Eco System i at udoeve sin virksomhed i Belgien og i Storhertugdoemmet Luxembourg som repraesentant for de endelige franske forbrugere, der oensker at koebe Peugeot-koeretoejer gennem Eco System. I klagen havde Eco System ligeledes anmodet Kommissionen om at traeffe foreloebige forholdsregler for at fjerne den betydelige skadevirkning for selskabet paa grund af de naevnte hindringer.

2 Den 9. maj 1989 udsendte Peugeot SA igennem Automobiles Peugeot SA' s datterselskaber en rundskrivelse med paabud til generalagenterne og de godkendte forhandlere i Frankrig, Belgien og Luxembourg om at indstille deres leveringer til Eco System og ikke laengere at modtage bestillinger paa nye biler af maerket Peugeot fra naevnte selskab, uanset om det handler for egen regning eller for sine ordregiveres regning. Denne rundskrivelse var ca. tre uger tidligere blevet tilstillet Kommissionens tjenestegrene.

3 Den 27. november 1989 indledte Kommissionen en procedure mod Automobiles Peugeot SA og Peugeot SA, i henhold til Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i Traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81, herefter benaevnt "forordning nr. 17").

4 Ved beslutning af 26. marts 1990 har Kommissionen paalagt Peugeot SA og Automobiles Peugeot SA under straf af boede inden for en frist paa to uger at rette en skrivelse til alle deres generalagenter og agenter om udsaettelse af gennemfoerelsen af rundskrivelsen af 9. maj 1989, indtil der traeffes endelig beslutning paa grundlag af den procedure, der er indledt i anledning af Eco System' s klage, og har fastsat den andel - 1 211 biler om aaret, dog ikke over 150 om maaneden - af de transaktioner, som Eco System via Peugeot' s distributionsnet kan udfoere for sine kunders regning og paa grundlag af en forudgaaende skriftlig fuldmagt, og som sagsoegerne ikke kan modsaette sig. Endelig har Kommissionen paalagt sagsoegerne at instruere de godkendte medlemmer af deres distributionsnet i Frankrig, Belgien og Luxembourg om at underrette Kommissionen om, hvilket antal biler og hvilke modeller, der saelges gennem Eco System.

5 I beslutningen har Kommissionen som begrundelse for disse foreloebige forholdsregler henvist til, at det er konstateret paa grundlag af omstaendigheder, som er bevist, at der er tilstraekkelig sandsynlighed for, at EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, er tilsidesat, at Eco System kan blive paafoert alvorlige og uoprettelige tab, medmindre der traeffes sikrende foranstaltninger, og at det derfor er uopsaetteligt, at der traeffes saadanne foranstaltninger.

6 Ved fastsaettelsen af det aarlige antal transaktioner, som Eco System kan foretage via Peugeot' s distributionsnet i de naevnte foranstaltningers gyldighedsperiode, har Kommissionen lagt det antal transaktioner til grund, som blev gennemfoert i de tolv maaneder forud for den 9. maj 1989, datoen, da Peugeot' s rundskrivelse blev udsendt. Kontrollen med disse transaktioner sker ved dobbelt meddelelse, dels fra de paagaeldende generalagenter til Kommissionen - som atter underretter Peugeot uden identifikation af koeberen - dels fra Eco System, som sideloebende hermed underretter Kommissionen, saaledes som det har forpligtet sig til til videre foranstaltning paa Kommissionens anmodning.

7 I oevrigt bemaerkes, at Eco System den 25. august 1985 havde indgivet en foerste klage mod Peugeot-Talbot SA, vedroerende afslaget fra Peugeot' s forhandlernet i Belgien paa at lade Eco System saelge nye biler. Undersoegelsen af denne klage, som gav anledning til en raekke anmodninger om oplysninger samt til en foreloebig stillingtagen fra Kommissionens tjenestegrene, blev indstillet, efter at Eco System den 18. januar 1988 havde trukket klagen tilbage.

Retsforhandlinger

8 Ved staevning registreret paa Rettens Justitskontor den 24. april 1990 har selskaberne Automobiles Peugeot og Peugeot (herefter benaevnt "Peugeot") i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 173, stk. 2, anlagt naervaerende sag med paastand om annullation af Kommissionens beslutning af 26. marts 1990 om en procedure i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85 (IV/33.157 Eco System/Peugeot - foreloebige forholdsregler).

9 Ved saerskilt dokument registreret paa Rettens Justitskontor samme dag har sagsoegerne endvidere i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 186 fremsat begaering om foreloebige forholdsregler i form af udsaettelse af gennemfoerelsen af den anfaegtede beslutning.

10 Ved kendelse af 21. maj 1990 har Rettens praesident bestemt, at begaeringen ikke kunne tages til foelge.

11 Ved Rettens kendelse (Foerste Afdeling) af 5. juli 1990 fik selskabet Eco System (herefter benaevnt "Eco System") tilladelse til at intervenere til stoette for sagsoegtes paastande. Ved Rettens kendelser (Foerste Afdeling) af 24. september 1990 fik Kontoret for De Europaeiske Forbrugerorganisationer (BEUC) og Det Forenede Kongeriges regering tilladelse til at intervenere til stoette for sagsoegtes paastande.

12 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Foerste Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse. Parterne har afgivet mundtlige indlaeg og besvaret Rettens spoergsmaal i retsmoedet den 17. april 1991. Praesidenten har erklaeret den mundtlige forhandling for afsluttet ved retsmoedets slutning.

13 Under sagen har sagsoegerne nedlagt foelgende paastande:

- Kommissionen for De Europaeiske Faellesskabers beslutning af 26. marts 1990 annulleres.

- Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

14 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:

- Frifindelse.

- Sagsoegerne tilpligtes at betale sagens omkostninger.

15 Eco System har nedlagt foelgende paastande:

- Sagsoegte frifindes.

- Sagsoegerne tilpligtes at betale sagens omkostninger.

16 Kontoret for De Europaeiske Forbrugerorganisationer (BEUC) har nedlagt foelgende paastande:

- Sagsoegte frifindes.

- Sagsoegerne tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder omkostningerne ved BEUC' s intervention.

17 Det Forende Kongeriges regering har nedlagt foelgende paastande:

- Sagsoegte frifindes.

- Sagsoegerne tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder omkostningerne ved Det Forenede Kongeriges intervention.

Realiteten

18 Til stoette for deres paastande har sagsoegerne i det vaesentlige fremfoert to anbringender. Det foerste anbringende gaar ud paa, at naar Kommissionen ikke har bevist, at der umiddelbart foreligger et retsstridigt forhold, var den ikke bemyndiget til at traeffe foreloebige forholdsregler. Det andet anbringende gaar ud paa, at Kommissionen ikke har foert bevis for uopsaettelighed, og for et alvorligt og uopretteligt tab for Eco System.

19 Foer behandlingen af de forskellige argumenter, som sagsoegerne har paaberaabt sig til stoette for deres paastand om annullation af den anfaegtede beslutning, bemaerkes - som Domstolen har fastslaaet i kendelsen af 17. januar 1980 (sag 792/79 R, Camera Care mod Kommissionen, Sml. s. 119) - at det tilkommer Kommissionen under udoevelsen af den kontrol, som paa konkurrenceomraadet er overdraget den ved Traktaten og ved forordning nr. 17, at afgoere i henhold til artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17, om der skal traeffes foreloebige forholdsregler, naar den faar forelagt en begaering herom. Disse forholdsregler skal dog vaere af foreloebig og sikrende karakter og boer begraenses til, hvad der er noedvendigt i den givne situation.

20 Som Domstolen i oevrigt har praeciseret i dom af 28. februar 1984 (forenede sager 228/82 og 229/82, Ford mod Kommissionen, Sml. s. 1129), skal de foreloebige forholdsregler, som Kommissionen kan fastsaette midlertidigt, ligge inden for rammerne af den endelige beslutning, som Kommissionen kan traeffe.

21 Ved udoevelsen af en legalitetskontrol med Kommissionens beslutning tilkommer det i denne sag Retten foerst at undersoege, om Kommissionen i sin beslutning med rette har antaget, at Peugeot' s adfaerd, nemlig at paalaegge sine generalagenter at naegte at saelge til en professionel mellemmand, som havde behoerig fuldmagt, umiddelbart forekom at overskride rammerne for, hvad der er tilladt i henhold til faellesskabsrettens relevante bestemmelser og saaledes rejste alvorlig tvivl om dens forenelighed med disse bestemmelser.

22 Det maa desuden undersoeges, om de trufne forholdsregler er af midlertidig og sikrende karakter og er begraenset til, hvad der er noedvendigt for at sikre den effektive udoevelse af Kommissionens ret til at traeffe beslutning, dvs. om det var uopsaetteligt at traeffe dem for - indtil Kommissionen har truffet realitetsafgoerelse - at undgaa risiko for alvorlige og uoprettelige skader, som i mangel af saadanne foreloebige forholdsregler ville foelge af en fortsaettelse af den omtvistede praksis.

A - Anbringendet vedroerende det manglende bevis for, at der umiddelbart foreligger et retsstridigt forhold

23 Efter sagsoegernes opfattelse har Kommissionen fortolket faellesskabsforordningerne urigtigt og har overskredet graenserne for sin kompetence. De har herved i det vaesentlige paaberaabt sig fire argumenter.

24 Sagsoegerne har for det foerste gjort gaeldende, at Kommissionens forordning (EOEF) nr. 123/85 af 12. december 1984 om anvendelse af Traktatens artikel 85, stk. 3, paa kategorier af salgs- og serviceaftaler vedroerende motorkoeretoejer (EFT 1985 L 15, s. 16, herefter benaevnt "forordning nr. 123/85") erklaerer Traktatens artikel 85, stk. 1, for uanvendelig paa eneforhandlingsaftaler og selektive forhandlingsaftaler indgaaet inden for automobilbranchen, naar de opfylder en raekke betingelser, som er fastsat i forordningen, bl.a. i artikel 3, nr. 11, som bestemmer, at fritagelsen ogsaa gaelder, naar forhandleren forpligter sig til "kun at saelge de af aftaleprogrammet omfattede motorkoeretoejer eller tilsvarende varer til endelige forbrugere, der goer brug af en mellemhandler, naar denne forinden skriftligt har faaet fuldmagt til at koebe ... et bestemt motorkoeretoej". Ifoelge sagsoegerne er disse betingelser opfyldt i den standardforhandlingsaftale, som Peugeot indgaar med sine forhandlere.

25 Da Kommissionen desuden i meddelelse 85/C 17/03 af 12. december 1984 vedroerende forordning nr. 123/85 (EFT 1985 C 17, s. 4, herefter benaevnt "meddelelse af 12. december 1984") har fortolket forordningens artikel 3, nr. 11, saaledes, at en mellemmand, "som udoever aktiviteter, der kan ligestilles med videresalg, ikke kan paaberaabe sig artikel 3, nr. 11, og kan paalaegges kontraktlige restriktioner af fabrikanten paa disse betingelser", mener sagsoegerne, at de med rette umiddelbart har kunnet antage, at Eco System' s virksomhed kunne ligestilles med videresalg i samme forstand som i Kommissionens meddelelse. Ifoelge sagsoegerne tilbyder Eco System forbrugeren en alternativ forsyningskilde til biler af maerket Peugeot paa betingelser svarende til en hvilken som helst bilforhandlers betingelser, fordi selskabet paatager sig forpligtelser med hensyn til maksimalpriser og leveringsfrister for disse biler, selv betaler den bil, som det koeber til den endelige kunde, finder og tilbyder finansiering af koebet og aabner salgssteder, navnlig i butikscentre (i dette tilfaelde i butikskaeden "Carrefour"), hvor bilerne er udstillet. Heraf fremgaar ifoelge sagsoegerne, at de foranstaltninger, som Peugeot har truffet i rundskrivelsen af 9. maj 1989 med henblik paa at beskytte sit selektive distributionssystem, for en umiddelbar betragtning er forenelige med den fritagelse, der er givet ved forordning nr. 123/85.

26 Kommissionen har heroverfor for det foerste anfoert, at Domstolen i dommen af 18. december 1986 (sag 10/86, VAG France, Sml. s. 4071) med hensyn til forordning nr. 123/85 har praeciseret, at det princip, der gaelder for konkurrencebegraensende aftaler, der kan paavirke samhandelen mellem medlemsstater, er, at de er forbudt, medmindre Kommissionen har erklaeret bestemmelserne i EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, uanvendelige i henhold til samme artikels stk. 3.

27 Efter sagsoegtes opfattelse er det noedvendigt, for at en endelig forbruger faktisk skal have reel mulighed for at koebe en bil hos et hvilket som helst medlem af det godkendte distributionsnet i en hvilken som helst medlemsstat, at forbrugeren kan benytte en mellemmand, som forud har faaet skriftlig fuldmagt til at koebe og i givet fald afhente et bestemt koeretoej. Imidlertid har forordning nr. 123/85 paa intet tidspunkt fastsat en sondring med hensyn til de faglige eller tilfaeldige egenskaber hos den mellemmand, som den endelige forbruger har givet fuldmagt til at koebe en bil i sit navn og for sin regning.

28 Intervenienten Eco System har fremhaevet, at det er forordning nr. 123/85, som fastsaetter de retlige rammer for erhvervet som mellemhandler inden for sektoren for motorkoeretoejer. Ifoelge Eco System definerer denne forordning de tre vaesentlige betingelser, paa hvilke den selektive distribution er forenelig med EOEF-Traktatens artikel 85. For det foerste den endelige forbrugers frie valg inden for Faellesskabets omraade af det sted, hvor han beslutter at erhverve sit koeretoej; for det andet forbuddet mod at laegge uberettigede hindringer i vejen for denne erhvervelse; og for det tredje den endelige forbrugers mulighed for at benytte en professionel mellemhandler, som tilbyder sin assistance ved koeb af et koeretoej i en anden medlemsstat. At udelukke den professionelle mellemhandler fra fordelene ved bestemmelserne i forordning nr. 123/85 ville i oevrigt efter Eco System' s opfattelse vaere ensbetydende med, at man hindrede den endelige forbruger i at erhverve det oenskede koeretoej til den mest fordelagtige pris hos en hvilken som helst godkendt generalagent i en hvilken som helst medlemsstat, naar henses til de mangfoldige skridt, der skal tages, og de komplicerede formaliteter i forbindelse med et motorkoeretoejs overgang fra ét land i Faellesskabet til et andet.

29 Under retsmoedet har Eco System benaegtet at have disponeret over noget lager af biler med henblik paa udstilling og salg. De eneste biler i selskabets besiddelse har vaeret dem, der var koebt i dets ordregiveres navn og for deres regning. Kun i et kort tidsrum mellem koeretoejernes ankomst og opfyldelsen af de administrative formaliteter, der skal ordnes foer overgivelsen til deres ejer, har disse koeretoejer vaeret under Eco System' s kontrol og har eventuelt vaeret udstillet i selskabets lokaler. En enkelt Peugeot-bil, som blev laant af en af Eco System' s ordregivere, har i oevrigt vaeret udstillet i "Carrefour"-forretningerne i en periode paa ca. ti dage. Sagsoegerne har ikke bestridt dette.

30 Det Forenede Kongerige har anfoert, at der er vaesentlige omstaendigheder, der umiddelbart taler for, at der foreligger en tilsidesaettelse af konkurrencereglerne, fordi det klart fremgaar af den udtrykkelige ordlyd af artikel 3, nr. 11 i forordning nr. 123/85, at den fritagelse, der gives ved denne bestemmelse, ikke gaelder, saafremt levering naegtes en mellemhandler, som forinden skriftligt har faaet fuldmagt til at koebe og eventuelt afhente et bestemt motorkoeretoej i den endelige forbrugers navn.

31 Det bemaerkes, at forordning nr. 123/85 i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 3, erklaerer artikel 85, stk. 1, uanvendelig paa visse kategorier af aftaler om distribution og service i forbindelse med og efter salg af motorkoeretoejer, for saa vidt disse aftaler opfylder en raekke betingelser, der er fastsat i forordningen.

32 Ifoelge forordningens artikel 3, nr. 11, gaelder fritagelsen i henhold til EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 3, ogsaa, naar forhandleren forpligter sig til "kun at saelge de af aftaleprogrammet omfattede motorkoeretoejer eller tilsvarende varer til endelige forbrugere, der goer brug af en mellemhandler, naar denne forinden skriftligt har faaet fuldmagt til at koebe og eventuelt afhente et bestemt motorkoeretoej".

33 Det fremgaar af denne bestemmelses opbygning, at dens formaal er at bevare muligheden for at benytte en mellemhandler paa betingelse af, at der er et direkte kontraktforhold mellem forhandleren og den endelige forbruger. Dette direkte kontraktforhold skal ifoelge forordning nr. 123/85 godtgoeres ved en forudgaaende skriftlig fuldmagt, som koeberen af koeretoejet giver mellemhandleren.

34 Ved rundskrivelsen af 9. maj 1989 har Peugeot instrueret sine generalagenter dels om ikke at modtage bestillinger paa koeretoejer af maerket Peugeot, som var nye eller indregistreret inden for de seneste tre maaneder, fra Eco System, uanset om dette selskab handlede for egen regning eller for sine ordregiveres regning, dels om ikke at levere saadanne koeretoejer til Eco System.

35 Det bemaerkes, at muligheden for at naegte at modtage bestillinger paa koeretoejer fra en mellemhandler og for ikke at levere ham saadanne koeretoejer, naar han handler i sine ordregiveres navn og for deres regning, ikke er hjemlet i artikel 3, nr. 11, i forordning nr. 123/85.

36 Det er imidlertid ikke godtgjort, at Eco System i det foreliggende tilfaelde, selv for saa vidt angaar koeretoejer, der har vaeret udstillet i selskabets lokaler og i "Carrefour"-forretningerne, har handlet over for Peugeot-nettets generalagenter uden for rammerne af de fuldmagter, som de endelige forbrugere har givet Eco System.

37 Kommissionen har derfor med rette antaget, at den naevnte rundskrivelse umiddelbart ikke synes at opfylde betingelserne i artikel 3, nr. 11, i forordning nr. 123/85 for fritagelse fra forbuddet i EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1.

38 For det andet har sagsoegerne gjort gaeldende, at Kommissionen ligeledes har tilsidesat retssikkerhedsprincippet, fordi den har fraveget den fortolkning, som den selv havde anlagt af artikel 3, nr. 11, i forordning nr. 123/85 i sin meddelelse af 12. december 1984. Denne tilsidesaettelse af retssikkerhedsprincippet forstaerkes efter sagsoegernes opfattelse af, at udkastet til rundskrivelsen i dette tilfaelde forud var blevet forelagt Kommissionens tjenestegrene, som ikke havde fremsat indvendinger.

39 Kommissionen mener, at sagsoegernes argument om retssikkerhed i forbindelse med meddelelsen af 12. december 1984 er uden betydning, da det i meddelelsen blot praeciseres, at naar en mellemhandler handler for en endelig forbrugers regning, tillader bestemmelserne i artikel 3, nr. 10 og 11, i forordning nr. 123/85 ikke, at det forbydes godkendte forhandlere i salgsnettet at levere til denne. Kommissionen har tilfoejet, at selv hvis det skal antages, at meddelelsen gaar ud over ordlyden af artikel 3, nr. 11, i den forstand, at det kan forbydes at levere til en mellemhandler, som har behoerig fuldmagt, kan meddelelsen i hvert fald ikke have forrang for retsreglen i forordning nr. 123/85.

40 Med hensyn til det anfoerte om, at udkastet til rundskrivelsen forud var blevet forelagt Kommissionens tjenestegrene, har denne anfoert, at dette udkast blev tilsendt den omkring den 18. april 1989 personligt til assisterende generaldirektoer Cadieux, Generaldirektoratet for Konkurrence (GD IV). Da denne blot svarede, at rundskrivelsen maatte undersoeges af hans tjenestegrene, saaledes at de problemer, som den rejste, kunne identificeres, paapegede Peugeot den 25. april s.aa. over for Cadieux, at den paagaeldende rundskrivelse burde anses for at vaere officielt tilsendt. Cadieux svarede herpaa sagsoegerne, at han ikke var i stand til at tage stilling, da de kompetente tjenestegrenes undersoegelse endnu ikke var afsluttet.

41 Kommissionen har i oevrigt anfoert, at selve tilsendelsen af udkastet til rundskrivelsen afsvaekker sagsoegernes opfattelse, hvorefter den naevnte rundskrivelses indhold klart er omfattet af den fortolkning af forordningens bestemmelser, som er anlagt i meddelelsen af 12. december 1984. Den har tilfoejet, at sagsoegerne burde have foretaget en lovformelig anmeldelse for at sikre sig absolut retssikkerhed med hensyn til spoergsmaalet, om det var noedvendigt for Kommissionens tjenestegrene at reagere.

42 Intervenienten Eco System har i denne forbindelse anfoert, at i modsaetning til, hvad sagsoegerne haevder, har Kommissionen i meddelelsen af 12. december 1984 klart afgraenset de tilfaelde, i hvilke det lovligt kan naegtes at saelge til visse tredjemaend, og det tilfaelde, hvor en tredjemand, som har en behoerig fuldmagt, ikke kan hindres i at udoeve sin virksomhed. Anden del af punkt I, 3, i meddelelsen sondrer nemlig mellem dels aktiviteter, der berettiger en naegtelse af salg, dels en virksomhed, som ikke berettiger en saadan naegtelse, da der med hensyn til forordning nr. 123/85 ikke kan vaere nogen tvivl om, at en tredjemand, hvis eksistens forud skriftligt er fremgaaet for forhandleren i distributionsnettet, og som handler i den endelige forbrugers navn og for dennes regning, skal kunne udoeve sin virksomhed uden hindring.

43 Intervenienten BEUC har anfoert, at forordning nr. 123/85, navnlig artikel 3, nr. 10 og 11, er tilstraekkelig klart til, at det ikke er noedvendigt at anvende den fortolkning, som er anlagt i meddelelsen af 12. december 1984. Under alle omstaendigheder kan meddelelsen efter BEUC' s opfattelse ikke aendre forordningens indhold, da Kommissionen ikke kan paatage sig forpligtelser, som er i strid med retsregler. BEUC har i oevrigt fremhaevet, at Peugeot allerede var blevet advaret om sin adfaerds ulovlighed ved en skrivelse - som blev inddraget i retsforhandlingerne af sagsoegte i duplikken - af 15. juni 1987 fra kontorchef Stoever i Kommissionens Generaldirektorat IV til Peugeot-Talbot SA som led i den undersoegelse, der var indledt efter klagen indgivet af Eco System den 25. oktober 1985 (se ovenfor, praemis 7). BEUC har derfor konkluderet, at sagsoegerne vidste, at saafremt meddelelsen har retlig betydning, hvilket ikke er tilfaeldet, ville den ikke give dem mulighed for at naegte at saelge motorkoeretoejer til en mellemhandlers kunder, naar denne forud har faaet behoerig skriftlig fuldmagt.

44 Det Forenede Kongeriges regering har anfoert, at Kommissionens meddelelse ikke kan fravige bestemmelserne i forordning nr. 123/85, og at den, fortolket korrekt, heller ikke har til formaal at goere det. Denne regering mener foelgelig, at Peugeot' s argumenter herom, saafremt de blev lagt til grund, i vidt omfang ville beroeve forordningens artikel 3, nr. 11, dens betydning og vaesentligt begraense det felt, inden for hvilket de professionelle mellemhandlere har mulighed for at drive virksomhed paa dette omraade.

45 Over for disse faktiske og retlige omstaendigheder, og uden at det er noedvendigt paa dette trin at udtale sig om den retlige betydning af meddelelsen af 12. december 1984 eller om, hvorledes begrebet "aktiviteter, der kan ligestilles med videresalg" skal fortolkes, bemaerkes, at ifoelge selve ordlyden af Kommissionens meddelelse skal "den europaeiske forbruger ... kunne benytte den bistand, der tilbydes af personer eller virksomheder ved koeb af et nyt motorkoeretoej i en anden medlemsstat" (punkt I, 3). Umiddelbart synes der ikke at vaere noget til hinder for, at den endelige forbruger kan benytte en professionel mellemhandler ved koeb af et nyt koeretoej. Den eneste forpligtelse, som artikel 3, nr. 11, i forordning nr. 123/85 paalaegger mellemhandleren eller den endelige forbruger - en forpligtelse, der ligeledes naevnes i punkt I, 3, i meddelelsen - er forpligtelsen til forud skriftligt at godtgoere over for forhandleren i distributionsnettet, at mellemhandleren ved koeb og afhentning af koeretoejet handler i den endelige forbrugers navn og for dennes regning.

46 Det kan foelgelig ikke umiddelbart konkluderes, at meddelelsen af 12. december 1984 med henvisningen til "... tredjemand ... [der] udoever aktiviteter, der kan ligestilles med videresalg" sigter til udelukkelse af professionelle mellemhandlere, som forud har faaet skriftlig fuldmagt af koeberen.

47 Endvidere bemaerkes, at selv om sagsoegerne har tilstillet Kommissionens tjenestegrene udkastet til rundskrivelsen ca. tre uger foer, den blev udsendt til generalagenterne i Peugeot' s forhandlernet, har sagsoegerne ikke foretaget nogen formel anmeldelse med henblik paa at opnaa en individuel erklaering om, at artikel 85, stk. 1, ikke fandt anvendelse paa den naevnte rundskrivelse. I det foreliggende tilfaelde kunne kun en saadan anmeldelse forpligte Kommissionens tjenestegrene til at reagere og saaledes sikre sagsoegerne den retssikkerhed, som de oensker at paaberaabe sig med hensyn til den omtvistede rundskrivelses lovlighed i forhold til EOEF-Traktatens artikel 85 og bestemmelserne i forordning nr. 123/85. Efter modtagelsen af Eco System' s klage og af udkastet til Peugeot' s rundskrivelse har Kommissionen under alle omstaendigheder to gange anmodet sagsoegerne om oplysninger og har senere, den 6. december 1989, tilsendt dem to meddelelser af klagepunkter vedroerende hhv. fastsaettelsen af foreloebige forholdsregler og hovedsagen.

48 Endelig bemaerkes i denne forbindelse, at sagsoegerne, som det fremgaar af den naevnte skrivelse af 15. juni 1987 fra Stoever, allerede kendte Kommissionens tjenestegrenes opfattelse af spoergsmaalet om, hvorvidt nogle mellemhandleres virksomhed kunne ligestilles med en ikke-godkendt forhandlers virksomhed, og navnlig af begrebet "aktiviteter, der kan ligestilles med videresalg", som omhandlet i meddelelsen af 12. december 1984. I denne skrivelses punkt 3, afsnit 2, blev det klart anfoert, at "i det omfang en mellemhandler paatager sig den form for virksomhedsrisiko, som er karakteristisk for en servicevirksomhed, og ikke en virksomhedsrisiko af samme art ... som den, der er karakteristisk for virksomhed med koeb og videresalg, kan denne mellemhandlers virksomhed ikke betegnes som aktiviteter, der kan ligestilles med 'videresalg' i meddelelsens forstand". I den naevnte skrivelse konkluderede Kommissionens tjenestegrene, at Peugeot samt de virksomheder, der var tilsluttet selskabets distributionsnet, skulle afholde sig fra at naegte eller lade naegte levering til mellemhandlere som f.eks. Eco System, der havde behoerig fuldmagt, og paalagde Peugeot at underrette medlemmerne af sit salgsnet i Belgien og i Luxembourg herom ved rundskrivelse.

49 Det foelger af det foregaaende, at sagsoegerne ikke kan anfaegte beslutningen under henvisning til en tilsidesaettelse af retssikkerhedsprincippet.

50 Sagsoegerne har for det tredje gjort gaeldende, at ifoelge Domstolens praksis (dom af 28.2.1984, forenede sager 228/82 og 229/82, Ford, praemis 19 og 22) skal de foreloebige forholdsregler, som Kommissionen kan traeffe, ligge inden for rammerne af, hvad der kan fastsaettes i en endelig beslutning, og Kommissionen er ikke berettiget til ved en foreloebig beslutning at omdanne en betingelse for fritagelse eller opretholdelse af denne til et saerskilt eksigibelt paalaeg, der ikke giver den paagaeldende virksomhed nogen valgmulighed. Det er imidlertid det, Kommissionen har gjort ved at udstede den omtvistede beslutning.

51 Kommissionen har henvist til, at Ford-dommen er afsagt, foer forordning nr. 123/85 traadte i kraft, og har anfoert, at den nuvaerende situation er helt anderledes end den, der laa til grund for den dom, som sagsoegerne har paaberaabt sig, da den foreloebige beslutning i dette tilfaelde netop ligger inden for rammerne af den paataenkte endelige beslutning. Ifoelge Kommissionen omfatter den endelige beslutning, ud over konstateringen af, at rundskrivelsen er en tilsidesaettelse af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, ophaevelse for de paagaeldende lande (Belgien, Luxembourg og Frankrig) af den fritagelse, der er givet ved forordning nr. 123/85, hvilket forordningens artikel 10, stk. 2, giver mulighed for.

52 BEUC har i denne forbindelse anfoert, at den samordnede praksis, som rundskrivelsen af 9. maj 1989 har til formaal at indfoere, ikke er omfattet af den fritagelse efter kategori, som er givet ved forordning nr. 123/85, og heller ikke er omfattet af en ansoegning om individuel fritagelse. Efter BEUC' s opfattelse kan Kommissionen under disse omstaendigheder begraense sig til at konstatere, at denne praksis er i strid med Traktatens artikel 85, stk. 1, uafhaengigt af en eventuel tilbagekaldelse af fritagelsen efter kategori, for saa vidt angaar standardeneforhandlingskontrakter. En foreloebig forholdsregel, der forpligter de beroerte virksomheder til at bringe en overtraedelse til ophoer, ligger efter BEUC' s opfattelse helt inden for rammerne af den endelige beslutning, som kan traeffes.

53 Det Forenede Kongerige har anfoert, at de trufne foreloebige forholdsregler ligger inden for rammerne af enhver endelig beslutning, som Kommissionen kan traeffe, og at den foreliggende situation er helt forskellig fra den, som maatte tages i betragtning i Ford-sagen.

54 Det bemaerkes, at som det fremgaar af Ford-dommen (praemis 19), skal "de foreloebige forholdsregler ... ligge inden for rammerne af, hvad der kan fastsaettes i en endelig beslutning i medfoer af artikel 3 (i forordning nr. 17)". I naevnte dom fremhaevede Domstolen, at da genstanden for hovedproceduren var hovedforhandleraftalen mellem Ford AG og selskabets generalagenter, laa et paabud om at bringe "en naegtelse (af at levere) ..., hvilket ifoelge Kommissionen hverken er i strid med Traktatens artikel 85 eller artikel 86", til ophoer, ikke inden for, hvad der kan fastsaettes i en eventuel endelig beslutning, som Kommissionen kan traeffe i henhold til artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17 (dommens praemis 20 og 21).

55 I den anfaegtede beslutning har Kommissionen derimod inden for rammerne af en procedure i henhold til artikel 3 i forordning nr. 17, hvis formaal er en vurdering af lovligheden af den rundskrivelse, som Peugeot har tilsendt sine generalagenter, i forhold til EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1, og navnlig bestemmelserne i forordning nr. 123/85, begraenset sig til at paalaegge sagsoegerne inden for de rammer, som fastsaettes i beslutningen selv, at udsaette gennemfoerelsen af den naevnte rundskrivelse, indtil der var truffet beslutning i hovedproceduren, dvs. delvis og foreloebigt at genindfoere den tidligere bestaaende situation med hensyn til modtagelse af bestillinger og levering af koeretoejer til Eco System, en mellemhandler, der handlede i sine ordregiveres navn og for deres regning.

56 Til forskel fra den situation, som Domstolen skulle tage stilling til i Ford-sagen, vedroerer den omtvistede rundskrivelse i dette tilfaelde hovedproceduren. Den endelige beslutning, som Kommissionen skal traeffe ved procedurens afslutning, vedroerer nemlig spoergsmaalet, om den naevnte rundskrivelse er en overtraedelse af EOEF-Traktatens artikel 85, stk. 1.

57 Heraf foelger, at de sikrende foranstaltninger, som Kommissionen har truffet, ligger inden for rammerne af den endelige beslutning, som den skal traeffe, og det er foelgelig med urette, at sagsoegerne har gjort gaeldende, at Kommissionen ved disse foranstaltninger har aendret en betingelse for opretholdelse af en fritagelse til et saerskilt eksigibelt paabud.

58 Sagsoegerne har endelig gjort gaeldende, at Kommissionen i det foreliggende tilfaelde ikke var bemyndiget til at traeffe foreloebige forholdsregler, fordi situationen ikke var tilstraekkeligt retligt klar, og fordi Kommissionen ikke har godtgjort, at der var tale om en hoejst sandsynlig overtraedelse. De har til stoette for deres opfattelse henvist til Sir Gordon Slynn' s forslag til afgoerelse (til dommen af 28.2.1984, Ford, Sml. s. 1164, jf. s. 1168) samt til Rettens praesidents kendelse i sagen om foreloebige forholdsregler i naervaerende sag (kendelse af 21.5.1990, sag T-23/90 R, Peugeot mod Kommissionen, Sml. II, s. 195), hvorefter nogle af de spoergsmaal, som opstaar i naervaerende sag, rejser alvorlige fortolkningsproblemer.

59 Kommissionen har heroverfor anfoert, at sagsoegerne fordrejer ordlyden af Rettens praesidents kendelse i forhold til dens kontekst, og har anfoert, at sagsoegernes opfattelse indebaerer, at kravet om konstatering af, at der - naar der traeffes afgoerelse om foreloebige forholdsregler - umiddelbart synes at foreligge en overtraedelse, sidestilles med det krav om sikkerhed, som ligger i den endelige beslutning, hvilket er i strid med Domstolens faste praksis (kendelser af 16.1.1975, sag 3/75 R, Johnson og Firth Brown mod Kommissionen, Sml. s. 6; af 21.8.1981, sag 232/81 R, Agricola Commericiale Olio Srl. m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 2199; af 4.3.1982, sag 42/82 R, Kommissionen mod Frankrig, Sml. s. 856, og af 21.5.1990, sag T-23/90 R, Peugeot). Sagsoegte har saaledes konkluderet, at eventuelle problemer i forbindelse med fortolkningen af begrebet aktiviteter, der kan ligestilles med videresalg, paa ingen maade er uforenelige med den konstatering af, at der umiddelbart foreligger en overtraedelse, som goer det muligt at traeffe foreloebige forholdsregler af begraenset omfang.

60 Efter Det Forenede Kongeriges regerings opfattelse fremgaar det, at der er velunderbyggede holdepunkter for at antage, at Peugeot' s adfaerd er i strid med EOEF-Traktatens konkurrenceregler. Kommissionen har derfor vaeret berettiget til at handle, som den har gjort, indtil de faktiske omstaendigheder blev endeligt fastslaaet, og der blev fundet passende loesninger paa de rejste retlige spoergsmaal.

61 Det bemaerkes, at under en sag vedroerende lovligheden af en beslutning, hvorved Kommissionen har fastsat foreloebige forholdsregler, kan kravet om konstatering af, at der umiddelbart foreligger en overtraedelse, ikke sidestilles med det krav om sikkerhed, som en endelig beslutning skal opfylde.

62 Som Retten har konstateret ovenfor i praemis 37, synes den rundskrivelse, som Peugeot har sendt til sine generalagenter, umiddelbart at overskride rammerne for, hvad der er tilladt i henhold til forordning nr. 123/85, navnlig dennes artikel 3, nr. 11, for saa vidt den er til hinder for, at de endelige forbrugere har mulighed for at erhverve koeretoejer gennem en tredjemand, som har behoerig skriftlig fuldmagt.

63 Kommissionen har saaledes med rette kunnet antage, at den omtvistede rundskrivelse umiddelbart syntes at rejse alvorlig tvivl om dens lovlighed i forhold til Traktatens konkurrenceregler, hvilket bemyndigede den til at traeffe de foreloebige forholdsregler, indtil der var truffet beslutning i hovedproceduren.

64 Det foelger af det foregaaende, at det af sagsoegerne fremfoerte anbringende om, at det ikke er retligt godtgjort, at der umiddelbart foreligger en overtraedelse, ikke kan laegges til grund.

B - Anbringendet om manglende begrundelse for beslutningen med hensyn til beviset for opsaettelighed og eksistensen af et alvorligt og uopretteligt tab for Eco System

65 Sagsoegerne har endvidere gjort gaeldende, at Kommissionen ikke har foert bevis for uopsaettelighed og for, at der foreligger et alvorligt og uopretteligt tab for Eco System. De har herved i det vaesentlige fremfoert to argumenter.

66 For det foerste har sagsoegerne gjort gaeldende, at Kommissionen hverken har foert bevis for, at Eco System har vaeret naer ved at gaa konkurs, eller for, at der er aarsagssammenhaeng mellem selskabets oekonomiske situation og Peugeot' s omtvistede rundskrivelse. Sagsoegerne haevder tvaertimod, at Eco System' s regnskaber, saaledes som de er udarbejdet den 31. august 1989, afspejler en driftssituation, der ikke blot er normal, men i klar fremgang, og saaledes giver det "uigendrivelige" bevis for, at Eco System ikke er ved at forsvinde. I oevrigt har sagsoegerne anfoert, at Eco System fortsat i sine annoncer tilbyder salg af Peugeot-koeretoejer. Denne tilstedevaerelse paa markedet og denne gunstige oekonomiske situation udelukker efter sagsoegernes opfattelse aabenbart, at der kan vaere tale om uopsaettelighed, hvilket er grundlaget for de trufne foreloebige forholdsregler.

67 Kommissionen har indledningsvis bemaerket, at selv om det er rigtigt, at den kun kan traeffe foreloebige forholdsregler, saafremt det godtgoeres, at der er tale om uopsaettelighed, staar det dog fast, at denne uopsaettelighed kan foelge af risikoen for, at der indtraeder en situation, som vil kunne medfoere et alvorligt og uopretteligt tab (Domstolens kendelser af 17.1.1980, Camera Care mod Kommissionen, grund 1, og af 29.9.1982, forenede sager 229/82 og 228/82 R, Ford mod Kommissionen, grund 13, Sml. s. 3091, jf. s. 3101).

68 Med hensyn til beviset for uopsaettelighed har sagsoegte anfoert, at det fremgaar af den anfaegtede beslutning, navnlig dens punkt 15 og 21, at de omstaendigheder, paa grundlag af hvilke man har konstateret, at en indgriben er uopsaettelig, staar i forbindelse med rundskrivelsens direkte og indiskutable indvirkning paa Eco System' s aktiviteter. Kommissionen har i denne forbindelse naevnt, at efter udsendelsen af den omtvistede rundskrivelse faldt antallet af Peugeot-koeretoejer indfoert af Eco System fra Belgien og Luxembourg med 93%. Kommissionen har tilfoejet, at mens Peugeot' s indfoersler af koeretoejer i 1988 udgjorde 35,23% af Eco System' s virksomhed, faldt dette tal i oevrigt til 5,36% for perioden fra maj til december 1989.

69 Sagsoegte har desuden anfoert, at den omstaendighed, at Eco System efter rundskrivelsens udsendelse fortsat tilbyder Peugeot-koeretoejer, er uden betydning, da det er saedvanligt, at Eco System, naar selskabet staar over for de forsyningsproblemer, som det anser for at foelge af ulovlig adfaerd, fortsat fremmer transaktioner, i hvilke det virker som mellemhandler, der er beskyttet af faellesskabsrettens bestemmelser. Det samme gaelder med hensyn til argumenterne om Eco System' s regnskaber, for saa vidt disse regnskaber vedroerer det regnskabsaar, der sluttede den 31. august 1989, og for saa vidt det fremgaar af saavel skemaet i beslutningens punkt 15 som af de skemaer, der er indeholdt i svarskriftet, at den negative virkning af rundskrivelsen isaer er blevet maerkbar fra juli 1989.

70 Eco System har blot henvist til, at det faldende salg, som selskabet har registreret efter udsendelsen af den omtvistede rundskrivelse, har vaeret yderst foeleligt, fordi selskabets omsaetning efter at vaere faldet til halvdelen i de foerste tre maaneder, derefter faldt til en tredjedel og dernaest til en fjerdedel af omsaetningen for samme maaned i det foregaaende aar.

71 Det Forenede Kongerige mener, at selv hvis Eco System kunne overleve uden indfoerelse af foreloebige forholdsregler, er det meget tvivlsomt, om en senere udbetaling af erstatning paa passende maade kan opveje det tab, som i mellemtiden er paafoert selskabets virksomhed.

72 Det bemaerkes - saaledes som det fremgaar af oplysningerne i punkt 15 i Kommissionens beslutning, der ikke er blevet bestridt af parterne - at antallet af Peugeot-koeretoejer indfoert af Eco System fra Belgien og Luxembourg efter udsendelsen af den omtvistede rundskrivelse er faldet med 93%, mens indfoerslerne af koeretoejer af dette maerke indtil da udgjorde ca. en tredjedel af Eco System' s virksomhed. En saadan situation kan bringe selve denne virksomheds eksistens i fare, idet denne beroeves en vaesentlig del af sine indtaegtskilder og, saafremt situationen vedvarer, risikerer at maatte indstille sin virksomhed og saaledes lide et alvorligt og uopretteligt tab. Argumentet om, at Eco System' s regnskaber afsluttet den 31. august 1989 afspejler ikke blot normale resultater, men en klar fremgang, kan herved ikke laegges til grund, idet disse regnskaber ikke kan afspejle virkningerne af den rundskrivelse, der blev udsendt til generalagenterne i salgsnettet mindre end fire maaneder tidligere.

73 Sagsoegerne har for det andet anfoert, at Kommissionens foreloebige forholdsregler ikke rammer Eco System, men derimod Peugeot, fordi de uigenkaldeligt skaber en alvorlig forstyrrelse i distributionsnettet og skader koncernens image og dens eneforhandlingsnets trovaerdighed, idet det saaledes mister sin taethed. Efter sagsoegernes opfattelse er Kommissionens beslutning ensbetydende med, at man midlertidigt suspenderer de rettigheder, som distributionsnettets medlemmer har i henhold til forordning nr. 123/85, og at man foelgelig tilintetgoer Peugeot' s eneforhandlingsnets eksistensberettigelse. Sagsoegerne har heraf konkluderet, at det tab, som de har lidt, gaar ud over de tilladte konsekvenser af en saedvanlig anvendelse af EOEF-Traktatens konkurrenceregler.

74 Kommissionen har heroverfor anfoert, at sagsoegernes klagepunkt, hvorefter Peugeot skulle vaere ramt af et alvorligt og uopretteligt tab, har vaeret et af hovedargumenterne i sagen om foreloebige forholdsregler og som saadan allerede er blevet forkastet ved Rettens praesidents kendelse af 22. maj 1990. I oevrigt har Kommissionen fremhaevet, at antallet af koeretoejer, der beroeres af de foreloebige forholdsregler, som den har truffet, kun udgoer 0,24% af det samlede antal indregistreringer af Peugeot-koeretoejer i Frankrig i 1988. Den foreliggende interesseafvejning bekraefter saaledes, at den omtvistede beslutning er berettiget. Sagsoegte har i oevrigt anfoert, at der ved den interesseafvejning, som den skal henholde sig til, ogsaa skal tages hensyn til dels interesserne hos de franske endelige forbrugere, som i overensstemmelse med de principper, der ligger til grund for EOEF-Traktatens artikel 85 og forordning nr. 123/85, oensker at forsyne sig i andre medlemsstater, dels til den almene interesse i opretholdelse af en effektiv konkurrencestruktur saavel "intrabrand" (inden for det samme maerke) som "interbrand" (mellem forskellige maerker).

75 BEUC har bestridt, at Peugeot har lidt noget tab, og har dels anfoert, at de foreloebige forholdsregler goer det muligt for sagsoegerne kun at saelge 1 211 koeretoejer til Eco System' s kunder om aaret, selv hvis Eco System handler paa grundlag af en forudgaaende skriftlig fuldmagt, dels at Eco System' s virksomhed skaffer kunder til sagsoegernes distributionsnet, ikke blot med hensyn til salg af Peugeot-biler, men ogsaa med hensyn til vedligeholdelse og service efter salg.

76 Det bemaerkes, at ved at fastsaette de aarlige transaktioners omfang til at vaere lig med det, som Eco System havde opnaaet i loebet af de tolv maaneder, der gik forud for udsendelsen af den omtvistede rundskrivelse, begraenser Kommissionens beslutning sig til paa dette trin af sagens behandling, alene til fordel for Eco System og indtil der traeffes endelig beslutning, at viderefoere en allerede bestaaende situation, som i betragtning af indvirkningen paa det samlede antal salg foretaget af Peugeot' s distributionsnet i Frankrig, udgoer en procentdel paa ca. 0,24%, og som foelgelig kun har minimal indflydelse paa Peugeot' s eneforhandlingsnets funktion. Det kan derfor ikke goeres gaeldende, at de foreloebige forholdsregler, som Kommissionen har fastsat, kan paafoere sagsoegerne et alvorligt og uopretteligt tab ved uigenkaldeligt at skade Peugeot' s image og dets eneforhandlingsnets trovaerdighed.

77 Det foelger af det foregaaende, at anbringendet om manglende begrundelse, for saa vidt angaar beviset for uopsaettelighed og for, at der foreligger et alvorligt og uopretteligt tab for Eco System, heller ikke kan laegges til grund, og at sagsoegte foelgelig boer frifindes.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

78 Ifoelge artikel 69, stk. 2, i Domstolens procesreglement, som i henhold til artikel 11, stk. 3, i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 finder tilsvarende anvendelse paa sager for Retten, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Rettens procesreglement (EFT 1991 L 136, s. 1), fastsat den 2. maj 1991, er traadt i kraft den 1. juli 1991 i henhold til dets artikel 130. Skoent artikel 87, stk. 2, i Rettens procesreglement ligeledes bestemmer, at det paalaegges den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom, bestemmes det dog i stk. 4, til forskel fra Domstolens procesreglement, at medlemsstater og institutioner, der er indtraadt i en sag, baerer deres egne omkostninger. Da Det Forenede Kongerige er indtraadt i sagen, maa det afgoeres, hvilke processuelle regler, der gaelder i denne sag for fordelingen af omkostningerne.

79 Ifoelge artikel 73, litra b), i Domstolens procesreglement [artikel 91, litra b), i Rettens procesreglement] kan noedvendige udgifter, som parterne har afholdt med henblik paa sagens behandling, isaer rejse- og opholdsudgifter og vederlag til befuldmaegtigede, raadgivere eller advokater, kraeves erstattet.

80 Reglerne om kriterierne for fordeling af udgifterne er til dels materiel ret, for saa vidt de direkte paavirker sagens parters interesser. Da Rettens procesreglement traadte i kraft, var den mundtlige forhandling i denne sag allerede afsluttet, og sagen var optaget til dom. I naervaerende tilfaelde kan det ikke antages, at de gaeldende regler paa omraadet kan variere alt efter den uforudsigelige dato for dommens afsigelse, naar hele sagens behandling har fundet sted under det tidligere procesreglements gyldighedsperiode. Derfor vil de relevante bestemmelser i Domstolens procesreglement vaere at anvende.

81 Da sagsoegerne har tabt sagen, boer de i henhold til artikel 69, stk. 2, i Domstolens procesreglement in solidum betale sagens omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen om foreloebige forholdsregler samt intervenienternes omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

RETTEN (Foerste Afdeling)

1) Sagsoegte frifindes.

2) Sagsoegerne betaler sagens omkostninger in solidum, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen om foreloebige forholdsregler samt intervenienternes omkostninger.