Domstolens Dom (Femte Afdeling) af 15. juni 1999. - Straffesag mod Sami Heinonen. - Anmodning om præjudiciel afgørelse: Helsingin käräjäoikeus - Finland. - Varer der indføres i rejsendes personlige bagage - Rejsende fra tredjelande - Afgiftsfritagelse - Indførselsforbud forbundet med et mindsteophold i udlandet. - Sag C-394/97.



Samling af Afgørelser 1999 side I-03599



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

Faelles toldtarif - afgiftsfritagelse for varer, der indfoeres i rejsendes personlige bagage - harmonisering af lovgivningerne - fritagelse for omsaetningsafgifter og punktafgifter - varer, der indfoeres i rejsendes personlige bagage - nationale bestemmelser, der med henblik paa at beskytte hensyn af almen interesse forbyder eller begraenser rejsende fra tredjelandes indfoersel af bestemte varer - lovligt - begraensninger for indfoersel af alkoholholdige drikkevarer paa grundlag af rejsens tidsmaessige varighed - forholdsmaessighed

(Raadets forordning nr. 918/83; Raadets direktiv 69/169)

Sammendrag

Forordning nr. 918/83 om en faellesskabsordning vedroerende fritagelse for import- og eksportafgifter og direktiv 69/169 om fritagelse for omsaetningsafgifter og punktafgifter ved indfoersel i den internationale rejsetrafik er ikke til hinder for nationale bestemmelser, der af hensyn til den offentlige saedelighed, den offentlige orden, den offentlige sikkerhed eller beskyttelse af menneskers liv og sundhed forbyder eller begraenser rejsende fra tredjelandes indfoersel af bestemte varer, og er i princippet heller ikke til hinder for, at saadanne bestemmelser med henblik paa at sikre den offentlige orden begraenser rejsende fra tredjelandes indfoersel af alkoholholdige drikkevarer. Naevnte forordning og direktiv er heller ikke til hinder for nationale bestemmelser, der ud fra oensket om at bekaempe de forstyrrelser af den offentlige orden, som er for forbundet med alkoholforbrug, begraenser rejsende fra tredjelandes indfoersel af alkoholholdige drikkevarer paa grundlag rejsens tidsmaessige varighed.

Hverken forordningen eller direktivet, som har til formaal at undgaa uoverensstemmelser med hensyn til afgiftsfritagelse, henholdsvis at harmonisere fritagelse for omsaetningsafgifter og punktafgifter ved indfoersel i den internationale rejsetrafik, er til hinder for, at medlemsstaterne goer brug af forbud eller restriktioner vedroerende indfoersel eller udfoersel, som er begrundet i ovennaevnte hensyn. Hvad naermere angaar restriktioner vedroerende indfoersel paa grundlag af rejsens tidsmaessige varighed, overholder saadanne bestemmelser proportionalitetsprincippet, naar de dels er formaalstjenlige, for saa vidt som de kun indebaerer en begraenset undtagelse fra Faellesskabets ordning med told- og afgiftsfritagelse for rejsende, dels fremstaar som vaerende noedvendige, idet alternative foranstaltninger ikke synes at vaere tilstraekkelig effektive til at naa det forfulgte maal.

Dommens præmisser

1 Ved kendelse af 5. november 1997, indgaaet til Domstolen den 25. november 1997, har Helsingin kaeraejaeoikeus i medfoer af EF-traktatens artikel 177 (nu artikel 234 EF) forelagt tre praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af Raadets forordning (EOEF) nr. 918/83 af 28. marts 1983 om en faellesskabsordning vedroerende fritagelse for import- og eksportafgifter (EFT L 105. s. 1) og af Raadets direktiv 69/169/EOEF af 28. maj 1969 om harmonisering af lovgivning om fritagelse for omsaetningsafgifter og punktafgifter ved indfoersel i den internationale rejsetrafik (EFT 1969 I, s. 218).

2 Disse spoergsmaal er blevet forelagt i forbindelse med en straffesag, som er rejst mod Sami Heinonen for overtraedelse af § 10 i alkoholilaki (herefter »alkoholloven«), som aendret ved lov nr. 287/96, og af § 8, stk. 1, i alkoholijuomista ja vaekiviinasta annettu asetus (bekendtgoerelse om alkoholholdige drikkevarer og spiritus, som aendret ved bekendtgoerelse nr. 288/96, herefter »bekendtgoerelsen«).

Faellesskabsretten

3 Raadets forordning (EF) nr. 3285/94 af 22. december 1994 om den faelles importordning og om ophaevelse af forordning (EF) nr. 518/94 (EFT L 349, s. 53) - der ifoelge sin artikel 1 gaelder for »indfoersel af varer, som har oprindelse i tredjelande, med undtagelse af ... varer med oprindelse i visse tredjelande, der er opfoert i Raadets forordning (EF) nr. 519/94 om den faelles ordning for indfoersel fra visse tredjelande« - bestemmer i artikel 24, stk. 2, litra a), nr. i):

»2. a) Med forbehold af andre faellesskabsbestemmelser er denne forordning ikke til hinder for, at medlemsstaterne vedtager eller anvender:

i) forbud, kvantitative restriktioner eller tilsynsforanstaltninger, der er begrundet i hensynet til den offentlige saedelighed, den offentlige orden, den offentlige sikkerhed, beskyttelse af menneskers og dyrs liv og sundhed, bevarelse af planter, beskyttelse af nationale skatte af kunstnerisk, historisk eller arkaeologisk vaerdi eller beskyttelse af industriel og kommerciel ejendomsret.«

4 Raadets forordning (EF) nr. 519/94 af 7. marts 1994 om den faelles ordning for indfoersel fra visse tredjelande og ophaevelse af Raadets forordning (EOEF) nr. 1765/82, nr. 1766/82 og nr. 3420/83 (EFT L 67, s. 89) indeholder i artikel 19, stk. 2, litra a), nr. i), en tilsvarende bestemmelse.

5 Forordning nr. 918/83 fastlaegger ifoelge sin artikel 1 »de tilfaelde, hvor der paa grund af saerlige omstaendigheder indroemmes fritagelse for import- og eksportafgifter«. Ifoelge anden betragtning til forordningen drejer det sig om forhold, hvor der paa grund af »de saerlige omstaendigheder, hvorunder varerne indfoeres, ikke er behov for at anvende de saedvanlige foranstaltninger til beskyttelse af oekonomien«.

6 Det anfoeres i niende betragtning til forordning nr. 918/83, at forordningen »ikke (er) til hinder for, at medlemsstaterne goer brug af saadanne forbud eller restriktioner vedroerende indfoersel eller udfoersel, som er begrundet i hensynet til den offentlige saedelighed, den offentlige orden, den offentlige sikkerhed, beskyttelse af menneskers og dyrs liv og sundhed, beskyttelse af planter, beskyttelse af nationale skatte af kunstnerisk, historisk eller arkaeologisk vaerdi, eller beskyttelse af industriel og kommerciel ejendomsret«.

7 Artikel 45 i forordning nr. 918/83 bestemmer:

»1. Med forbehold af artikel 46-49 indroemmes der fritagelse for importafgifter for varer, der fra et tredjeland indfoeres i rejsendes personlige bagage i ikke-erhvervsmaessigt oejemed.

2. I stk. 1 forstaas ved

a) ...

b) indfoersel 'i ikke-erhvervsmaessigt oejemed': indfoersel, som

- finder sted lejlighedsvis og

- udelukkende bestaar af varer bestemt til den rejsendes personlige brug eller til brug for dennes familie, eller som er beregnet til gaver; saadanne varer maa med hensyn til hverken beskaffenhed eller maengde give anledning til tvivl om, at indfoerslen sker i ikke-erhvervsmaessigt oejemed.«

8 Forordningens artikel 46 fastsaetter for bestemte varer de maksimale maengder, som afgiftsfritagelsen i henhold til artikel 45, stk. 1, er begraenset til. Den fastsaetter ikke nogen maksimal maengde for oel.

9 For saa vidt angaar andre end de i artikel 46 opregnede varer, begraenser artikel 47, stk. 1, i forordning nr. 918/83, som affattet ved Raadets forordning (EF) nr. 355/94 af 14. februar 1994 (EFT L 46, s. 5), afgiftsfritagelsen til en samlet vaerdi af 175 ECU pr. rejsende.

10 Artikel 49, stk. 1, i forordning nr. 918/83 bestemmer:

»1. Medlemsstaterne kan fastsaette en lavere vaerdi og/eller maengde for varer, der kan indfoeres afgiftsfrit, naar saadan indfoersel foretages af

- personer, der har deres bopael i graenseomraadet

- graensearbejdere

- personale paa transportmidler, der er indsat i trafikken mellem tredjelande og Faellesskabet.

...«

11 Artikel 1 i direktiv 69/169, som affattet ved Raadets fjerde direktiv 78/1033/EOEF af 19. december 1978 (EFT L 366, s. 31) og ved Raadets direktiv 94/4/EF af 14. februar 1994 om aendring af direktiv 69/169/EOEF og 77/388/EOEF og om forhoejelse af vaerdien af den afgiftsfrie indfoersel for rejsende fra tredjelande og af graensen for afgiftsfrie koeb i forbindelse med rejser inden for Faellesskabet (EFT L 60, s. 14), bestemmer:

»1. Varer, som rejsende, der kommer fra tredjelande, medfoerer i deres personlige bagage, fritages for omsaetningsafgifter og punktafgifter ved indfoerslen, for saa vidt denne ikke har erhvervsmaessig karakter, og varernes samlede vaerdi ikke overstiger 175 ECU pr. person.«

12 Ifoelge artikel 4 i direktiv 69/169 skal hver medlemsstat med hensyn til afgiftsfri indfoersel af de varer, som bestemmelsen opregner, fastsaette visse kvantitative begraensninger. Denne bestemmelse fastsaetter ikke nogen kvantitativ begraensning for indfoerslen af oel og foreskriver heller ikke nogen begraensning for indfoerslen af alkoholholdige drikkevarer afhaengig af rejsens varighed.

13 Artikel 3 i direktiv 69/169 indeholder med hensyn til indfoersel af ikke-erhvervsmaessig karakter den samme definition som artikel 45 i forordning nr. 918/83.

14 I henhold til artikel 5 i direktiv 69/169 kan medlemsstaterne fastsaette en lavere vaerdi og/eller maengde for varer, der kan indfoeres afgiftsfrit, paa samme betingelser som dem, der er opregnet i artikel 49 i forordning nr. 918/83.

National lovgivning

15 I Republikken Finland er der traditionelt blevet fulgt en meget streng alkoholpolitik. Ifoelge de i perioden 1. juli 1992 til 31. december 1994 gaeldende bestemmelser var indfoersel af alkohol i princippet kun tilladt i forbindelse med udlandsrejser af over 24 timers varighed og kun for meget smaa maengder. De gaeldende bestemmelser blev aendret med henblik paa tiltraedelsen af Den Europaeiske Union. I begyndelsen af 1995 blev de begraensninger, der var forbundet med rejsens varighed, ophaevet.

16 I 1996 blev der imidlertid genindfoert begraensninger for indfoersel af alkoholholdige drikkevarer. Alkoholloven blev aendret med virkning fra den 1. maj 1996 ved lov nr. 287/96. Lovens § 10 bestemmer:

»Med henblik paa beskyttelse af den offentlige orden, den offentlige sikkerhed og menneskers sundhed kan retten for personer, som i forbindelse med kortvarige rejser ankommer fra lande uden for Det Europaeiske OEkonomiske Samarbejdsomraade, til at indfoere alkoholholdige drikkevarer til privat forbrug begraenses ved bekendtgoerelse.«

17 Bekendtgoerelsens § 8, stk. 1, som aendret med ikrafttraedelse samme dag, bestemmer:

»En i Finland bosat person, som paa anden maade end med fly ankommer til landet fra et land uden for Det Europaeiske OEkonomiske Samarbejdsomraade, og hvis rejse har varet hoejst 20 timer, maa ikke indfoere alkoholholdige drikkevarer«.

18 AEndringen af alkoholloven var i lovens forarbejder begrundet med foelgende argumenter:

- prisniveauet for alkoholholdige drikkevarer er i Finland maerkbart hoejere end i nabolandene Rusland og Estland

- anvendelsen af faellesskabsreglerne om rejsendes indfoersler fra tredjelande foraarsager i Finland maerkbare problemer vedroerende opretholdelsen af den sociale og sundhedsmaessige orden

- i den omhandlede periode steg antallet af rejsende, som hentede alkohol- og tobaksvarer i Rusland, i en saadan grad, at graensepassagen for erhvervskoeretoejer og graensearbejdere blev maerkbart vanskeliggjort paa grund af traengslen

- i Ruslands graenseomraader blev der oprettet afgiftsfrie alkohol- og tobaksbutikker

- det samlede alkoholforbrug i Finland steg med cirka 10% i 1995, og det voksende forbrug har foert til stigende sociale, sundhedsmaessige og samfundsmaessige problemer

- den offentlige orden og sikkerhed i Finland er blevet beroert (spirituskoersel er blevet mere almindelig, vold er blevet mere udbredt og er blevet af grovere beskaffenhed, og navnlig er der i visse graenseomraader og i havnene, naar faergerne fra Estland anloeber, opstaaet flere ulovlige markeder, herunder i naerheden af skoler, der saelger alkoholholdige drikkevarer i gadehandel til mindreaarige og berusede personer, og alle disse forstyrrelser noedvendiggoer anvendelsen af politiressourcer, hvilket skader varetagelsen af politiets andre opgaver)

- der er sket et vaesentligt fald i salget i det finske alkoholmonopols butikker

- Republikken Finland har mistet et afgiftsprovenu paa ca. 400 mio. FIM.

Tvisten i hovedsagen

19 Den 14. juni 1997 rejste Sami Heinonen, der er bosiddende i Finland, med faerge fra Helsinki til Talinn (Estland). Han vendte samme dag tilbage ad soevejen efter en rejse af under 20 timers varighed.

20 Sami Heinonen blev i tolden underkastet en rutinemaessig kontrol, hvorved han fandtes at vaere i besiddelse af 19 daaser oel af 0,33 liter. Toldmyndighederne meddelte Sami Heinonen et summarisk straffekrav, hvorved han blev paalagt en boede for indsmugling af en vare med lavt alkoholindhold til Finland, og anordnede beslaglaeggelse af den naevnte vare.

21 Sami Heinonen har ved skrivelse af 16. juni 1997 adresseret til anklagemyndigheden anfaegtet straffekravet. Anklagemyndigheden har herefter indbragt sagen for Helsingin kaeraejaeoikeus med paastand om, at Sami Heinonen doemmes for smugleri. Sami Heinonen har anfoert, at hans handling ikke var strafbar, fordi han i henhold til faellesskabsretten er berettiget til i det mindste at indfoere den i sagen omhandlede maengde oel.

22 Helsingin kaeraejaeoikeus har udsat sagen og forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:

»1) Kan afgiftsfritagelsesforordningen og rejsegodsdirektivet fortolkes saaledes, at nationale begraensninger, som medlemsstaterne har fastsat for rejsendes indfoersel af oel og andre alkoholholdige drikkevarer, og som er begrundet i de hensyn, der er naevnt i afgiftsfritagelsesforordningens niende betragtning og i traktatens artikel 36, eller i andre tvingende hensyn af almen interesse, er forenelige med forordningens og direktivets bestemmelser?

2) Er de forhold, som er anfoert ovenfor under afsnit IV, punkt 6, litra a)-h), i forelaeggelseskendelsen (denne doms praemis 18), saadanne hensyn, at medlemsstatens herpaa baserede nationale begraensninger er forenelige med afgiftsfritagelsesforordningens og rejsegodsdirektivets bestemmelser?

3) Kan fastsaettelsen af en begraensning for rejsendes indfoersel af alkoholholdige drikkevarer - hvorved der i dette spoergsmaal ogsaa forstaas oel - paa grundlag af rejsens tidsmaessige varighed, anses for en ordning, der er forenelig med afgiftsfritagelsesforordningens og rejsegodsdirektivets bestemmelser?«

Det foerste spoergsmaal

23 Den forelaeggende ret spoerger med sit foerste spoergsmaal naermere bestemt, om forordning nr. 918/83 og direktiv 69/169 er til hinder for nationale bestemmelser, der af hensyn til den offentlige saedelighed, den offentlige orden, den offentlige sikkerhed eller beskyttelse af menneskers liv og sundhed forbyder eller begraenser rejsende fra tredjelandes indfoersel af bestemte varer.

24 Det fremgaar af fjerde betragtning til forordning nr. 918/83, at forordningen har til formaal, som toldunionen forudsaetter, at undgaa uoverensstemmelser med hensyn til afgiftsfritagelse. Artikel 45-49 har naermere bestemt til formaal at lette fortoldningen af varer, som rejsende fra tredjelande medfoerer i deres bagage (jf. i denne retning dom af 7.7.1981, sag 158/80, Rewe, Sml. s. 1805, praemis 11), og dermed at lette rejsetrafikken.

25 Direktiv 69/169 har, som det fremgaar af dets overskrift, til formaal at harmonisere fritagelse for omsaetningsafgifter og punktafgifter ved indfoersel i den internationale rejsetrafik. Det drejer sig om - saaledes som det fremgaar af direktivets betragtninger og af betragtningerne til de direktiver, hvorved det senere er blevet aendret - yderligere at liberalisere afgiftsordningen for indfoersler i rejsetrafikken med henblik paa at lette sidstnaevnte.

26 Det anfoeres imidlertid i niende betragtning til forordning nr. 918/93, at forordningen ikke er til hinder for, at medlemsstaterne goer brug af saadanne forbud eller restriktioner vedroerende indfoersel eller udfoersel, som er begrundet i hensynet til den offentlige saedelighed, den offentlige orden, den offentlige sikkerhed og beskyttelse af menneskers liv og sundhed, dvs. hensyn, som selv i forbindelse med samhandelen inden for Faellesskabet i henhold til EF-traktatens artikel 36 (efter aendring nu artikel 30 EF) kan begrunde restriktioner for de frie varebevaegelser.

27 Den samme fortolkning skal laegges til grund med hensyn til direktiv 69/169, der ligesom forordning nr. 918/83 begraenser sig til at foreskrive en ordning med afgiftsfritagelse for varer, hvis indfoersel i oevrigt ikke er forbudt ud fra et af de hensyn, der er opregnet i den foregaaende praemis.

28 Det bemaerkes herved, at artikel 24, stk. 2, litra a), nr. i), i forordning nr. 3285/94, ligesom artikel 19, stk. 2, litra a), nr. i), i forordning nr. 519/94, udtrykkelig foreskriver, at disse forordninger ikke er til hinder for, at medlemsstaterne vedtager eller anvender forbud, kvantitative restriktioner eller tilsynsforanstaltninger, der er begrundet i hensynet til den offentlige saedelighed, den offentlige orden, den offentlige sikkerhed, beskyttelse af menneskers liv og sundhed.

29 Det fremgaar af det ovenfor anfoerte, at selv om forordning nr. 918/83 og direktiv 69/169 har til formaal at fastlaegge den told- og afgiftsordning, der gaelder for indfoersler i ikke-erhvervsmaessigt oejemed, som foretages af rejsende fra tredjelande, har disse harmoniseringsbestemmelser ikke til formaal saerligt at regulere beskyttelsen af de hensyn af almen interesse, der er omhandlet i artikel 24, stk. 2, litra a), nr. i), i forordning nr. 3285/94, og i artikel 19, stk. 2, litra a), nr. i), i forordning nr. 519/94, hvorfor medlemsstaterne bevarer deres kompetence til at traeffe de noedvendige foranstaltninger til beskyttelse af disse hensyn.

30 Det foerste spoergsmaal skal derfor besvares med, at forordning nr. 918/83 og direktiv 69/169 ikke er til hinder for nationale bestemmelser, der af hensyn til den offentlige saedelighed, den offentlige orden, den offentlige sikkerhed eller beskyttelse af menneskers liv og sundhed forbyder eller begraenser rejsende fra tredjelandes indfoersel af bestemte varer.

Det andet spoergsmaal

31 Den forelaeggende ret spoerger med sit andet spoergsmaal naermere bestemt, om de omstaendigheder, der er beskrevet i denne doms praemis 18, kan begrunde en restriktion for rejsende fra tredjelandes indfoersel af alkoholholdige drikkevarer.

32 Det bemaerkes for det foerste, at oekonomiske hensyn som de to sidste omstaendigheder, der er omhandlet i denne doms praemis 18, ikke er opregnet blandt de hensyn, som ifoelge artikel 24, stk. 2, litra a), nr. i), i forordning nr. 3285/94 og artikel 19, stk. 2, litra a), nr. i), i forordning nr. 519/94 kan begrunde en restriktion for indfoerslen af varer med oprindelse i tredjelande (jf. analogt, med hensyn til traktatens artikel 36, dom af 9.6.1982, sag 95/81, Kommissionen mod Italien, Sml. s. 2187, praemis 27).

33 Derimod er opretholdelsen af den offentlige orden og beskyttelsen af den offentlige sikkerhed indplaceret i forreste raekke blandt de interesser, der er naevnt i artikel 24, stk. 2, litra a), nr. i), i forordning nr. 3285/94 og i artikel 19, stk. 2, litra a), nr. i), i forordning nr. 519/94. Det samme gaelder beskyttelse af menneskers liv og sundhed, som kampen mod alkoholisme bidrager til (jf. i forbindelse med traktatens artikel 36, dom af 23.10.1997, sag C-189/95, Franzén, Sml. I, s. 5909, praemis 76).

34 Herefter skal det andet spoergsmaal besvares med, at forordning nr. 918/83 og direktiv 69/169 i princippet ikke er til hinder for nationale bestemmelser, der med henblik paa at sikre den offentlige orden begraenser rejsende fra tredjelandes indfoersel af alkoholholdige drikkevarer.

Det tredje spoergsmaal

35 Den forelaeggende ret spoerger med sit tredje spoergsmaal naermere bestemt, om forordning nr. 918/83 og direktiv 69/169 er til hinder for nationale bestemmelser, der ud fra oensket om at bekaempe de forstyrrelser af den offentlige orden, som er forbundet med alkoholforbrug, begraenser rejsende fra tredjelandes indfoersel af alkoholholdige drikkevarer, herunder drikkevarer med lavt alkoholindhold, paa grundlag af rejsens tidsmaessige varighed.

36 Med henblik paa at praecisere meningen med spoergsmaalet skal det bemaerkes, at Domstolen i forbindelse med EF-traktatens artikel 30 (efter aendring nu artikel 28 EF) og 36 har udtalt, at selv om det tilkommer medlemsstaterne at traeffe afgoerelse om det niveau, hvorpaa de vil sikre beskyttelsen af de interesser, der er omhandlet i artikel 36, og den maade, hvorpaa dette niveau skal naas, kan de imidlertid kun goere det inden for de graenser, der er fastlagt ved traktaten, og navnlig under overholdelse af proportionalitetsprincippet (Franzén-dommen, praemis 75).

37 Som generaladvokaten har anfoert i punkt 28 i forslaget til afgoerelse, drejer det sig her saaledes om at vurdere, om den foranstaltning, som den finske lovgiver har truffet, er forholdsmaessig under hensyn til det forfulgte formaal.

38 Det skal dog bemaerkes, at selv om formaalet med traktatens artikel 30 og 36 er at sikre overholdelsen af den grundlaeggende frihed, som udgoeres af de frie varebevaegelser inden for det indre marked, er formaalet med de i hovedsagen omhandlede faellesskabsretlige told- og afgiftsbestemmelser mere begraenset, idet det tilsigter at lette rejsetrafikken fra tredjelande, som toldunionen forudsaetter.

39 Det er i lyset af disse betragtninger, at det skal undersoeges, om de i hovedsagen omhandlede bestemmelser er formaalstjenlige og noedvendige.

40 Med hensyn til bestemmelsernes formaalstjenlighed skal det bemaerkes, at de kun indebaerer en begraenset undtagelse fra Faellesskabets ordning med told- og afgiftsfritagelse for rejsende, eftersom de kun vedroerer en bestemt kategori af varer, nemlig alkoholholdige drikkevarer. Denne undtagelse er desuden begraenset ved den omstaendighed, at den kun vedroerer rejser, som opfylder praecise kriterier, nemlig rejser over land eller ad soevejen af en varighed af mindre end 20 timer.

41 Disse begraensninger svarer til de saerlige omstaendigheder, som de finske myndigheder har identificeret som vaerende hovedaarsagen til de sociale og sundhedsmaessige problemer, som de staar overfor. Den finske regering har i oevrigt anfoert, at der har kunnet konstateres en forbedring af situationen allerede fra indfoerelsen af de i hovedsagen omhandlede bestemmelser. Det kan derfor antages, at bestemmelserne er formaalstjenlige.

42 Hvad angaar noedvendigheden af bestemmelser som de i hovedsagen gaeldende, har Kommissionen anfoert, at de finske myndigheder ved at indfoere strengere kontrol med rejsestroemmene ville have kunnet foretage en bedre udnyttelse af mulighederne i henhold til faellesskabsbestemmelserne, saasom en streng anvendelse af begrebet »indfoersel i ikke-erhvervsmaessigt oejemed«, en nedsaettelse af afgiftsfritagelser for personer med bopael i graenseomraadet, for graensearbejdere og for personalet paa transportmidler, samt ophaevelse af enhver form for afgiftsfritagelse for rejsende, hvis ophold i et andet land kun har rent symbolsk karakter. Den finske regering har heroverfor anfoert, at udnyttelsen af disse muligheder kun ville have givet et utilstraekkeligt svar paa de problemer, der skulle loeses. Desuden ville udnyttelsen af disse muligheder endvidere have forudsat anvendelse af materiel, bl.a. edb-udstyr, som ikke, eller i det mindste ikke umiddelbart var til raadighed, mens myndighederne stod over for alvorlige forstyrrelser af den offentlige orden, som var forbundet med en brat stigning i alkoholforbruget.

43 Det bemaerkes, at medlemsstaterne, der er enekompetente for saa vidt angaar opretholdelsen af den offentlige orden og den indre sikkerhed (dom af 9.12.1997, sag C-265/95, Kommissionen mod Frankrig, Sml. I, s. 6959, praemis 33), raader over et skoen med hensyn til vurderingen af - paa grundlag af de saerlige sociale sammenhaenge og den betydning, som de tillaegger et med henblik paa faellesskabsretten lovligt formaal, saasom bekaempelsen af forskellige former for kriminalitet, der er forbundet med alkoholforbrug - hvilke foranstaltninger der er egnet til at naa konkrete resultater.

44 Under de omstaendigheder, som er beskrevet i denne doms praemis 18, fremstaar indfoerelsen af en restriktion for rejsende fra tredjelandes indfoersel af alkoholholdige drikkevarer paa grundlag af rejsens tidsmaessige varighed som vaerende noedvendig, idet de alternative foranstaltninger, som Kommissionen har foreslaaet, ikke synes at vaere tilstraekkelig effektive til at naa det forfulgte maal.

45 Det tredje spoergsmaal skal derfor besvares med, at forordning nr. 918/83 og direktiv 69/169 ikke er til hinder for nationale bestemmelser, der ud fra oensket om at bekaempe de forstyrrelser af den offentlige orden, som er forbundet med alkoholforbrug, begraenser rejsende fra tredjelandes indfoersel af alkoholholdige drikkevarer paa grundlag af rejsens tidsmaessige varighed.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

46 De udgifter, der er afholdt af den finske regering og af Kommissionen, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN

(Femte Afdeling)

vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Helsingin kaeraejaeoikeus ved kendelse af 5. november 1997, for ret:

1) Raadets forordning (EOEF) nr. 918/83 af 28. marts 1983 om en faellesskabsordning vedroerende fritagelse for import- og eksportafgifter og Raadets direktiv 69/169/EOEF af 28. maj 1969 om harmonisering af lovgivning om fritagelse for omsaetningsafgifter og punktafgifter ved indfoersel i den internationale rejsetrafik er ikke til hinder for nationale bestemmelser, der af hensyn til den offentlige saedelighed, den offentlige orden, den offentlige sikkerhed eller beskyttelse af menneskers liv og sundhed forbyder eller begraenser rejsende fra tredjelandes indfoersel af bestemte varer.

2) Forordning nr. 918/83 og direktiv 69/169 er i princippet ikke til hinder for nationale bestemmelser, der med henblik paa at sikre den offentlige orden begraenser rejsende fra tredjelandes indfoersel af alkoholholdige drikkevarer.

3) Forordning nr. 918/83 og direktiv 69/169 er ikke til hinder for nationale bestemmelser, der ud fra oensket om at bekaempe de forstyrrelser af den offentlige orden, som er forbundet med alkoholforbrug, begraenser rejsende fra tredjelandes indfoersel af alkoholholdige drikkevarer, paa grundlag af rejsens tidsmaessige varighed.