ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fælles toldtarif – toldpositioner – ridehandsker bestående af et tekstilstof, der er opkradset på den ene side og overtrukket med et lag plast

(Rådets forordning nr. 2658/87, bilag I; Kommissionens forordning nr. 1789/2003)

Sammendrag

Den kombinerede nomenklatur, der fremgår af bilag I til forordning nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, som ændret ved forordning nr. 1789/2003, skal fortolkes således, at ridehandsker som dem, der er genstand for hovedsagen, bestående af et tekstilstof, der er opkradset på den ene side og overtrukket med et lag plast, hvor underlaget af tekstilstof på den ene side opkradses, hvorefter den opkradsede side overtrækkes fuldstændig med en skumbelægning af polyurethan, som har en væsentlig funktion for anvendelsen af handskerne som ridehandsker, skal tariferes i KN’s underposition 3926 20 00.

Opkradsningen af tekstilmaterialet på handskerne kan ikke anses for at udgøre det afgørende kriterium med henblik på deres tarifering. Der må derimod snarere foretages en vurdering af disse ridehandskers generelle fremtræden og samtlige bestanddele, der er karaktergivende for dem, under hensyn bl.a. til den relative betydning af de kriterier, der lægges til grund for tariferingen heraf. Disse handskers væsentligste funktion er at gøre det muligt at holde fast i tøjlerne og kontrollere hesten samtidig med, at der opnås et smidigt og fast greb. Det element ved handskerne, der gør det muligt at opfylde denne funktion, og som er specielt udviklet med henblik herpå, er den skumbelægning af polyurethan, der dækker hele ydersiden af disse handsker, og som er i kontakt med tøjlerne. Tekstildelen inde i handsken har ikke grundlæggende ændret egenskaberne ved denne polyrethan, men den har udelukkende øget skummets effektivitet ved at forøge bærerens fornemmelse af fast greb og komfort.

(jf. præmis 40 og 43 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Transport – transport ad landevej – sociale bestemmelser – arbejdstid, som ikke er køretid – hviletid

[Rådets forordning nr. 3820/85, art. 1, nr. 5), og art. 8, stk. 3 og 6, og forordning nr. 3821/85, art. 15]

2. Transport – transport ad landevej – sociale bestemmelser – arbejdstid, som ikke er køretid – hviletid

[Rådets forordning nr. 3820/85, art. 1, nr. 5), og art. 8, stk. 7, og forordning nr. 3821/85, art. 15]

Sammendrag

1. Begrebet »driftssted«, således som det anvendes i præmis 21 ff. i dommen i sagen Skills Motor Coaches m.fl. (sag C-297/99), skal defineres som førerens konkrete tilknytningssted, dvs. transportvirksomhedens anlæg, hvorfra han regelmæssigt udfører sit arbejde, og hvortil han returnerer ved arbejdets ophør i forbindelse med sædvanlig udøvelse af sit hverv og uden at skulle følge særlige instrukser fra sin arbejdsgiver, når den tid, der svarer til den strækning, som en fører har tilbagelagt for at komme fra sin bopæl til det sted, hvor han overtager et køretøj, der er udstyret med et kontrolapparat, skal kvalificeres på grundlag af bestemmelserne i forordning nr. 3820/85 om harmonisering af visse bestemmelser på det sociale område inden for vejtransport og forordning nr. 3821/85 om kontrolapparatet inden for vejtransport.

(jf. præmis 20 og 31 samt domskonkl. 1)

2. Den omstændighed, at den omhandlede fører enten selv kører til det sted, hvor han overtager et køretøj, der er udstyret med et kontrolapparat, eller bliver kørt dertil af en anden, har ingen betydning for kvalifikationen af køretiden i forhold til begrebet »hviletid« som omhandlet i artikel 1, nr. 5), i forordning nr. 3820/85 om harmonisering af visse bestemmelser på det sociale område inden for vejtransport.

Artikel 8, stk. 7, i forordning nr. 3820/85 giver nemlig for det første føreren mulighed for at holde sin daglige hviletid i et køretøj på betingelse af, at dette er udstyret med en soveplads og holder stille. For det andet ville det stride mod formålet om færdselssikkerhed at foretage en sondring alt efter, om den fører, der kører til det sted, hvor det køretøj, der er udstyret med et kontrolapparat, skal overtages, er eller ikke er den samme som den, der ved ankomsten skal føre dette køretøj. Førerens træthedstilstand, som kan bringe det pågældende formål i fare, kan ikke alene være en følge af selve kørslen, men også af de forhold, hvorunder transporten sker.

(jf. præmis 33-35 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Internationale aftaler – første Yaoundékonvention – den almindelige samhandelsordning

(Art. 90 EF; den første Yaoundékonvention af 20.7.1963, art. 14)

2. Internationale aftaler – fjerde Lomékonvention – den almindelige samhandelsordning

(Fjerde AVS-EØF-konvention, undertegnet i Lomé den 15.12.1989, protokol nr. 5, art. 1)

Sammendrag

1. Artikel 14 i associeringsaftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og de med Fællesskabet associerede afrikanske stater samt Madagaskar, som blev undertegnet i Yaoundé den 20. juli 1963, var ikke til hinder for en afgift på bananer med oprindelse i Somalia. Denne bestemmelse begrænser sig nemlig i overensstemmelse med sin ordlyd til at fastsætte et forbud mod diskriminerende afgifter på lignende varer, i vendinger, der minder om de i artikel 90 EF, stk. 1, anvendte, og omfatter dermed ikke varer, der ikke er lignende, men som er i konkurrence.

Såfremt Fællesskabet og de associerede afrikanske stater samt Madagaskar havde ønsket at regulere spørgsmålet om interne afgifter på varer, der ikke er lignende, men som er i konkurrence, ville de i stedet for en bestemmelse, der udelukkende minder om artikel 90, stk. 1, EF, også have vedtaget en bestemmelse svarende til artikel 90, stk. 2, EF.

(jf. præmis 24, 25, 37 og 38 samt domskonkl. 1)

2. En national ret er ikke forpligtet til at undersøge den konkrete indvirkning af forhøjelser af en afgift som den i hovedsagen indførte vedrørende situationen før den 1. april 1976, hvor den første AVS-EØF-Lomékonvention trådte i kraft, på import af bananer med oprindelse i Somalia, for at vurdere foreneligheden af disse forhøjelser med den »standstill«-klausul, der fremgår af artikel 1 i protokol nr. 5 om bananer, som er bilag til fjerde AVS-EØF-Lomékonvention.

Sådanne forhøjelser medfører nemlig prisforhøjelser for de pågældende bananer, og de gør det dermed vanskeligere at afsætte dem på det pågældende marked. Undersøgelsen af en sådan forhøjelse i relation til »standstill«-klausulen forudsætter således ikke almindeligvis en undersøgelse af denne forhøjelses konkrete indvirkning på importen.

Forhøjelser af en sådan afgift, som begrænser sig til at tilpasse denne afgift i forhold til inflationen, er imidlertid ikke i strid med artikel 1 i protokol nr. 5.

(jf. præmis 43, 45, 47 og 48 samt domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – humanmedicinske lægemidler – direktiv 2001/83 – reklame

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83, som ændret ved direktiv 2004/27, art. 94, stk. 1)

Sammendrag

Artikel 94, stk. 1, i direktiv 2001/83 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler, som ændret ved direktiv 2004/27, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for økonomiske tilskyndelsesordninger, der er indført af de nationale myndigheder, som er ansvarlige for den offentlige sundhed, for at nedbringe deres omkostninger på området, og som med henblik på behandling af visse lidelser tilsigter at favorisere lægers ordinering af specifikt navngivne lægemidler, der indeholder et aktivt stof, som adskiller sig fra det aktive stof, der var indeholdt i det lægemiddel, som tidligere blev ordineret eller kunne have været ordineret, hvis en sådan tilskyndelsesordning ikke fandtes.

Almindeligvis har en sundhedspolitik, som fastsættes af en medlemsstat, og de offentlige udgifter, som medlemsstaten bruger herpå, hverken gevinst for øje eller et erhvervsmæssigt sigte. En økonomisk tilskyndelsesordning, som henhører under en sådan politik, kan derfor ikke anses for at udgøre en salgsfremmende foranstaltning vedrørende lægemidler.

For at sikre den effektive virkning af direktiv 89/105 om gennemsigtighed i prisbestemmelserne for lægemidler til mennesker og disse lægemidlers inddragelse under de nationale sygesikringsordninger kræves det, at ansatte i medicinalindustrien, hvis lægemidler er genstand for økonomiske incitamenter i forbindelse med ordineringen eller ikke er det, kan være sikre på, at den økonomiske tilskyndelsesordning indført af de offentlige myndigheder bygger på objektive kriterier, og at der ikke sker nogen forskelsbehandling mellem nationale lægemidler og lægemidler fra andre medlemsstater. Det følger heraf, at selv om direktiv 89/105 bygger på idéen om en minimal indgriben i medlemsstaternes udformning af deres nationale politik vedrørende social sikring, har de nationale myndigheder, som er ansvarlige for den offentlige sundhed, og som indfører en økonomisk tilskyndelsesordning for ordinering af specifikt navngivne lægemidler, bl.a. pligt til at offentliggøre en sådan ordning samt at stille evalueringerne, som fastslår den terapeutiske ækvivalens af tilgængelige aktive stoffer, der tilhører den terapeutiske kategori, som er omhandlet i ordningen, til rådighed for personer beskæftiget i sundhedssektoren og i medicinalindustrien.

(jf. præmis 33, 37, 38 og 42 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Toldunion – procedure for ekstern forsendelse

[Rådets forordning nr. 2913/92, art. 204, stk. 1, litra a)]

Sammendrag

Artikel 204, stk. 1, litra a), i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks, som ændret ved forordning nr. 648/2005, skal fortolkes således, at den ikke finder anvendelse på en situation, hvor en godkendt afsender ved en fejl har genereret to eksterne forsendelsesprocedurer for én og samme vare, idet den overskydende forsendelsesprocedure, som vedrører en vare, der ikke eksisterer, ikke kan medføre, at der opstår en toldskyld i henhold til nævnte bestemmelse.

Den fejl, som består i, at der er genereret to eksterne forsendelsesprocedurer for én og samme vare, kan således ikke efter sin art gribe ind i de formål, der forfølges med nævnte artikel 204, og dermed begrunde, at der opstår toldskyld. Med hensyn til formålet om at afværge risikoen for, at ikke-fællesskabsvarer integreres i Unionens økonomiske kredsløb, skal det for det første bemærkes, at hvad angår en toldprocedure for ekstern forsendelse, som er genereret for en ikke-eksisterende vare, foreligger der ikke nogen risiko for, at sådanne varer integreres i nævnte økonomiske kredsløb uden at være blevet fortoldet, hvilket ville kunne føre til illoyal konkurrence og risiko for tab af skatteindtægter. For det andet kan formålet om at sikre en hurtig anvendelse af bestemmelserne om den omhandlede toldprocedure ikke opnås i forbindelse med en ekstern forsendelsesprocedure, som ikke svarer til en eksisterende vare. En sådan procedure kan nemlig ikke gennemføres forskriftsmæssigt, når den finder anvendelse på en ikke-eksisterende vare. Dette gælder så meget desto mere, som forpligtelsen til at frembyde varerne på bestemmelsestoldstedet i det tilfælde, hvor de varer, som er omfattet af den forsendelsesprocedure, der er blevet genereret ved en fejl, ikke eksisterer, ville svare til, at den hovedforpligtede, i strid med princippet ultra posse nemo obligatur, pålægges en pligt, som han ikke kan opfylde.

(jf. præmis 32-34, 37 og 38 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fri udveksling af tjenesteydelser – tjenesteydelser – begreb

2. Internationale aftaler – aftale EF-Schweiz om fri bevægelighed for personer – fri udveksling af tjenesteydelser

(Aftale EF-Schweiz om fri bevægelighed for personer, art. 1, 2 og 15 samt bilag I, II og III)

Sammendrag

1. Når en aftaleforpligtelse består i, at der for parterne mod betaling og under visse betingelser stilles et geografisk område i en medlemsstat til rådighed for udøvelse af jagt, vedrører lejeaftalen en tjenesteydelse. Den har i øvrigt en grænseoverskridende karakter, hvis lejerne er schweiziske statsborgere. Sådanne lejere skal betragtes som modtagere af en tjenesteydelse, der består i tildeling af retten til mod betaling at gøre brug af en jagtret på et geografisk område og i en begrænset periode.

(jf. præmis 31-33)

2. Bestemmelserne i aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Det Schweiziske Forbund på den anden side om fri bevægelighed for personer er ikke til hinder for, at en statsborger i en af de kontraherende parter på en anden kontraherende parts område i egenskab af modtager af tjenesteydelser underlægges en anderledes behandling end den, der anvendes over for personer, som har fast bopæl på nævnte område, over for Unionens borgere og over for personer, som ifølge EU-retten ligestilles hermed, for så vidt angår opkrævning af en afgift for levering af en tjenesteydelse, såsom at stille en jagtret til rådighed.

Selv om aftalens artikel 2 vedrører princippet om forbud mod forskelsbehandling, forbyder den derimod ikke på en generel og absolut måde enhver forskelsbehandling mellem statsborgere i en af de kontraherende parter, som tager ophold på en anden parts område, men alene forskelsbehandling udøvet på grundlag af nationalitet, og for så vidt som disse statsborgeres situation falder inden for det materielle anvendelsesområde for bestemmelserne i bilag I-III til denne aftale. Aftalen og dens bilag indeholder ikke nogen særlig regel, som tilsigter at lade modtagere af tjenesteydelser drage fordel af princippet om forbud mod forskelsbehandling inden for rammerne af anvendelsen af skattemæssige bestemmelser vedrørende forretningstransaktioner, hvis genstand er levering af tjenesteydelser. Da Det Schweiziske Forbund ikke har tiltrådt Fællesskabets indre marked, der skal fjerne alle hindringer for etablering af et område for fuldstændig fri bevægelighed, svarende til et nationalt marked, som i øvrigt omfatter fri udveksling af tjenesteydelser og fri etableringsret, kan fortolkningen af bestemmelserne i EU-retten vedrørende det indre marked ikke automatisk overføres til fortolkningen af aftalen bortset fra de tilfælde, hvor det fremgår af selve aftalen.

(jf. præmis 39-43 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Den fælles toldtarif – toldværdi – transaktionsværdi – fastsættelse

(Rådets forordning nr. 2913/92, art. 33)

Sammendrag

Betingelsen i artikel 33 i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks, hvorefter importafgifterne skal være »adskilt« fra den pris, der faktisk er betalt eller skal betales for de indførte varer, er opfyldt, når kontraktparterne er enige om, at disse varer vil blive leveret DDP (»Delivered Duty Paid«), og har angivet dette i toldangivelsen, men på grund af en vildfarelse vedrørende de nævnte varers præferenceoprindelse har undladt at angive et beløb for importafgifter.

For det første gælder, at selv om kontraktparterne med urette gik ud fra, at der ikke skyldtes importafgifter, skal tolden nemlig i overensstemmelse med DDP-klausulen betales af sælger, og de importafgifter, der eventuelt skyldes, er dermed inkluderet i den pris, der faktisk er betalt eller skal betales for de indførte varer. For det andet følger det af navnlig toldkodeksens artikel 217 og 220, at det er myndighederne i importlandet, der er ansvarlige for at beregne importafgifterne. Eftersom transaktionsværdien er angivet korrekt i importangivelserne, og den anvendelige toldsats kan fastlæges under hensyntagen til varernes oprindelse, er de nævnte myndigheder i stand til at beregne beløbet for de efter lovgivningen skyldige importafgifter og dermed holde værdien af disse afgifter adskilt fra den pris, der faktisk er betalt eller skal betales for de indførte varer.

(jf. præmis 30, 34-36 og 40 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – telekommunikationssektoren – forsyningspligt og brugernes rettigheder – direktiv 2002/22

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22, art. 30, stk. 2)

Sammendrag

Artikel 30, stk. 2, i direktiv 2002/22 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester skal fortolkes således, at den nationale tilsynsmyndighed skal tage hensyn til de omkostninger, som levering af portabilitetsydelsen medfører for operatører af et mobilnet, når den bedømmer, om det gebyr, som skal betales af forbrugerne for anvendelsen af denne ydelse, virker prohibitivt. Den nationale tilsynsmyndighed kan dog fortsat fastsætte maksimalbeløbet for det gebyr, som operatørerne vil kunne kræve, til et lavere niveau end de omkostninger, som sidstnævnte har afholdt, såfremt et gebyr beregnet udelukkende på grundlag af disse omkostninger kan få forbrugerne til at opgive at gøre brug af faciliteten vedrørende portabilitet.

(jf. præmis 28 og domskonkl.)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål

–

Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget

–

relevante forhold

–

forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 9)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/63/EF af 13. november 2007 om ændring af Rådets direktiv 78/855/EØF og 82/891/EØF for så vidt angår kravet om udarbejdelse ved en uafhængig sagkyndig af en beretning i forbindelse med en fusion eller spaltning af aktieselskaber.

Afgørelse

Konklusion

1) Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/63/EF af 13. november 2007 om ændring af Rådets direktiv 78/855/EØF og 82/891/EØF for så vidt angår kravet om udarbejdelse ved en uafhængig sagkyndig af en beretning i forbindelse med en fusion eller spaltning af aktieselskaber, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.

2) Den Hellenske Republik betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – lighed mellem de pågældende varemærker – bedømmelseskriterier – sammensat varemærke

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)]

Sammendrag

Selv hvis et efternavn i en del af Den Europæiske Union generelt har en højere grad af særpræg end et fornavn, skal der dog stadig inden for rammerne af vurderingen af de omtvistede varemærkers lighed på det begrebsmæssige plan i det enkelte tilfælde tages hensyn til de foreliggende elementer i sagen og dette særligt under omstændigheder, hvor det omhandlede efternavn enten er mindre almindeligt, eller omvendt er meget udbredt, hvilket vil have indflydelse på dets grad af særpræg. Der skal ligeledes tages hensyn til, om en person, som ansøger om, at dennes fornavn og efternavn i deres helhed bliver registreret som varemærke, eventuelt er berømt, eftersom denne berømmelse helt klart kan have indflydelse på varemærkets opfattelse i den relevante kundekreds. Desuden bevarer et efternavn ikke i alle tilfælde en selvstændig adskillelsesevne i et sammensat varemærke, blot fordi det opfattes som et efternavn. Konstateringen af en sådan adskillelsesevne kan nemlig kun baseres på en undersøgelse af alle de relevante faktorer i det foreliggende tilfælde.

(jf. præmis 35-38)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Visum, asyl, indvandring – asylpolitik – flygtningestatus eller subsidiær beskyttelsesstatus – direktiv 2004/83

[Rådets direktiv 2004/83, art. 12, stk. 1, litra a), første punktum]

Sammendrag

Med henblik på anvendelsen af artikel 12, stk. 1, litra a), første punktum, i direktiv 2004/83 om fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som flygtninge eller som personer, der af anden grund behøver international beskyttelse, og indholdet af en sådan beskyttelse nyder en person beskyttelse eller bistand fra et organ under De Forenede Nationer, bortset fra De Forenede Nationers Højkommissariat for Flygtninge (UNHCR), når denne person rent faktisk har adgang til denne beskyttelse eller bistand.

Artikel 1, afsnit D, i Genèvekonventionen om flygtninges retsstilling, hvortil direktivets artikel 12, stk. 1, litra a), henviser, begrænser sig således til at udelukke personer, som for nærværende nyder beskyttelse eller bistand fra andre organer eller institutioner under De Forenede Nationer end UNHCR, fra nævnte konventions anvendelsesområde. Det følger af den klare ordlyd af denne bestemmelse i Genèvekonventionen, at kun personer, som rent faktisk har adgang til hjælp ydet af De Forenede Nationers Nødhjælps- og Arbejdsagentur for palæstinensiske flygtninge i Mellemøsten, er omfattet af bestemmelsen om udelukkelse af flygtningestatus indeholdt heri, der som sådan skal fortolkes strengt og således ikke også kan omfatte personer, der er eller har været berettiget til beskyttelse eller bistand fra dette agentur.

(jf. præmis 50, 51 og 53 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Miljø – vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet – direktiv 2001/42 – plan og program – begreb

[Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/42, art. 2, litra a), og art. 3, stk. 2, litra a); Rådets direktiv 85/337, bilag I og II, samt 91/676, art. 5, stk. 1]

Sammendrag

Et handlingsprogram, som er vedtaget i henhold til artikel 5, stk. 1, i direktiv 91/676 om beskyttelse af vand mod forurening forårsaget af nitrater, der stammer fra landbruget, er i princippet en plan eller et program som omhandlet i artikel 3, stk. 2, litra a), i direktiv 2001/42 om vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet, eftersom det udgør en plan eller et program som omhandlet i sidstnævnte direktivs artikel 2, litra a), og indeholder foranstaltninger, hvis overholdelse er en betingelse for udstedelsen af den tilladelse, der kan gives til gennemførelsen af de projekter, som er opregnet i bilag I og II til direktiv 85/337 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, som ændret ved direktiv 97/11.

(jf. præmis 55 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Toldunion – toldskyldens opståen og inddrivelse – underretning af debitor om afgiftsbeløbets størrelse inden for en frist på tre år regnet fra datoen for toldskyldens opståen

(Rådets forordning nr. 2913/92, art. 221, stk. 3 og 4)

Sammendrag

Artikel 221, stk. 3 og 4, i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks, som ændret ved forordning nr. 2700/2000, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter forældelsesfristen løber fra tidspunktet, hvor kendelsen eller dommen i straffesagen er blevet endelig, såfremt den manglende betaling af told har årsag i et strafbart forhold.

For det første fastsætter toldkodeksens artikel 221, stk. 4, således ikke selv nogen forældelsesfrist eller angiver nogen grunde til suspension eller afbrydelse af den anvendelige forældelsesfrist. For det andet henviser toldkodeksens artikel 221, stk. 4, idet den begrænser sig til at henvise til »de i gældende bestemmelser fastsatte betingelser«, til national ret hvad angår bestemmelserne for forældelse af toldskylden, når denne er opstået på grund af en handling, der på det tidspunkt, hvor den blev begået, kunne give anledning til retsforfølgning.

(jf. præmis 33-36 og domskonkl.)