DOMSTOLENS DOM AF 7 NOVEMBER 1985. - STANLEY GEORGE ADAMS MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - ANSVAR UDEN FOR KONTRAKTFORHOLD - PLIGT TIL AT INDBRINGE EN SAG FOR DEN BLANDEDE KOMITE NEDSAT MELLEM EOEF OG SCHWEIZ. - SAG 53/84.



Samling af Afgørelser 1985 side 03595

spansk specialudgave side 01201



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

Internationale aftaler _ overenskomst mellem EOEF og Schweiz _ Den blandede Komité _ indbringelse for denne _ betingelser _ Kommissionens skoensbefoejelse _ domstolskontrol _ graenser

( Overenskomsten mellem EOEF og Schweiz af 22 . juli 1972 , art . 23 , stk . 1 , og artikel 27 )

Sammendrag

Beslutningen om , hvorvidt en sag forelaegges Den blandede Komité , jfr . til artikel 23 , stk . 1 , og artikel 27 i frihandelsoverenskomsten mellem EOEF og Schweiz , der skal sikre samhandelen mellem de kontraherende parter paa rimelige konkurrencevilkaar og angaar midlerne til at bringe misbrug af en dominerende markedsstilling fra en eller flere virksomheders side til ophoer , dersom dette kan paavirke den naevnte samhandel , kan kun traeffes ud fra hensyn til Faellesskabets almindelige interesser paa grundlag af en i det vaesentlige politisk vurdering , som individer ikke kan anfaegte retligt .

Dommens præmisser

1 Ved staevning , indgivet til Domstolens justitskontor den 29 . februar 1984 , har Stanley George Adams anlagt sag i medfoer af EOEF-traktatens artikel 178 og artikel 215 , stk . 2 , med paastand om erstatning for det tab , som han haevder at have lidt som foelge af , at Kommissionen har undladt at foretage forelaeggelse for Den blandede Komité , nedsat i henhold til frihandelsoverenskomsten af 22 . juli 1972 mellem Det europaeiske oekonomiske Faellesskab og Schweiz ( som bilag til Raadets forordning ( EOEF ) nr . 2840/72 af 19.12.1972 , ( EFT 1972 L 300 , s . 191 ), herefter benaevnt frihandelsoverenskomsten ) i forbindelse med de foranstaltninger , der blev truffet mod ham af de schweiziske myndigheder . Sagsoegeren har endvidere nedlagt paastand om , at Kommissionen paalaegges at meddele Schweiz , at den opsiger frihandelsoverenskomsten , dersom det ikke inden for en rimelig frist lykkes Kommissionen at bevaege Schweiz til at fortolke frihandelsoverenskomsten korrekt og overholde folkeretten , saaledes som den kommer til udtryk i denne overenskomst .

2 Inden anlaeggelsen af denne sag havde sagsoegeren allerede den 18 . juli 1983 indgivet staevning , der er registreret under nr . 145/83 , ligeledes i medfoer af traktatens artikler 178 og 215 . I det foerste soegsmaal er der nedlagt paastand om erstatning for det tab , som sagsoegeren haevder at have lidt som foelge af handlinger og undladelser fra Kommissionens og dens ansattes side , dels ved , at man havde roebet oplysninger og dokumenter , hvoraf det kunne sluttes , at sagsoegeren var ophavsmand til Kommissionens oplysninger om forskellige konkurrencestridige forhold hos sagsoegerens tidligere arbejdsgiver , det schweiziske selskab Hoffmann-La Roche , som blandt andet medfoerte hans anholdelse , faengsling og domfaeldelse i Schweiz , dels det forhold , at Kommissionen ikke havde givet oplysninger om muligheden for indbringelse for Den europaeiske Menneskeretighedskommission i forbindelse med denne sag . Der er d.d . afsagt dom i dette foerste soegsmaal , hvorved Kommissionen doemmes til at erstatte halvdelen af det tab , som sagsoegeren har lidt ved , at han har kunnet udpeges som ophavsmand til de naevnte oplysninger , men i oevrigt frifindes .

3 Da de to sager i det vaesentlige hviler paa de samme faktiske omstaendigheder , henvises der til gennemgangen af de faktiske omstaendigheder i dommen i sag 145/83 .

4 Domstolen har paa sagens nuvaerende trin besluttet at begraense sagen til spoergsmaalet om formaliteten og om , hvorvidt der foreligger ansvarsgrundlag . Det skal dog tilfoejes , at det tab , som sagsoegeren har nedlagt paastand om erstatning for , er opgjort paa samme maade i de to sager .

Erstatningspaastanden

5 Sagsoegeren har til stoette for erstatningspaastanden saerlig anfoert , at frihandelsoverenskomsten blandt andet skal »sikre samhandelen mellem de kontraherende parter rimelige konkurrencevilkaar« ( artikel 1 , litra b )), og at de kontraherende parter skal afholde sig fra »alle foranstaltninger , der maatte bringe virkeliggoerelsen af overenskomstens maalsaetninger i fare« , ligesom de traeffer »alle generelle eller saerlige foranstaltninger , der er egnede til at sikre gennemfoerelsen af forpligtelserne i medfoer af overenskomsten« ( artikel 22 , stk . 1 og 2 ). Paa konkurrenceomraadet afgraenses de naevnte forpligtelser i artikel 23 , stk . 1 , hvorefter »en eller flere virksomheders misbrug af en dominerende stilling paa hele de kontraherende parters omraade , eller paa en vaesentlig del heraf,« er uforenelig med overenskomstens rette funktion , for saa vidt som dette vil kunne paavirke samhandelen mellem Faellesskabet og Schweiz .

6 Sagsoegeren har envidere bemaerket , dels , at Faellesskabet ifoelge sin erklaering , der er knyttet som bilag til frihandelsoverenskomsten , vil bedoemme praksis i strid med artikel 23 paa grund af de kriterier , der gaelder ved anvendelsen af blandt andet EOEF-traktatens artikel 86 , dels , at Domstolen i sin dom af 13 . februar 1979 ( Hoffmann La-Roche mod Kommissionen , sag 85/76 , Sml . 1979 , s . 461 ) har fastslaaet , at de fremgangsmaader , der er blevet anmeldt af sagsoegeren , var i strid med artikel 86 .

7 Heraf foelger efter sagsoegerens opfattelse , at Schweiz var forpligtet til at aendre bestemmelserne i sin straffelov om brud paa forretningshemmeligheden eller i hvert fald at anvende bestemmelserne paa en saadan maade , at det forhold , at disse ulovlige fremgangsmaader blev anmeldt til Kommissionen af sagsoegeren , ikke blev belagt med straf .

8 Ved straffesagen mod sagsoegeren har Schweiz efter sagsoegerens opfattelse tilsidesat naevnte forpligtelse , ligesom Schweiz har tilsidesat folkeretten og Den europaeiske Konvention [af 4.11.1950] til beskyttelse af Menneskerettigheder og grundlaeggende Frihedsrettigheder . Kommissionen skulle derfor have indbragt sagen for Den blandede Komité i medfoer af frihandelsoverenskomstens artikel 27 , hvorefter hver af de kontraherende parter kan indbringe en sag for komiteen , saafremt den finder , at en praksis er uforenelig med den rette udfoerelse af overenskomsten , jfr . artikel 23 , stk . 1 , hvorefter det gaelder , at vedkommende kontraherende part , saafremt komiteen ikke naar til enighed , vedtager de beskyttelsesforanstaltninger , den anser for noedvendige for at afhjaelpe de alvorlige vanskeligheder , den omhandlede praksis medfoerer . Ved at indbringe Schweiz ' overtraedelser af overenskomsten for komiteen havde Kommissionen saaledes kunnet paafoere Schweiz en sanktion , muligvis sikre en afhjaelpning og i det mindste givetvis genoprette skaden , der var blevet paafoert sagsoegeren . Kommissionen og Raadet skulle om fornoedent have opsagt overenskomsten . Ved ikke at traeffe saadanne foranstaltninger har Kommissionen gjort sig skyldig i en undladelse , der maa paadrage den ansvar over for sagsoegeren .

9 I replikken har sagsoegeren endvidere over for Kommissionen paatalt , at den undlod at yde bistand til sagsoegerens forsvar ved de schweiziske domstole , saaledes at folkeretten , frihandelsoverenskomsten og menneskerettighedskonventionen blev paaberaabt i rette forum . Kommissionen havde ved at yde en saadan bistand kunnet forhindre eller begraense de tab og den skade , som sagsoegeren har lidt .

10 Ifoelge sagsoegeren er erstatningssoegsmaalet ikke foraeldet i medfoer af artikel 43 i protokollen vedroerende statutten for Domstolen , idet femaarsfristen i henhold til denne bestemmelse foerst kan loebe fra det tidspunkt , hvor sagsoegeren i Schweiz havde udtoemt alle sine retsmidler , nemlig den 17 . februar 1982 , da den schweiziske Bundesgericht afslog hans begaering om genoptagelse af straffesagen .

11 Kommissionen har paastaaet sagen afvist . I det omfang , hvor den er en gentagelse af sag 145/83 , maa den afvises paa grund af litispendensvirkningen . For saa vidt som den rummer nye anbringender , der ikke er blevet paaberaabt i sag 145/83 , gaelder det , at alle de relevante omstaendigheder , som anbringenderne hviler paa , var kendt af sagsoegeren ved anlaeggelsen af den foerste sag , hvorfor de skulle have vaeret gjort gaeldende under sag 145/83 . Ved at rejse endnu et soegsmaal soeger sagsoegeren i virkeligheden at omgaa procesreglementet .

12 Kommissionen har endvidere anfoert , at en erstatningspaastand i henhold til traktatens artikel 215 altid medfoerer en pligt til at bevise , at en faellesskabsinstitution har begaaet en retsstridig handling , der udgoer et klart brud paa en hoejere retsregel til beskyttelse af private . Imidlertid har sagsoegeren i naervaerende sag paa ingen maade angivet retsgrundlag , som han stoetter sine paastande paa , ligesom han heller ikke har angivet , hvorledes Kommissionens adfaerd har kunnet indebaere en tilsidesaettelse af en pligt over for ham , der har kunnet forvolde ham skade . Kommissionen har bestridt , at individer kan kraeve erstatning af Faellesskabet , fordi det ikke har beskyttet vedkommende modhandlinger foretaget af et tredjeland paa dets eget omraade . Endvidere har Kommissionen anfoert , at forholdene omkring forbindelserne til tredjelande ikke er undergivet Domstolens kontrol , idet der ikke kan gives noget juridisk svar paa spoergsmaalet om , hvad der ville have vaeret den mest virkningsfulde og mest passende diplomatiske fremgangsmaade .

13 Kommissionen har endelig fremhaevet , at enhver handling eller undladelse fra dens side , som sagsoegeren soeger at henholde sig til , noedvendigvis ligger forud for sagsoegerens domfaeldelse ved Strafgericht Basel-Stadt , altsaa den 1 . juli 1976 . Foelgelig er den i sagen nedlagte paastand under alle omstaendigheder foraeldet i medfoer af artikel 43 i protokollen vedroerende statutten for Domstolen .

14 Hvad angaar anbringendet om , at Kommissionen retsstridigt undlod at yde bistand til sagsoegerens forsvar ved de schweiziske domstole , skal det fremhaeves , at Kommissionen , saaledes som det fremgaar af dommen i sag 145/83 , har betalt samtlige sagsomkostninger , herunder salaer til de schweiziske advokater , der bistod sagsoegeren under straffesagen . Sagsoegeren har ikke anfoert , paa hvilken anden maade Kommissionen havde kunnet bidrage til forsvaret ved de schweiziske domstole . Anbringendet savner derfor ethvert faktisk grundlag .

15 Angaaende anbringendet om , at Kommissionen burde have indbragt sagen for Den blandede Komité , der er nedsat i medfoer af frihandelsoverenskomsten , skal det foerst fastslaas , at en pligt over for sagsoegeren til at tage et saadant skridt i det mindste forudsaetter , at Schweiz havde tilsidesat en bestemmelse i denne overenskomst i forhold til sagsoegeren . Imidlertid skal de bestemmelser i overenskomsten , der er blevet omtalt af sagsoegeren , sikre samhandelen mellem de kontraherende parter paa rimelige konkurrencevilkaar og angaar midlerne til at bringe misbrug af en dominerende markedsstilling fra en eller flere virksomheders side til ophoer , dersom dette kan paavirke den naevnte samhandel . Heraf foelger det , at beslutningen om at forelaegge en sag for Den blandede Komité alene kan traeffes ud fra hensyn til Faellesskabets almindelige interesser paa grundlag af en i det vaesentlige politisk vurdering , som individer ikke kan anfaegte retligt .

16 Herefter findes sagsoegeren ikke at have godtgjort , at Kommissionens havde pligt til for Den blandede Komité at indbringe spoergsmaalet om straffesagen mod sagsoegeren i Schweiz , og der er saaledes ikke et retligt grundlag for dette anbringende .

17 Sagsoegte vil derfor vaere at frifinde for erstatningspaastanden , idet den savner grundlag , uden at det er noedvendigt at tage stilling til sagsoegtes afvisningspaastand og foraeldelsesindsigelse .

Paastanden om , at Domstolen skal meddele paalaeg til Kommissionen

18 Hvad angaar den anden paastand , er det tilstraekkeligt at konstatere , at den aabenbart ikke kan paakendes inden for rammerne af Domstolens befoejelser i sager anlagt i medfoer af traktatens artikel 178 og artikel 215 , stk . 2 , og at den foelgelig maa afvises .

19 Herefter vil sagsoegte i det hele vaere at frifinde .

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

20 Ifoelge procesreglementets artikel 69 , stk . 2 , doemmes den part , der taber sagen , til at afholde sagens omkostninger . Da sagsoegeren har tabt sagen , tilpligtes han at betale sagens omkostninger .

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

1 ) Sagsoegte frifindes .

2 ) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger .