ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Annullationssøgsmål – Fællesskabets retsinstansers kompetence – påbud rettet til en institution – ulovlig

(Art. 230 EF)

2. Annullationssøgsmål – søgsmål rettet mod en beslutning om afvisning af at tilbagekalde eller ændre en tidligere retsakt – antagelse til realitetsbehandling afhængig af, om den pågældende retsakt kan anfægtes – rapport fra Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) vedrørende en ekstern administrativ undersøgelse – afvisning

(Art. 230 EF; Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1073/1999, art. 9)

Sammendrag

1. Fællesskabets retsinstanser har inden for rammerne af den retlige kontrol, der bygger på artikel 230 EF, ikke kompetence til at rette påbud til fællesskabsinstitutionerne.

(jf. præmis 26)

2. I forbindelse med et annullationssøgsmål skal den anfægtede retsakt, når denne har karakter af et afslag, bedømmes efter arten af den henvendelse, den er svar på. Navnlig er en fællesskabsinstitutions afslag på at tilbagekalde eller ændre en retsakt kun i sig selv en retsakt, hvis lovlighed kan prøves i henhold til artikel 230 EF, når den retsakt, som fællesskabsinstitutionen afslår at tilbagekalde eller ændre, selv kunne have været anfægtet i henhold til denne bestemmelse.

I denne forbindelse kan en skrivelse fra generaldirektøren for Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF), hvori det meddeltes sagsøgeren, at det ikke var muligt at efterprøve dennes klage over en rapport vedrørende en ekstern administrativ undersøgelse, kun anses for at være en beslutning, der kan gøres til genstand for et søgsmål, når rapporten ikke udgør en foranstaltning med bindende retsvirkninger, som kan berøre sagsøgerens interesser gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling, men en henstilling eller en udtalelse uden bindende retsvirkninger.

(jf. præmis 30-33)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssøgsmål – akter, der kan gøres til genstand for søgsmål – begreb – retsakter, der fremkalder bindende retsvirkninger – forberedende retsakter – Kommissionens beslutning om at indbringe en sag for Udvalget for Farmaceutiske Specialiteter til begrundet udtalelse – retsakten udgør en indledende etape i en rådgivende procedure – ikke omfattet

(Art. 230 EF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF, art. 30)

Sammendrag

Der foreligger alene en retsakt eller en beslutning, der kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål i medfør af artikel 230 EF, når foranstaltningen har retligt bindende virkninger, der kan berøre sagsøgerens interesser. Retsakter, hvis tilblivelse omfatter flere stadier, navnlig sådanne, som afslutter en intern procedure, kan kun anfægtes, hvis det drejer sig om foranstaltninger, der definitivt fastlægger institutionens standpunkt som afslutning på denne procedure, modsat foreløbige foranstaltninger, der har til formål at forberede den endelige beslutning. Kun hvis akterne eller beslutningerne under den forberedende sagsbehandling ikke alene opfylder de retlige betingelser for, at de kan gøres til genstand for søgsmål, men selv danner afslutningen på en særlig procedure, der adskiller sig fra den, som skal sætte Kommissionen eller Rådet i stand til at træffe den egentlige afgørelse i sagen, kan der anlægges en anden bedømmelse.

Kommissionens beslutning om i medfør af artikel 30 i direktiv 2001/83 – om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler – at indbringe en sag for Udvalget for Farmaceutiske Specialiteter for at få en begrundet udtalelse, sådan som den om harmonisering af et produktresumé, er således ikke en retsakt, der kan gøres til genstand for søgsmål. Denne beslutning udgør nemlig ikke institutionens endelige stillingtagen, ligesom den heller ikke udgør afslutningen på en særlig procedure, der er forskellig fra den, som kan munde ud i en beslutning vedrørende denne harmonisering, men begrænser sig til at iværksætte gennemførelsen af en rådgivende procedure, af hvilken den kun er en indledende etape.

(jf. præmis 21-23 og 26)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Retspleje – intervention – personer med berettiget interesse – repræsentativ sammenslutning, der har til formål at varetage medlemmernes interesser – formaliteten i sager om principielle spørgsmål, der kan have betydning for medlemmerne

(Domstolens statut, art. 40, stk. 2, og art. 53,stk. 1)

Sammendrag

I medfør af artikel 40, stk. 2, i Domstolens statut, som ifølge nævnte statuts artikel 53, stk. 1, finder anvendelse på rettergangsmåden ved Retten, indrømmes der en ret til at intervenere for sammenslutninger, hvis formål er at varetage deres medlemmers interesser i sager om principielle spørgsmål, der kan have betydning for medlemmerne. Nærmere bestemt kan en sammenslutning få tilladelse til at intervenere, såfremt den repræsenterer et stort antal virksomheder inden for den pågældende sektor, såfremt den har til formål bl.a. at varetage medlemsvirksomhedernes interesser, såfremt sagen kan medføre principielle spørgsmål vedrørende den berørte sektors funktion, og endelig såfremt den dom, der skal afsiges, kan berøre medlemsvirksomhedernes interesser i væsentligt omfang.

En sammenslutning, der kun har til formål at fremme udveksling af informationer og kontakter mellem medlemmerne samt afholdelse af konferencer, som har til formål at lette undersøgelsen af visse retsområder, opfylder ikke disse betingelser.

(jf. præmis 17-20)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke − absolutte registreringshindringer – varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares egenskaber – tegn med flere betydninger – afslag på registrering, såfremt mindst en af de mulige betydninger er beskrivende

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra c)]

2. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke − absolutte registreringshindringer − varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares egenskaber − ordmærket »QUICK-GRIP«

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra c)]

Sammendrag

1. Et ordmærke kan i henhold til artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker udelukkes fra registrering, såfremt det i det mindste i en af dets mulige betydninger betegner en egenskab ved de varer eller tjenesteydelser, der er omfattet af registreringsansøgningen.

(jf. præmis 32)

2. Ordmærket QUICK-GRIP, der søges registreret for varer i klasse 8 i Nice-arrangementet og omfatter håndværktøj, herunder klemmer, samt dele og tilbehør til disse varer, kan i henhold til artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94 ikke udgøre et EF-varemærke. Der er en tilstrækkelig snæver forbindelse mellem ordmærket og de pågældende varer til at være omfattet af udelukkelsen i artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94, i det omfang tegnet gør det nemlig muligt for den relevante kundekreds, der er den engelsktalende gennemsnitsforbruger, straks og uden at reflektere yderligere at opdage, at de omhandlede varer benyttes hurtigt og nemt. Valget af ordene »quick« og »grip« kræver derfor på ingen måde en fantasifuld eller fri tankegang fra forbrugerens side.

(jf. præmis 27, 31, 33 og 34)
Bestemmelserne i artikel 4 i afgørelse 1999/396 om betingelser og regler for interne undersøgelser i forbindelse med bekæmpelse af svig, korruption og alle andre ulovlige aktiviteter til skade for Fællesskabernes interesser fastsætter de betingelser, hvorunder overholdelsen af tjenestemandens ret til kontradiktion kan forenes med den fortrolige karakter af enhver sådan undersøgelse. Følgelig udgør en tilsidesættelse af disse bestemmelser en tilsidesættelse af væsentlige formkrav for undersøgelsesproceduren. Det følger dog ikke af disse bestemmelser, at de indledende eller mellemliggende foranstaltninger, som for denne tjenestemand

indebærer iværksættelse og gennemførelse af en intern undersøgelse, kan være genstand for et selvstændigt søgsmål, der er særskilt i forhold til det, som den pågældende kan anlægge til prøvelse af administrationens endelige afgørelse. I forbindelse med et sådant søgsmål mod den endelige afgørelse vil den pågældende nemlig kunne påberåbe sig enhver tilsidesættelse af væsentlige formkrav, som undersøgelsesproceduren ifølge ham er behæftet med.

Nærmere bestemt er en afgørelse om at fjerne en efterforsker fra efterforskningen som følge af en mulig interessekonflikt hos denne, hvori der ikke rejses tvivl vedrørende de retsakter, som denne efterforsker allerede har udfærdiget, kun en mellemliggende foranstaltning, som ikke kan gøres til genstand for et selvstændigt søgsmål. Endvidere er denne afgørelse ikke en retsakt, som kan frigøres fra undersøgelsesproceduren, som indgår i en selvstændig procedure i forhold til denne afgørelse. I denne forbindelse indebærer den henvisning til vedtægtens bestemmelser vedrørende tjenestemænds klager og søgsmål, som er indeholdt i artikel 14 i forordning nr. 1073/1999 om undersøgelser, der foretages af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF), ikke, at der findes en procedure, der er adskilt fra undersøgelsen, men har, som den udtrykkeligt anfører, til formål at gøre en række vedtægtsbestemmelser vedrørende retsmidler anvendelige på tvister vedrørende kontorets retsakter, som indeholder klagepunkter over for de berørte personer. Denne henvisning kan under alle omstændigheder ikke gøre det muligt at indbringe retsakter for Fællesskabets retsinstanser, som ikke er bebyrdende for de berørte tjenestemænd.

(jf. præmis 32, 33 og 35-37)

Henvisning til: Domstolen, 8. april 2003, sag C-471/02 P(R), Gómez-Reino mod Kommissionen, Sml. I, s. 3207, præmis 63-65.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Annullationssøgsmål – søgsmål, som reelt vedrører en tvist af kontraktmæssig karakter – Fællesskabets retsinstanser inkompetente – afvisning

(Art. 225 EF, 230 EF, 238 EF, 240 EF og 249 EF)

2. Annullationssøgsmål – søgsmål, som reelt vedrører en tvist af kontraktmæssig karakter – ændring af påstanden – udelukket

[Art. 230 EF og 238 EF; Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra c)]

Sammendrag

1. Et søgsmål, som er rettet mod skrivelser fra Kommissionen om tilbagesøgning af det beløb, der blev udbetalt som støtte ydet i henhold til JOB-programmet, som selv blev iværksat i forbindelse med PHARE-programmet, må afvises, for så vidt som disse skrivelser er en uadskillelig del af et rent kontraktforhold, og for så vidt som de på grund af deres karakter ikke henhører under de retsakter, som er omfattet af artikel 249 EF, og som kan påstås annulleret af Fællesskabets retsinstanser i henhold til artikel 230 EF.

(jf. præmis 85 og 87)

2. Retten kan ikke ændre påstanden, når der er anlagt et annullationssøgsmål, mens tvisten i realiteten er af kontraktmæssig karakter, dels fordi sagsøgeren selv udtrykkeligt i sine indlæg har anført, at det foreliggende søgsmål ikke er baseret på artikel 238 EF, dels fordi sagsøgeren i strid med det i procesreglementets artikel 44, stk. 1, litra c), fastsatte ikke engang summarisk har anført noget anbringende, argument eller klagepunkt støttet på en tilsidesættelse af medlemsstatens ret, som er den ret, der i henhold til den i nævnte aftale indeholdte voldgiftsklausul finder anvendelse på den pågældende aftale.

(jf. præmis 88)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Retspleje – stævning – formkrav – fastlæggelse af søgsmålets genstand – kort fremstilling af søgsmålsgrundene – påstand om betaling af erstatning for skade forvoldt af en fællesskabsinstitution

[Domstolens statut, art. 21, stk. 1, og art. 53, stk. 1; Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra c) og d)]

Sammendrag

I henhold til artikel 21, stk. 1, i Domstolens statut, der i medfør af artikel 53, stk. 1, i samme statut samt Rettens procesreglement artikel 44, stk. 1, litra c) og d), finder anvendelse på Retten, skal en stævning navnlig angive søgsmålets genstand og indeholde påstandene samt en kort fremstilling af anbringenderne. Disse angivelser skal være så klare og præcise, at sagsøgte får mulighed for at tilrettelægge sit forsvar og Retten for at træffe afgørelse, eventuelt uden yderligere oplysninger. Såfremt et søgsmål efter de nævnte bestemmelser skal kunne admitteres, er det af retssikkerhedshensyn og af hensyn til en god retspleje nødvendigt, at de væsentlige faktiske og retlige omstændigheder, som søgsmålet støttes på, om end kortfattet, men dog konsekvent og forståeligt, fremgår af selve stævningen.

For at opfylde disse krav skal en stævning, hvori der nedlægges påstand om erstatning for skader forvoldt af en fællesskabsinstitution, indeholde en sådan angivelse af omstændighederne, at det kan fastslås, hvilken adfærd fra institutionens side der sigtes til, grundene til, at sagsøgeren mener, at der består en årsagsforbindelse mellem adfærden og den skade, der påstås at være lidt, samt skadens karakter og omfang.

(jf. præmis 13 og 14)
Nøgleord



Nøgleord

Passivitetssøgsmål – fysisk eller juridisk person – undladelser, der kan gøres til genstand for søgsmål – Kommissionens undladelse af at undersøge en medlemsstats tilsidesættelse af principperne i artikel 6, stk. 1, EU og af at foreslå Rådet at indlede proceduren i artikel 7 EU – Fællesskabets retsinstanser åbenbart inkompetente

(Art. 232 EF; Rettens procesreglement, art. 111)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Ansvar uden for kontrakt – betingelser – handling, som kan tilregnes Fællesskabet – dokument hidrørende fra Det Europæiske Råd – udelukket – anerkendelse af Republikken Tyrkiets status som et kandidatland, der vil kunne tiltræde Den Europæiske Union

(Art. 7 EF og 288, stk. 2, EF)

2. Ansvar uden for kontrakt – betingelser – institutionernes retsstridige adfærd – tiltrædelsespartnerskab for Republikken Tyrkiet – ansvar for en af Europa-Parlamentet truffet beslutning, der ikke har bindende retskraft – princippet om beskyttelse af den berettigede forventning – tilsidesættelse – foreligger ikke – ingen erstatningspligt

(Art. 288, stk. 2, EF)

3. Retspleje – sagsomkostninger – afgørelse truffet ved begrundet kendelse – sagen åbenbart ugrundet – ingen påstand om sagens omkostninger – fordeling af sagens omkostninger, hvor der foreligger ganske særlige grunde

(Rettens procesreglement, art. 87, stk. 2 og 3, og art. 111)

Sammendrag

1. Den omstændighed, at Det Europæiske Råd i Helsinki den 10. og 11. december 1999 anerkendte, at Republikken Tyrkiet har status som et kandidatland, der vil kunne tiltræde Den Europæiske Union, kan ikke pådrage Fællesskabet ansvar uden for kontraktforhold i henhold til artikel 288, stk. 2, EF, da anerkendelsen fremgår af et dokument, der hidrører fra Det Europæiske Råd, der ikke er en fællesskabsinstitution i artikel 7 EF’s forstand. Kun en fællesskabsinstitutions adfærd kan pådrage Fællesskabet et sådant ansvar.

(jf. præmis 17)

2. Den omstændighed, at Republikken Tyrkiet nyder godt af et tiltrædelsespartnerskab med Den Europæiske Union, kan ikke pådrage Fællesskabet et ansvar uden for kontraktforhold i henhold til artikel 288, stk. 2, EF som følge af fællesskabsinstitutionernes påståede retsstridige adfærd, der skulle bestå i, at partnerskabet er i strid med Europa-Parlamentets beslutning af 18. juni 1987 om en politisk løsning på det armenske spørgsmål. Beslutningen er nemlig et dokument, der udelukkende indeholder politiske erklæringer, der når som helst kan ændres af Parlamentet. Den har følgelig ikke bindende retskraft for Parlamentet og så meget desto mindre for de øvrige fællesskabsinstitutioner og kan heller ikke skabe en berettiget forventning om, at institutionerne ville indrette sig efter beslutningens indhold.

(jf. præmis 18-20)

3. I henhold til artikel 87, stk. 2, i Rettens procesreglement pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Når Retten imidlertid i henhold til procesreglementets artikel 111 afsiger begrundet kendelse i en sag, der er åbenbart ugrundet, men før de sagsøgte institutioner har indgivet deres svarskrifter og har haft mulighed for at nedlægge påstand om sagens omkostninger, er det nødvendigt at henholde sig til procesreglementets artikel 87, stk. 3, hvorefter Retten kan fordele sagens omkostninger, hvor der foreligger ganske særlige grunde.

(jf. præmis 28 og 29)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Annullationssøgsmål

–

sagsgenstand

–

annullation af en afvisning af sagsøgerens klage, der anføres at være sket ved en kommissionsbeslutning, hvorved en statsstøtte blev fundet forenelig med Fællesmarkedet

–

den anfægtede beslutning omhandler andre foranstaltninger end dem klagen vedrører

–

sagens manglende genstand

–

afvisning (art. 230 EF) (jf. præmis 35 og 45)

Sagens genstand

Angående

Påstand om annullation af Kommissionens beslutning K(2003) 1652 endelig udg. af 27. maj 2003, der erklærede de foranstaltninger, som Det Forenede Kongerige påtænker at vedtage til fordel for Post Office Ltd, forenelige med fællesmarkedet (statsstøtte nr. 784/2002).

Afgørelse

Konklusion

1) Sagen afvises.

2) Hver part bærer sine egne omkostninger.

3) Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland bærer de omkostninger, det har afholdt i forbindelse med sin intervention.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Retspleje – intervention – tilstillelse af processkrifter til intervenienter – undtagelse

(Rettens procesreglement, art. 116, stk. 2)

2. Retspleje – intervention – tilstillelse af processkrifter til intervenienter – undtagelse

3. Retspleje – intervention – tilstillelse af processkrifter til intervenienter – undtagelse

Sammendrag

1. Artikel 116, stk. 2, i Rettens procesreglement bestemmer, at alle procesdokumenter, der er forkyndt for parterne, tilstilles intervenienten, men at retsformanden efter anmodning fra en part dog kan undlade at tilstille intervenienten hemmelige eller fortrolige dokumenter.

Ved vurderingen af, hvornår visse oplysninger i sagen kan behandles fortroligt, må der for hvert enkelt procesdokument eller afsnit i et procesdokument, som begæres behandlet fortroligt, foretages en afvejning af sagsøgerens berettigede interesse i at undgå, at der sker et væsentligt indgreb i hans kommercielle interesser, og intervenienternes ikke mindre berettigede interesse i at råde over de oplysninger, der er nødvendige for, at de fuldt ud kan gøre deres rettigheder gældende og fremføre deres synspunkter for Fællesskabets retsinstanser.

Når sagsøgeren i forhold til hver oplysning, som omfattes af begæringen om fortrolig behandling, har redegjort for grundene til, at han er af den opfattelse, at en offentliggørelse heraf vil udgøre et væsentligt indgreb i hans kommercielle interesser, bør intervenienternes anfægtelse af oplysningernes fortrolige karakter for, at retsformanden kan foretage en interesseafvejning, vedrøre præcise oplysninger i procesdokumenterne, som er overstregede, og indeholde en angivelse af grundene til, at en fortrolig behandling af disse oplysninger bør afslås.

(jf. præmis 9-12)

2. En parts anmodning om, at de dokumenter eller dele af dokumenter, med hensyn til hvilke retsformanden afslår begæringen om fortrolig behandling, fjernes fra sagen, kan ikke imødekommes, når den tilsigter en omgåelse af retsformandens afgørelse vedrørende begæringen om fortrolig behandling.

(jf. præmis 13)

3. En fortrolig behandling af oplysninger, som vedrører faktiske omstændigheder, der ligger fem år eller længere tilbage, vil kun undtagelsesvis kunne behandles fortroligt, nemlig såfremt det godtgøres, at de uanset deres historiske karakter stadig udgør væsentlige oplysninger om den pågældende virksomheds forretningsmæssige stilling.

(jf. præmis 45)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – retsakter, der kan være genstand for søgsmål

[Art. 230, stk. 4, EF; Rådets forordning nr. 4064/89, art. 6, stk. 1, litra c)]

Sammendrag

En virksomhed, der efter at have opnået Rettens dom om annullation af Kommissionens beslutning om forbud mod at gennemføre en fusion sælger den virksomhed, som den havde købt inden for den frist, som Kommissionen under alle omstændigheder havde efter den nævnte dom til at vedtage en ny beslutning, kan hverken gøre gældende, at Kommissionens beslutning om atter at indlede den grundige undersøgelsesfase af fusionen i henhold til artikel 6, stk. 1, litra c), i forordning nr. 4064/89, som blev vedtaget efter beslutningen om at sælge, eller Kommissionens senere beslutning om formelt at afslutte proceduren, som var blevet uden genstand, ligger virksomheden til last.

(jf. præmis 61, 67, 72-74, 84, 96, 97 og 101)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Retspleje – intervention – betingelser for antagelse til realitetsbehandling – berettiget interesse i afgørelsen af tvisten – tvist om annullation af en beslutning fra Kommissionen om overtrædelse af artikel 81, stk. 1, EF – tvisten begrænset til annullation eller nedsættelse af de bøder, sagsøgeren blev pålagt – ingen anfægtelse af fuldstændig bødefritagelse til den, der begærer intervention – ingen berettiget interesse

(Statutten for Domstolen, art. 40, stk. 2, og art. 53, stk. 1)

Sammendrag

Begrebet berettiget interesse i afgørelsen af en retstvist som omhandlet i artikel 40, stk. 2, i Domstolens statut, der ifølge nævnte statuts artikel 53, stk. 1, finder anvendelse på rettergangsmåden ved Retten, skal defineres i relation til selve genstanden for tvisten og forstås som en direkte og aktuel interesse i, hvorledes der træffes afgørelse om påstandene, og ikke som en interesse i forhold til de fremførte anbringender. »Afgørelse« af tvisten skal således forstås som den endelige dom, der ønskes afsagt af den ret, for hvilken sagen indbringes, og som vil fremgå af domskonklusionen. For at tage stilling til, om en begæring om intervention kan antages til realitetsbehandling, må det navnlig efterprøves, om intervenienten berøres direkte af den anfægtede retsakt, og om intervenientens interesse i tvistens afgørelse er godtgjort. I denne sammenhæng skal der sondres mellem de parter, der begærer intervention, og som godtgør at have en direkte interesse i afgørelsen vedrørende selve den retsakt, som påstås annulleret, og dem, som kun godtgør at have en indirekte interesse i tvistens afgørelse på grund af ligheder mellem deres egen situation og en af parternes.

En direkte og aktuel interesse foreligger ikke hos en virksomhed, der har deltaget i et kartel, men som ved en beslutning fra Kommissionen blev indrømmet fuldstændig bødefritagelse for at have været den første til at fremlægge afgørende beviser i forbindelse med undersøgelsen hvad angår et annullationssøgsmål anlagt af en anden virksomhed, der har deltaget i kartellet, til prøvelse af den samme beslutning fra Kommissionen, for så vidt som denne pålægger virksomheden en bøde herfor, og i forbindelse med hvilket denne virksomhed hævder, at den var den første virksomhed, som samarbejdede. Da bestemmelserne i den beslutning, hvorved den, der begærer intervention, blev indrømmet fuldstændig bødefritagelse, ikke er genstand for hovedsagen, vil en dom, der annullerer eller ændrer beslutningen for så vidt angår sagsøgeren, ikke berøre de bestemmelser i beslutningen, som vedrører den, der begærer intervention.

(jf. præmis 14, 19 og 22)