DOMSTOLENS DOM (TREDJE AFDELING) AF 8. APRIL 1992. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD WALTER FEILHAUER. - VOLDGIFTSKLAUSUL - MANGLENDE OPFYLDELSE AF EN KONTRAKT. - SAG C-209/90.



Samling af Afgørelser 1992 side I-02613



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

Retspleje - soegsmaal for Domstolen i medfoer af en voldgiftsbestemmelse - Domstolens kompetence udelukkende fastlagt i traktatens artikel 181 og ved voldgiftsbestemmelsen - anvendelse af nationale kompetenceregler - udelukket

(EOEF-traktaten, art. 181)

Sammendrag

Mens Domstolen paa grundlag af en voldgiftsklausul vedtaget i henhold til EOEF-traktatens artikel 181 efter omstaendighederne skal traeffe afgoerelse i en tvist paa grundlag af de nationale retsregler, der skal anvendes paa kontrakten, hviler dens kompetence til at paabedoemme en tvist vedroerende denne kontrakt derimod alene paa traktatens artikel 181 og voldgiftsklausulen, og nationale retsregler kan ikke paaberaabes over for Domstolen som angiveligt vaerende til hinder for dens kompetence.

Dommens præmisser

1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 12. juli 1990 har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber paa grundlag af en voldgiftsbestemmelse i henhold til EOEF-traktatens artikel 181 anlagt sag mod Walter Feilhauer med paastand om tilbagebetaling af et af Kommissionen udbetalt forskud paa 72 000 DM til et demonstrationsprojekt vedroerende solenergi, med tillaeg af renter 6% fra den 24. januar 1983 og 11,9% fra den 18. januar 1987.

2 Den 17. december 1982 indgik Kommissionen med Felix Schulze Isfort-Ekel, der er landmand i Tyskland, en kontrakt (herefter benaevnt "kontrakten") i henhold til artikel 8 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1302/78 af 12. juni 1978 om ydelse af finansiel stoette til projekter til udnyttelse af alternative energikilder (EFT L 158, s. 3), hvorefter Schulze Isfort-Ekel forpligtede sig til at gennemfoere et demonstrationsprojekt vedroerende solenergi som beskrevet i kontraktens artikel 1, mens Kommissionen til gengaeld forpligtede sig til at yde en oekonomisk stoette.

3 Kontraktens artikel 13 bestemmer: "Parterne er enige om, at tvister vedroerende gyldigheden, fortolkningen og anvendelsen af denne kontrakt forelaegges De Europaeiske Faellesskabers Domstol som eneste kompetente retsinstans." Artikel 14 lyder saaledes: "Denne kontrakt er undergivet tysk ret."

4 Den 31. december 1982 udbetalte Kommissionen i henhold til kontraktens bilag II, punkt I, stk. 1, litra a), 72 000 DM som forskud paa den oekonomiske stoette til Felix Schulze Isfort-Ekel. Beloebet indgik den 24. januar 1983 paa hans konto.

5 Ved et tillaeg af 20. februar 1984 til kontrakten blev det vedtaget, at Kommissionens oprindelige kontraktpartner overdrog de af kontrakten flydende rettigheder og forpligtelser til Walter Feilhauer, herunder rettighederne og forpligtelserne i forbindelse med Kommissionens forskud paa den oekonomiske stoette.

6 Ifoelge arbejdsprogrammet i tabel 3 i bilag I til kontrakten skulle projektet vaere afsluttet inden udgangen af 1984.

7 Efter forgaeves - allerede fra den 5. februar 1985 - flere gange at have kraevet tilbagebetaling af det udbetalte forskud med den begrundelse, at Feilhauer ikke overholdt sine kontraktlige forpligtelser, satte Kommissionen ved rekommanderet brev af 9. december 1986 Feilhauer i mora og erklaerede at ville traede tilbage fra kontrakten i henhold til artikel 8, saafremt Feilhauer ikke inden en maaned godtgjorde, at han raadede over en velegnet byggegrund til gennemfoerelse af projektet og havde erhvervet de noedvendige tilladelser fra myndighederne. Feilhauer modtog skrivelsen den 17. december 1986.

8 Da Feilhauer ikke svarede inden for den fastsatte frist, anmodede Kommissionen ham ved skrivelse af den 24. juni 1987 om at tilbagebetale det som forskud udbetalte beloeb med renter fra tidspunktet for udbetalingen af forskuddet samt morarenter 11,9%.

9 I besvarelse af en skrivelse af 15. juli 1987 fra Feilhauer, hvori han dels bestred ophaevelsens gyldighed, dels haevdede, at projektets gennemfoerelse var naert forestaaende, kraevede Kommissionen ved en skrivelse af 16. september 1987 under henvisning til skrivelsen af 9. december 1986 endnu engang, at Feilhauer tilbagebetalte forskuddet.

10 Senere indroemmede Feilhauer, at projektet var slaaet fejl, men som i de foregaaende skrivelser gjorde han gaeldende, at han kunne modregne, idet han til opfyldelse af kontrakten havde indkoebt materialer for et beloeb, som oversteg Kommissionens fordring.

11 Hvad naermere angaar sagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.

Domstolens kompetence

12 Feilhauer har anfoert, at Domstolen er inkompetent til at paakende Kommissionens krav. Ifoelge kontraktens artikel 14 finder alene tysk ret anvendelse, herunder retsplejereglerne. Den tyske Zivilprozessordnungs § 29 forbyder vaernetingsaftaler mellem kontrahenter, som ikke er opfoert som handlende i handelsregisteret, hvilken betingelse ikke er opfyldt i det foreliggende tilfaelde.

13 Dette anbringende kan ikke tiltraedes. Det skal saaledes bemaerkes, at mens Domstolen paa grundlag af en voldgiftsklausul vedtaget i henhold til EOEF-traktatens artikel 181 efter omstaendighederne skal traeffe afgoerelse i en tvist paa grundlag af de nationale retsregler, der skal anvendes paa kontrakten, hviler dens kompetence til at paadoemme en tvist vedroerende denne kontrakt derimod alene paa traktatens artikel 181 og voldgiftsklausulen, og nationale retsregler kan ikke paaberaabes over for Domstolen som angiveligt vaerende til hinder for dens kompetence.

14 I det foreliggende tilfaelde finder kontraktens artikel 13 derfor anvendelse. Ifoelge denne bestemmelse har parterne under henvisning til traktatens artikel 181 vedtaget, at Domstolen har kompetence til at afgoere tvister vedroerende kontraktens gyldighed, fortolkning og anvendelse.

Realiteten

Kontraktens gyldighed

15 Feilhauer har foerst anfoert, at det ikke var muligt for ham at opfylde kontrakten. Han har gjort gaeldende, dels at de tyske bestemmelser om byggetilladelse hindrede ham i at gennemfoere projektet paa den byggegrund, han havde udset hertil, dels at han paa grund af den tyske lov om energipolitik ikke kunne opnaa uafhaengighed af den offentlige elforsyning eller i det mindste faa tilladelse til at levere en eventuel overproduktion til det offentlige forsyningsnet.

16 For saa vidt angaar dette anbringende skal det foerst afgoeres, om kontrakten er ugyldig ifoelge § 306 i Buergerliches Gesetzbuch (herefter benaevnt "BGB"), hvorefter "en kontrakt om levering af en umulig ydelse er ugyldig".

17 Med hensyn til vanskelighederne i forbindelse med de tyske regler for meddelelse af byggetilladelse bemaerkes, at kontrakten ikke angav en bestemt byggegrund til gennemfoerelse af projektet, og at de af sagsoegte paaberaabte hindringer derfor udelukkende kan henfoeres til det af ham trufne valg. Da det staar fast, at umuligheden i henhold til BGB' s § 306 skal foreligge allerede ved indgaaelsen af kontrakten og skal vaere objektiv, kan det fastslaas, at den af sagsoegte paaberaabte umulighed i alt fald ikke var objektiv i denne bestemmelses forstand.

18 Med hensyn til de hindringer, der angiveligt skulle skyldes den tyske lov om energipolitik, bemaerkes blot, at sagsoegte ikke i tilstraekkelig grad har praeciseret, i hvilket omfang disse lovbestemmelser konkret hindrede gennemfoerelsen af projektet.

19 Under den mundtlige forhandling har sagsoegte anfoert, at kontrakten maa antages at vaere i strid med redelig handlemaade, idet Kommissionen var klar over, at han ikke havde de noedvendige kvalifikationer og den noedvendige viden til at opfylde kontrakten, som ifoelge hans opfattelse forudsatte en landmands medvirken. Ifoelge BGB' s § 138 er enhver retshandel, som strider mod redelig handlemaade, imidlertid ugyldig.

20 Dette anbringende - forudsat at det ikke er for sent fremsat - kan heller ikke tiltraedes. En kontrakt kan nemlig ikke anses for at vaere i strid med redelig handlemaade, fordi opfyldelsen heraf stoeder paa vanskeligheder. Yderligere er det ubestridt, at sagsoegte selv havde udformet det projekt, som var genstand for kontrakten, og at han derfor ikke efterfoelgende kan paaberaabe sig vanskeligheder, som han maatte formodes at have vaeret bekendt med paa tidspunktet for kontraktens indgaaelse.

21 Sagsoegte har videre haevdet, at sagsoegeren havde presset ham til at overtage den oprindelige kontraktpartners rettigheder og forpligtelser.

22 Selv om BGB' s § 123 giver mulighed for at anfaegte en kontrakt, saafremt den ene parts viljeserklaering ulovligt er blevet fremkaldt ved svig eller trusler, har sagsoegte dog ikke i det foreliggende tilfaelde godtgjort, at der foreligger svigagtige handlinger eller trusler.

23 Det kan herefter fastslaas, at kontrakten er gyldigt indgaaet.

Kravet om tilbagebetaling af forskuddet

24 Kontraktens artikel 8 lyder saaledes:

"Saafremt kontraktpartneren ikke opfylder en af sine kontraktlige forpligtelser, kan Kommissionen traede tilbage fra kontrakten, efter at den ved rekommanderet brev har sat kontraktpartneren i mora, og denne ikke inden for en frist af en maaned har opfyldt forpligtelsen. Kontrakten kan endvidere haeves, saafremt kontraktpartneren for at modtage den oekonomiske stoette har afgivet urigtige erklaeringer, for saa vidt som de kan tilregnes ham. I saa fald skal kontraktpartneren omgaaende tilbagebetale den oekonomiske stoette til Kommissionen med renter fra udloebet af ovennaevnte frist paa en maaned. Rentesatsen er den af Den Europaeiske Investeringsbank anvendte paa tidspunktet for Kommissionens afgoerelse om at yde oekonomisk stoette til projektet."

25 Det er ubestridt, at sagsoegte ikke har opfyldt sine kontraktlige forpligtelser. Som allerede bemaerket i praemis 17 og 18 kan de af sagsoegte anfoerte grunde til ikke at have opfyldt kontrakten ikke tiltraedes. Yderligere er anvendelsen af kontraktens ovenfor gengivne artikel 8 under alle omstaendigheder ikke betinget af kontraktpartneren har handlet culpoest. Det forhold, at projektet, som Faellesskabets finansielle forpligtelse var knyttet til, ikke blev gennemfoert, berettigede i sig selv fuldt ud til at haeve kontrakten efter den foreskrevne formelle fremgangsmaade.

26 I det foreliggende tilfaelde er disse formforskrifter iagttaget, idet Kommissionen sendte sagsoegte en skrivelse, som denne modtog den 17. december 1986, med krav om opfyldelse inden for en frist paa en maaned.

27 Dette paakrav foerte ikke til noget resultat, og det er ubestridt, at Kommissionen herefter traadte tilbage fra kontrakten.

28 Da kontrakten saaledes blev haevet i overensstemmelse med artikel 8, skal der herefter tages stilling til sagsoegtes anbringende vedroerende modregning.

29 Sagsoegte har anfoert, at han har modregningsret for et beloeb svarende til det udbetalte forskud paa den oekonomiske stoette, idet han med henblik paa at opfylde kontrakten har afholdt udgifter til et beloeb, der overstiger det af Kommissionen kraevede beloeb.

30 Sagsoegte har her henvist til Kommissionens skrivelse af 30. april 1985, hvorved denne forpligtede sig til at finansiere 40% af de afholdte udgifter til materialer.

31 Det bemaerkes foerst, at Kommissionen ikke har bestridt, at skrivelsen af 30. april 1985 indeholder en saadan forpligtelse. Kommissionen har imidlertid med rette anfoert, at den under ingen omstaendigheder har forpligtet sig til at daekke de af sagsoegte afholdte udgifter til administration, rejser og hotelophold.

32 Den oekonomiske stoette omfatter nemlig kun udgifterne til koeb af materialer og til montering, hvilket fremgaar af kontraktens bilag I, punkt B.1 og 2, sammenholdt med forklaringerne til posterne 2.1.2 og 2.1.3 i tabel 1 i det naevnte bilag.

33 Det bemaerkes herefter, at der ikke er foert fornoedent bevis for, at de af sagsoegte anfoerte udgifter til koeb af materialer vedroerer det i kontrakten beskrevne projekt, eller at de i det hele taget virkelig er afholdt.

34 Endelig kan sagsoegtes anbringende, hvorefter hans krav paa modregning ogsaa kan stoettes paa de for kontrakten gaeldende tyske retsregler, heller ikke tiltraedes.

35 I denne forbindelse bemaerkes foerst, at sagsoegte ikke har erlagt nogen ydelse til sagsoegeren, og at han derfor ikke kan paaberaabe sig BGB' s § 346, hvorefter kontraktpartnerne efter tilbagetraeden fra en kontrakt er forpligtet til at tilbagelevere de modtagne ydelser.

36 Det bemaerkes dernaest, at BGB' s § 611 ff. og 631 ff. vedroerende henholdsvis arbejds- og vaerkslejekontrakter - uden at der i oevrigt skal tages stilling til, om bestemmelserne finder anvendelse paa den omtvistede kontrakt - heller ikke kan anfoeres til stoette for sagsoegtes krav om modregning, da dette spoergsmaal er endeligt reguleret i kontrakten.

37 Hvad endelig angaar BGB' s § 242, hvorefter kontrakter skal opfyldes i overensstemmelse med princippet om redelighed, samt spoergsmaalet om Kommissionens ansvar for den manglende opfyldelse af kontrakten som foelge af culpa ved kontraktens indgaaelse, bemaerkes blot, at sagsoegte ikke naermere har forklaret, paa hvilken maade Kommissionen har tilsidesat dette princip, eller hvorfor Kommissionens handlemaade maa antages at vaere culpoes.

38 Det kan herefter fastslaas, at sagsoegtes anbringende vedroerende modregning ikke kan tiltraedes, og at Kommissionen boer gives medhold i paastanden om tilbagebetaling af det udbetalte forskud.

Renterne

39 Kommissionen har yderligere nedlagt paastand om betaling af morarenter 11,9% fra den 18. januar 1987, da Kommissionen traadte tilbage fra kontrakten.

40 Sagsoegte har blot anfoert, at Kommissionen foerst traadte tilbage fra kontrakten i henhold til en erklaering i Kommissionens skrivelse af 16. september 1987.

41 Ifoelge kontraktens artikel 8 loeber de morarenter, der skal betales af det beloeb, som skal tilbagebetales som foelge af kontraktens ophaevelse, fra udloebet af den i paakravet til kontraktpartneren fastsatte frist paa en maaned.

42 Som allerede bemaerket modtog sagsoegte paakravet den 17. december 1986. Foelgelig udloeb fristen paa en maaned den 18. januar 1987, og morarenterne skal derfor beregnes med udgangspunkt i denne dato.

43 Kommissionen har endelig nedlagt paastand om betaling af renter 6% af det udbetalte forskud for perioden fra den 24. januar 1983 til den 17. januar 1987. Kommissionen har her henvist til Domstolens praksis (dom af 18.12.1986, sag 426/85, Kommissionen mod Zoubek, Sml. s. 4057), hvorefter tilbagebetalingen af et udbetalt forskud i tilfaelde af ophaevelse af en med Faellesskabet indgaaet kontrakt ogsaa skal omfatte de renter, der er tilskrevet dette beloeb i tiden fra udbetalingen. Ifoelge tysk ret andrager rentesatsen i tilfaelde af en offentligretlig kontrakt om stoette 6%.

44 Det bemaerkes i denne forbindelse, at artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 1302/78 bestemmer: "Kommissionen forhandler og indgaar de noedvendige kontrakter til gennemfoerelse af de i overensstemmelse med artikel 6 vedtagne projekter. Kommissionen udarbejder med henblik herpaa en standardkontrakt med angivelse af hver af parternes rettigheder og forpligtelser, herunder navnlig de naermere bestemmelser om eventuel tilbagebetaling af den ydede stoette."

45 Kravet om, at de naermere bestemmelser om en eventuel tilbagebetaling skal angives i kontrakten, har til formaal at fjerne enhver usikkerhed med hensyn til fastsaettelsen af, hvilke regler der finder anvendelse, saaledes at kontraktpartnerne er klare over foelgerne af en misligholdelse af kontrakten. Da der ikke ifoelge kontrakten skal betales kreditrenter, har Kommissionen ikke krav paa saadanne renter i tilfaelde af misligholdelse. De af Kommissionen fremfoerte argumenter, der stoettes paa ovennaevnte dom af 18. december 1986, Kommissionen mod Zoubek, kan derfor ikke tiltraedes.

46 Foelgelig boer der alene gives Kommissionen medhold i paastanden om morarenter.

47 Det kan herefter fastslaas, at sagsoegte boer tilpligtes at betale Kommissionen et beloeb paa 72 000 DM med morarenter 11,9% fra den 18. januar 1987.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

48 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger. Sagsoegte har tabt sagen og skal derfor betale sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN (Tredje Afdeling)

1) Sagsoegte betaler til sagsoegeren et beloeb paa 72 000 DM med morarenter 11,9% fra den 18. januar 1987.

2) I oevrigt frifindes sagsoegte.

3) Sagsoegte betaler sagens omkostninger.