DOMSTOLENS DOM AF 26. MAJ 1993. - DIMITRIOS TSIOTRAS MOD LANDESHAUPTSTADT STUTTGART. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: BUNDESVERWALTUNGSGERICHT - TYSKLAND. - RET TIL OPHOLD - DEN HELLENSKE REPUBLIKS TILTRAEDELSE. - SAG C-171/91.



Samling af Afgørelser 1993 side I-02925



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Fri bevaegelighed for personer ° arbejdstagere ° ret til ophold med henblik paa at soege beskaeftigelse ° betingelser ° graesk statsborger, der var arbejdsloes i modtagerlandet forud for Graekenlands tiltraedelse af Faellesskabet, som ikke siden har haft loennet beskaeftigelse i modtagerlandet, og som objektivt bedoemt er ude af stand til at opnaa beskaeftigelse ° ikke omfattet

[EOEF-traktaten, art. 48, stk. 3, litra b) og c); Raadets direktiv 68/360, art. 7]

2. Fri bevaegelighed for personer ° arbejdstagere ° ret til at blive boende i en medlemsstat efter at have haft beskaeftigelse dér ° graesk statsborger, der var arbejdsloes i modtagerlandet forud for Graekenlands tiltraedelse af Faellesskabet, som ikke siden har haft loennet beskaeftigelse i modtagerlandet, og som objektivt bedoemt er ude af stand til at opnaa beskaeftigelse ° ikke omfattet

[EOEF-traktaten, art. 48, stk. 3, litra d); Kommissionens forordning nr. 1251/70, art. 2, stk. 1, litra b)]

Sammendrag

1. Traktatens artikel 48, stk. 3, litra b) og c), og artikel 7 i direktiv 68/360 om afskaffelse af restriktioner om rejse og ophold inden for Faellesskabet for medlemsstaternes arbejdstagere og deres familiemedlemmer skal fortolkes saaledes, at der efter disse bestemmelser ikke bestaar nogen ret til ophold for en graesk statsborger paa en anden medlemsstats omraade, naar den paagaeldende paa tidspunktet for Den Hellenske Republiks tiltraedelse af Faellesskabet var arbejdsloes i denne anden medlemsstat efter dér at have udoevet en loennet beskaeftigelse i en aarraekke, vedvarende har vaeret arbejdsloes efter tiltraedelsen og objektivt bedoemt er ude af stand til at opnaa en beskaeftigelse.

For det foerste forudsaetter den ret til ophold, der efter faellesskabsretten tilkommer arbejdstagere med statsborgerskab i medlemsstaterne, som er arbejdsloese i modtagerlandet, at den paagaeldende arbejdstager forinden paa grundlag af sin ret til fri bevaegelighed har udoevet en loennet beskaeftigelse i modtagerlandet, hvilket krav en graesk statsborger ikke kan have opfyldt foer Graekenlands tiltraedelse af Faellesskabet, og for det andet udstraekker retten til ophold med henblik paa at soege beskaeftigelse sig ikke til en periode paa flere aar for saa vidt angaar en EF-statsborger, der ikke har nogen udsigt til at opnaa beskaeftigelse.

2. Den ret til at blive boende i modtagerlandet, som EF-statsborgere er tillagt ved traktatens artikel 48, stk. 3, litra d), og artikel 2, stk. 1, litra b), i forordning nr. 1251/70, forudsaetter, at den paagaeldende forinden paa grundlag af reglerne om arbejdskraftens frie bevaegelighed har udoevet en loennet beskaeftigelse i modtagerlandet.

Da dette ikke er tilfaeldet med en graesk statsborger, der paa tidspunktet for Den Hellenske Republiks tiltraedelse af Faellesskabet var arbejdsloes i en medlemsstat efter dér at have udoevet en loennet beskaeftigelse i en aarraekke, vedvarende har vaeret arbejdsloes efter tiltraedelsen og objektivt bedoemt er ude af stand til at opnaa en beskaeftigelse, har en saadan person ikke en ret til at blive boende i modtagerlandet i medfoer af disse bestemmelser, naar den paagaeldende er blevet varigt uarbejdsdygtig under et fortsat ophold, der er blevet indroemmet vedkommende i anledning af en retssag, som han eller hun har anlagt i modtagerlandet med henblik paa at opnaa et opholdsbevis.

Dommens præmisser

1 Ved kendelse af 16. april 1991 indgaaet til Domstolen den 1. juli 1991 har Bundesverwaltungsgericht i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af traktatens artikel 48 samt af Raadets direktiv 68/360/EOEF af 15. oktober 1968 om afskaffelse af restriktioner om rejse og ophold inden for Faellesskabet for medlemsstaternes arbejdstagere og deres familiemedlemmer (EFT 1968 II, s. 477) og Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1251/70 af 29. juni 1970 om arbejdstageres ret til at blive boende paa en medlemsstats omraade efter at have haft beskaeftigelse dér (EFT 1970 II, s. 348).

2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en tvist mellem Dimitrios Tsiotras, der er graesk statsborger, og Landeshauptstadt Stuttgart, som angaar Landeshauptstadt Stuttgarts afgoerelse om at afslaa Tsiotras' ansoegning om en forlaengelse af dennes opholdstilladelse.

3 Tsiotras har siden 1960 haft bopael i Tyskland, hvor han indtil oktober 1978 havde forskellige former for beskaeftigelse som arbejdstager. Han har siden da vaeret arbejdsloes og har siden september 1981 modtaget offentlig bistandshjaelp.

4 Paa tidspunktet for Den Hellenske Republiks tiltraedelse af Det Europaeiske Faellesskab havde Tsiotras en opholdstilladelse i Tyskland, hvorefter han kunne tage beskaeftigelse. I december 1981 ansoegte han om en forlaengelse af tilladelsen, men fik ved Landeshauptstadt Stuttgarts afgoerelse af 1. august 1986 afslag herpaa. Denne afgoerelse blev truffet, efter at der i 1983 var blevet givet endeligt afslag paa en ansoegning fra Tsiotras om invalidepension med den begrundelse, at han ikke kunne anses for uarbejdsdygtig.

5 Tsiotras indbragte Landeshauptstadt Stuttgarts afgoerelse for domstolene, men fik i foerste og i anden instans ikke medhold, hvorefter han har indbragt sagen for Bundesverwaltungsgericht i form af en "revisionsankesag". Bundesverwaltungsgericht har besluttet at udsaette sagen og at forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:

"1) Mister en statsborger i en EF-medlemsstat sin status som arbejdstager og dermed sin ret til fri bevaegelighed efter EOEF-traktatens artikel 48, stk. 1, og artikel 48, stk. 3, litra b) og c) ° med den foelge, at direktiv 68/360/EOEF af 15. oktober 1968 (EFT 1968 II, s. 477) ikke finder anvendelse ° saafremt han, efter allerede at vaere ophoert med at vaere beskaeftiget i en anden medlemsstat paa tidspunktet for hans hjemstats tiltraedelse af De Europaeiske Faellesskaber eller paa et senere tidspunkt, objektivt bedoemt ikke laengere kunne, henholdsvis kan, faa formidlet arbejde, selv om han er villig hertil, saaledes at det ikke laengere er muligt at opfylde formaalet med den frie bevaegelighed i form af en beskaeftigelse?

2) Mister en statsborger i en EF-medlemsstat retten til at blive boende paa en medlemsstats omraade efter EOEF-traktatens artikel 48, stk. 3, litra d), sammenholdt med artikel 2, stk. 1, litra b), i forordning (EOEF) nr. 1251/70 af 29. juni 1970 (EFT 1970 II, s. 348), saafremt han foerst er blevet varigt uarbejdsdygtig efter indtraedelsen af de omstaendigheder, som er naevnt i spoergsmaal 1, navnlig naar denne tilstand foerst er indtraadt under et fortsat ophold, som udelukkende er indroemmet ham i den stat, hvori han tidligere var beskaeftiget, for at goere det muligt for ham at gennemfoere en retssag vedroerende udstedelsen af et opholdsbevis?"

6 Hvad naermere angaar de faktiske omstaendigheder i hovedsagen, de relevante faellesskabsretlige bestemmelser, retsforhandlingernes forloeb samt de skriftlige indlaeg for Domstolen henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.

Det foerste spoergsmaal

7 Ved dette spoergsmaal oensker den nationale retsinstans i det vaesentlige oplyst, hvorvidt traktatens artikel 48, stk. 3, litra b) og c), og bestemmelserne i direktiv 68/360 skal fortolkes saaledes, at der efter disse bestemmelser bestaar en ret til ophold for en graesk statsborger paa en anden medlemsstats omraade, naar den paagaeldende paa tidspunktet for Den Hellenske Republiks tiltraedelse af Faellesskabet var arbejdsloes i denne anden medlemsstat efter dér at have udoevet en loennet beskaeftigelse i en aarraekke, vedvarende har vaeret arbejdsloes efter tiltraedelsen og objektivt bedoemt er ude af stand til at opnaa en beskaeftigelse.

8 Det bemaerkes indledningsvis, at statsborgere i medlemsstaterne som led i princippet om arbejdskraftens frie bevaegelighed efter traktatens artikel 48 har en ret til at opholde sig i andre medlemsstater med henblik paa at udoeve eller soege en loennet beskaeftigelse dér. Saaledes som Domstolen naermere har fastslaaet i dommen af 26. februar 1991 (sag C-292/89, Antonissen, Sml. I, s. 745), er retten til ophold ° der i saadanne tilfaelde ikke er udtrykkeligt hjemlet i traktaten ° efter forholdets natur et led i princippet om fri bevaegelighed.

9 Hvad for det foerste angaar retten til ophold med henblik paa at udoeve en loennet beskaeftigelse, jf. traktatens artikel 48, stk. 3, litra c), bemaerkes, at denne ret tilkommer en statsborger i en medlemsstat, der udoever en saadan beskaeftigelse i en anden medlemsstat. En person, der aldrig har udoevet en loennet beskaeftigelse efter tidspunktet for sin hjemstats tiltraedelse af Faellesskabet, har derfor ikke nogen ret til ophold i henhold til den naevnte bestemmelse.

10 Den ret til ophold, som en statsborger i en medlemsstat har med henblik paa at udoeve en loennet beskaeftigelse i en anden medlemsstat, formaliseres ved udstedelsen af et opholdsbevis, jf. artikel 4 i direktiv 68/360. I henhold til dette direktivs artikel 7, stk. 1, kan opholdsbeviset ikke fratages en person, som har en saadan ret til ophold, med den begrundelse, at vedkommende er midlertidigt uarbejdsdygtig paa grund af sygdom eller ulykke eller er uforskyldt arbejdsloes, naar sidstnaevnte omstaendighed er behoerigt bekraeftet af den kompetente arbejdsmarkedsmyndighed. I henhold til artikel 7, stk. 2, kan opholdsbevisets gyldighedsperiode ved den foerste forlaengelse dog begraenses ° men ikke til en kortere periode end tolv maaneder ° saafremt arbejdstageren uforskyldt er arbejdsloes i modtagerlandet og har vaeret det i over tolv paa hinanden foelgende maaneder.

11 Det foelger af de naevnte bestemmelser, at den ret til ophold, der efter faellesskabsretten tilkommer arbejdstagere med statsborgerskab i medlemsstaterne, som er arbejdsloese i modtagerlandet, forudsaetter, at den paagaeldende arbejdstager forinden paa grundlag af sin ret til fri bevaegelighed har udoevet en loennet beskaeftigelse i modtagerlandet.

12 Det bemaerkes endvidere, at ingen bestemmelse i akten vedroerende Den Hellenske Republiks tiltraedelse af Faellesskabet eller i den afledte ret sidestiller en beskaeftigelse, som en graesk statsborger har haft forud for Den Hellenske Republiks tiltraedelse af Faellesskabet, med en beskaeftigelse udoevet af en statsborger i en medlemsstat paa grundlag af faellesskabsrettens bestemmelser om arbejdskraftens frie bevaegelighed. Foelgelig har en graesk statsborger under de omstaendigheder, som den forelaeggende retsinstans har henvist til, ikke nogen ret til ophold paa grundlag af traktatens artikel 48, stk. 3, litra c), og artikel 7 i direktiv 68/360.

13 Hvad herefter angaar spoergsmaalet om retten til ophold med henblik paa at soege en beskaeftigelse bemaerkes, at Domstolen i praemis 16 i dommen i Antonissen-sagen, jf. ovenfor, har fastslaaet, at formaalet med artikel 48 tilgodeses, naar faellesskabslovgivningen eller national lovgivning giver de paagaeldende en rimelig frist til i den paagaeldende medlemsstat at faa kendskab til de beskaeftigelsestilbud, der svarer til deres erhvervsmaessige kvalifikationer, og til i givet fald at foretage det fornoedne for at blive ansat. Domstolen har i den naevnte dom endvidere udtalt, at en frist paa seks maaneder herved ikke forekommer utilstraekkelig, men at den paagaeldende, selv om denne frist er udloebet, ikke kan paalaegges at udrejse fra modtagerlandet, saafremt vedkommende godtgoer, at han eller hun fortsat soeger beskaeftigelse og har reelle chancer for at opnaa ansaettelse (praemis 21).

14 Det foelger heraf, at selv om det godtgoeres, at en person som Tsiotras siden Den Hellenske Republiks tiltraedelse af Faellesskabet har vaeret arbejdssoegende i en anden medlemsstat, har vedkommende ikke laengere efter faellesskabsretten nogen ret til ophold som arbejdssoegende, for saa vidt der er gaaet flere aar siden tiltraedelsen og det tidspunkt, fra hvilket den paagaeldende ifoelge den nationale retsinstans objektivt bedoemt har vaeret ude af stand til at opnaa en beskaeftigelse.

15 Det foerste spoergsmaal maa herefter besvares med, at traktatens artikel 48, stk. 3, litra b) og c), og artikel 7 i direktiv 68/360 skal fortolkes saaledes, at der efter disse bestemmelser ikke bestaar nogen ret til ophold for en graesk statsborger paa en anden medlemsstats omraade, naar den paagaeldende paa tidspunktet for Den Hellenske Republiks tiltraedelse af Faellesskabet var arbejdsloes i denne anden medlemsstat efter dér at have udoevet en loennet beskaeftigelse i en aarraekke, vedvarende har vaeret arbejdsloes efter tiltraedelsen og objektivt bedoemt er ude af stand til at opnaa en beskaeftigelse.

Det andet spoergsmaal

16 Med dette spoergsmaal oensker den nationale retsinstans oplyst, hvorvidt traktatens artikel 48, stk. 3, litra d), og artikel 2, stk. 1, litra b), i forordning nr. 1251/70 skal fortolkes saaledes, at en person som ovenfor omhandlet har en ret til at blive boende paa en medlemsstats omraade i medfoer af disse bestemmelser, naar den paagaeldende er blevet varigt uarbejdsdygtig under et fortsat ophold, der er blevet indroemmet vedkommende i anledning af en retssag, som han eller hun har anlagt i medlemsstaten med henblik paa at opnaa et opholdsbevis.

17 Det bemaerkes herom, at princippet om arbejdskraftens frie bevaegelighed i henhold til traktatens artikel 48, stk. 3, litra d), indebaerer en ret til "at blive boende paa en medlemsstats omraade paa de af Kommissionen ved gennemfoerelsesforordninger fastsatte vilkaar efter at have haft ansaettelse dér". De naevnte vilkaar er blevet fastsat i forordning nr. 1251/70.

18 Som tilfaeldet er med retten til ophold ved arbejdsloeshed, jf. artikel 7 i direktiv 68/360, forudsaetter retten til at blive boende i modtagerlandet, at den paagaeldende forinden paa grundlag af reglerne om arbejdskraftens frie bevaegelighed har udoevet en loennet beskaeftigelse dér. En person, hvis forhold er af den af den forelaeggende retsinstans naevnte art, opfylder ikke denne betingelse.

19 Det andet praejudicielle spoergsmaal maa herefter besvares med, at traktatens artikel 48, stk. 3, litra d), og artikel 2, stk. 1, litra b), i forordning nr. 1251/70 skal fortolkes saaledes, at en person som ovenfor omhandlet ikke har en ret til at blive boende paa en medlemsstats omraade i medfoer af disse bestemmelser, naar den paagaeldende er blevet varigt uarbejdsdygtig under et fortsat ophold, der er blevet indroemmet vedkommende i anledning af en retssag, som han eller hun har anlagt i medlemsstaten med henblik paa at opnaa et opholdsbevis.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

20 De udgifter, der er afholdt af Forbundsrepublikken Tyskland, Den Hellenske Republik og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale retsinstans, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN

vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Bundesverwaltungsgericht ved kendelse af 16. april 1991, for ret:

1) Traktatens artikel 48, stk. 3, litra b) og c), og artikel 7 i Raadets direktiv 68/360/EOEF af 15. oktober 1968 om afskaffelse af restriktioner om rejse og ophold inden for Faellesskabet for medlemsstaternes arbejdstagere og deres familiemedlemmer skal fortolkes saaledes, at der efter disse bestemmelser ikke bestaar nogen ret til ophold for en graesk statsborger paa en anden medlemsstats omraade, naar den paagaeldende paa tidspunktet for Den Hellenske Republiks tiltraedelse af Faellesskabet var arbejdsloes i denne anden medlemsstat efter dér at have udoevet en loennet beskaeftigelse i en aarraekke, vedvarende har vaeret arbejdsloes efter tiltraedelsen og objektivt bedoemt er ude af stand til at opnaa en beskaeftigelse.

2) Traktatens artikel 48, stk. 3, litra d), og artikel 2, stk. 1, litra b), i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1251/70 af 29. juni 1970 om arbejdstageres ret til at blive boende paa en medlemsstats omraade efter at have haft beskaeftigelse dér skal fortolkes saaledes, at en person som ovenfor omhandlet ikke har en ret til at blive boende paa en medlemsstats omraade i medfoer af disse bestemmelser, naar den paagaeldende er blevet varigt uarbejdsdygtig under et fortsat ophold, der er blevet indroemmet vedkommende i anledning af en retssag, som han eller hun har anlagt i medlemsstaten med henblik paa at opnaa et opholdsbevis.