ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 53/8

Domstolens dom (Store Afdeling) af 21. december 2016 — Francisco Gutiérrez Naranjo mod Cajasur Banco SAU (sag C-154/15), Ana María Palacios Martínez mod Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA (BBVA) (sagC-307/15), Banco Popular Español SA mod Emilio Irles López og Teresa Torres Andreu (sag C-308/15) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de lo Mercantil no 1 de Granada, Audiencia Provincial de Alicante — Spanien)

(Forenede sager C-154/15, C-307/15 og C-308/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - direktiv 93/13/EØF - forbrugeraftaler - lån med pant i fast ejendom - urimelige vilkår - artikel 4, stk. 2 - artikel 6, stk. 1 - ugyldighedserklæring - den nationale rets tidsmæssige begrænsning af virkningerne af ugyldighedserklæring af et urimeligt vilkår))

(2017/C 053/10)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de lo Mercantil no 1 de Granada, Audiencia Provincial de Alicante

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Francisco Gutiérrez Naranjo (sag C-154/15), Ana María Palacios Martínez (sag C-307/15) og Banco Popular Español SA (sag C-308/15)

Sagsøgte: Cajasur Banco SAU (sag C-154/15), Banco Bilbao Vizcaya Argentaria SA (BBVA) (sag C-307/15) samt Emilio Irles López og Teresa Torres Andreu (sag C-308/15)

Konklusion

Artikel 6, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at den er til hinder for en national retspraksis, der tidsbegrænser de restituerende virkninger, der er knyttet til en retslig erklæring om, at et vilkår i en kontrakt, som en erhvervsdrivende har indgået med en forbruger, er urimeligt i henhold til dette direktivs artikel 3, stk. 1, til alene at omfatte de beløb, der er betalt med urette i henhold til et sådant vilkår efter afsigelsen af den dom, hvori det er blevet fastslået, at vilkåret er urimeligt.

(1) EUT C 228 af 13.7.2015 og JO C 279 af 24.8.2015.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 53/12

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 21. december 2016 — Swiss International Air Lines AG mod The Secretary of State for Energy and Climate Change og Environment Agency (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-272/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2003/87/EF - ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner - pligt til returnering af emissionskvoter vedrørende flyvninger mellem Unionens medlemsstater og de fleste tredjelande - afgørelse nr. 377/2013/EU - artikel 1 - midlertidig fravigelse - udelukkelse af flyvninger til og fra flyvepladser i Schweiz - forskellig behandling af tredjelande - almindeligt ligebehandlingsprincip - ikke anvendeligt))

(2017/C 053/14)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Swiss International Air Lines AG

Sagsøgt: The Secretary of State for Energy and Climate Change og Environment Agency

Konklusion

Undersøgelsen af Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse nr. 377/2013/EU af 24. april 2013 om midlertidig fravigelse fra direktiv 2003/87/EF om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet, henset til ligebehandlingsprincippet, har ikke påvist noget forhold, der kan påvirke denne afgørelses gyldighed, for så vidt som den midlertidige fravigelse, som fastsættes i dennes artikel 1, fra de krav, der følger af artikel 12, stk. 2a, og af artikel 16 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF af 13. oktober 2003 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af Rådets direktiv 96/61/EF, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/101/EF af 19. november 2008, for så vidt angår returnering af kvoter for drivhusgasemissioner for flyvninger foretaget i 2012 mellem Den Europæiske Unions medlemsstater og de fleste tredjelande, bl.a. ikke finder anvendelse på flyvninger til og fra flyvepladser i Schweiz.

(1) EUT C 279 af 24.8.2015.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 53/4

Domstolens dom (Store Afdeling) af 21. december 2016 — Europa-Kommissionen mod World Duty Free Group SA, tidligere Autogrill España SA, (sag C-20/15 P) og Banco Santander SA og Santusa Holding SL (sag C-21/15 P)

(Forenede sager C-20/15 P og C-21/15 P) (1)

((Appel - statsstøtte - artikel 107, stk. 1, TEUF - skatteordning - selskabsskat - fradrag - mulighed for virksomheder, som har skattemæssigt hjemsted i Spanien, for at afskrive goodwill, der følger af erhvervelse af kapitalandele på mindst 5 % i virksomheder, der har skattemæssigt hjemsted uden for Spanien - begrebet »statsstøtte« - betingelsen om selektivitet))

(2017/C 053/05)

Processprog: spansk

Parter

Appellant: Europa-Kommissionen (ved R. Lyal, B. Stromsky, C. Urraca Caviedes og P. Němečková, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: World Duty Free Group SA, tidligere Autogrill España SA, (sag C-20/15 P) og Banco Santander SA og Santusa Holding SL (sag C-21/15 P) (ved abogados J. Buendía Sierra, E. Abad Valdenebro og R. Calvo Salinero)

Intervenienter til støtte for sagsøgte: Forbundsrepublikken Tyskland (ved T. Henze og K. Petersen, som befuldmægtigede), Irland (ved G. Hodge og E. Creedon, som befuldmægtigede, bistået af barrister B. Doherty og barrister A. Goodman) og Kongeriget Spanien (ved M.A. Sampol Pucurull, som befuldmægtiget)

Konklusion

1) Den Europæiske Unions Rets dom af 7. november 2014, Autogrill España mod Kommissionen (T-219/10, EU:T:2014:939), og af 7. november 2014, Banco Santander og Santusa mod Kommissionen (T-399/11, EU:T:2014:938), ophæves.

2) Sagerne hjemvises til Den Europæiske Unions Ret.

3) Afgørelsen om sagsomkostninger udsættes.

4) Forbundsrepublikken Tyskland, Irland og Kongeriget Spanien bærer deres egne omkostninger.

(1) EUT C 81 af 9.3.2015.
1)

Artikel 6, stk. 1, og artikel 7 i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler, sammenholdt med artikel 1 og 2 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/22/EF af 23. april 2009 om søgsmål med påstand om forbud på området beskyttelse af forbrugernes interesser samt artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at anvendelsen af vilkår i almindelige forretningsbetingelser, som indholdsmæssigt svarer til vilkår, der er erklæret ulovlige i en retskraftig dom, og som er optaget i et nationalt register over ulovlige vilkår i almindelige forretningsbetingelser, anses for en ulovlig handling i forhold til en erhvervsdrivende, som ikke var part i den sag, der endte med optagelsen af disse vilkår i det nævnte register, forudsat, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve forekomsten af, at den erhvervsdrivende har adgang til effektive retsmidler med henblik på både at få prøvet den afgørelse, hvorved det fastslås, at de vilkår, der sammenlignes, svarer til hinanden, og som vedrører spørgsmålet om, hvorvidt disse vilkår — henset til samtlige relevante omstændigheder i hvert enkelt tilfælde — materielt set, og bl.a. henset til deres negative virkninger for forbrugerne, svarer til hinanden, og den afgørelse, som i givet fald fastsætter bødens størrelse.
1)

Rådets direktiv 98/59/EF af 20. juli 1998 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser skal fortolkes således, at det principielt ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, i medfør af hvilken en arbejdsgiver, hvis der ikke foreligger en aftale med arbejdstagernes repræsentanter om en plan om kollektiv afskedigelse, kun kan gennemføre en sådan afskedigelse på betingelse af, at den kompetente nationale offentlige myndighed, som skal meddeles en sådan plan, ikke inden for den frist, som er fastsat i nævnte lovgivning, og efter en gennemgang af sagens akter og en vurdering af forholdene på arbejdsmarkedet, virksomhedens situation og hensynet til den nationale økonomi træffer en begrundet afgørelse om ikke at godkende gennemførelsen af alle eller en del af de påtænkte afskedigelser. Dette gælder imidlertid ikke, hvis det viser sig, at denne lovgivning, henset til de tre bedømmelseskriterier, som nævnte lovgivning henviser til, og nævnte offentlige myndigheds konkrete anvendelse heraf, som er underlagt de kompetente retters efterprøvelse, indebærer, at bestemmelserne i dette direktiv fratages deres effektive virkning, hvilket det i givet fald tilkommer den forelæggende ret at efterprøve. Artikel 49 TEUF skal fortolkes således, at den i en situation som den i hovedsagen omhandlede er til hinder for en national lovgivning som den, der er beskrevet i det første punktum i dette punkts første afsnit.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 53/18

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 21. december 2016 — Concurrence SARL mod Samsung Electronics France SAS og Amazon Services Europe Sàrl (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour de cassation — Frankrig)

(Sag C-618/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i civile sager - forordning (EF) nr. 44/2001 - retternes kompetence - sager om erstatning uden for kontrakt - selektivt distributionsnet - videresalg via internettet uden for et distributionsnet - søgsmål med påstand om, at det ulovlige forhold bringes til ophør - tilknytningsmoment))

(2017/C 053/21)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Concurrence SARL

Sagsøgte: Samsung Electronics France SAS og Amazon Services Europe Sàrl

Konklusion

Artikel 5, nr. 3), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at med henblik på at tildele den ved denne bestemmelse overdragne kompetence til at påkende et erstatningssøgsmål baseret på en krænkelse af forbuddet mod salg uden for et selektivt distributionsnet som følge af udbud på websteder i de forskellige medlemsstater af produkter, der er omfattet af nævnte net, skal det sted, hvor skadetilføjelsen er foregået, anses for at være den medlemsstat, på hvis område nævnte salgsforbud beskyttes ved hjælp af det omhandlede søgsmål, hvilket er det område, hvor sagsøgeren påstår at have lidt et faldende salg.

(1) EUT C 38 af 1.2.2016.
1)

Artikel 2 og 3 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/19/EF af 30. maj 1994 om indskudsgarantiordninger, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/1/EF af 9. marts 2005, skal fortolkes således, at de hverken pålægger medlemsstaterne at vedtage en garantiordning for andele i godkendte kooperativer, der er aktive i finanssektoren, som den i hovedsagen omhandlede eller er til hinder for, at en medlemsstat vedtager en sådan ordning, forudsat at denne ordning ikke bringer den praktiske virkning af den indskudsgarantiordning, som det i medfør af dette direktiv er pålagt medlemsstaterne at indføre, i fare, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve, og forudsat at ordningen er i overensstemmelse med EUF-traktaten, herunder bl.a. artikel 107 TEUF og 108 TEUF.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 53/18

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 21. december 2016 — Länsförsäkringar AB mod Matek A/S (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Högsta domstolen — Sverige)

(Sag C-654/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - EU-varemærker - forordning (EF) nr. 207/2009 - artikel 9, stk. 1, litra b) - artikel 15, stk. 1 - artikel 51, stk. 1, litra a) - omfanget af indehaverens eneret - femårsperiode efter registreringe))

(2017/C 053/22)

Processprog: svensk

Den forelæggende ret

Högsta domstolen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Länsförsäkringar AB

Sagsøgt: Matek A/S

Konklusion

Artikel 9, stk. 1, litra b), Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26. februar 2009 om EU-varemærker, sammenholdt med denne forordnings artikel 15, stk. 1, og artikel 51, stk. 1, litra a), skal fortolkes således, at i perioden på fem år regnet fra registreringen af et EU-varemærke kan varemærkets indehaver i tilfælde af risiko for forveksling forbyde tredjemand at gøre erhvervsmæssig brug af et tegn, der er identisk med eller ligner indehaverens varemærke, for alle de varer og tjenesteydelser, som er identiske med eller ligner dem, for hvilke varemærket er registreret, uden at skulle påvise, at der er gjort reel brug af det nævnte varemærke for disse varer og tjenesteydelser.

(1) EUT C 48 af 8.2.2016.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 53/5

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 21. december 2016 — Remondis GmbH & Co. KG Region Nord mod Region Hannover (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberlandesgericht Celle — Tyskland)

(Sag C-51/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - artikel 4, stk. 2, TEU - respekten for medlemsstaternes nationale identitet, som den kommer til udtryk i deres grundlæggende politiske og forfatningsmæssige strukturer, herunder regionalt og lokalt selvstyre - medlemsstaternes interne organisation - regionale eller lokale myndigheder - juridisk instrument, hvorved der skabes en ny offentligretlig enhed og organiseres en overførsel af kompetencer og ansvar med henblik på gennemførelse af offentlige opgaver - offentlige kontrakter - direktiv 2004/18/EF - artikel 1, stk. 2, litra a) - begrebet »offentlig kontrakt«))

(2017/C 053/06)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberlandesgericht Celle

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Remondis GmbH & Co. KG Region Nord

Sagsøgt: Region Hannover

procesdeltager: Zweckverband Abfallwirtschaft Region Hannover

Konklusion

Artikel 1, stk. 2, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter skal fortolkes således, at en aftale indgået mellem to lokale myndigheder, som den i hovedsagen omhandlede, på grundlag af hvilken disse myndigheder vedtager et sæt vedtægter om oprettelse af et konsortium af myndigheder, der er en offentligretlig juridisk person, og om overdragelse til denne nye offentlige enhed af visse kompetencer, der indtil da var tillagt disse myndigheder, og som herefter er særligt knyttet til dette konsortium af myndigheder, ikke udgør en offentlig kontrakt.

En sådan overdragelse af kompetencer vedrørende udførelsen af offentlige opgaver foreligger dog kun, såfremt den både angår det til den overdragne kompetence knyttede ansvar og de beføjelser, der er en følge af denne kompetence, således at den nye kompetente offentlige myndighed selvstændigt kan træffe beslutninger og råder over en finansiel autonomi, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 155 af 11.5.2015.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 53/16

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 21. december 2016 — Daniel Bowman mod Pensionsversicherungsanstalt (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof — Østrig)

(Sag C-539/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - direktiv 2000/78/EF - ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv - artikel 2, stk. 1 og 2 - forskelsbehandling på grund af alder - kollektiv overenskomst - længere oprykningsperiode mellem løntabellens første og andet løntrin - indirekte forskelsbehandling på grund af alder))

(2017/C 053/19)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Daniel Bowman

Sagsøgt: Pensionsversicherungsanstalt

Konklusion

Artikel 2, stk. 1 og 2, i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national kollektiv overenskomst som den, der er omhandlet i hovedsagen, i henhold til hvilken en ansat, der har ret til, at hans skoleperioder medregnes med henblik på hans indplacering på en løntabels løntrin, er underlagt en forlængelse af fristen for oprykning fra første til andet løntrin, når denne forlængelse finder anvendelse i forhold til enhver ansat, der har ret til, at disse perioder medregnes, herunder retroaktivt i forhold til de personer, der allerede er rykket op på de efterfølgende løntrin.

(1) EUT C 27 af 25.1.2016.
6)

Loyalitetsprincippet, ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for bestemmelser som de i hovedsagen omhandlede, som underlægger en forsyningspligtudbyders indgivelse af ansøgninger om kompensation for underskuddet for det forgangne regnskabsår en frist på tre måneder at regne fra udløbet af den frist, som denne udbyder er pålagt for indsendelse af en årsrapport til den kompetente nationale myndighed, forudsat at denne frist ikke er mindre fordelagtig end den, der er fastsat i national ret for en tilsvarende ansøgning, og at den ikke gør det umuligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt at udøve de rettigheder, der tillægges i henhold til direktiv 2002/22, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at undersøge.
1)

Irland bærer sine egne omkostninger. Den Europæiske Unions Rets domme af 5. februar 2015, Aer Lingus mod Kommissionen (T-473/12, ikke trykt i Sml., EU:T:2015:78), og Ryanair mod Kommissionen (T-500/12, ikke trykt i Sml., EU:T:2015:73), ophæves, i det omfang de annullerer artikel 4 i Kommissionens afgørelse 2013/199/EU af 25. juli 2012 om statsstøttesag SA.29064 (11/C, ex 11/NN) — Differentieret afgiftssats for flybilletter gennemført af Irland, for så vidt som denne artikel pålægger tilbagesøgning af støtten fra støttemodtagerne med et beløb, som i 70. betragtning til denne afgørelse er fastsat til 8 EUR pr. passager.
2)

Artikel 96, stk. 2, i forordning nr. 2913/92, som ændret ved forordning nr. 648/2005, skal fortolkes således, at en underentreprenør på transporten som den i hovedsagen omhandlede, som for det første har overdraget varerne med det ledsagende forsendelsesdokument til hovedtransportøren på en parkeringsplads ved bestemmelsestoldstedet og for det andet på ny har taget varerne i besiddelse med henblik på en efterfølgende transport, alene har pligt til at sikre sig, at varerne er blevet frembudt på bestemmelsestoldstedet, og alene kan holdes ansvarlig, hvis der ikke er sket en sådan frembydelse, såfremt han, da han tog varerne i besiddelse på ny, vidste, at forsendelsesproceduren ikke var blevet behørigt afsluttet, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at undersøge.
2)

Bestemmelserne i direktiv 2004/18, og navnlig artikel 2 i dette direktiv og punkt 17 i bilag VII A hertil, sammenholdt med ligebehandlingsprincippet og gennemsigtighedsforpligtelsen, der følger heraf, skal fortolkes således, at de er til hinder for, at en ordregivende myndighed beslutter at tildele en offentlig kontrakt til en tilbudsgiver, der har begået en alvorlig fejl i forbindelse med udøvelsen af sit erhverv, med den begrundelse, at en udelukkelse af denne tilbudsgiver fra udbudsproceduren ville være i strid med proportionalitetsprincippet, mens det fremgår af udbudsbetingelserne vedrørende denne kontrakt, at en tilbudsgiver, der har begået en alvorlig fejl i forbindelse med udøvelsen af sit erhverv, nødvendigvis skal udelukkes, uden at den forholdsmæssige karakter af denne sanktion skal tages i betragtning.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 104/18

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 9. februar 2017 — Madaus GmbH mod Hauptzollamt Bremen (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Bremen — Tyskland)

(Sag C-441/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - den fælles toldtarif - tarifering - kombineret nomenklatur - pos. 3824 90 97 og 2106 90 92 - en vare i pulverform bestående af calciumkarbonat (95 %) og modificeret stivelse (5 %)))

(2017/C 104/26)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Bremen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Madaus GmbH

Sagsøgt: Hauptzollamt Bremen

Konklusion

Den kombinerede nomenklatur, som er indeholdt i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, i den affattelse, som følger af Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 1001/2013 af 4. oktober 2013, skal fortolkes således, at en vare som den i hovedsagen omhandlede, der anvendes til fremstilling af calciumtabletter i form af almindelige tabletter, brusetabletter og tyggetabletter, bestående af kemisk defineret calciumkarbonat i pulverform og modificeret stivelse, som er tilføjet for at opnå bedre tabletteringsevne, med et stivelsesindhold på under 5 vægtprocent, skal tariferes i pos. 2106 i denne nomenklatur.

(1) EUT C 398 af 30.11.2015.
1)

Artikel 33, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 2038/1999 af 13. september 1999 om den fælles markedsordning for sukker skal fortolkes således, at det med henblik på beregning af det gennemsnitlige tab er nødvendigt at dele beløbet for de samlede faktiske udgifter, der er forbundet med eksportrestitutioner for de produkter, som henhører under denne bestemmelse, med de samlede mængder af disse eksporterede produkter, uanset om der reelt er betalt restitution for disse produkter eller ej.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 78/4

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 25. januar 2017 — europæisk arrestordre udstedt mod Tomas Vilkas (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Court of Appeal — Irland)

(Sag C-640/15) (1)

((indsæt nøgleord fra dommen uden citationstegn))

(2017/C 078/05)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Court of Appeal

Part i hovedsagen

Tomas Vilkas

Konklusion

Artikel 23, stk. 3, i Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne, som ændret ved Rådets rammeafgørelse 2009/299/RIA af 26. februar 2009, skal fortolkes således, at den fuldbyrdende judicielle myndighed og den udstedende judicielle myndighed i en situation som den i hovedsagen omhandlede skal aftale en ny overgivelsesdato i medfør af nævnte bestemmelse, hvis det på grund af den eftersøgtes gentagne modstand har vist sig umuligt at overgive den pågældende inden for en frist på ti dage efter, at der første gang er aftalt en ny overgivelsesdato i henhold til bestemmelsen, forudsat at denne modstand på grund af ekstraordinære omstændigheder ikke kunne have været forudset af myndighederne, og at konsekvenserne heraf ikke kunne have været undgået på trods af, at myndighederne udviste størst mulig påpasselighed, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

Artikel 15, stk. 1, og artikel 23 i rammeafgørelse 2002/584, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299, skal fortolkes således, at disse myndigheder fortsat er forpligtet til at aftale en ny overgivelsesdato, når de frister, der er fastsat i nævnte artikel 23, er udløbet.

(1) EUT C 59 af 15.2.2016.
2)

Artikel 212a i forordning nr. 2913/92, som ændret ved forordning nr. 1791/2006, skal fortolkes således, at der for at fastlægge, om der med hensyn til en arbejdsgiver, som er en juridisk person, foreligger en svigagtig fremgangsmåde eller åbenbar forsømmelighed i denne artikels forstand, skal henvises ikke alene til arbejdsgiveren selv, men ligeledes er grundlag for at tilregne denne arbejdsgiver den adfærd, der udvises af den eller de medarbejdere, som har givet anledning til den ikke-forskriftsmæssige indførsel af varer, samtidig med, at de har overholdt rammerne for den opgave, som de er blevet betroet af deres arbejdsgiver, idet de har handlet inden for rammerne af deres respektive beføjelser i arbejdsgiverens navn og for dennes regning.