Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Tilnærmelse af lovgivningerne – varemærker – fortolkning af forordning nr. 40/94 og direktiv 89/104 – varemærkeindehaverens ret til at forbyde tredjemands brug af et identisk mærke for varer af samme art – brug af varemærket i henhold til forordningens artikel 9, stk. 1, og direktivets artikel 5, stk. 1 og 2

(Rådets forordning nr. 40/94, art. 9, stk. 1; Rådets direktiv 89/104, art. 5, stk. 1 og 2)

2. Tilnærmelse af lovgivningerne – varemærker – fortolkning af forordning nr. 40/94 og direktiv 89/104 – varemærkeindehaverens ret til at forbyde tredjemands brug af et identisk mærke for varer af samme art – brug af varemærket i henhold til forordningens artikel 9, stk. 1, litra a), og direktivets artikel 5, stk. 1, litra a)

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 9, stk. 1, litra a); Rådets direktiv 89/104, art. 5, stk. 1, litra a)]

3. Tilnærmelse af lovgivningerne – varemærker – fortolkning af forordning nr. 40/94 og direktiv 89/104 – varemærkeindehaverens ret til at forbyde tredjemands brug af et identisk mærke for varer af samme art – reklamering i forbindelse med en søge- og annonceringsydelse på internettet

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 9, stk. 1, litra a); Rådets direktiv 89/104, art. 5, stk. 1, litra a)]

4. Tilnærmelse af lovgivningerne – varemærker – fortolkning af forordning nr. 40/94 og direktiv 89/104 – varemærkeindehaverens ret til at forbyde tredjemands brug af et identisk mærke for varer af samme art – reklamering i forbindelse med en søge- og annonceringsydelse på internettet

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 9, stk. 1, litra a); Rådets direktiv 89/104, art. 5, stk. 1, litra a)]

5. Tilnærmelse af lovgivningerne – elektronisk handel – direktiv 2000/31 – formidleransvaret for tjenesteydere

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/31, art. 14)

Sammendrag

1. Udbyderen af en søge- og annonceringsydelse på internettet, der som søgeord lagrer et tegn, der er identisk med et varemærke, og som tilrettelægger en visning af annoncer ved hjælp af dette søgeord, gør ikke brug af dette tegn i henhold til artikel 5, stk. 1 og 2, i direktiv 89/104 om varemærker eller artikel 9, stk. 1, litra a) og b), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker.

Det er ligeledes ubestridt, at denne udbyder udøver en erhvervsmæssig virksomhed, hvorved der søges økonomisk vinding, når denne for visse klienters regning som søgeord lagrer tegn, der er identiske med varemærker, og tilrettelægger visningen af annoncer ved hjælp af disse.

Det er ligeledes ubestridt, at denne ydelse ikke udelukkende tilbydes indehaverne af de pågældende varemærker eller erhvervsdrivende, som har ret til at markedsføre varerne eller tjenesteydelserne, men at den leveres til deres konkurrenter eller til kopivirksomheder.

Selv om det fremgår af disse oplysninger, at udbyderen af en søge- og annonceringsydelse handler »erhvervsmæssigt«, når han giver annoncører mulighed for at vælge tegn som søgeord, der er identiske med varemærker, lagrer disse tegn og viser klienternes annoncer ved hjælp af disse søgeord, følger det dog ikke deraf, at udbyderen selv gør »brug« af disse tegn som omhandlet i artikel 5 i direktiv 89/104 og artikel 9 i forordning nr. 40/94.

Tredjemands brug af et tegn, der er identisk med eller ligner en indehavers varemærke, forudsætter i det mindste, at denne sidstnævnte gør brug af tegnet i forbindelse med sin egen kommercielle kommunikation. I forhold til udbyderen af en søge- og annonceringsydelse er der tale om, at denne giver sine klienter mulighed for at gøre brug af tegn, som er identiske med eller ligner varemærker, uden at han selv gør brug af tegnene.

Denne konklusion afkræftes ikke af den omstændighed, at udbyderen af sine klienter bliver betalt for brugen af de pågældende tegn. Den omstændighed, at de nødvendige tekniske betingelser for at gøre brug af et tegn tilvejebringes, og at der modtages et vederlag for denne ydelse, betyder ikke, at den, der udbyder denne ydelse, selv gør brug af det pågældende tegn.

(jf. præmis 53-57 og 105 samt domskonkl. 2)

2. Den brug som søgeord, som en annoncør gør af et tegn, der er identisk med en konkurrents varemærke i forbindelse med en søge- og annonceringsydelse på internettet, med det formål, at internetbrugeren får kendskab ikke alene til de af konkurrenten udbudte varer og tjenesteydelser, men ligeledes til annoncørens, er en brug for annoncørens varer eller tjenesteydelser.

Selv i de tilfælde, hvor annoncøren ikke gennem sin brug som søgeord af et tegn, der er identisk med varemærket, tilsigter at fremvise sine varer og tjenesteydelser for internetbrugerne som et alternativ til varemærkeindehaverens varer og tjenesteydelser, men tværtimod søger at vildlede internetbrugerne vedrørende hans varers eller tjenesteydelsers oprindelse ved at få dem til at tro, at disse hidrører fra varemærkeindehaveren eller fra en virksomhed, der er økonomisk forbundet med varemærkeindehaveren, er der tale om en brug »for varer eller tjenesteydelser«. En sådan brug foreligger nemlig under alle omstændigheder, når tredjemand bruger det med varemærket identiske tegn på en sådan måde, at der skabes en forbindelse mellem dette tegn og de varer eller tjenesteydelser, som tredjemand sælger eller præsterer.

Det følger heraf, at annoncørens brug som søgeord af et med varemærket identisk tegn, i forbindelse med en søge- og annonceringsydelse på internettet omfattes af begrebet brug »for varer eller tjenesteydelser« i henhold til artikel 5, stk. 1, litra a), i direktiv 89/104 om varemærker.

(jf. præmis 71-73)

3. Artikel 5, stk. 1, litra a), i direktiv 89/104 om varemærker og artikel 9, stk. 1, litra a), forordning nr. 40/94 EF-varemærker skal fortolkes således, at indehaveren af et varemærke kan forbyde en annoncør at reklamere for varer eller tjenesteydelser, der er af samme art som dem, for hvilke det pågældende varemærke er registreret, ved hjælp af et søgeord, der er identisk med det pågældende varemærke, og som annoncørerne uden samtykke fra den pågældende indehaver har valgt i forbindelse med en søge- og annonceringsydelse på internettet, såfremt den pågældende reklame ikke eller kun med vanskelighed giver den gennemsnitlige internetbruger mulighed for at gøre sig bekendt med, om de i annoncen omhandlede varer eller tjenesteydelser hidrører fra varemærkeindehaveren eller fra en virksomhed, der er økonomisk forbundet med denne, eller tværtimod hidrører fra en tredjemand.

I en sådan situation, som i øvrigt kendetegnes ved den omstændighed, at den pågældende annonce kommer frem straks efter den pågældende internetbrugers indtastning af varemærket som søgeord og vises på et tidspunkt, hvor varemærket i sin egenskab af søgeord ligeledes vises på skærmen, vil internetbrugeren nemlig kunne tage fejl af oprindelsen af de pågældende varer eller tjenesteydelser. Under disse omstændigheder giver tredjemands brug af et tegn, der er identisk med varemærket, som søgeord, der udløser visningen af den pågældende annonce, indtryk af, at der er en faktisk erhvervsmæssig forbindelse mellem de pågældende varer eller tjenesteydelser og varemærkets indehaver.

Henset til varemærkets væsentligste funktion, som på området for elektronisk handel navnlig består i at give de internetbrugere, som gennemlæser de annoncer, der vises som svar på søgning vedrørende et specifikt varemærke, mulighed for at adskille varerne eller tjenesteydelserne fra indehaveren af dette varemærke fra varer eller tjenesteydelser med en anden oprindelse, må den nævnte indehaver have ret til at forbyde visning af tredjemands annoncer, som internetbrugere risikerer fejlagtigt at opfatte som hidrørende fra ham.

Det påhviler den nationale ret i hvert enkelt tilfælde at vurdere, om de faktiske omstændigheder i den tvist, der indbringes for den, udgør et indgreb eller en risiko for indgreb i funktionen som oprindelsesangivelse.

Såfremt tredjemands annonce antyder tilstedeværelsen af en økonomisk forbindelse mellem denne tredjemand og varemærkeindehaveren, må det konkluderes, at der foreligger et indgreb i funktionen som oprindelsesangivelse.

Såfremt annoncen, selv om den ikke antyder en økonomisk forbindelse, er så uklar i relation til varernes eller tjenesteydelsernes oprindelse, at en internetbruger, der er almindeligt oplyst og rimeligt opmærksom, ikke på grundlag af det salgsfremmende link og den dertil knyttede kommercielle meddelelse kan vide, om annoncøren er en tredjemand i forhold til varemærkeindehaveren, eller om han tværtimod er økonomisk forbundet med varemærkeindehaveren, skal det ligeledes konkluderes, at der foreligger et indgreb i den pågældende funktion ved varemærket.

(jf. præmis 84-85, 87-90 og 99 samt domskonkl. 1)

4. Eftersom erhvervslivet karakteriseres ved et varieret udbud af varer og tjenesteydelser, kan en varemærkeindehaver ikke alene ønske at angive oprindelsen af sine varer og tjenesteydelser ved hjælp af det pågældende varemærke, men ligeledes ønske at anvende sit varemærke til reklameformål med henblik på at informere og overbevise forbrugeren.

En varemærkeindehaver kan derfor forbyde den brug, der sker uden hans samtykke, af et tegn, der er identisk med hans varemærke, for varer eller tjenesteydelser, som er af samme art som dem, for hvilke varemærket er registreret, såfremt denne brug gør indgreb i indehaverens brug af varemærket i salgsfremmeøjemed eller som led i en forretningsstrategi.

Hvad angår internetannoncørers brug som søgeord af et tegn, der er identisk med en andens varemærke, er det åbenbart, at denne brug kan have visse virkninger på varemærkeindehaverens reklameanvendelse af det pågældende varemærke samt på indehaverens forretningsstrategi.

Når henses til den vigtige rolle, som reklamer på internettet har for erhvervslivet, er det således sandsynligt, at varemærkeindehaveren får sit eget varemærke registreret som søgeord hos udbyderen af en søge- og annonceringsydelse med henblik på at få vist en annonce i rubrikken »erhvervsmæssige link«. I denne situation må varemærkeindehaveren i givet fald acceptere at betale en højere pris pr. klik end visse andre erhvervsdrivende, hvis han ønsker, at hans annonce figurerer foran de annoncer, som tilhører de erhvervsdrivende, der ligeledes har valgt det pågældende varemærke som søgeord. Selv om varemærkeindehaveren desuden er villig til at betale en højere pris pr. klik end den pris, som tilbydes af de tredjemænd, som også har valgt det pågældende varemærke, kan indehaveren ikke være sikker på, at hans annonce vil figurere foran disse tredjemænds annoncer, idet der ligeledes tages hensyn til andre forhold ved afgørelsen af rækkefølgen for visningen af annoncer.

Disse virkninger af tredjemænds brug af det tegn, der er identisk med varemærket, udgør imidlertid ikke i sig selv et indgreb i varemærkets reklamefunktion.

(jf. præmis 91-95)

5. Artikel 14 i direktiv 2000/31 om visse retlige aspekter af informationssamfundstjenester, navnlig elektronisk handel, i det indre marked (»direktivet om elektronisk handel«) skal fortolkes således, at den heri fastsatte bestemmelse finder anvendelse på udbyderen af en søge- og annonceringsydelse på internettet, såfremt denne udbyder ikke har spillet en aktiv rolle, som vil give ham kendskab til eller kontrol med de lagrede oplysninger. Hvis udbyderen ikke har spillet en sådan rolle, kan han ikke gøres ansvarlig for de oplysninger, som han har lagret på en annoncørs anmodning, medmindre udbyderen, efter at have fået kendskab til den ulovlige karakter af disse oplysninger, ikke straks har fjernet oplysningerne eller gjort dem utilgængelige.

Det tilkommer den nationale ret at vurdere, om den rolle, som en udbyder af en søge- og annonceringsydelse på internettet har, er neutral, for så vidt som den udelukkende er teknisk, automatisk og passiv, således at udbyderen ikke har kendskab til eller kontrol over de informationer, han lagrer.

(jf. præmis 114, 119 og 120 samt domskonkl. 3)