Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Landbrug - EUGFL - regnskabsafslutning - mængder, som mangler på lager ved kontrollen, og oplagrede mængder, som ved analysen viser sig ikke at være interventionsberettiget - finansiel korrektion - beregningsgrundlag - bogførte mængder ved ansøgningen - bevisbyrde

(Rådets forordning nr. 1766/92; Kommissionens forordning nr. 689/92)

2. Landbrug - fælles markedsordning - fedtstoffer - olivenolie - støtte til forbrug - tilbagekaldelse af godkendelse til emballeringsvirksomheder i tilfælde af uretmæssig ansøgning om støtte - dato for tilbagekaldelsens virkning - undersøgelse på grundlag af sanktionens formål - datoen, hvorfra betingelserne for anvendelsen er opfyldt - ulovlig tilbagevirkende gyldighed foreligger ikke

(Kommissionens forordning nr. 2677/85, art. 12, stk. 6, og nr. 643/93)

3. Landbrug - EUGFL - regnskabsafslutning - afslag på finansiering af udgifter, der er en følge af en retsstridig anvendelse af Fællesskabets retsforskrifter - fast korrektion på 25% - ulovlig tilbagevirkende gyldighed foreligger ikke

(Rådets forordning nr. 729/70)

4. Landbrug - fælles landbrugspolitik - finansiering gennem EUGFL - principper - udgifternes overensstemmelse med fællesskabsreglerne - bevisbyrde - fordeling mellem Kommissionen og vedkommende medlemsstat

(Rådets forordning nr. 729/70, art. 2 og 3)

5. Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - rækkevidde - beslutning om afslutning af regnskaber over udgifter finansieret af EUGFL

(EF-traktaten, art. 190 (nu art. 253 EF))

Sammendrag

1. Hvad angår afslutningen af regnskaber vedrørende de mængder, som er debiteret EUGFL, er det afgørende ikke den faktisk tilstedeværende mængde, men den, som er bogført og debiteret EUGFL. Når analyserne viser, at kvaliteten af den hårde hvede, som forefandtes i lagrene på kontroltidspunktet, ikke var interventionsberettiget, skal korrektionen foretages af Kommissionen på grundlag af den bogførte mængde. I overensstemmelse med bevisbyrdefordelingen, som medfører en lettelse af Kommissionens bevisbyrde, når denne afslår at lade EUGFL afholde visse udgifter med den begrundelse, at udgifterne beror på, at en medlemsstat har tilsidesat Fællesskabets retsforskrifter, må den pågældende medlemsstat selv godtgøre, at den mængde, som manglede på kontroltidspunktet, var interventionsberettiget.

( jf. præmis 9 og 20 )

2. Artikel 12, stk. 6, i forordning nr. 2677/85 om gennemførelsesbestemmelser for ordningen vedrørende støtte til forbruget af olivenolie, som ændret ved forordning nr. 643/93, bestemmer, at medlemsstaten skal tilbagekalde den pågældende godkendelse, når den mængde, for hvilken der uretmæssigt er ansøgt om støtte, overstiger den kontrollerede mængde, for hvilken retten til støtte anerkendes, med 20% eller mere. Bestemmelsen præciserer dog ikke, fra hvilken dato tilbagekaldelsen skal have virkning. Selv om den sanktion, som tilbagekaldelsen udgør, ifølge artikel 12, stk. 6, i forordning nr. 2677/85 er betinget af, at den kompetente myndighed konstaterer, at ansøgningen om forbrugsstøtten vedrører en større mængde end den, for hvilken retten til støtte anerkendes, præciseres det ikke i selve bestemmelsen, om den pågældende konstatering har en retskonstaterende eller retsstiftende karakter.

Det fremgår i så henseende af en undersøgelse af formålet med den sanktion, som tilbagekaldelsen af godkendelsen udgør, at skærpelsen af de sanktioner, som anvendes i tilfælde af, at der ansøges om forbrugsstøtte for en større mængde olivenolie end retmæssigt, skal ses i sammenhæng med foranstaltningerne til bekæmpelse af bedragerier. Ifølge betragtningerne til forordning nr. 643/93, hvorved artikel 12, stk. 6, i forordning nr. 2677/85 blev ændret, er der således en sammenhæng mellem den omstændighed, at »ordning[en] for [forbrugsstøtte til olivenolie] skal fungere tilfredsstillende«, og nødvendigheden af at supplere systemet for sanktioner over for de emballeringsvirksomheder, som ansøger om støtte for en større mængde end retmæssigt. Ved vurderingen af virkningen og den tidsmæssige rækkevidde af den sanktion, som tilbagekaldelsen af godkendelsen udgør, kan der således ikke ses bort fra sådanne sanktioners effektivitet og afskrækkende virkning.

I betragtning af disse omstændigheder kan EUGFL's finansiering af forbrugsstøtte ikke accepteres, når støtten vedrører en periode, som ligger efter den dato, da betingelserne for anvendelse af sanktionen i henhold til artikel 12, stk. 6, andet afsnit, i forordning nr. 2677/85 var opfyldt. Virkningen af den sanktion, som tilbagekaldelsen udgør, vil nemlig blive svækket, såfremt en emballeringsvirksomhed, der under et produktionsår har indgivet ansøgninger for en større mængde end retmæssigt efter de nævnte bestemmelser, kunne indgive nye ansøgninger i løbet af de efterfølgende år uden at befrygte nogen foranstaltninger, indtil der eventuelt blev udfærdiget et inspektionsdokument. Det er derfor nødvendigt til sikring af ordningens effektivitet, at tilbagekaldelsen i henhold til artikel 12, stk. 6, andet afsnit, i forordning nr. 2677/85 sker med virkning fra den dato, da betingelserne for sanktionens anvendelse er opfyldt. Beslutningen om tilbagekaldelse får derfor ikke en ulovlig tilbagevirkende gyldighed, da sanktionen i overensstemmelse med denne fortolkning blot anvendes fra det tidspunkt, da betingelserne for dens anvendelse er opfyldt, og ikke fra det tidspunkt, da der føres kontrol med, at betingelserne for dens anvendelse er opfyldt.

( jf. præmis 37-42 )

3. Kommissionens anvendelse af en korrektionssats på 25% for præmierne for får og geder til producenter på Sicilien og Calabrien for produktionsårene 1993 og 1994 er ikke sket med tilbagevirkende gyldighed og er ikke ulovlig. I mangel af præcise regler om afvisningen af beløb, som er indeholdt i artikel 5, stk. 2, litra c), næstsidste afsnit, i forordning nr. 729/70 om finansiering af den fælles landbrugspolitik, som ændret ved forordning nr. 1287/95, skal der tages hensyn til de retningslinjer, som Kommissionen har vedtaget i rapport VI/216/93 af 1. juni 1993, den såkaldte »Belle«-rapport, vedrørende vurderingen af de finansielle følger i forbindelse med vedtagelsen af beslutninger om regnskabsafslutninger. Allerede i disse retningslinjer var det fastsat, at Kommissionen under særlige omstændigheder havde mulighed for at foretage en fast korrektion til en højere sats end den, der normalt anvendes, og som udgør 2%, 5% eller 10% af udgifterne.

( jf. præmis 53 )

4. Ifølge artikel 2 og 3 i forordning nr. 729/70 kan Kommissionen kun anerkende beløb som påhvilende EUGFL, når de er udbetalt i henhold til de regler, der er opstillet i de forskellige sektorer for landbrugsprodukter, hvorfor alle andre udbetalte beløb, især beløb, som de nationale myndigheder fejlagtigt har ment sig bemyndiget til at udbetale inden for rammerne af den fælles markedsordning, påhviler medlemsstaterne. Selv om det herefter påhviler Kommissionen at godtgøre, at der foreligger tilsidesættelse af fællesskabsreglerne, påhviler det medlemsstaten i givet fald at godtgøre, at Kommissionen har begået en fejl med hensyn til de økonomiske følger, der skal drages heraf.

( jf. præmis 54 )

5. I den særlige sammenhæng, hvori beslutninger om afslutning af regnskaber over udgifter finansieret af EUGFL udarbejdes, må begrundelsen for en beslutning om anvendelse af en fast korrektionssats anses for tilstrækkelig, når den medlemsstat, beslutningen er rettet til, har været snævert inddraget i beslutningens tilblivelse og således kendte grundene til, at Kommissionen ikke fandt, at det omtvistede beløb skulle afholdes af EUGFL.

( jf. præmis 57 )