ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Internationale aftaler – associeringsaftalen EØF-Tyrkiet – associeringsrådet indført ved associeringsaftalen EØF-Tyrkiet – afgørelse nr. 1/80 – fri bevægelighed for personer – arbejdstagere – adgang for tyrkiske statsborgere, som er tilknyttet en medlemsstats lovlige arbejdsmarked, til udøvelse af lønnet beskæftigelse i denne medlemsstat og tilsvarende opholdsret

(Afgørelse nr. 1/80 fra Associeringsrådet EØF-Tyrkiet, art. 6, stk. 1)

2. Internationale aftaler – associeringsaftalen EØF-Tyrkiet – associeringsrådet indført ved associeringsaftalen EØF-Tyrkiet – afgørelse nr. 1/80 – fri bevægelighed for personer – arbejdstagere – adgang for tyrkiske statsborgere, som er tilknyttet en medlemsstats lovlige arbejdsmarked, til udøvelse af lønnet beskæftigelse i denne medlemsstat og tilsvarende opholdsret

(Afgørelse nr. 1/80 fra Associeringsrådet EØF-Tyrkiet, art. 6, stk. 1 og 2)

Sammendrag

1. Artikel 6, stk. 1, første led, i Associeringsrådet EØF-Tyrkiets afgørelse nr. 1/80 skal fortolkes således, at en tyrkisk arbejdstager kun kan udlede rettigheder af denne bestemmelse, såfremt hans lønnede beskæftigelse hos en anden arbejdsgiver er i overensstemmelse med værtsmedlemsstatens love og administrative bestemmelser om indrejse og beskæftigelse. Det tilkommer den nationale ret at foretage de nødvendige konstateringer med henblik på at afgøre, om dette er tilfældet for en tyrkisk arbejdstager, der har skiftet arbejdsgiver før udløbet af den periode på tre år, som er fastsat i artikel 6, stk. 1, andet led, i afgørelse nr. 1/80.

(jf. præmis 34, 36 og 54 samt domskonkl.)

2. Artikel 6, stk. 2, andet punktum, i Associeringsrådet EØF-Tyrkiets afgørelse nr. 1/80 skal fortolkes således, at bestemmelsen har til formål at sikre, at perioder, i hvilke den lovlige beskæftigelse har været afbrudt på grund af uforskyldt arbejdsløshed eller sygdom af længere varighed, ikke er til skade for de rettigheder, som den tyrkiske arbejdstager allerede har opnået som følge af forudgående beskæftigelsesperioder, som hvert af de tre led i sidstnævnte bestemmelse fastsætter varigheden for.

(jf. præmis 41, 42 og 55 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug – harmonisering af lovgivningerne – zootekniske og genealogiske betingelser for samhandelen inden for Fællesskabet med enhovede dyr – direktiv 90/427

(Rådets direktiv 90/427, art. 3)

Sammendrag

En medlemsstat tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til artikel 3 i direktiv 90/427 om zootekniske og genealogiske betingelser for samhandelen inden for Fællesskabet med enhovede dyr, hvorefter medlemsstaterne ikke kan forbyde eller begrænse samhandelen inden for Fællesskabet med enhovede dyr og deres sæd, æg og embryoner af andre zootekniske eller genealogiske grunde end dem, der følger af direktivet, ved i sin nationale retsorden at fastsætte et krav om, at en hingst skal undergives en bedømmelse af avlsdyrs genetiske værdi i medlemsstaten, for at den kan anvendes til offentlig bedækning.

(jf. præmis 30 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer – arbejdstagere – etableringsfrihed – unionsborgerskab – skattelovgivning

(Art. 18 EF, 39 EF og 43 EF; EØS-aftalen, art. 28 og 31)

Sammendrag

En medlemsstat, der opretholder skattebestemmelser, hvorefter det for fritagelse for beskatning af avancer ved overdragelse mod vederlag af fast ejendom bestemt til vedvarende beboelse for den skattepligtige person eller dennes husstand er en betingelse, at fortjenesten geninvesteres i erhvervelse af fast ejendom på det nationale område, tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til artikel 18 EF, 39 EF og 43 EF samt artikel 28 og 31 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde.

En skatteyder, der beslutter at sælge en fast ejendom til brug for beboelse, som han ejer i den pågældende medlemsstat, med henblik på at flytte til en anden medlemsstat for dér at erhverve en anden fast ejendom til brug for beboelse i forbindelse med udøvelsen af de rettigheder, der er tillagt alle unionsborgere til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, som har fundet særligt udtryk i artikel 43 EF for så vidt angår etableringsfriheden og i artikel 39 EF for så vidt angår arbejdskraftens frie bevægelighed, samt de rettigheder, de er tillagt i medfør af EØS-aftalens artikel 28 og 31 vedrørende arbejdskraftens frie bevægelighed og etableringsfriheden, stilles i skattemæssig henseende ringere end en person, der beholder sin bopæl i den berørte medlemsstat.

Nødvendigheden af at opretholde sammenhængen i skattesystemet kan ikke begrunde denne forskelsbehandling, for så vidt som det, for at et anbringende, der bygger på en sådan begrundelse, kan tages til følge, skal være fastslået, at der foreligger en direkte sammenhæng mellem den pågældende skattemæssige fordel og udligningen af denne fordel ved en bestemt skatteopkrævning, hvilket ikke er tilfældet i den foreliggende sag.

Da traktatens og EØS-aftalens bestemmelser om personers frie bevægelighed er til hinder for en sådan lovgivning, er det ufornødent at foretage en særskilt prøvelse af spørgsmålet om, hvorvidt de nævnte bestemmelser er i strid med artikel 56, stk. 1, EF og EØS-aftalens artikel 41 vedrørende de frie kapitalbevægelser.

(jf. præmis 13, 21, 43 og 45 samt domskonkl. 1)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – ophavsret og beslægtede rettigheder – udlejnings‑ og udlånsrettigheder – direktiv 92/100

(Rådets direktiv 92/100, art. 1 og 5)

Sammendrag

En medlemsstat, der fritager næsten alle, hvis ikke alle, kategorier af institutioner, der forestår offentlige udlån af ophavsretligt beskyttede værker, fra forpligtelsen til at betale ophavsmændene vederlag for udlånene, tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til artikel 1 og 5 i direktiv 92/100 om udlejnings- og udlånsrettigheder samt om visse andre ophavsretsbeslægtede rettigheder i forbindelse med intellektuel ejendomsret.

Hovedformålet med direktivet er nemlig at sikre ophavsmænd og udøvende kunstnere et rimeligt vederlag og dække særdeles store og risikobehæftede investeringer navnlig til fremstilling af fonogrammer og film. Hvad angår rækkevidden af direktivets artikel 5, stk. 3, hvorefter medlemsstaterne kan fritage »visse kategorier af institutioner« fra at betale det i artikel 5, stk. 1, nævnte vederlag, indebærer det forhold, at næsten alle – hvis ikke alle – kategorier af institutioner, der forestår sådanne udlån, fritages fra den i direktivets artikel 5, stk. 1, omhandlede forpligtelse, at ophavsmændene ikke får det vederlag, som kan dække deres investeringer, hvilket også vil få konsekvenser for skabelsen af nye værker.

Endvidere skal udtrykket »visse kategorier af institutioner« i artikel 5, stk. 3, forstås således, at det henviser til et kvantitativt begreb. Således er det kun et begrænset antal af kategorier af institutioner, der potentielt er forpligtet til at betale et vederlag i medfør af artikel 5, stk. 1, som kan fritages fra forpligtelsen.

(jf. præmis 24, 26, 27, 32 og 43 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler – direktiv 93/13

[Rådets direktiv 93/13, art. 3, stk. 1, litra t), og art. 6, stk. 1]

Sammendrag

Direktiv 93/13 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at det indebærer, at en national ret, der er blevet forelagt et søgsmål om annullation af en voldgiftskendelse, skal efterprøve, om voldgiftsaftalen er ugyldig, og annullere kendelsen med den begrundelse, at aftalen indeholder et urimeligt kontraktvilkår, selv om forbrugeren ikke har påberåbt sig ugyldigheden under voldgiftssagen, men først under annullationssøgsmålet.

(jf. præmis 39 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Landbrug – fælles markedsordning – mælk og mejeriprodukter – tillægsafgift på mælk

(Rådets forordning nr. 857/84, art. 7, stk. 1, som ændret ved forordning nr. 590/85; Kommissionens forordning nr. 1546/88, art. 7, stk. 1, nr. 2, 3 og 4)

2. Landbrug – fælles markedsordning – mælk og mejeriprodukter – tillægsafgift på mælk

(Rådets forordning nr. 857/84, art. 7, stk. 1, som ændret ved forordning nr. 590/85; Kommissionens forordning nr. 1546/88, art. 7, stk. 1, nr. 4)

Sammendrag

1. Artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 857/84 om almindelige regler for anvendelsen af tillægsafgiften på mælk, som ændret ved forordning nr. 590/85, og artikel 7, stk. 1, nr. 2, 3 og 4, i forordning nr. 1546/88 om gennemførelsesbestemmelserne for nævnte tillægsafgift skal fortolkes således, at når et forpagtet areal af en bedrift tilbagegives til bortforpagteren, kan referencemængden ikke tilbageføres til bortforpagteren, når denne ikke længere er mælkeproducent, ikke længere agter at påbegynde mælkeproduktion og heller ikke agter at indgå en bortforpagtningsaftale med en mælkeproducent.

(jf. præmis 24 og domskonkl. 1)

2. Artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 857/84 om almindelige regler for anvendelsen af tillægsafgiften på mælk, som ændret ved forordning nr. 590/85, og artikel 7, stk. 1, nr. 4, i forordning nr. 1546/88 om gennemførelsesbestemmelserne for nævnte tillægsafgift er til hinder for, at referencemængden i tilfælde af et forpagtningsforholds ophør forbliver hos forpagteren af driften, såfremt forpagtningsaftalen ophører frivilligt.

(jf. præmis 28 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Unionsborgerskab – ret til fri bevægelighed og frit ophold på medlemsstaternes område – sociale fordele

(Art. 18 EF)

Sammendrag

Artikel 18, stk. 1, EF skal fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats retsforskrifter, hvorefter der gives afslag på at tildele en af dennes statsborgere en ydelse til civile krigsofre alene af den grund, at den pågældende på datoen for ansøgningens indgivelse ikke var bosat på denne stats, men på en anden medlemsstats område.

Ganske vist kan formålet om ved fastsættelse af en bopælsbetingelse at begrænse solidaritetsforpligtelsen over for civile krigsofre til de personer, som har haft en tilknytning til befolkningen i den pågældende stat under og efter krigen – idet bopælsbetingelsen antages at afspejle graden af de pågældendes tilknytning til dette samfund – udgøre et objektivt alment hensyn, som kan begrunde en begrænsning i de friheder, som ifølge artikel 18, stk. 1, EF tilkommer enhver unionsborger.

Fastsættelsen af et bopælskriterium, der alene er baseret på datoen for indgivelsen af ansøgningen om ydelsen, udgør imidlertid ikke en tilstrækkelig sikker målestok for graden af ansøgerens tilknytning til det samfund, som gennem ydelsen udviser sin solidaritet over for den pågældende, og er derfor ikke i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet.

(jf. præmis 31, 34, 35 og 37-40 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter – skatte- og afgiftsfritagelse for Fællesskaberne

(Protokol vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter, art. 3, stk. 3)

2. De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter – skatte- og afgiftsfritagelse for Fællesskaberne

(Protokol vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter, art. 3, stk. 2)

Sammendrag

1. Afgifter, såsom domsafgifter, der skal betales i tilfælde af domme eller retsafgørelser afsagt af de nationale retsinstanser, som indebærer idømmelse af betaling af pengebeløb eller opgørelse af værdipapirer, udgør ikke blot betaling for almennyttige ydelser som omhandlet i artikel 3, stk. 3, i protokol vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter, hvorefter der ikke indrømmes fritagelse for afgifter, skatter og gebyrer, som blot udgør betaling for almennyttige offentlige ydelser.

(jf. præmis 29 og domskonkl. 1)

2. Artikel 3, stk. 2, i protokol vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter, hvori det bestemmes, at medlemsstaterne eftergiver eller tilbagebetaler indirekte skatter og afgifter, der indgår i prisen for større indkøb, som Fællesskaberne foretager til tjenestebrug, skal fortolkes således, at dens anvendelsesområde ikke omfatter afgifter, såsom domsafgifter, der skal betales i tilfælde af domme eller retsafgørelser afsagt af de nationale retsinstanser, som indebærer idømmelse af betaling af pengebeløb eller opgørelse af værdipapirer.

(jf. præmis 44 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner – direktiv 2000/35

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/35, art. 4, stk. 1)

Sammendrag

Det fremgår af artikel 4, stk. 1, i direktiv 2000/35 om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner, der bestemmer, at medlemsstaterne i overensstemmelse med de gældende nationale bestemmelser, der skal anvendes i henhold til de internationalt privatretlige regler, skal sørge for, at sælger bevarer ejendomsretten til varer, indtil de er fuldstændig betalt, dersom der udtrykkeligt er indgået en aftale mellem køber og sælger om ejendomsforbehold, inden varerne leveres, sammenholdt med betragtning 21 til samme direktiv, at fællesskabslovgiver har fundet det ønskværdigt at sikre sig, at kreditorerne kan gøre et ejendomsforbehold gældende på et ikke-diskriminatorisk grundlag overalt i Fællesskabet, hvis det er gyldigt i henhold til de nationale bestemmelser, der skal anvendes på forholdet i henhold til den internationale privatret. Kreditorernes mulighed for at sikre sig ved hjælp af et sådant kontraktvilkår fremstår som et særligt bidrag til bekæmpelsen af forsinket betaling i handelstransaktioner.

Henset til ordlyden af artikel 4, stk. 1, i direktiv 2000/35 og formålet med direktivet kan det imidlertid ikke udledes af denne bestemmelse, at den tilsigter at vedrøre andre regler end dem, der udtrykkeligt dels giver sælger og køber mulighed for at aftale et vilkår om ejendomsforbehold, inden varerne leveres, dels giver sælgeren mulighed for at bevare ejendomsretten til varerne, indtil de er fuldstændig betalt. De internationale regler, der vedrører muligheden for at gøre ejendomsforbehold gældende over for en tredjemand, hvis rettigheder ikke påvirkes af direktiv 2000/35, forbliver derfor udelukkende reguleret i medlemsstaternes interne retsorden.

(jf. præmis 28-30)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug – tilnærmelse af lovgivningerne om sundhedspoliti – veterinærkontrol med varer hidrørende fra tredjelande

[Rådets forordning nr. 2377/90, art. 5; Rådets direktiv 97/78, art. 17, stk. 2, litra a), og art. 22, stk. 2]

Sammendrag

I overensstemmelse med artikel 17, stk. 2, litra a), i direktiv 97/78 om fastsættelse af principperne for tilrettelæggelse af veterinærkontrollen for tredjelandsprodukter, der føres ind i Fællesskabet, kan de nationale myndigheder gøre indsigelse mod returnering af en sending, som ikke opfylder importbetingelserne, hvis fællesskabsbetingelserne ikke er opfyldt.

Når veterinærkontrol foretaget i henhold til direktivet viser, at produkterne indeholder et stof, der er opført på den nævnte forordnings bilag IV, skal veterinærmyndighederne endvidere ubetinget beslaglægge og destruere disse produkter, jf. artikel 22, stk. 2, i direktiv 97/78, sammenholdt med artikel 5 i forordning nr. 2377/90 om en fælles fremgangsmåde for fastsættelse af maksimalgrænseværdier for restkoncentrationer af veterinærmedicinske præparater i animalske levnedsmidler.

(jf. præmis 17 og 29 samt domskonkl. 1 og 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – særordning for mindre virksomheder

[Rådets direktiv 77/388, art. 18, stk. 1, litra a), og art. 18, stk. 2, art. 22, stk. 3-5, og art. 24, stk. 1]

Sammendrag

En medlemsstat tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til artikel 18, stk. 1, litra a), og artikel 18, stk. 2, samt artikel 22, stk. 3-5, i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter ved at tillade afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i medlemsstaten, men som udfører personbefordring dér, ikke at indgive afgiftsangivelse eller betale merværdiafgiftens nettobeløb, når deres opnåede årlige omsætning i medlemsstaten er mindre end et vist beløb, hvorved den skyldige afgift antages at være lig med den fradragsberettigede afgift, og som gør anvendelsen af de forenklede regler afhængig af, at afgiften ikke anføres på henholdsvis fakturaerne eller de dokumenter, der træder i stedet for disse.

En sådan ordning overskrider medlemsstatens beføjelser i medfør af sjette direktivs artikel 24, stk. 1, for så vidt som den ikke indfører »forenklede regler for pålæggelse og opkrævning af afgiften«, men derimod fritager de omhandlede virksomheder fra pligten til at anmelde og betale merværdiafgiften.

(jf. præmis 27 og 29 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – fælles merværdiafgiftssystem – beskatningsgrundlag

[Rådets direktiv 77/388, artikel 11, punkt A, stk. 1, litra c)]

Sammendrag

Artikel 11, punkt A, stk. 1, litra c), i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter, som ændret ved Rådets direktiv 95/7, skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for, at beskatningsgrundlaget for merværdiafgift af privat anvendelse af en del af en bygning, som af den afgiftspligtige udelukkende er bestemt for virksomheden, fastsættes til en andel af bygningens anskaffelses- eller opførelsesomkostninger, som er opgjort ud fra varigheden af fradragsberigtigelsesperioden for merværdiafgift i overensstemmelse med direktivets artikel 20. Beskatningsgrundlaget skal omfatte omkostningerne ved anskaffelse af grunden, hvorpå bygningen er opført, når anskaffelsen er blevet pålagt afgift, og den afgiftspligtige har opnået fradrag herfor.

(jf. præmis 53 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Miljø – bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter – direktiv 92/43 – særlige bevaringsområder

(Rådets direktiv 92/43, art. 3, stk. 1, og art. 4, stk. 1)

Sammendrag

Forud for opførelsen af en lokalitet på listen over lokaliteter af fællesskabsbetydning, som vedtages af Kommissionen i overensstemmelse med artikel 4, stk. 2, i direktiv 92/43 vedrørende bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, er medlemsstaterne forpligtet til at træffe passende beskyttelsesforanstaltninger for at kunne opretholde de økologiske kendetegn for de lokaliteter, der er opført på den nationale liste, som er sendt til denne institution, i henhold til artikel 4, stk. 1, i samme direktiv 92/43.

Denne passende beskyttelsesordning kræver ikke alene, at medlemsstaterne ikke giver tilladelse til indgreb, der kan bringe disse lokaliteters økologiske kendetegn i alvorlig fare, men ligeledes, at de i overensstemmelse med bestemmelserne i national ret træffer alle nødvendige foranstaltninger for at undgå sådanne indgreb.

Kommissionen skal således sikre sig, at den råder over en udtømmende oversigt over lokaliteter, der kan udpeges som særlige bevaringsområder, idet oprettelsen af disse er rettet mod et sammenhængende europæisk økologisk net. Det følger heraf, at de lokaliteter, som medlemsstaterne har udpeget, på tidspunktet for den beslutning, som Kommissionen skal træffe, skal afspejle den situation, på grundlag af hvilken de videnskabelige undersøgelser vedrørende lokaliteter, der kan være af fællesskabsbetydning, er udført. Hvis det ikke var tilfældet, ville Fællesskabets beslutningsprocedure – som ikke alene er baseret på integriteten af de lokaliteter, som medlemsstaterne har anmeldt, men som også er kendetegnet ved økologiske sammenligninger mellem de forskellige lokaliteter, som medlemsstaterne har foreslået – risikere at blive fordrejet, og Kommissionen ville ikke længere være i stand til at udøve sine funktioner inden for det omhandlede område.

Desuden kan medlemsstaterne ikke – i det omfang, de økologiske kendetegn ved en lokalitet, der er udpeget af de kompetente nationale myndigheder, i overensstemmelse med bilag III, etape 1, til direktivet afspejler flere af de heri udtrykkeligt nævnte kriterier for vurderingen – give tilladelse til indgreb, som risikerer at bringe en lokalitets økologiske kendetegn i alvorlig fare, som defineret ved de nævnte kriterier. Dette vil bl.a. være tilfældet, når et indgreb medfører risiko for enten at formindske lokalitetens areal betydeligt eller ved at prioriterede arter, der findes på lokaliteten, forsvinder, eller endelig ved at lokaliteten ødelægges, eller dens repræsentative kendetegn tilintetgøres.

(jf. præmis 41, 42, 44-47 og 51 samt domskonkl. 1 og 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Tjenestemænd – søgsmål – ansøgning i vedtægtens artikel 90, stk. 1’s forstand – begreb

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90, stk. 1)

2. Tjenestemænd – søgsmål – akt indeholdende et klagepunkt – begreb

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90, stk. 2)

Sammendrag

1. En ansøgning om forlængelse af en midlertidigt ansats kontrakt, som indgives af chefen for den afdeling, hvori den pågældende arbejder, udgør ikke en ansøgning fra denne midlertidigt ansatte i vedtægtens artikel 90, stk. 1’s forstand. Det fremgår nemlig klart af denne bestemmelse, at kun de personer, der er omfattet af nævnte vedtægt, kan indgive en sådan ansøgning. En skrivelse fremsendt af en af Kommissionens tjenestegrene til en anden tjenestegren falder derfor ikke inden for de rammer, der er fastlagt i denne bestemmelse, og kan ikke sidestilles med en ansøgning, idet der ellers ville ske en omgåelse af den i denne bestemmelse fastsatte procedure.

En e-post fra denne midlertidigt ansatte til den kompetente afdeling, hvorved der anmodes om visse oplysninger med hensyn til den pågældendes kontrakt, men hvorved afdelingen ikke opfordres til at træffe en afgørelse i forhold til den pågældende, udgør heller ikke en ansøgning i vedtægtens artikel 90, stk. 1’s forstand.

(jf. præmis 37-39)

2. Kun de akter eller foranstaltninger, der har retligt bindende virkninger, og som kan berøre sagsøgerens interesser direkte og umiddelbart gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling, udgør akter, der indeholder et klagepunkt som omhandlet i vedtægtens artikel 90, stk. 2.

Dette er åbenbart ikke tilfældet med en e-post fra den kompetente afdeling, hvorved afdelingschefen for en midlertidigt ansat oplyses om, at det ikke er muligt at forlænge dennes kontrakt, og som ikke indeholder noget nyt element i forhold til bestemmelserne i kontrakten, der er det eneste dokument, som indeholder retsvirkninger for de personer, som er omfattet af vedtægten. En sådan skrivelse udgør blot en bekræftelse af kontrakten og kan derfor ikke medføre, at der påbegyndes en ny søgsmålsfrist.

(jf. præmis 42-46)