For så vidt angår en undersøgelse i forhold til artikel 107, stk. 1, TEUF af en national foranstaltning, der har til formål at fremme fremstillingen af grøn elektricitet ved dels at sikre hver producent af grøn elektricitet køb af den samlede mængde af denne elektricitet til en fast pris, der er højere end elektricitetsprisen på markedet, dels at fastsætte en overvæltning af de således af elleverandørerne afholdte omkostninger på elforbrugerne gennem et obligatorisk pristillæg, der er knyttet til køb af grøn elektricitet, begik Kommissionen ikke en retlig fejl ved at fastslå, at den fordel, der er fastsat for de energiintensive virksomheder, som har ret til en fritagelse fra forpligtelsen til køb af grøn elektricitet mod at betale et kompensationsbeløb, indebar anvendelse af statsmidler, selv om denne støtteordning administreres af et clearingsorgan for grøn elektricitet, hvis opgaver udføres i henhold til en koncession, der gives til et privat aktieselskab, der er ejet med 50,4% af privat kontrollerede aktionærer.

Det pågældende aktieselskab har nemlig i henhold til national lov til opgave at administrere ordningen for støtte til produktion af elektricitet fra vedvarende kilder. Den ordning, der er fastsat i denne lov, kan defineres som en koncessionsaftale med staten, eftersom de omhandlede midler betales udelukkende i almenhedens interesse som fastsat af den nationale lovgiver. Endvidere kan det obligatoriske pristillæg, der er knyttet til køb af grøn elektricitet, sidestilles med en skattelignende afgift, som pålægges elektricitet, og som fastsættes af en offentlig myndighed i almenhedens interesse og i henhold til et objektivt kriterium. Det er følgelig muligt at kvalificere de omhandlede beløb som midler, der hidrører fra staten, som kan sidestilles med en skattelignende afgift.

Selv om det endvidere er korrekt, at det organ, som har til opgave at administrere ordningen for støtte til produktion af elektricitet fra vedvarende kilder, fremtræder som et privatretligt selskab, er organets handlefrihed inden for rammerne af koncessionen til at udføre de opgaver, der påhviler clearingorganet for grøn elektricitet, ikke den samme som handlefriheden for en økonomisk enhed, der handler frit på markedet med henblik på at opnå indtjening, men en handlefrihed, der blev begrænset af den østrigske lovgiver, som indskrænkede den med hensyn til udførelsen af den omhandlede koncession. I denne forbindelse understøtter tilstedeværelsen af en sådan nøje kontrol med overensstemmelsen af det pågældende organs adfærd med de fastsatte retlige rammer, som foretages af statslige myndigheder på flere forskellige plan, således den konklusion, der kan drages af de kompetencer, som udøves af dette organ, og drages på grundlag af selskabets forpligtelser, at det pågældende organ ikke handler frit og for egen regning, men derimod som administrator under udøvelse af en koncession af støtte, der ydes ved hjælp af statsmidler.

Under disse omstændigheder var det med rette, at Kommissionen hævdede, at den fordel, der er fastsat for de energiintensive virksomheder i det foreliggende tilfælde, kan sidestilles med en yderligere byrde for staten, for så vidt som enhver mindskelse af størrelsen af den afgift, som virksomhederne skal betale, kan anses for at have ført til indtægtstab for staten.

(jf. præmis 67, 68, 70, 72, 75, 76 og 83)