Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Annullationssøgsmål - retsakter, der kan være genstand for søgsmål - en institutions forretningsorden - retsakt, der vedtager en generel fortolkning og indebærer en konkret anvendelse - omfattet

(Art. 230 EF)

2. Annullationssøgsmål - retsakter, der kan være genstand for søgsmål - retsakter fra Parlamentet, der skal have retsvirkninger i forhold til tredjemænd - begreb - retsakt vedrørende vilkårene for udøvelsen af medlemmets mandat - omfattet

(Art. 230, stk. 1, EF; akt af 20.9.1976 om almindelige direkte valg af repræsentanterne i forsamlingen, art. 1)

3. Parlamentet - dannelse af politiske grupper - krav om politisk tilhørsforhold - rækkevidde

(Parlamentets forretningsorden, art. 29, stk. 1)

4. Parlamentet - kompetence - anvendelse og fortolkning af forretningsordenen - kontrol med overholdelse af kravet om politisk tilhørsforhold i forbindelse med stiftelse af politiske grupper - omfattet

(Parlamentets forretningsorden, art. 29, stk. 1 og 4, og art. 180)

5. Parlamentet - dannelse af politiske grupper - krav om politisk tilhørsforhold - begreb - rækkevidde af erklæring om stiftelse af en politisk gruppe - simpel formodning for overensstemmelse med nævnte krav

(Parlamentets forretningsorden, art. 29, stk. 1)

6. Parlamentet - dannelse af politiske grupper - krav om politisk tilhørsforhold - vurdering - erklæring om stiftelse af en politisk gruppe, hvorefter gruppens medlemmer bevarer deres frihed til at stemme og deres politiske uafhængighed - forenelighed med nævnte krav som udtryk for princippet om, at medlemmerne udøver deres mandat frit - grænser

(Akt af 20.9.1976 om almindelige direkte valg af repræsentanterne i forsamlingen, art. 4, stk. 1; Parlamentets forretningsorden, art. 2 og art. 29, stk. 1)

7. Ulovlighedsindsigelse - rækkevidde - retsakter, hvis ulovlighed kan påberåbes - retsakter, der har været af relevans for vedtagelsen af den anfægtede retsakt uden at udgøre dens retsgrundlag - omfattet

(Art. 241 EF)

8. Parlamentet - beføjelse til at tilrettelægge arbejdet internt - fastlæggelse af regler for stiftelse af politiske grupper - udelukkelse af blandede eller tekniske grupper - lovligt

(Art. 25 KS; art. 199 EF; art. 112 EA; Parlamentets forretningsorden, art. 29, stk. 1, og art. 30)

9. Fællesskabsret - principper - ligebehandling - forskelsbehandling - begreb - forskellig behandling af medlemmer, der tilhører en politisk gruppe, og løsgængere - bestemmelser i Parlamentets forretningsorden, der udelukker stiftelse af en gruppe af medlemmer uden politisk tilhørsforhold - objektivt begrundet sondring

(Parlamentets forretningsorden, art. 29, stk. 1, og art. 30)

10. Parlamentet - beføjelse til at tilrettelægge arbejdet internt - løsgængeres status - udelukkelse fra visse prærogativer, der er forbeholdt medlemmer af en politisk gruppe - overholdelse af ligebehandlingsprincippet - Parlamentets forpligtelser - Fællesskabets retsinstansers kontrol

(Parlamentets forretningsorden)

11. Fællesskabsret - principper - beskyttelse af den berettigede forventning - betingelser - Parlamentets indsigelse mod stiftelseserklæringen fra en politisk gruppe, der ikke har de eksisterende gruppers kendetegn - indgreb i den berettigede forventning hos de medlemmer, som udgør nævnte gruppe - foreligger ikke

(Parlamentets forretningsorden, art. 29, stk. 1)

12. Parlamentet - beføjelse til at tilrettelægge arbejdet internt - fastlæggelse af regler for stiftelse af politiske grupper - udelukkelse af grupper stiftet uden politisk tilhørsforhold - tilsidesættelse af det demokratiske princip - foreligger ikke

(Parlamentets forretningsorden, art. 29, stk. 1, og art. 30)

13. Parlamentet - beføjelse til at tilrettelægge arbejdet internt - løsgængeres status - udelukkelse fra visse prærogativer, der er forbeholdt medlemmer af en politisk gruppe - tilsidesættelse af det demokratiske princip - Parlamentets forpligtelser - Fællesskabets retsinstansers kontrol

(Parlamentets forretningsorden)

14. Fællesskabsret - principper - proportionalitet - kriterier - bestemmelser i Parlamentets forretningsorden, der udelukker stiftelse af en gruppe af medlemmer uden politisk tilhørsforhold - lovligt

(Parlamentets forretningsorden, art. 29, stk. 1, og art. 30)

15. Parlamentet - beføjelse til at tilrettelægge arbejdet internt - løsgængeres status - udelukkelse fra visse prærogativer, der er forbeholdt medlemmer af en politisk gruppe - overholdelse af proportionalitetsprincippet - Parlamentets forpligtelser - Fællesskabets retsinstansers kontrol

(Parlamentets forretningsorden)

16. Fællesskabsret - principper - grundlæggende rettigheder - forsamlingsfrihed - relativ karakter - lovlige begrænsninger - bestemmelser i Parlamentets forretningsorden, der udelukker stiftelse af en gruppe af medlemmer uden politisk tilhørsforhold - omfattet

(Den europæiske fælles akt, præamblen; art. 6, stk. 2, EF)

17. Parlamentet - retsakt, der forbyder stiftelse af grupper af medlemmer uden politisk tilhørsforhold - modstrid med en eventuel fælles parlamentarisk tradition i medlemsstaterne - foreligger ikke

18. Parlamentet - forretningsorden - fortolkning - rækkevidde - tilbagevirkende kraft til datoen for den fortolkede bestemmelses ikrafttræden

(Parlamentets forretningsorden, art. 180, stk. 5 og 6, og art. 181, stk. 3)

19. Parlamentet - forretningsorden - fortolkning - henvisning til Udvalget om Forfatningsspørgsmål - rækkevidde

(Parlamentets forretningsorden, art. 180, stk. 1 og 3, og bilag VI, punkt XV 8)

Sammendrag

1. Selv om en fællesskabsinstitutions forretningsorden ganske vist har til formål at sikre en hensigtsmæssig forretningsgang inden for institutionen, og de regler, som forretningsordenen indeholder, således i det væsentlige skal sikre et teknisk set hensigtsmæssigt forhandlingsforløb, udelukker en sådan betragtning dog ikke som sådan, at en retsakt fra Parlamentet - hvorved der vedtages den generelle fortolkning af en bestemmelse i dens forretningsorden, efter forslag fra Udvalget om Forfatningsspørgsmål, og Udvalgets stillingtagen til et konkret bifald - kan have retsvirkninger over for tredjemand og dermed, at den kan være genstand for et annullationssøgsmål ved Fællesskabets retsinstanser i henhold til artikel 230 EF. Parlamentet kan ikke herved forsøge at reducere indholdet af denne retsakt til, at der er vedtaget en generel og abstrakt fortolkning af den pågældende bestemmelse, der ikke kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål.

( jf. præmis 32, 56 og 57 )

2. Da de i henhold til artikel 1 i akten af 20. september 1976 om almindelige direkte valg af repræsentanterne i forsamlingen har et mandat til at repræsentere folkene i de i Fællesskabet sammensluttede stater, skal Parlamentets medlemmer i forhold til en retsakt fra Parlamentet, der har retsvirkninger for vilkårene for udøvelsen af dette mandat, anses for tredjemand i artikel 230, stk. 1, EF's forstand.

( jf. præmis 61 )

3. Artikel 29, stk. 1, i Parlamentets forretningsorden, der bestemmer, at medlemmerne kan danne grupper efter politisk tilhørsforhold, og som findes i en artikel om »Dannelse af politiske grupper«, skal nødvendigvis læses således, at de medlemmer, der vælger at danne en gruppe i Parlamentet, alene kan gøre det på grundlag af politisk tilhørsforhold. Selve ordlyden af denne bestemmelse i forbindelse med overskriften til den artikel, den indgår i, medfører således, at kriteriet om, at politisk tilhørsforhold i nævnte bestemmelse er fakultativt, skal afvises.

Under denne synsvinkel skal Parlamentets tidligere adfærd over for stiftelseserklæringerne fra visse grupper ses som et udtryk for en bestemt bedømmelse på baggrund af de særlige elementer for og sammenhængen i hver af disse erklæringer for så vidt angår overholdelsen af kravet om politisk tilhørsforhold. Den kan derimod ikke anses for retsstiftende for en retlig fortolkning, hvorefter det kan konkluderes, at betingelsen om politisk tilhørsforhold i de på hinanden følgende udgaver af Parlamentets forretningsorden er fakultativ.

( jf. præmis 80, 81 og 85 )

4. Som det fremgår af artikel 180 i Parlamentets forretningsorden, har Parlamentet kompetence til at føre tilsyn med den rette anvendelse og fortolkning af forretningsordenen og i givet fald henvise spørgsmålet til Udvalget om Forfatningsspørgsmål. Det har i denne henseende navnlig kompetence til at efterprøve overholdelsen af de krav til politisk tilhørsforhold, der stilles i forretningsordenens artikel 29, stk. 1, af en gruppe, hvis stiftelse er blevet anmeldt til Parlamentets formand i overensstemmelse med samme artikels stk. 4. Nægtes det, at Parlamentet har denne kompetence til at efterprøve, ville det svare til, at denne sidstnævnte bestemmelse fratages enhver effektiv virkning.

( jf. præmis 101 )

5. Begrebet politisk tilhørsforhold, jf. artikel 29, stk. 1, i Parlamentets forretningsorden, skal forstås således, at det i hvert enkelt tilfælde svarer til den betydning, som de medlemmer, der beslutter at danne en politisk gruppe i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 29, agter at tillægge det, uden at de nødvendigvis åbenlyst lægger vægt herpå. Det følger heraf, at de medlemmer, der erklærer at have stiftet en gruppe ved anvendelse af denne bestemmelse, formodes at dele et politisk tilhørsforhold, selv om dette er ubetydeligt.

Denne formodning kan imidlertid ikke anses for uigendrivelig. Parlamentet har i kraft af sin kompetence til at efterprøve ret til at efterprøve overholdelsen af kravene i forretningsordenens artikel 29, stk. 1, når de medlemmer, der erklærer at have stiftet en gruppe, åbenbart udelukker ethvert politisk tilhørsforhold mellem dem, hvilket således klart er i strid med ovennævnte krav.

( jf. præmis 103 og 104 )

6. Den angivelse, der er indeholdt i en parlamentgruppes stiftelseserklæring, og hvorefter de forskellige underskrivende medlemmer bevarer deres frihed til at stemme både i udvalg og på plenarmøder, medfører ikke, at det kan konkluderes, at der ikke er noget politisk tilhørsforhold mellem disse medlemmer. En sådan angivelse er udtryk for princippet om, at medlemmerne udøver deres mandat frit, der omhandles i artikel 4, stk. 1, i akt af 20. september 1976 om almindelige direkte valg af repræsentanterne i forsamlingen og artikel 2 i Parlamentets forretningsorden, og kan således ikke påvirke bedømmelsen af gruppens forenelighed med forretningsordenens artikel 29, stk. 1. Det forhold, at de medlemmer, der danner en gruppe, erklærer, at de vil bevare deres politiske uafhængighed i forhold til hinanden, medfører heller ikke som sådan, at det kan antages, at de ikke deler politisk tilhørsforhold. En erklæring af denne art stemmer ligeledes overens med princippet om, at medlemmerne udøver deres mandat frit.

Dette er imidlertid ikke tilfældet, når den pågældende gruppes medlemmer kategorisk har afvist ethvert politisk tilhørsforhold mellem dem, har forpligtet sig til under ingen omstændigheder at give indtryk af at dele et hvilket som helst politisk tilhørsforhold af denne art og på forhånd har udelukket enhver handling, der har til formål, også punktvis, at nå hertil under valgperioden.

( jf. præmis 108, 109 og 111 )

7. Artikel 241 EF er udtryk for et almindeligt princip, hvorefter hver part i en retssag, med henblik på at opnå annullation af en beslutning, som berører ham umiddelbart og individuelt, er berettiget til at anfægte gyldigheden af tidligere retsakter fra institutionerne, som er hjemmel for den anfægtede beslutning, også selv om parten ikke var beføjet til i medfør af artikel 230 EF at anlægge direkte søgsmål til prøvelse af de nævnte retsakter, hvis retsvirkninger parten således er omfattet af, uden at have været i stand til at anlægge sag om ophævelse af dem.

Denne artikels anvendelsesområde skal endvidere udstrækkes til at omfatte de af institutionernes retsakter, der har været af relevans for vedtagelsen af den afgørelse, som er genstand for annullationssøgsmålet, selv om disse retsakter ikke formelt var retsgrundlaget for denne afgørelse.

( jf. præmis 133 og 135 )

8. Parlamentet kan i medfør af den kompetence til selv at fastlægge sin forretningsorden, som er tildelt det ved artikel 25 KS, artikel 199 EF og artikel 112 EA, træffe de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre en god og forskriftsmæssig arbejdsgang i Parlamentet.

I denne henseende udgør bestemmelserne i artikel 29, stk. 1, i Parlamentets forretningsorden, sammenholdt med artikel 30 - idet de alene tillader, at der i Parlamentet stiftes grupper på grundlag af politisk tilhørsforhold, og bestemmer, at de medlemmer, der ikke tilhører en politisk gruppe, sidder som løsgængere på de vilkår, der er fastsat af Parlamentets præsidium, snarere end at tillade, at disse sidstnævnte medlemmer danner en teknisk gruppe eller samles i en blandet gruppe - interne organiseringsforanstaltninger, der er berettiget i henhold til Parlamentets egne karakteristika og kravene til funktion, ansvar og formål, der er tildelt det ved traktaten.

( jf. præmis 144 og 149 )

9. Princippet om forbud mod forskelsbehandling, der er et grundlæggende retsprincip, forbyder, at ensartede situationer behandles forskelligt, eller at forskellige situationer behandles ens, medmindre en forskelsbehandling er objektivt begrundet.

I denne henseende har Parlamentets medlemmer alle et mandat, der er blevet tildelt dem på demokratisk vis af vælgerne, og de har påtaget sig den samme politiske repræsentationsfunktion på europæisk plan. De er derfor i samme situation. Bestemmelserne i artikel 29, stk. 1, i Parlamentets forretningsorden, sammenholdt med artikel 30, indfører ganske vist, for så vidt som de kun tillader, at der dannes grupper efter politisk tilhørsforhold, en forskel mellem to kategorier af medlemmer, nemlig dem, der tilhører en politisk gruppe i Parlamentets forretningsordens forstand, og dem, der sidder som løsgængere under vilkår, der er fastsat af Parlamentets præsidium. En sådan forskel er imidlertid berettiget i det forhold, at de førstnævnte, i modsætning til de sidstnævnte, opfylder et krav i forretningsordenen, der er begrundet i forfølgelsen af lovlige formål. Forskellen kan dermed ikke anses for at udgøre en tilsidesættelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling.

( jf. præmis 150-153 )

10. Det tilkommer Parlamentet at efterprøve, om den situation, der skyldes anvendelsen af de forskellige interne bestemmelser om løsgængeres status, under alle omstændigheder er i overensstemmelse med ligebehandlingsprincippet. Hvis opnåelsen af de lovlige formål, som Parlamentet forfølger med sin organisering i politiske grupper, berettiger, at disse grupper og de medlemmer, der er tilknyttet grupperne, drager fordel af visse prærogativer og muligheder i forhold til løsgængere, tilkommer det Parlamentet under overholdelse af de interne procedurer herom at undersøge, om forskellene i behandlingen af de to kategorier af medlemmer, der følger af nævnte bestemmelser, alle er nødvendige og således objektivt berettigede i henhold til ovennævnte formål. I givet fald tilkommer det Parlamentet inden for rammerne af sin interne organiseringsbeføjelse at afhjælpe ulighederne i disse bestemmelser, der ikke opfylder kravet om nødvendighed, og som derfor skal anses for at være diskriminerende under en legalitetskontrol, der udøves af Fællesskabets retsinstanser over for de af Parlamentets retsakter, der anvendes i henhold til disse bestemmelser.

( jf. præmis 157 )

11. Princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, der hører til Fællesskabets grundlæggende principper, forudsætter, at fællesskabsadministrationen har givet de pågældende anledning til begrundede forhåbninger.

I denne henseende kan Parlamentets tidligere manglende indsigelse over for stiftelseserklæringen fra politiske grupper, der ikke har samme kendetegn som en gruppe, der nu erklæres stiftet, ikke anses for at have givet anledning til begrundede forhåbninger hos de medlemmer, der har erklæret, at gruppen er stiftet, for så vidt angår dennes forenelighed med kravet om politisk tilhørsforhold i Parlamentets forretningsordens artikel 29, stk. 1.

( jf. præmis 183 og 184 )

12. Selv om det demokratiske princip ganske vist udgør et af de grundlæggende elementer i Den Europæiske Union, er dette princip ikke til hinder for, at Parlamentet vedtager foranstaltninger vedrørende dets interne organisering, der ligesom bestemmelsen i Parlamentets forretningsordens artikel 29, stk. 1, sammenholdt med artikel 30, som kun tillader, at der dannes grupper efter politisk tilhørsforhold, giver det mulighed for på bedste vis gennem sine karakteristika at udfylde sin rolle som institution og de formål, der er blevet tildelt det ved traktaterne.

( jf. præmis 200 )

13. Det tilkommer ganske vist Parlamentet under overholdelse af de interne procedurer, der er foreskrevet herfor, og under en eventuel domstolskontrol at efterprøve, om situationen for løsgængerne i forretningsordenens artikel 30's forstand, som i henhold til forskellige bestemmelser i Parlamentets forretningsorden inden for rammerne af udøvelsen af deres funktion må se sig frataget fordelen af en række parlamentariske, økonomiske, administrative og materielle prærogativer, under alle dens former er i overensstemmelse med det demokratiske princip. Dette princip kan ikke medføre, at medlemmer, der på demokratisk vis er blevet tildelt et parlamentarisk mandat, på grund af deres manglende tilhørsforhold til en politisk gruppe skal se deres betingelser for at udøve dette mandat berørt i et omfang, der går ud over det, der er nødvendigt for at gennemføre de lovlige formål, som Parlamentet forfølger gennem sin opdeling i politiske grupper.

( jf. præmis 201 og 202 )

14. Proportionalitetsprincippet kræver, at fællesskabsinstitutionernes retsakter ikke går ud over, hvad der er egnet til og nødvendigt for at opfylde det tilsigtede mål. Såfremt der er mulighed for at vælge mellem flere egnede foranstaltninger, skal den mindst bebyrdende foranstaltning vælges.

I denne henseende udgør artikel 29, stk. 1, i Parlamentets forretningsorden, sammenholdt med artikel 30, som kun tillader, at der dannes grupper efter politisk tilhørsforhold, interne organiseringsforanstaltninger, der er passende og nødvendige i forhold til de lovlige formål, som Parlamentet forfølger. Alene de grupper, der er stiftet af medlemmer, der deler politisk tilhørsforhold i forretningsordenens artikel 29, stk. 1's forstand, giver Parlamentet mulighed for under hensyntagen til dets særlige karakteristika og dets funktionsmæssige krav at opfylde de institutionelle opgaver og formål, som det er blevet pålagt i traktaten. Såfremt de medlemmer, der erklærer at have stiftet en gruppe i forretningsordenens artikel 29's forstand, ikke har noget politisk tilhørsforhold til hinanden, har Parlamentet ikke andet valg end at forbyde stiftelsen af en sådan gruppe og anse medlemmerne, således som det bestemmes i forretningsordenens artikel 30, for løsgængere, idet det i modsat fald risikerer at bringe gennemførelsen af lovlige formål, som det skal opfylde med sin organisering i politiske grupper, i fare. Det følger heraf, at bestemmelsen i Parlamentets forretningsordens artikel 29, stk. 1, sammenholdt med artikel 30, ikke kan anses for en foranstaltning, der ved en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet går ud over grænserne for, hvad der er passende og nødvendigt for at opnå de lovlige formål, der forfølges.

( jf. præmis 215, 216 og 217 )

15. Det tilkommer Parlamentet under overholdelse af de interne procedurer, der er foreskrevet herfor, og eventuelt under Fællesskabets retsinstansers kontrol, at undersøge overensstemmelsen mellem situationen for løsgængere i Parlamentets forretningsordens artikel 30's forstand, som ikke ved udøvelsen af deres funktion nyder de samme fordele som de medlemmer, der er anerkendt som medlemmer af politiske grupper, og proportionalitetsprincippet ved at efterprøve, om, for så vidt angår hver af Parlamentets interne bestemmelser, en mindre hindrende løsning kunne give mulighed for på lige så passende vis at opfylde de lovlige formål, som Parlamentet forfølger med sin opdeling i politiske grupper.

( jf. præmis 218 og 219 )

16. Forsamlingsfriheden, der bl.a. er knæsat i den europæiske menneskerettighedskonventions artikel 11, og som følger af medlemsstaternes fælles forfatningsmæssige traditioner, indgår blandt de grundlæggende rettigheder, som efter Domstolens faste praksis, der i øvrigt er bekræftet af præamblen til den europæiske fælles akt og artikel 6, stk. 2, EU, er beskyttet i Fællesskabets retsorden. Selv om det antages, at dette princip kan finde anvendelse på Parlamentets interne organisation, skal det imidlertid understreges, at det dog ikke har uindskrænket gyldighed. Udøvelsen af forsamlingsfriheden kan derfor underkastes begrænsninger, som svarer til lovlige formål, såfremt disse begrænsninger ikke i lyset af det tilsigtede formål udgør et uforholdsmæssigt og urimeligt indgreb, som berører disse rettigheders egentlige indhold.

Princippet om forsamlingsfriheden er herved ikke til hinder for, at Parlamentet inden for rammerne af sine beføjelser vedrørende den interne organisering underlægger medlemmernes stiftelse af en gruppe et krav om politisk tilhørsforhold, der er fastsat for at forfølge lovlige formål, og forbyder stiftelsen af en gruppe, der åbenbart strider imod et sådant krav. Sådanne foranstaltninger, der svarer til lovlige formål, påvirker ikke de pågældende medlemmers ret til at samle sig i en gruppe, så længe de overholder de betingelser, der med henblik herpå er fastsat i forretningsordenen.

( jf. præmis 231, 232 og 233 )

17. Selv om det antages, at den retspraksis, hvorefter Fællesskabets retsinstanser ved sikringen af de grundlæggende rettigheders overholdelse er forpligtet til at lade sig inspirere af medlemsstaternes fælles forfatningsmæssige traditioner, finder analog anvendelse på medlemsstaternes fælles parlamentariske traditioner, kan Parlamentets retsakt, for så vidt den forbyder stiftelsen af grupper, hvis medlemmer benægter ethvert politisk tilhørsforhold til hinanden, ikke anses for at være i strid med medlemsstaternes fælles parlamentariske traditioner.

Selv om stiftelsen af tekniske eller blandede grupper er tilladt i nogle nationale parlamentariske forsamlinger, fremgår det derimod ikke, at de nationale parlamenter, der ligesom Parlamentet underlægger stiftelsen af en gruppe et krav om politisk tilhørsforhold, i forhold til en stiftelseserklæring fra en gruppe, hvori der nægtes ethvert politisk tilhørsforhold mellem dens medlemmer, anvender en anden fortolkning end den, som Parlamentet har lagt til grund. Det fremgår heller ikke, at stiftelsen af en gruppe, hvis medlemmer udtrykkeligt har anført, at den mangler politisk karakter, er mulig i størstedelen af de nationale parlamenter.

( jf. præmis 240, 241 og 242 )

18. I henhold til bestemmelserne i artikel 180, stk. 5 og 6, i Parlamentets forretningsorden er den af Parlamentet vedtagne fortolkning gentaget i form af noter til den relevante artikel eller de relevante artikler i forretningsordenen, og disse noter udgør præcedens for navnlig anvendelse af de pågældende artikler. I modsætning til forretningsordenens artikel 181, stk. 3, der vedrører tilfælde af ændring af forretningsordenen, og hvorefter en ændring først træder i kraft den første dag i den mødeperiode, der følger efter dens vedtagelse, fastsætter ovennævnte bestemmelser i forretningsordenens artikel 180 hverken nogen frist eller nogen formalitet for anvendelsen af en af Parlamentet vedtaget fortolkning af en bestemmelse i forretningsordenen.

Den fortolkning, som Parlamentet giver en bestemmelse i dets forretningsorden, klarlægger og præciserer betydningen og rækkevidden af bestemmelsen, således som den skal forstås og anvendes og skulle have været forstået og anvendt siden dens ikrafttræden. Det følger heraf, at den således fortolkede bestemmelse kan anvendes på situationer, der er opstået før vedtagelsen af den fortolkende beslutning.

( jf. præmis 251 og 252 )

19. Punkt XV 8 i bilag VI til og artikel 180, stk. 1 og 3, i Parlamentets forretningsorden skal forstås således, at de giver Udvalget om Forfatningsspørgsmål, i tilfælde af en henvisning, kompetence til at foreslå Parlamentet en fortolkning af forretningsordenen med hensyn til det pågældende problem, som har berettiget denne henvisning.

( jf. præmis 259 )

20. Der foreligger kun magtfordrejning, som procedurefordrejning kun er en form for, når det på grundlag af objektive, relevante og samstemmende indicier må antages, at den anfægtede retsakt udelukkende eller i overvejende grad er blevet vedtaget for at nå andre mål end de angivne.

( jf. præmis 276 )