ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler vedrørende fjernsalg – direktiv 97/7 – fortrydelsesret

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7, art. 6, stk. 1, første afsnit, andet punktum, og art. 6, stk. 2)

Sammendrag

Artikel 6, stk. 1, første afsnit, andet punktum, og artikel 6, stk. 2, i direktiv 97/7 om forbrugerbeskyttelse i forbindelse med aftaler vedrørende fjernsalg skal fortolkes således, at de er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter leverandøren i en aftale vedrørende fjernsalg kan pålægge forbrugeren omkostningerne ved forsendelsen af varen i tilfælde af, at forbrugeren gør sin fortrydelsesret gældende.

Disse bestemmelser tillader nemlig kun leverandøren at pålægge forbrugeren de direkte udgifter i forbindelse med tilbagelevering af varen i tilfælde af, at sidstnævnte gør sin fortrydelsesret gældende. Hvis forsendelsesomkostningerne også skulle pålægges forbrugeren, ville denne omstændighed, som nødvendigvis ville få forbrugeren til at opgive at gøre sin fortrydelsesret gældende, være i strid med selve formålet med den omhandlede artikel 6.

Pålæggelsen af sådanne omkostninger ville desuden drage den lige fordeling af risici mellem parterne i aftaler vedrørende fjernsalg i tvivl, idet den ville lade forbrugeren bære alle omkostninger med tilknytning til varens transport.

(jf. præmis 55-57 og 59 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Miljø – forebyggelse og afhjælpning af miljøskader – miljøansvar – direktiv 2004/35 – princippet om, at forureneren betaler

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/35, art. 3, stk. 1, art. 4, stk. 5, art. 11, stk. 2, og art. 16, stk. 1)

Sammendrag

Når betingelserne for tidsmæssig og/eller indholdsmæssig anvendelse af direktiv 2004/35 om miljøansvar for så vidt angår forebyggelse og afhjælpning af miljøskader i en situation med miljøforurening ikke er opfyldt, henhører en sådan situation under national ret i overensstemmelse med traktatens regler og under overholdelse af andre retsakter i den afledte ret.

Direktiv 2004/35 er ikke til hinder for en national lovgivning, der tillader den kompetente myndighed, idet den handler inden for rammerne af dette direktiv, at antage, at der foreligger en årsagssammenhæng, herunder i tilfælde af forurening af diffus karakter, mellem operatører og den konstaterede forurening, og dette på grund af deres anlægs placering i nærheden af det forurenede område. I overensstemmelse med princippet om, at forureneren betaler, skal den kompetente myndighed imidlertid med henblik på at fastslå en sådan årsagssammenhæng være i besiddelse af troværdige beviser, der kan begrunde dens formodning, såsom nærheden mellem operatørens anlæg og den konstaterede forurening og overensstemmelsen mellem forureningen og de forurenende stoffer, som operatøren anvender i sin virksomhed.

Artikel 3, stk. 1, artikel 4, stk. 5, og artikel 11, stk. 2, i direktiv 2004/35 skal fortolkes således, at når den kompetente myndighed beslutter at pålægge operatører forpligtelser, hvis aktiviteter er omfattet af dette direktivs bilag III, er den kompetente myndighed ikke forpligtet til at fastslå, om de operatører, hvis virksomhed anses for at have forårsaget de pågældende miljøskader, har handlet enten forsætligt, uagtsomt eller svigagtigt. Det påhviler derimod den pågældende myndighed for det første forudgående at undersøge den konstaterede forurenings oprindelse, og i den forbindelse råder den over en skønsmargin med hensyn til procedurer, de ressourcer, der skal anvendes, og varigheden af en sådan efterforskning. For det andet er denne myndighed i henhold til nationale bevisregler forpligtet til at fastslå en årsagssammenhæng mellem operatørernes aktiviteter, der er omfattet af afhjælpende foranstaltninger, og forureningen.

Da artikel 16, stk. 1, i direktiv 2004/35 desuden udtrykkeligt i lighed med artikel 176 EF fastsætter, at direktivet ikke er til hinder for, at medlemsstaterne opretholder eller vedtager strengere bestemmelser om forebyggelse og afhjælpning af miljøskader, kan en medlemsstat følgelig bestemme, at operatører, der udøver andre former for erhvervsmæssig aktivitet end dem, der er anført i bilag III til nævnte direktiv, objektivt kan anses for ansvarlige for miljøskaderne, dvs. ikke blot skader på beskyttede arter og naturtyper, men ligeledes vand- og jordskader, i medfør af dette direktivs artikel 2, stk. 1, litra a)-c).

(jf. præmis 44, 57, 65, 68-70 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Miljø – forebyggelse og afhjælpning af miljøskader – miljøansvar – direktiv 2004/35 – afhjælpende foranstaltninger

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/35, art. 7, art. 11, stk. 4, og bilag II, punkt 1.3.1)

2. Miljø – forebyggelse og afhjælpning af miljøskader – miljøansvar – direktiv 2004/35 – afhjælpende foranstaltninger

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/35)

Sammendrag

1. Artikel 7 og artikel 11, stk. 4, i direktiv 2004/35 om miljøansvar for så vidt angår forebyggelse og afhjælpning af miljøskader, sammenholdt med direktivets bilag II, skal fortolkes således, at den kompetente myndighed er bemyndiget til at foretage en væsentlig ændring af de foranstaltninger til afhjælpning af miljøskader, der er blevet besluttet efter en kontradiktorisk procedure gennemført i samarbejde med de berørte operatører, og som allerede er blevet udført, eller som er blevet påbegyndt. Imidlertid, med henblik på at træffe en sådan afgørelse:

– er denne myndighed forpligtet til at høre de operatører, der er blevet pålagt sådanne foranstaltninger, medmindre en miljømæssig nødsituation tvinger den kompetente myndighed til at agere øjeblikkeligt

– er nævnte myndighed ligeledes forpligtet til at opfordre navnlig de personer, på hvis ejendom der skal gennemføres disse foranstaltninger, til at fremsætte deres bemærkninger, som den kompetente myndighed tager i betragtning

– skal denne myndighed tage de i punkt 1.3.1 i bilag II til direktiv 2004/35 omhandlede kriterier i betragtning og i sin afgørelse angive de årsager, der begrunder dette valg, og i givet fald angive de årsager, der kan begrunde, at der ikke var behov for en grundig undersøgelse med hensyn til disse kriterier, eller at en undersøgelse ikke har fundet sted eller ikke kunne finde sted, f.eks. på grund af en miljømæssig nødsituation.

(jf. præmis 67 og domskonkl. 1)

2. Direktiv 2004/35 om miljøansvar for så vidt angår forebyggelse og afhjælpning af miljøskader er ikke til hinder for en national lovgivning, hvorefter den kompetente myndighed kan underlægge de operatører, der er omfattet af de afhjælpende miljøforanstaltninger, den betingelse, at de for at udøve retten til at anvende deres områder skal udføre de af myndigheden krævede arbejder, selv om disse områder ikke er berørt af foranstaltningerne, enten som følge af, at de allerede er blevet »renset«, eller fordi de aldrig har været forurenet. En sådan foranstaltning kan imidlertid være begrundet i formålet om at forhindre en forværring af den miljømæssige situation der, hvor foranstaltningerne skal gennemføres, eller, i henhold til forsigtighedsprincippet, i formålet om at forhindre forekomsten eller genindtræden af andre miljøskader på operatørernes områder, der støder op til hele den kyststrækning, som er genstand for de nævnte afhjælpende foranstaltninger.

(jf. præmis 92 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fri bevægelighed for personer – arbejdstagere – traktatens bestemmelser – anvendelsesområde

(Art. 45 TEUF)

2. Fri bevægelighed for personer – arbejdstagere

(Art. 45 TEUF)

Sammendrag

1. Artikel 45 TEUF omfatter ikke alene offentlige myndigheders retsakter, men tillige andre former for regler, hvis formål er at give kollektive bestemmelser for lønarbejde. Et charter for professionelle fodboldspillere fra det nationale fodboldforbund er herved omfattet af anvendelsesområdet for nævnte artikel, da det har karakter af en national kollektiv overenskomst.

(jf. præmis 30 og 32)

2. Artikel 45 TEUF er ikke til hinder for en ordning, der med henblik på at nå målet om at fremme rekruttering og uddannelse af unge spillere garanterer uddannelsesklubben en godtgørelse i tilfælde af, at en ung spiller ved uddannelsesperiodens udløb indgår en kontrakt som professionel spiller med en klub i en anden medlemsstat, forudsat at denne ordning er egnet til at nå nævnte mål og ikke går videre end nødvendigt for at nå det.

En sådan ordning udgør givetvis en hindring for arbejdskraftens frie bevægelighed som sikret inden for Unionen i henhold til artikel 45 TEUF, idet den kan afholde spilleren fra at udøve sin ret til fri bevægelighed og gør udøvelsen af denne ret mindre attraktiv, selv om den ikke formelt hindrer denne spiller i at indgå en kontrakt som professionel spiller med en klub i en anden medlemsstat. En sådan ordning kan imidlertid i princippet begrundes i målet om at fremme rekruttering og uddannelse af unge spillere, da udsigten til at modtage en udviklings- eller træningsgodtgørelse faktisk kan tilskynde fodboldklubberne til at søge talenter og til at træne unge spillere. Desuden opvejes udgifterne til uddannelse af de unge spillere i almindelighed kun delvist af den nytte, som uddannelsesklubben i løbet af uddannelsesperioden drager af disse spillere. Under disse omstændigheder ville uddannelsesklubberne kunne afholdes fra at investere i uddannelsen af unge spillere, hvis de ikke kunne få godtgjort de beløb, som de har brugt herpå, i tilfælde af at en spiller ved uddannelsesperiodens udløb indgår en kontrakt som professionel spiller med en anden klub. Dette er navnlig tilfældet for små uddannelsesklubber, hvis investeringer på lokalt plan i rekruttering og uddannelse af unge spillere har stor betydning for varetagelsen af sportens sociale og uddannende funktion.

En sådan ordning skal imidlertid reelt være egnet til at nå det nævnte mål og stå i rimeligt forhold hertil, idet der skal tages hensyn til de udgifter, som klubberne må afholde ved uddannelsen af såvel fremtidige professionelle spillere som af dem, der aldrig bliver professionelle. En ordning, hvorefter en »espoir«-spiller, som ved uddannelsesperiodens udløb indgår en kontrakt som professionel spiller med en klub i en anden medlemsstat, risikerer at idømmes en erstatning, som ikke beregnes ud fra de reelle udgifter til uddannelsen, er ikke nødvendig med henblik på at nå det nævnte mål.

(jf. præmis 35-37, 41, 43-45, 49 og 50 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Miljø – kontrol med risikoen for større uheld med farlige stoffer – direktiv 96/82

[Rådets direktiv 96/82, art. 11, stk. 1, litra c)]

Sammendrag

Udarbejdelsen af de eksterne beredskabsplaner, der er omhandlet i artikel 11, stk. 1, litra c), i direktiv 96/82 om kontrol med risikoen for større uheld med farlige stoffer, indgår i en proces i flere faser, som for det første indebærer, at driftslederne i de virksomheder, hvor der er farlige stoffer til stede i betydelige mængder, udarbejder interne beredskabsplaner og fremsender de nødvendige oplysninger til de kompetente myndigheder, for det andet, at disse myndigheder udarbejder eksterne beredskabsplaner, og for det tredje, at de pågældende driftsledere og myndigheder gennemgår og om nødvendigt ajourfører de interne og eksterne beredskabsplaner.

Artikel 11, stk. 1 og 4, i nævnte direktiv foreskriver ganske vist kun en frist for så vidt angår den første og den tredje af disse faser. Manglen på en udtrykkelig frist i denne bestemmelse med hensyn til udarbejdelsen af eksterne beredskabsplaner indebærer dog ikke i sig selv, at der ikke gælder nogen frist for medlemsstaterne til at efterkomme forpligtelsen til at udarbejde dem.

Det fremgår af den indbyrdes sammenhæng mellem de interne og eksterne beredskabsplaner, hvis koordinering sikrer effektiviteten af den i direktivets artikel 11 i fastsatte ordning, at de kompetente myndigheder er forpligtet til at udarbejde de eksterne beredskabsplaner inden for en frist, der på den ene side ikke risikerer at bringe den effektive virkning af denne artikel i fare, men som på den anden side tager hensyn til den tid, der er nødvendig til at gennemføre de pågældende planer, med andre ord en rimelig frist at regne fra driftsledernes fremsendelse af de nødvendige oplysninger.

Selv om det i øvrigt er korrekt, at pligten til at udarbejde eksterne beredskabsplaner i overensstemmelse med direktivets artikel 11, stk. 1, er forbundet med, at driftslederne i de berørte virksomheder har pligt til at meddele de kompetente myndigheder tilstrækkelige oplysninger til, at myndighederne kan udarbejde disse planer, forholder det sig ikke desto mindre således, at samme bestemmelse pålægger medlemsstaterne en forpligtelse til at sikre, at de pågældende driftsledere fremlægger tilstrækkelige oplysninger inden for de fastsatte frister. Under disse omstændigheder kan den omstændighed, at de kompetente myndigheder i visse tilfælde ikke inden for de pågældende frister har de tilstrækkelige oplysninger, ikke begrunde manglen på eksterne beredskabsplaner.

(jf. præmis 13, 14, 17, 21 og 25)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – skattelovgivning – indkomstskat

(Art. 49 TEUF)

Sammendrag

Artikel 49 TEUF er til hinder for nationale retsforskrifter, der for så vidt angår tildelingen af en skattefordel, såsom et fradrag for selvstændige erhvervsdrivende, som har præsteret et bestemt antal arbejdstimer i deres egenskab af virksomhedsindehavere, har en diskriminerende virkning for ikke-hjemmehørende skattepligtige personer, der med henblik på denne fordel ikke kan medregne arbejdstimer præsteret for et forretningssted beliggende i en anden medlemsstat, selv om disse skattepligtige personer med hensyn til denne fordel kan vælge den skatteordning, der gælder for hjemmehørende skattepligtige personer.

Disse nationale retsforskrifter, der anvender et »timekrav« på en sådan måde, at ikke-hjemmehørende skattepligtige personer forhindres i at medregne arbejdstimer, som er præsteret i en anden medlemsstat, med henblik på at opnå en sådan skattefordel, risikerer således at ramme navnlig disse skattepligtige personer. Følgelig udgør sådanne retsforskrifter en indirekte forskelsbehandling på grundlag af nationalitet som omhandlet i artikel 49 TEUF. Dette resultat påvirkes ikke af den omstændighed, at ikke-hjemmehørende skattepligtige personer har mulighed for at vælge behandling som hjemmehørende skattepligtig, således at de har et valg mellem at anvende en skatteordning, der er diskriminerende, eller den ordning, der gælder for hjemmehørende, eftersom en sådan valgmulighed ikke kan udelukke de diskriminerende virkninger af den første af disse to skatteordninger. Såfremt man anerkender, at valgmuligheden har en sådan neutraliserende virkning, vil konsekvensen blive den, at man lovliggør en skatteordning, der isoleret set fortsat er en tilsidesættelse af artikel 49 TEUF, fordi den er diskriminerende. Desuden er en national ordning, der begrænser etableringsfriheden, stadig lige uforenelig med EU-retten, uanset om anvendelsen heraf er fakultativ. Det følger heraf, at det valg, som den ikke-hjemmehørende skattepligtige person har i medfør af muligheden for at vælge behandling som hjemmehørende skattepligtig, ikke har en neutraliserende virkning for den konstaterede forskelsbehandling.

(jf. præmis 48-55 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – telekommunikation – elektroniske kommunikationsnet og ‑tjenester – rammebestemmelser – direktiv 2002/21 – forsyningspligt og brugerrettigheder – direktiv 2002/22 – virksomhedernes urimelige handelspraksis over for forbrugerne – direktiv 2005/29

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21, 2002/22 og 2005/29)

Sammendrag

Direktiv 2002/21 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester og direktiv 2002/22 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, som forbyder, at indgåelsen af en kontrakt om præstation af tjenesteydelser gøres betinget af, at slutbrugeren indgår en kontrakt om præstation af en anden tjenesteydelse. Direktiv 2005/29 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked skal fortolkes således, at det er til hinder for en national lovgivning, som, bortset fra visse undtagelser og uden at tage hensyn til særlige omstændigheder i hver enkelt sag, forbyder enhver tilgift, der ydes af en sælger til en forbruger.

(jf. præmis 33 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Miljø – bevaring af naturlige levesteder samt vilde dyr og planter – direktiv 92/43

(Rådets direktiv 92/43, art. 3, stk. 1, og art. 4, stk. 1)

2. Traktatbrudssøgsmål – bevis for traktatbruddet – Kommissionens bevisbyrde

(Art. 226 EF)

3. Miljø – bevaring af naturlige levesteder samt vilde dyr og planter – direktiv 92/43

[Rådets direktiv 92/43, art. 12, stk. 4, og bilag IV, litra a)]

Sammendrag

1. I henhold til direktiv 92/43 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter er medlemsstaterne hvad angår de lokaliteter, hvor der findes prioriterede naturtyper og/eller prioriterede arter, og som er udpeget med henblik på at blive opført på fællesskabslisten, forpligtet til at træffe passende beskyttelsesforanstaltninger for at kunne opretholde de nævnte lokaliteters kendetegn. Medlemsstaterne kan derfor ikke give tilladelse til indgreb, som risikerer at bringe lokaliteternes økologiske kendetegn i alvorlig fare. Dette vil bl.a. være tilfældet, når et indgreb medfører risiko for, at prioriterede arter, der findes på lokaliteten, forsvinder.

(jf. præmis 21)

2. Under en traktatbrudssag i henhold til artikel 226 EF påhviler det Kommissionen at godtgøre, at det påståede traktatbrud foreligger. Det er nemlig Kommissionen, der skal fremlægge de omstændigheder, som er nødvendige for, at Domstolen kan efterprøve, om der foreligger et traktatbrud, og Kommissionen kan ikke påberåbe sig nogen formodning herfor.

(jf. præmis 23)

3. I henhold til artikel 12, stk. 4, i direktiv 92/43 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, sammenholdt med bilag IV, litra a), hertil, indfører medlemsstaterne en ordning med tilsyn med bl.a. uforsætligt drab af iberiske losser. På grundlag af de indhentede oplysninger gennemfører medlemsstaterne de yderligere undersøgelser eller træffer de bevaringsforanstaltninger, der er nødvendige for at sikre, at uforsætlige drab ikke får en væsentlig negativ virkning for de pågældende dyrearter.

Inden for rammerne af gennemførelsen af projektet til udbygning af en bivej kan alene den omstændighed, at de nationale myndigheder har foretaget undersøgelser af yderligere foranstaltninger, der i endnu højere grad kan styrke artens bevarings- og forbedringsvilkår, ikke føre til at fastslå, at de vedtagne foranstaltninger ikke er passende i forhold til målet i dette direktivs artikel 12, stk. 4.

(jf. præmis 56 og 59)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug – fælles landbrugspolitik – integreret system for forvaltning af og kontrol med visse støtteordninger – enkeltbetalingsordning – overdragelse af betalingsrettigheder

(Rådets forordning nr. 1782/2003, art. 46, stk. 2)

Sammendrag

Forordning nr. 1782/2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en aftale – hvorefter der foretages en endelig overdragelse af betalingsrettigheder, og i medfør af hvilken erhververen som formel rettighedsindehaver skal aktivere betalingsrettighederne og på ubestemt tid helt eller delvist skal afstå de enkeltbetalinger, som han i den egenskab får udbetalt, til overdrageren – under forudsætning af, at formålet med en sådan aftale ikke er at give overdrageren mulighed for at bevare en del af de formelt overdragne betalingsrettigheder, men derimod at fastsætte den aftalte pris for de overdragne betalingsrettigheder som helhed under henvisning til værdien af denne del af betalingsrettighederne.

(jf. præmis 50 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fælles toldtarif – toldposition – adapter, der indeholder en memory chip, og som er bestemt til at forbinde en automatisk programmeringsmaskine og elektroniske komponenter, der skal programmeres

(Rådets forordning nr. 2658/87, bilag I; Kommissionens forordning nr. 1810/2004)

Sammendrag

En adapter – hvis funktion er at etablere en elektrisk forbindelse mellem programmeringsmaskinen og de komponenter, der skal programmeres, samt at registrere programmeringsprocessen, der kan kaldes frem senere – opfylder betingelsen i bestemmelse 5 B, litra c), til kapitel 84 i den kombinerede nomenklatur indeholdt i bilag I til forordning nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, som ændret ved forordning nr. 1810/2004, og skal tariferes i denne nomenklaturs pos. 8471 som en »enhed« til automatiske databehandlingsmaskiner, hvis dens hovedfunktion er at udføre databehandling. Hvis dette ikke er tilfældet, skal en sådan adapter tariferes i nævnte nomenklaturs pos. 8473 som en »del« eller et »tilbehør« til en maskine, såfremt adapteren er nødvendig for, at denne maskine kan fungere, henholdsvis er en udstyrsgenstand, som gør denne maskine egnet til udførelse af et bestemt arbejde, eller en anordning, med hvis hjælp der kan udføres et særligt arbejde i forbindelse med maskinens hovedfunktion, hvilket det tilkommer den nationale ret at undersøge. Hvis denne adapter ikke kan tariferes i en af de to ovennævnte positioner, skal den anses for et »apparat til at skabe forbindelse til eller i elektriske kredsløb« og henhører følgelig under den kombinerede nomenklaturs pos. 8536.

(jf. præmis 43-45 og domskonkl.)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Retspleje – stævning – formkrav – fastlæggelse af søgsmålets genstand – kort fremstilling af søgsmålsgrundene [Domstolens procesreglement, art. 38, stk 1, litra c]) (jf. præmis 25 og 26)

2. Traktatbrudssøgsmål – Kommissionens søgsmålsret – forudsætter ingen særlig retlig interesse (Art. 226 EF) (jf. præmis 30)

3. Tilnærmelse af lovgivningerne – telekommunikation – elektroniske kommunikationsnet og -tjenester – rammebestemmelser – direktiv 2002/21 – forsyningspligt og brugernes rettigheder – direktiv 2002/22 – overgangsordning (Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21, art. 16 og art. 27, stk. 1, og direktiv 2002/22, art. 16 og 17) (jf. præmis 46-50 og 57-72 samt domskonkl.)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – tilsidesættelse af artikel 16 og 17 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (forsyningspligtdirektivet) (EFT L 108, s. 51) og artikel 16 og 27 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (rammedirektivet) (EFT L 108, s. 33) – pålæg uden forudgående markedsanalyse af en forpligtelse for en operatør til at indhente godkendelse af satserne for adgang til bredbåndstjenester.

Afgørelse

Konklusion

1) Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 16 og 17 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (forsyningspligtdirektivet) og artikel 16 og 27 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og ‑tjenester (rammedirektivet), idet den har fastsat detailtakster for levering af adgang til bredbåndstjenester uden forudgående markedsanalyse.

2) Republikken Polen betaler sagens omkostninger.