ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 225/29

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 13. juni 2013 — Goldbet Sportwetten GmbH mod Massimo Sperindeo (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof — Østrig)

(Sag C-144/12) (1)

(Forordning (EF) nr. 1896/2006 - europæisk betalingspåkravsprocedure - artikel 6 og 17 - indsigelse mod det europæiske betalingspåkrav, uden at kompetencen for udstedelsesstatens ret anfægtes - forordning (EF) nr. 44/2001 - retternes kompetence og anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område - artikel 24 - sagsøgtes fremmøde for den ret, for hvilken sagen er indbragt - anvendelighed i forbindelse med den europæiske betalingspåkravsprocedure)

2013/C 225/48

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Goldbet Sportwetten GmbH

Sagsøgt: Massimo Sperindeo

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Oberster Gerichtshof — fortolkning af artikel 6, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1896/2006 af 12. december 2006 om indførelse af en europæisk betalingspåkravsprocedure (EUT L 399, s. 1) og artikel 17 i samme forordning, sammenholdt med artikel 24 i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EFT 2001 L 12, s. 1) — spørgsmålet om en ret bliver kompetent, når sagsøgte giver møde for den uden at anfægte kompetencen og uden at fremsætte anbringender vedrørende sagens realitet — anvendelse på den europæiske betalingspåkravsprocedure — i bekræftende fald sagsøgtes mulighed for at anfægte, at en ret i en medlemsstat har kompetence, efter i samme sag at have givet møde for en ret i denne stat, for hvilken han har fremført indsigelse mod betalingspåkravet og har fremsat anbringender vedrørende sagens realitet

Konklusion

Artikel 6 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1896/2006 af 12. december 2006 om indførelse af en europæisk betalingspåkravsprocedure, sammenholdt med forordningens artikel 17, skal fortolkes således, at en indsigelse mod et europæisk betalingspåkrav, der ikke indeholder en anfægtelse af kompetencen for retten i udstedelsesstaten, ikke kan anses for et møde for retten i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 24 i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område, og at den omstændighed, at sagsøgte som et led i den indsigelse, han indgav, fremsatte anbringender vedrørende sagens realitet, er uden relevans i denne henseende.

(1) EUT C 184 af 23.6.2012.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 225/35

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 20. juni 2013 — Guillermo Cañas mod Europa-Kommissionen, Det Internationale Antidopingagentur og ATP Tour, Inc.

(Sag C-269/12 P) (1)

(Appel - konkurrence - antidopingreglement - henlæggelse af en klage indgivet til Kommissionen - begrebet retlig interesse - denne interesses fortsatte beståen efter ophør af erhvervsmæssig virksomhed)

2013/C 225/59

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Guillermo Cañas (ved advokaterne Y. Bonnard og C. Aguet)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved P. Van Nuffel og F. Ronkes Agerbeek, som befuldmægtigede), Det Internationale Antidopingagentur (ved advokat G. Berrisch, solicitor D. Cooper og barrister N. Chesaites) og ATP Tour, Inc.

Sagens genstand

Appel af kendelse afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 26. marts 2012 i sag T-508/09, Cañas mod Kommissionen, hvorved Retten i påstanden om annullation af Kommissionens beslutning K(2009) 7809 af 12. oktober 2009 i sag COMP/39471, hvori Kommissionen med henvisning til manglende interesse for Fællesskabet afviste sagsøgerens klage over Det Internationale Antidopingagentur (WADA), ATP Tour Inc. (ATP) og Det Internationale Råd for Voldgift på Sportsområdet (CAS) vedrørende påståede overtrædelser af artikel 81 EF og 82 EF — konkurrence — antidopingreglement — retlige fejl ved fortolkningen af begrebet retlig interesse — bortfald af den retlige interesses under sagens behandling

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Guillermo Cañas betaler sagens omkostninger.

3) Agence mondiale antidopage bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 235 af 4.8.2012.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 225/23

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 13. juni 2013 — Syndicat OP 84 mod Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), som er indtrådt i de rettigheder, der tilkommer Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture (VINIFLHOR), der selv er indtrådt i de rettigheder, der tilkommer Office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture (ONIFLHOR) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d’État — Frankrig)

(Sag C-3/12) (1)

(Landbrug - Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget - begrebet »kontrolperiode« - en medlemsstats mulighed for at udvide kontrolperioden, når det er fysisk umuligt at gennemføre kontrollen inden for den fastsatte frist - tilbagebetaling af modtaget støtte - sanktioner)

2013/C 225/37

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Syndicat OP 84

Sagsøgt: Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer), som er indtrådt i de rettigheder, der tilkommer Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture (VINIFLHOR), der selv er indtrådt i de rettigheder, der tilkommer Office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture (ONIFLHOR)

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Conseil d’État — fortolkning af artikel 2, stk. 4 i Rådets forordning (EØF) nr. 4045/89 af 21. december 1989 om medlemsstaternes kontrol med de foranstaltninger, der indgår i ordningen for finansiering gennem Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, Garantisektionen, og om ophævelse af direktiv 77/435/EØF (EFT L 388, s. 18) — begrebet »kontrolperiode« — en medlemsstats mulighed for at udvide kontrolperioden i tilfælde, hvor støttemodtagerens adfærd gør det materielt umuligt at foretage kontrollen — tilbagebetaling af modtaget støtte — sanktioner

Konklusion

Artikel 2, stk. 4, første afsnit, i Rådets forordning (EØF) nr. 4045/89 af 21. december 1989 om medlemsstaternes kontrol med de foranstaltninger, der indgår i ordningen for finansiering gennem Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget, Garantisektionen, og om ophævelse af direktiv 77/435/EØF, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 3094/94 af 12. december 1994, skal fortolkes således, at myndigheden ved behov kan fortsætte de kontrolforanstaltninger, som den har bebudet i kontrolperioden mellem den 1. juli ét år og den 30. juni året efter, efter nævnte periode, uden at proceduren dog derved behæftes med en fejl, som den kontrollerede erhvervsdrivende vil kunne påberåbe sig til støtte for en anfægtelse af beslutningen om konsekvenserne af kontrollens resultater.

(1) EUT C 89 af 24.3.2012.
1)

Bestemmelserne i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, som ændret ved Rådets direktiv 94/5/EF af 14. februar 1994, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, i henhold til hvilken afgiftspligtige aftagere af tjenesteydelser, der er i besiddelse af ufuldstændige fakturaer, kan nægtes retten til fradrag for merværdiafgift, selv om disse fakturaer, efter at en sådan afgørelse om nægtelse er blevet truffet, suppleres ved fremlæggelse af oplysninger, som har til formål at bevise de fakturerede transaktioners faktiske gennemførelse, deres art og beløbet herfor.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 225/34

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 20. juni 2013 — Teritorialna direktsia na NAP — Plovdiv mod RODOPI-M 91 OOD (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Administrativen sad Plovdiv — Bulgarien)

(Sag C-259/12) (1)

(Afgiftspålæggelse - moms - direktiv 2006/112/EF - principper om afgiftsneutralitet og proportionalitet - forsinket bogføring og angivelse af en annullation af en faktura - berigtigelse af forsømmelsen - betaling af afgiften - statens budget - ingen skade - administrativ sanktion)

2013/C 225/58

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Administrativen sad Plovdiv

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Teritorialna direktsia na NAP — Plovdiv

Sagsøgt: RODOPI-M 91 OOD

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Administrativen sad Plovdiv — fortolkning af artikel 242 og 273 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1) — administrativ sanktion pålagt som følge af ikke rettidig opførelse af en annullation, selv om annullationen er bogført, og den berørte person har betalt den afgift, der er et resultat af den annullerede faktura, der ikke er registreret i kreditorbogen og i afgiftsangivelsen for afgiftsperioden — økonomisk sanktion, der svarer til den ikke rettidigt betalte afgift — princippet om afgiftsneutralitet

Konklusion

Princippet om afgiftsneutralitet er ikke til hinder for, at skattemyndighederne i en medlemsstat pålægger en afgiftspligtig person, som ikke inden for den i den nationale lovgivning fastsatte frist har opfyldt sin forpligtelse til at bogføre og angive forhold af betydning for beregningen af den skyldige merværdiafgift, en bøde, der beløbsmæssigt svarer til denne ikke rettidigt betalte afgift, når den afgiftspligtige efterfølgende har afhjulpet forsømmelsen og indbetalt den skyldige afgift med tillæg af renter. Det tilkommer den nationale ret, henset til artikel 242 og 273 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem at efterprøve, om størrelsen af den pålagte sanktion går videre, end hvad der er nødvendigt for at nå målet om at sikre en korrekt opkrævning af afgiften og at undgå svig, henset til hovedsagens omstændigheder og navnlig den frist, inden for hvilken forsømmelsen er blevet afhjulpet, grovheden af denne forsømmelse og en eventuel foreliggende svig eller fordrejning af den anvendelige lovgivning, der kan tilregnes den afgiftspligtige person.

(1) EUT C 243 af 11.8.2012.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 225/28

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 13. juni 2013 — Promociones y Construcciones BJ 200 SL (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de lo Mercantil no 1 de Granada — Spanien)

(Sag C-125/12) (1)

(Moms - direktiv 2006/112/EF - artikel 199, stk. 1, litra g) - frivillig insolvensbehandling - afgiftspligtig person - modtageren i visse transaktioner - begrebet »tvangsauktion«)

2013/C 225/46

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de lo Mercantil no 1 de Granada

Part i hovedsagen

Promociones y Construcciones BJ 200 SL

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Juzgado de lo Mercantil de Granada — fortolkning af artikel 199, stk. 1, litra g), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1) — afgiftspligtige personer — når den afgiftspligtige person er modtageren i visse transaktioner — udtrykket »levering af fast ejendom, der bliver solgt af domsskyldneren som led i en tvangsauktion«

Konklusion

Artikel 199, stk. 1, litra g), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at begrebet tvangsauktion omfatter ethvert salg af fast ejendom, som gennemføres af domsskyldneren, ikke alene inden for rammerne af en likvidationsprocedure med henblik på at realisere dennes formue, men også inden for rammerne af en insolvensbehandling, som finder sted forud for en sådan likvidationsprocedure, for så vidt som dette salg er påkrævet med henblik på fyldestgørelse af kreditorerne eller genoptagelse af skyldnerens økonomiske eller erhvervsmæssige virksomhed.

(1) EUT C 174 af 16.6.2012.
2)

Artikel 4, stk. 4, litra g), i direktiv 2008/95 skal fortolkes således, at for at det kan fastslås, at indgiveren af ansøgningen om registrering af et varemærke er i ond tro i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i denne bestemmelse, skal der tages hensyn til alle de relevante faktorer, der kendetegner den konkrete sag, og som forelå på tidspunktet for indgivelsen af registreringsansøgningen. Det forhold, at indgiveren af denne ansøgning ved eller bør vide, at en tredjemand på tidspunktet for indgivelsen af ansøgningen i udlandet anvender et varemærke, der kan forveksles med det varemærke, som søges registreret, er ikke i sig selv tilstrækkeligt til at fastslå, at indgiveren af den nævnte ansøgning er i ond tro i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i denne bestemmelse.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 225/27

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 27. juni 2013 — Vodafone Malta Limited og Mobisle Communications Limited mod L-Avukat Ġenerali, Il-Kontrollur tad-Dwana, Il-Ministru tal-Finanzi og L-Awtorita’ ta’ Malta dwar il-Komunikazzjoni (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Qorti Kostituzzjonali — Malta)

(Sag C-71/12) (1)

(Elektroniske kommunikationsnet og -tjenester - direktiv 2002/20/EF - artikel 12 og 13 - administrationsgebyrer og afgifter på brugsrettigheder - afgifter, der finder anvendelse på mobiltelefonioperatører - national lovgivning - metode for beregning af afgiften - procentdel af de udgifter, som brugerne afholder)

2013/C 225/43

Processprog: maltesisk

Den forelæggende ret

Qorti Kostituzzjonali

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Vodafone Malta Limited og Mobisle Communications Limited

Sagsøgte: L-Avukat Ġenerali, Il-Kontrollur tad-Dwana, Il-Ministru tal-Finanzi og L-Awtorita’ ta’ Malta dwar il-Komunikazzjoni

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Qorti Kostituzzjonali (Malta) — fortolkning af artikel 12 og 13 Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (EFT L 108, s. 21) — national lovgivning, der pålægger mobiltelefonioperatører at opkræve et gebyr — beløb, der kun skal betales af mobiltelefonioperatørerne og ikke af andre virksomheder, der udbyder elektroniske kommunikationstjenester

Konklusion

Artikel 12 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20 af 7. marts 2002, om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (tilladelsesdirektivet) skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning, såsom den i hovedsagen omhandlede, hvorefter operatører, der leverer mobiltelefonitjenester, skal betale en afgift betegnet »punktafgift«, som svarer til en procentdel af de betalinger, de modtager fra brugerne af disse tjenester, forudsat, at den afgiftsudløsende begivenhed for denne afgift ikke er knyttet til proceduren for den generelle tilladelsesordning, der giver adgang til markedet for elektroniske kommunikationstjenester, men er knyttet til brugen af de mobiltelefonitjenester, der leveres af operatørerne, og at afgiften i sidste ende betales af brugeren af disse tjenester, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 118 af 21.4.2012.
1)

Den Europæiske Unions Rets kendelse af den 31. januar 2012, Ayadi mod Europa-Kommissionen (sag T-527/09), ophæves, for så vidt som den fastslår, at det ikke længere er fornødent at træffe afgørelse i det annullationssøgsmål, som Chafiq Ayadi har anlagt for denne.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 225/30

Domstolens dom (Første Afdeling) af 27. juni 2013 — Minister Finansów mod RR Donnelley Global Turnkey Solutions Poland Sp. z o.o. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Naczelny Sąd Administracyjny — Polen)

(Sag C-155/12) (1)

(Moms - direktiv 2006/112/EF - artikel 44 og 47 - stedet for leveringen af de afgiftspligtige transaktioner - afgiftsmæssig tilknytning - begrebet »tjenesteydelser i forbindelse med fast ejendom« - kompleks grænseoverskridende ydelse med oplagring af varer)

2013/C 225/50

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Naczelny Sąd Administracyjny

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Minister Finansów

Sagsøgt: RR Donnelley Global Turnkey Solutions Poland Sp. z o.o.

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Naczelny Sad Administracyjny — fortolkning af artikel 44 og 47 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1), med senere ændringer — fastlæggelsen af det fiskale tilknytningssted — begrebet tjenesteydelser i forbindelse med fast ejendom — komplekse grænseoverskridende vareoplagringstjenesteydelser, der leveres til medkontrahenter med hjemsted i andre medlemsstater eller i tredjelande, og som omfatter modtagelse af varer på lagre, der er beliggende i Polen, anbringelsen af varerne på lagerhylder, opbevaring, af- og pålæsning, ompakning og udlevering af varerne til kunden

Konklusion

Artikel 47 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, som ændret ved Rådets direktiv 2008/8/EF af 12. februar 2008, skal fortolkes således, at levering af en kompleks tjenesteydelse på området for oplagring, som består i modtagelse af varer på et lager, anbringelse af varerne på egnede lagerhylder, opbevaring, emballering, udlevering samt af- og pålæsning heraf, alene henhører under denne bestemmelse, hvis oplagringen udgør hovedydelsen i en samlet transaktion, og hvis modtagerne af denne ydelse får tildelt en brugsret til hele eller en del af en udtrykkeligt identificeret fast ejendom.

(1) EUT C 184 af 23.6.2012.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 225/32

Domstolens dom (Niende Afdeling) af 20. juni 2013 — Impacto Azul, Lda mod BPSA 9 — Promoção e Desenvolvimento de Investimentos Imobiliários, SA, Bouygues Imobiliária, SGPS, Lda, Bouygues Immobilier SA, Aniceto Fernandes Viegas og Óscar Cabanez Rodriguez (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Judicial de Braga — Portugal)

(Sag C-186/12) (1)

(Etableringsfrihed - restriktioner - moderselskabers solidariske hæftelse over for deres datterselskabers kreditorer - udelukkelse af moderselskaber med hjemsted i en anden medlemsstat - restriktion - fravær)

2013/C 225/53

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal Judicial de Braga

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Impacto Azul, Lda

Sagsøgte: BPSA 9 — Promoção e Desenvolvimento de Investimentos Imobiliários, SA, Bouygues Imobiliária, SGPS, Lda, Bouygues Immobilier SA, Aniceto Fernandes Viegas og Óscar Cabanez Rodriguez

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunal Judicial de Braga — fortolkning af artikel 49 TEUF — hindringer for etableringsfriheden — nationale retsforskrifter, der udelukker solidarisk ansvar for moderselskaber i forhold til deres datterselskabers kreditorer, for så vidt angår moderselskaber med hjemsted i en anden medlemsstat

Konklusion

Artikel 49 TEUF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der udelukker anvendelsen af princippet om moderselskabers solidariske hæftelse over for deres datterselskabers kreditorer på moderselskaber med hjemsted på en anden medlemsstats område.

(1) EUT C 217 af 21.7.2012.
—

at der — med henblik på evaluering af arbejdstagere i forbindelse med nedlæggelse af tjenestemandsstillinger som følge af nationale økonomiske vanskeligheder — foretages en evaluering af en arbejdstager, der har taget forældreorlov, under dennes fravær på grundlag af principper og evalueringskriterier, der stiller den pågældende i en ufordelagtig situation i forhold til arbejdstagere, der ikke har taget en sådan orlov; med henblik på at undersøge, at dette ikke er tilfældet, skal den nationale ret bl.a. sikre sig, at evalueringen omfatter alle de arbejdstagere, der vil kunne blive berørt af nedlæggelsen af stillingen, at den er baseret på kriterier, der er fuldstændigt identiske med dem, der finder anvendelse på arbejdstagere i aktiv tjeneste, og at anvendelsen af disse kriterier ikke indebærer, at arbejdstagere på forældreorlov skal være fysisk til stede, og
DA Den Europæiske Unions Tidende C 225/36

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 13. juni 2013 — Ryanair Ltd mod Europa-Kommissionen, Den Italienske Republik og Alitalia — Compagnia Aerea Italiana SpA

(Sag C-287/12 P) (1)

(Appel - statsstøtte - lån ydet af Den Italienske Republik til luftfartsselskabet Alitalia - beslutning, der erklærer støtten ulovlig og uforenelig - salg af Alitalias aktiver - beslutning, hvori det ved afslutningen af den indledende undersøgelsesfase fastslås, at der ikke foreligger statsstøtte - annullationssøgsmål - søgsmålskompetence - interesseret part - antagelse til realitetsbehandling - alvorlige vanskeligheder - kompetence - begrundelsespligt)

2013/C 225/61

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Ryanair Ltd (ved avocat E. Vahida og dikigoros I.-G. Metaxas-Maragkidis)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved L. Flynn og D. Grespan, som befuldmægtigede), Den Italienske Republik (ved G. Palmieri, som befuldmægtiget, og avvocato dello Stato P. Gentili) og Alitalia — Compagnia Aerea Italiana SpA (ved avvocato G. Bellitti)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten (Femte Afdeling) den 28. marts 2012 i sag T-123/09, Ryanair mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt Kommissionen i et søgsmål med påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning K(2008) 6743 af 12. november 2008 om lånet på 300 mio. EUR fra Italien til luftfartsselskabet Alitalia (støtte C 26/08 (ex NN 31/08)) (EUT 2009 L 52, s. 3), for så vidt som den ikke anordner tilbagesøgning af støtten hos Alitalias efterfølgere, og annullation af Kommissionens beslutning K(2008) 6745 endelig af 12. november 2008, hvorved det fastslås, at proceduren for salg af Alitalia-koncernens aktiver i den særlige insolvensprocedure, der førte til dette luftfartsselskabs opløsning, ikke udgør statsstøtte under forudsætning af, at de italienske myndigheder overholder deres forpligtelser til at sikre, at transaktionerne foretages til markedsprisen (støtte N 510/2008, EUT 2009 C 46, s. 6).

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Ryanair Ltd bærer sine egne omkostninger og betaler derudover de omkostninger, der er afholdt af Europa-Kommissionen og Alitalia — Compagnia Aerea Italiana SpA.

3) Den Italienske Republik bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 303 af 6.10.2012.