ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens kendelse (Femte Afdeling) af 9. december 2009 — Prana Haus mod KHIM

(Sag C-494/08 P)

»Appel — procesreglementets artikel 119 — EF-varemærker — ordmærket PRANAHAUS — forordning (EF) nr. 40/94 — absolut registreringshindring — beskrivende karakter — åbenbart, at appellen delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet«

1. EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — absolutte registreringshindringer — varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares egenskaber [Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 29-31)

2. Appel — anbringender — urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder og af beviselementer — afvisning — Domstolens prøvelse af vurderingen af de faktiske omstændigheder og af beviselementer — udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt (art. 225, stk. 1, EF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 36)

Angående

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Ottende Afdeling) den 17. september 2008 i sag T-226/07, Prana Haus GmbH mod KHIM, hvorved Retten frifandt Harmoniseringskontoret i en sag med påstand om annullation af afgørelse truffet den 18. april 2007 af Første Appelkammer ved Harmoniseringskontoret om afslag på en klage over undersøgerens afgørelse, hvorved denne afslog at registrere ordmærket »PRANAHAUS« for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 16 og 35 — varemærkets beskrivende karakter.

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Prana Haus GmbH betaler sagens omkostninger.

Domstolens kendelse (Femte Afdeling) af 9. december 2009 — Prana Haus mod KHIM

(Sag C-494/08 P)

»Appel — procesreglementets artikel 119 — EF-varemærker — ordmærket PRANAHAUS — forordning (EF) nr. 40/94 — absolut registreringshindring — beskrivende karakter — åbenbart, at appellen delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet«

1. EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — absolutte registreringshindringer — varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares egenskaber [Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 29-31)

2. Appel — anbringender — urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder og af beviselementer — afvisning — Domstolens prøvelse af vurderingen af de faktiske omstændigheder og af beviselementer — udelukket, medmindre de er gengivet urigtigt (art. 225, stk. 1, EF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1) (jf. præmis 36)

Angående

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Ottende Afdeling) den 17. september 2008 i sag T-226/07, Prana Haus GmbH mod KHIM, hvorved Retten frifandt Harmoniseringskontoret i en sag med påstand om annullation af afgørelse truffet den 18. april 2007 af Første Appelkammer ved Harmoniseringskontoret om afslag på en klage over undersøgerens afgørelse, hvorved denne afslog at registrere ordmærket »PRANAHAUS« for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 16 og 35 — varemærkets beskrivende karakter.

Konklusion

1) Appellen forkastes.
Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) den 27. november 2007, Athanasios Pitsiorlas mod Rådet og ECB (forenede sager T-3/00 og T-337/04), hvorved beslutningen truffet af Styrelsesrådet den 21. oktober 1999 om afslag på aktindsigt i visse dokumenter vedrørende Basel/Nyborg-overenskomsten blev annulleret, og hvorved Rådet blev frifundet i søgsmålet med påstand om annullation af Rådets beslutning af 30. juli 1999 om at nægte sagsøgeren aktindsigt i sådanne dokumenter, og hvorved Rådet og ECB blev frifundet i søgsmålet med påstand om erstatning for den skade, sagsøgeren angiveligt havde lidt som følge af Rådets og ECB’s beslutninger om at nægte ham aktindsigt i visse dokumenter vedrørende Basel/Nyborg-overenskomsten (1987), hvilket han havde begæret til brug for udarbejdelsen af sin doktorafhandling.
Forbuddet mod enhver form for forskelsbehandling af tyrkiske arbejdstagere med tilknytning til det lovlige arbejdsmarked i medlemsstaterne hvad angår aflønning og øvrige arbejdsvilkår, som fastsat i artikel 37 i tillægsprotokollen, som blev undertegnet den 23. november 1970 i Bruxelles, indgået, godkendt og bekræftet på Fællesskabets vegne ved Rådets forordning (EØF) nr. 2760/72 af 19. december 1972, som er knyttet til aftalen om oprettelse af en associering mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Tyrkiet, der blev undertegnet den 12. september 1963 i Ankara af Republikken Tyrkiet, på den ene side, og af EØF-medlemsstaterne og Fællesskabet, på den anden side, og som blev indgået, godkendt og bekræftet på Fællesskabets vegne ved Rådets afgørelse 64/732/EØF af 23. december 1963, samt artikel 10, stk. 1, i associeringsrådets afgørelse nr. 1/80 af 19. september 1980 om udvikling af associeringen, skal fortolkes således, at det er til hinder for, at et sportsforbund i en medlemsstat anvender en af forbundet vedtaget bestemmelse på en professionel spiller af tyrkisk nationalitet, som er lovligt beskæftiget af en klub i samme medlemsstat, hvorefter klubberne ved kampe på nationalt plan kun må indsætte et begrænset antal spillere fra tredjelande, som ikke er parter i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde.
Appel af kendelse afsagt af Retten i Første Instans (præsidenten) den 7. januar 2008, Rosario Maria Pellegrini mod Kommissionen (sag T-375/07 R), om ikke at tage begæringen om foreløbige forholdsregler til følge, med henblik på, at Kommissionen tilpligtes at betale foreløbig erstatning for det tab, som sagsøgeren skulle have lidt som følge af, at den nævnte institution ikke har foretaget en fuldstændig anvendelse og korrekt fortolkning af fællesskabsbestemmelserne om finansielle mellemmænds aktiviteter.
Appel af kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Tredje Afdeling) den 1. oktober 2007, U.S. Steel Košice, s.r.o. mod Kommissionen (sag T-27/07), hvorved et annullationssøgsmål mod Kommissionens beslutning af 29. november 2006 vedrørende den nationale plan for tildeling af drivhusgasemissionskvoter, som Slovakiet for perioden 2008-2012 har fremlagt i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF (EUT L 275, s. 32), blev afvist – fysiske eller juridiske personer – retsakter, der berører de pågældende umiddelbart og individuelt – umiddelbart berørt – kriterier.
1)

Artikel 12 EF, 43 EF og 49 EF er ikke til hinder for en medlemsstats lovgivning, der i en situation som den i hovedsagen omhandlede nægter at anerkende de faglige kvalifikationer, som en statsborger i denne medlemsstat har erhvervet, som svarende til besiddelse af det kvalifikationsbevis, der i den omhandlede lovgivning stilles krav om med henblik på at drive selvstændig køreskolevirksomhed i denne medlemsstat.
Anmodning om præjudiciel afgørelse – Hoge Raad der Nederlanden Den Haag – fortolkning af artikel 49 EF til 55 EF – national ordning, hvorefter der opkræves registreringsafgift ved et køretøjs første anvendelse på national offentlig vej, uden at der tages hensyn til varigheden af køretøjets anvendelse på offentlig vej – afgiftspligt for en person med bopæl i denne medlemsstat, som har lejet et køretøj, der er indregistreret i en anden medlemsstat, og som hovedsageligt skal anvendes i den førstnævnte medlemsstat til erhvervsmæssige og private formål for et tidsrum af tre år.
Kendelse afsagt af Domstolens præsident den 24. april 2008 – Kommissionen mod Malta

(Sag C-76/08 R)

»Særlige rettergangsformer – begæring om foreløbige forholdsregler – beskyttelse af vilde fugle – direktiv 79/409/EØF – forårsjagt – forbud – undtagelser til beskyttelsesordningen – betingelse om, at der ikke findes »nogen anden tilfredsstillende løsning« – uopsættelighed«

1. Særlige rettergangsformer – betingelser for antagelse til realitetsbehandling – realitetspåkendelse af hovedsagen – uden betydning – grænser (art. 242 EF og 243 EF; Domstolens procesreglement, art. 83, stk. 1) (jf. præmis 15)

2. Særlige rettergangsformer – foreløbige forholdsregler – påstand om, at det pålægges en medlemsstat for forårsperioden at undlade at vedtage undtagelsesforanstaltninger til den beskyttelsesordning for vilde fugle, der er fastsat i direktiv 79/409 – formaliteten (art. 243 EF; Rådets direktiv 79/409, art. 7, stk. 3, og art. 9, stk. 1) (jf. præmis 17-19)

3. Særlige rettergangsformer – foreløbige forholdsregler – betingelser – »fumus boni juris« – uopsættelighed – alvorligt og uopretteligt tab – kumulativ karakter – afvejning af samtlige interesser i sagen (art. 243 EF) (jf. præmis 21 og 22)

4. Miljø – beskyttelse af vilde fugle – direktiv 79/409 (Rådets direktiv 79/409, art. 7, stk. 3, og art. 9, stk. 1) (jf. præmis 28 og 29)

5. Særlige rettergangsformer – foreløbige forholdsregler – betingelser – uopsættelighed – alvorligt og uopretteligt tab (art. 243 EF; Domstolens procesreglement, art. 83, stk. 2; Rådets direktiv 79/409) (jf. præmis 31, 32 og 37-43)

Angående

Traktatbrud – tilsidesættelse af artikel 9 i Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle (EFT L 103, s. 1) – manglende overholdelse af de kriterier, der i direktivet er fastsat til brug for at meddele undtagelse til forårsjagt på vagtler og duer.

Konklusion

1) Republikken Malta skal undlade at træffe foranstaltninger under anvendelse af undtagelsen i artikel 9 i Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle, som ændret ved Rådets direktiv 2006/105/EF af 20. november 2006 om tilpasning af direktiv 79/409/EØF, 92/43/EØF, 97/68/EF, 2001/80/EF og 2001/81/EF vedrørende miljø på grund af Bulgariens og Rumæniens tiltrædelse, for så vidt angår jagt på vagtel (Coturnix coturnix) og turteldue (Streptopelia turtur) i forbindelse med forårstrækket i 2008.

2) I øvrigt tages begæringen om foreløbige forholdsregler ikke til følge.
1.

Retslig procedure — sagsomkostninger — erstatning — frist for indgivelse — forpligtelse til at fremsætte kravet om erstatning inden for en rimelig frist (Domstolens procesreglement, art. 145) (jf. præmis 15 og 16)
1.

Retslig procedure — sagsomkostninger — tilbagesøgning — frist for indgivelse — forpligtelse til at fremsætte begæringen om tilbagebetaling inden for en rimelig frist (Domstolens procesreglement, art. 145) (jf. præmis 15 og 16)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Etableringsfrihed

–

restriktioner

–

nationale retsforskrifter, der kræver en administrativ tilladelse forud for åbning af nye apoteker i en bestemt region

–

betingelser for tildeling forbundet med befolkningstæthed og afstanden mellem apotekerne

–

lovlig

–

betingelser

–

den nationale rets efterprøvelse (art. 49 TEUF) (jf. præmis 21-38 og konkl.)

Sagens genstand

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Consiglio di Stato – fortolkning af artikel 152 EF og 153 EF – oprettelse af nye apoteker – national lovgivning, som fastsætter begrænsninger afhængig af indbyggerantallet og betingelser med henblik på bevilling til åbning af et nyt apotek.

Afgørelse

Konklusion

Artikel 49 TEUF er ikke til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som fastsætter begrænsninger for åbning af nye apoteker, for så vidt som det i denne lovgivning bestemmes, at

– der i kommuner med under 4 000 indbyggere kun må åbnes et enkelt apotek

– åbningen af et nyt apotek i kommuner med over 4 000 indbyggere er undergivet betingelser, såsom at det indbyggertal, der kræves for åbning af et apotek, er overskredet med mindst 50%, og at der skal være en mindsteafstand til eksisterende apoteker,

såfremt en sådan lovgivning ved fravigelse af de grundlæggende regler gør det muligt i enhver zone, som har særlige demografiske eller geografiske kendetegn, at åbne et tilstrækkeligt antal apoteker, som kan sikre en passende farmaceutisk betjening, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

EF-varemærker – bemærkninger fra tredjemand og indsigelse – behandling af indsigelsen – bevis for brug af det ældre varemærke – begyndelsestidspunkt for fristen på fem år – det ældre varemærkes registreringsdato (Rådets forordning nr. 40/94, art. 43, stk. 2 og 3) (jf. præmis 43 og 44)

2. Appel – anbringender – anbringende fremført for første gang i forbindelse med appellen – afvisning (jf. præmis 66 og 97)

Sagens genstand

Angående

Appel af dom afsagt den 26. november 2008 af Retten i Første Instans (Ottende Afdeling), Rajani mod KHIM – Artoz-Papier (ATOZ) (sag T-100/06), hvorved Retten frifandt Harmoniseringskontoret i en sag anlagt af ansøgeren af ordmærket ATOZ for tjenesteydelser i klasse 35 og 41 med påstand om annullation af afgørelse R 1126/2004-2 truffet den 11. januar 2006 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), der afviste klagen over afgørelsen truffet af Indsigelsesafdelingen, som afviste at registrere det pågældende varemærke i forbindelse med en indsigelse rejst af indehaveren af de internationale ordmærker »ARTOZ« for tjenesteydelser i klasse 35 og 41.

Afgørelse

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Deepak Rajani betaler sagens omkostninger.
Appel af kendelse afsagt af præsidenten for Retten i Første Instans den 4. december 2007, Cheminova A/S m.fl. mod Kommissionen (sag T-326/07 R), der ikke tog en begæring til følge om udsættelse af gennemførelsen af Kommissionens beslutning 2007/389/EF af 6. juni 2007 om afvisning af at optage malathion i bilag I til Rådets direktiv 91/414/EØF og om tilbagekaldelse af godkendelser af plantebeskyttelsesmidler, der indeholder dette stof (EUT L 146, s. 19).
En myndighed i en medlemsstat, der er kompetent til at tage stilling til en ansøgning om registrering af et varemærke, er ikke forpligtet til at se bort fra de grunde til meddelelse af afslag på registrering, der er opregnet i artikel 3, stk. 1, litra b) og c), i Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker, som ændret ved Rådets beslutning 92/10/EØF af 19. december 1991, og imødekomme denne ansøgning med den begrundelse, at det tegn, der ansøges om registrering af, er sammensat på tilsvarende eller lignende måde som et tegn, den allerede har godkendt som varemærke, og som vedrører tilsvarende eller lignende varer eller tjenesteydelser.
Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) den 24. januar 2008, Dorel Juvenile Group mod KHIM (sag T-88/06), hvorved Retten frifandt Harmoniseringskontoret i en sag, hvori der var nedlagt påstand om annullation af afgørelse R 616/2004-2 truffet den 11. januar 2006 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) om afslag på en klage over undersøgerens afgørelse, hvorved denne afslog at registrere ordmærket ordmærket »SAFETY 1ST« for varer i klasse 12, 20, 21 og 28 – et varemærkes fornødne særpræg – artikel 7, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1).
Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) den 14. februar 2008, Provincia di Imperia mod Kommissionen (sag T-351/05), hvorved Retten antog det af sagsøgeren anlagte søgsmål med påstand om annullation af Kommissionens beslutning af 30. juni 2005 om afslag på at yde sagsøgeren støtte i forbindelse med en indkaldelse til forslag vedrørende nyskabende foranstaltninger i henhold til Den Europæiske Socialfond til realitetsbehandling, men frifandt Kommissionen – tilsidesættelse af betingelserne for at realitetsbehandle et annullationssøgsmål – begrebet retlig interesse – ingen fordel at opnå for appellanten som følge af en eventuel annullation af den anfægtede retsakt.
Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Første Afdeling) den 8. november 2007 i sag T-459/05, MPDV Mikrolab mod KHIM (manufacturing score card), hvorved Retten frifandt Harmoniseringskontoret i en sag med påstand om annullation af Andet Appelkammers afgørelse af 19. oktober 2005 om afvisning af klagen over undersøgerens afgørelse, som afslog registrering af ordmærket »manufacturing score« for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 35 og 42 – særpræg ved et ordmærke, der består af ord, der hver især er beskrivende for egenskaber ved de omhandlede varer eller tjenesteydelser.
4

Artikel 9 i forordning nr. 40/94 med overskriften »Rettigheder knyttet til EF-varemærket« bestemmer: »1. EF-varemærket giver indehaveren en eneret. Indehaveren kan forbyde tredjemand, der ikke har hans samtykke, at gøre erhvervsmæssig brug af: a) et tegn, der er identisk med EF-varemærket, for varer eller tjenesteydelser af samme art som dem, for hvilke EF-varemærket er registreret b) et tegn, der er identisk med eller ligner EF-varemærket, når de varer eller tjenesteydelser, der er dækket af EF-varemærket, er af samme eller lignende art som dem, der er dækket af det pågældende tegn, og der som følge heraf er risiko for forveksling i offentlighedens bevidsthed; risikoen for forveksling indbefatter risikoen for, at der antages at være en forbindelse mellem tegnet og mærket c) et tegn, der er identisk med eller ligner EF-varemærket, for varer eller tjenesteydelser af anden art end dem, for hvilke EF-varemærket er registreret, når EF-varemærket er velkendt inden for Fællesskabet, og brugen af tegnet uden rimelig grund medfører en utilbørlig udnyttelse af EF-varemærkets særpræg eller renommé, eller sådan brug skader dette særpræg eller renommé. 2. Såfremt betingelserne i stk. 1 er opfyldt, kan bl.a. forbydes: a) at anbringe tegnet på varerne eller på deres emballage b) at udbyde varerne til salg, at markedsføre dem eller oplagre dem med dette formål eller at tilbyde eller præstere tjenesteydelser under det pågældende tegn c) at importere eller eksportere varerne under det pågældende tegn d) at anvende tegnet på forretningspapirer og i reklameøjemed. […]«
Domstolens kendelse (Tredje Afdeling) af 5. februar 2009 – Mechel Nemunas mod Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

(Sag C-119/08)

»Procesreglementets artikel 104, stk. 3, første afsnit – første momsdirektiv – sjette momsdirektiv – artikel 33, stk. 1 – begrebet »omsætningsafgifter« – afgift, som beregnes på grundlag af virksomhedernes omsætning, og som har til formål at finansiere et program for vedligeholdelse og bygning af det nationale vejnet«

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – forbud mod at opkræve andre nationale afgifter, der har karakter af omsætningsafgift (Rådets direktiv 77/388, art. 33, stk. 1) (jf. præmis 34-38 og domskonkl.)

Angående

Anmodning om præjudiciel afgørelse – Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas – fortolkning af Rådets første direktiv 67/227/EØF af 11. april 1967 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter (EFT 1967, s. 12) og artikel 33 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter – Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1) – litauisk vejafgift, der beregnes på grundlag af en virksomheds omsætning og anvendes til finansiering af programmet for bygning og vedligeholdelse af de nationale veje.

Konklusion

Artikel 33 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter – Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, som ændret ved Rådets direktiv 91/680/EØF af 16. december 1991, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for opkrævning af en afgift som den, der opkræves af omsætningen, og som er foreskrevet i den litauiske lov om finansiering af programmet for vedligeholdelse og bygning af det nationale vejnet (Lietuvos Respublikos kelių priežiūros ir plėtros programos finansavimo įstatymas).
34

Hvad angår en eventuel begrundelse for indregistreringsforpligtelsen som omhandlet i tvisten i hovedsagen har Domstolen allerede fastslået dels, at artikel 43 EF er til hinder for en medlemsstats nationale lovgivning, som pålægger en selvstændig erhvervsdrivende, der er bosat i denne medlemsstat, pligt til i denne stat at indregistrere en firmabil, der er stillet til rådighed for ham af det selskab, der beskæftiger ham, og som har hjemsted i en anden medlemsstat, når dette køretøj hverken er bestemt til fortrinsvis varig anvendelse i den førstnævnte medlemsstat eller faktisk anvendes på denne måde (jf. Nadin og Nadin-Lux-dommen, præmis 55, og Leroy-kendelsen, præmis 13), dels at artikel 49 EF er til hinder for, at en medlemsstats lovgivning pålægger en person, som har bopæl, og som arbejder i denne medlemsstat, pligt til i denne stat at indregistrere et køretøj, som vedkommende har lejet af et leasingselskab, der har hjemsted i en anden medlemsstat, når dette køretøj hverken er bestemt til fortrinsvis varig anvendelse i den førstnævnte medlemsstat eller faktisk anvendes på denne måde (jf. Leroy-kendelsen, præmis 14).
Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 10. februar 2009 –

Correia de Matos mod Kommissionen

(Sag C-290/08 P)

»Appel – anmodning om, at ordet »prejudicial« erstattes af ordet »pré-judicial« i den portugisiske sprogversion af fællesskabsbestemmelser – Kommissionens afgørelse om ikke at efterkomme anmodningen – åbenbart, at appellen delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet«

1. Annullationssøgsmål – akter, der kan være genstand for søgsmål – begreb – akter, der fremkalder bindende retsvirkninger – Kommissionens skrivelse, der afviser en anmodning om berigtigelse af artikel 234 EF i den portugisiske sprogversion – Kommissionen inkompetent til at ændre fællesskabsbestemmelser – søgsmål ugrundet (art. 230 EF) (jf. præmis 14 og 15)

2. Appel – anbringender – ingen identificering af den påberåbte retlige fejl – afvisning [statutten for Domstolen, art. 21 og 56; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 18-22)

Angående

Appel af kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) den 9. april 2008 i sag T-30/08, Correia mod Kommissionen, hvorved Retten afviste sagsøgerens påstand om annullation af Kommissionens skrivelse af 23. oktober 2007, der udgør besvarelsen af sagsøgerens anmodning om at erstatte ordet »prejudicial« i artikel 234 EF i den portugisiske sprogversion med ordet »pre-judicial«.

Konklusion

1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.