Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Konkurrence – administrativ procedure – kommissionsbeslutning, der fastslår en overtrædelse – Kommissionen har bevisbyrden for en overtrædelse og dennes varighed – omfanget af bevisbyrden

(Art. 81, stk. 1, EF)

2. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – virksomheder, der blev overdraget adskillige gange, mens overtrædelsen fandt sted – tidsmæssig succession af flere moderselskaber

(Rådets forordning nr. 1/2003; Kommissionens meddelelse 98/K 9/03)

3. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed – vurdering – hensyntagen til den økonomiske virkelighed på det tidspunkt, da overtrædelsen blev begået

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 3; Kommissionens meddelelse 98/K 9/03)

4. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed – formildende omstændigheder – virksomhedens passive rolle eller rolle som medløber – bedømmelseskriterier

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23; Kommissionens meddelelse 98/K 9/03, punkt 3, første led)

5. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – Kommissionens skøn – forpligtelse til at sikre et bestemt forhold mellem bødebeløbet og det samlede markedsvolumen for det pågældende produkt – foreligger ikke

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 3)

6. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – maksimumsbeløb – beregning – relevant omsætning – bøde, som er større end den årlige omsætning, der er opnået med det pågældende produkt på verdensplan – tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet – foreligger ikke

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2)

7. Konkurrence – bøder – solidarisk hæftelse for betaling – fastsættelsen af det bødebeløb, som den solidarisk ansvarlige virksomhed skal betale – virksomhed, der blev overdraget adskillige gange, mens overtrædelsen fandt sted – tidsmæssig succession af flere moderselskaber

(Rådets forordning nr. 1/2003; Kommissionens meddelelse 98/K 9/03)

Sammendrag

1. Det påhviler Kommissionen ikke blot at bevise kartellets eksistens, men også dets varighed. I denne henseende er det et krav, at i mangel af beviser, der gør det muligt at foretage en direkte fastlæggelse af en overtrædelses varighed, skal Kommissionen i det mindste støtte sig på beviser, der vedrører faktiske omstændigheder, som tidsmæssigt ligger indbyrdes så nær, at det med rimelighed kan antages, at denne overtrædelse er forløbet uafbrudt mellem to specifikke datoer.

Når det er fastslået, at en virksomhed har deltaget i en overtrædelse såvel før som efter en vis periode, ved at deltage i en række konkurrencebegrænsende møder uden offentligt at tage afstand fra det, der blev drøftet, kan det lægges til grund, at overtrædelsen er forløbet uafbrudt, hvis virksomheden blev opfordret til at deltage i de konkurrencebegrænsende møder, der fandt sted i denne periode, og at virksomheden meldte afbud flere gange.

(jf. præmis 41, 42 og 46-48)

2. I forbindelse med beregningen af bøder pålagt for overtrædelse af konkurrencereglerne kan Kommissionens fremgangsmåde, hvorefter der pålægges et moderselskab det samme udgangsbeløb som det, der blev lagt til grund med hensyn til det datterselskab, som direkte deltog i kartellet, uden at dette udgangsbeløb i tilfælde af tidsmæssig succession af flere moderselskaber fordeles, ikke i sig selv betragtes som upassende. Det formål, som Kommissionen således forfølger ved at anvende denne beregningsmetode, er at give mulighed for, at et moderselskab, som holdes ansvarligt for en overtrædelse på grund af, at det er blevet tilregnet det, kan pålægges det samme udgangsbeløb som det, det ville være blevet pålagt i det tilfælde, hvor moderselskabet selv direkte deltog i kartellet. Dette er i overensstemmelse med formålet med konkurrencepolitikken, og navnlig formålet med instrumentet i denne politik, som bøder udgør, der består i, at virksomhederne tilskyndes til at overholde konkurrencereglerne.

Den omstændighed, at sammenlægningen af de beløb, som tilskrives de successive moderselskaber, overstiger det beløb, som blev tildelt deres datterselskab, medfører ikke i sig selv, at denne beregningsmetode er åbenbart urigtig. Henset til anvendelsen af den fremgangsmåde, der er angivet i retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten, og princippet om individualiserede straffe og sanktioner, er det nemlig tilladt Kommissionen, idet forekomsten af en økonomisk enhed, som har deltaget i overtrædelsen, er blevet fastslået, at holde en af de juridiske personer, som tilhører eller har tilhørt denne enhed – uanset om der er tale om et moderselskab eller et datterselskab – ansvarlig for betalingen af et højere beløb, hvad enten det drejer sig om moderselskabet eller et datterselskab, end det, som den eller de andre juridiske personer, som udgør eller har udgjort en del af denne juridiske enhed, er holdt ansvarlig for. Heraf følger, at når en overtrædelse begås af et datterselskab, der successivt indgik i flere økonomiske enheder på tidspunktet for overtrædelsen, kan det ikke anses for upassende, at sammenlægningen af de beløb, der tilskrives moderselskaberne, giver et højere beløb end det beløb eller sammenlægning af beløb, som er tildelt datterselskabet.

(jf. præmis 74 og 76)

3. I forbindelse med beregningen af bøder pålagt for overtrædelse af konkurrencereglerne skal bedømmelsen af overtrædelsens grovhed ske på grundlag af den økonomiske situation, som den var på det tidspunkt, da overtrædelsen blev begået. De relevante elementer, der i denne forbindelse skal tages i betragtning, er bl.a. de enkelte virksomheders størrelse og økonomiske betydning samt omfanget af overtrædelsen for hver enkelts vedkommende. Ved vurderingen af disse omstændigheder må man nødvendigvis henholde sig til omsætningen i det pågældende tidsrum.

Referenceåret skal ikke nødvendigvis være det sidste hele år, hvor overtrædelsen har varet.

Når Kommissionen i forbindelse med beregningen af bøderne anvender en individuel fremgangsmåde med henblik på at behandle de af adressaterne for beslutningen, der alene holdes ansvarlige som moderselskaber, som direkte deltagere i overtrædelsen, kan referenceåret ikke uden andre relevante indikatorer være udtryk for et år, hvorunder den økonomiske enhed, der udgøres af moderselskabet og datterselskabet, endnu ikke eksisterede.

(jf. præmis 91, 93 og 95)

4. I henhold til punkt 3, første led, i retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten er det en formildende omstændighed, hvis det godtgøres, at en virksomhed »kun har spillet en passiv rolle eller en rolle som medløber« ved overtrædelsen. En passiv rolle indebærer, at den pågældende virksomhed holder »lav profil«, dvs. afstår fra en aktiv deltagelse i tilblivelsen af den konkurrencebegrænsende aftale/de konkurrencebegrænsende aftaler.

Som en omstændighed, der kan vise, at en virksomhed har spillet en passiv rolle i et kartel, kan det tages i betragtning, at virksomheden har deltaget væsentligt mere sporadisk i møderne end kartellets almindelige medlemmer, at den, uanset hvor længe den har deltaget i overtrædelsen, er indtrådt på det marked, som har været omfattet af denne, på et sent tidspunkt, og at andre virksomheder, som har deltaget i overtrædelsen, udtrykkeligt har afgivet forklaringer, hvoraf der fremgår noget sådant.

Endvidere indebærer den omstændighed, at andre virksomheder måtte have været mere aktive end en enkelt deltager, ikke, at sidstnævnte udelukkende har spillet en passiv rolle eller en rolle som medløber. Der kan således kun tages hensyn til en fuldstændig passivitet, som skal fastslås af den deltager, som påberåber sig den.

(jf. præmis 106-108)

5. Ved fastsættelsen af den bøde, som skal pålægges for overtrædelse af konkurrencereglerne, tilkommer der Kommissionen et skøn ved fastsættelsen af den enkelte bøde, og den er ikke forpligtet til at anvende en bestemt matematisk formel i denne forbindelse. Ifølge artikel 23, stk. 3, i forordning nr. 1/2003 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 fastsættes bødens størrelse på grundlag af overtrædelsens grovhed og varighed. Desuden er det pågældende beløb resultatet af en række talmæssige vurderinger, som Kommissionen har udført i henhold til retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten. Fastsættelsen af den endelige bøde er navnlig et resultat af forskellige omstændigheder, som er forbundet med den pågældende virksomheds enkelte adfærd, såsom tilstedeværelsen af skærpende eller formildende omstændigheder.

Det kan ikke udledes af denne retlige ramme, at Kommissionen skal drage omsorg for, at der er et bestemt forhold mellem det således beregnede og deltagerne i kartellet pålagte bødebeløb og det samlede markedsvolumen for det pågældende produkt i et bestemt af de år, hvori overtrædelsen fandt sted, når en overtrædelse varede i mere end 20 år, og størrelsen af bøden også beror på andre omstændigheder, som er forbundet med den pågældende virksomheds individuelle adfærd.

(jf. præmis 141 og 142)

6. Artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 har til formål at undgå, at bøderne bliver urimelige. Når den endelige bøde ikke overstiger loftet på 10% af omsætningen, kan den ikke anses for at være urimelig, fordi den endelige bøde ikke overstiger den samlede relevante markedsvolumen, eller fordi bøden overstiger den årlige omsætning, som en virksomhed opnår for det relevante produkt. Loftet på 10% af omsætningen skal anvendes, uden at der skal tages hensyn til den særlige funktion for en virksomhed i kartellet.

For så vidt angår sammenligningen mellem virksomheder, der er adressater for en beslutning, hvorved de er blevet pålagt bøder, kan en forskelsbehandling være en direkte følge af den maksimumsgrænse, der er sat for bøder ved forordning nr. 1/2003, som selvsagt kun finder anvendelse i de tilfælde, hvor det påtænkte bødebeløb ville overstige 10% af den berørte virksomheds omsætning. En sådan forskelsbehandling kan ikke udgøre en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet.

(jf. præmis 144 og 147)

7. Retssikkerhedsprincippet udgør et grundlæggende EU-retligt princip, der navnlig kræver, at hver af EU-institutionernes retsakter, især retsakter, som pålægger eller gør det muligt at pålægge sanktioner, er klare og utvetydige med henblik på, at de berørte personer utvetydigt kan kende de rettigheder og pligter, som følger heraf, og kan indrette deres handlinger herefter.

Når et moderselskab og et datterselskab udgør eller har udgjort en økonomisk enhed, der har deltaget i et kartel, kan Kommissionen holde dem solidarisk ansvarlige for overtrædelsen af konkurrencereglerne.

Når et datterselskab successivt har indgået i flere moderselskaber, er der ikke noget til hinder for, at Kommissionen holder de forskellige moderselskaber solidarisk ansvarlige for betalingen af den bøde, der er pålagt deres datterselskab. Derimod gør en afgørelse, som giver Kommissionen fuldstændig frihed med hensyn til inddrivelse af bøden hos en eller flere af de pågældende juridiske personer, i medfør af hvilken Kommissionen kan beslutte at inddrive bøden helt eller delvist hos datterselskabet eller hos et eller alle de moderselskaber, der successivt har kontrolleret datterselskabet, indtil den er fuldstændigt fyldestgjort, uden at der kan fremføres nogen form for begrundelse om bødernes afskrækkende virkning, det beløb, der faktisk inddrives fra et af moderselskaberne, afhængig af de beløb, der inddrives fra de andre moderselskaber. For så vidt som disse moderselskaber aldrig har udgjort en fælles økonomisk enhed, kan et solidarisk ansvar imidlertid ikke forbinde dem indbyrdes. Princippet om individualiserede straffe og sanktioner kræver, at det beløb, der faktisk er betalt af et af moderselskaberne, ikke overstiger dets kvoteandel af det solidariske ansvar. Ved at undlade at præcisere moderselskabernes kvoteandel, samtidig med at Kommissionen tillægges en fuldstændig frihed med hensyn til gennemførelsen af det solidariske ansvar for de successive moderselskaber, som aldrig indbyrdes har udgjort en økonomisk enhed, er en beslutning uforenelig med Kommissionens forpligtelse i overensstemmelse med retssikkerhedsprincippet om at give disse selskaber mulighed for utvetydigt at kende den nøjagtige størrelse af den bøde, som de skal betale i henhold til den periode, for hvilken de sammen med datterselskabet er holdt solidarisk ansvarlig for overtrædelsen. En sådan beslutning tilsidesætter således både retssikkerhedsprincippet og princippet om individualiserede straffe og sanktioner.

(jf. præmis 161, 163-167, 169 og 170)