ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 45/24

Appel iværksat den 5. december 2013 af Villeroy et Boch til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 16. september 2013 i de forenede sager T-373/10, T-374/10, T-382/10 og T-402/10, Villeroy et Boch Austria m.fl. mod Kommissionen

(Sag C-644/13 P)

2014/C 45/41

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Villeroy et Boch (ved avocat J. Philippe)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 16. september 2013 i de forenede sager T-373/10, T-374/10, T-382/10 og T-402/10 ophæves, i det omfang den frifinder Europa-Kommissionen i det af appellanten indgivne søgsmål.

— Subsidiært ophæves Rettens dom af 16. september 2013 delvist.

— Subsidiært nedsættes den bøde, der blev pålagt sagsøgeren i artikel 2 i den anfægtede afgørelse af 23. juni 2010.

— Ligeledes subsidiært hjemvises sagen til Retten med henblik på fornyet afgørelse.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har fremsat fire anbringender til støtte for appellen.

Med det første anbringende har appellanten gjort gældende, at der foreligger en modsigelse i Rettens vurdering af beviserne vedrørende de samlede faktiske omstændigheder i Frankrig. Retten har nemlig i den appellerede dom vurderet tre beviser forskelligt og endog diametralt modsat den vurdering, som Retten foretog af de samme beviser i de parallelle forenede sager T-379/10 og T-381/10, Sanitec, og i sag T-380/10, Wabco Europe m.fl. mod Kommissionen, som er sager, hvor sagsøgerne blev frifundet for anklagerne vedrørende Frankrig. Ifølge appellanten i den foreliggende appel tilsidesætter en sådan grundlæggende modsigelse, der fremgår af de modsatrettede konklusioner på grundlag af de samme beviser, ligebehandlingsprincippet og princippet in dubio pro reo, og den er til skade for den logiske og retlige sammenhæng i Rettens dom.

Med det andet anbringende har appellanten anført, at Retten har begået en retlig fejl. Retten har nemlig på unaturlig vis samlet handlinger, der juridisk var forskellige og uafhængige af hinanden, med henblik på at betegne dem som en kompleks og vedvarende overtrædelse. Retten har endvidere undladt at tage hensyn til den manglende komplementære forbindelse mellem de handlinger, som den imidlertid har bedømt samlet.

Med det tredje anbringende kritiserer appellanten den prøvelse, som Retten har udøvet, idet den blot foretog en begrænset prøvelse og derved ikke udtømte sin prøvelsesret og sin omgørelseskompetence. Appellanten har heraf udledt, at retten til en retfærdig rettergang er blevet tilsidesat.

Med det fjerde anbringende har appellanten gjort gældende, at den pålagte sanktion er uforholdsmæssig.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 45/21

Appel iværksat den 25. november 2013 af Issam Anbouba til prøvelse af dom afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 13. september 2013 i sag T-592/11, Anbouba mod Rådet

(Sag C-630/13 P)

2014/C 45/37

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Issam Anbouba (ved avocats J.-M. Salva og M.-A. Bastin)

Den anden part i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Dom afsagt af Den Europæiske Unions Ret (Sjette Afdeling) den 13. september 2013 i sag T-592/11, Issam Anbouba mod Rådet for Den Europæiske Union, annulleres.

— Det fastslås, at afgørelsen om at opføre appellanten på listen over personer og enheder, som er omfattet af de økonomiske sanktioner, er ulovlig.

— De afgørelser og forordninger, der anfægtes i sag T-592/11, annulleres.

— Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne for begge instanser.

Anbringender og væsentligste argumenter

Til støtte for appellen har appellanten fremført to anbringender.

Appellanten har for det første anført, at Retten har begået en retlig fejl ved at fastslå, at det var korrekt, at Rådet, da det ikke kunne godtgøre, at appellanten havde støttet det syriske styre, anvendte en formodning om støtte fra lederne af Syriens største virksomheder til det syriske styre. Anbringendets første led vedrører den manglende hjemmel for en sådan formodning. De restriktive foranstaltningers særdeles alvorlige og bindende karakter tillader ikke, at de anvendes på grundlag af en formodning, hvis anvendelse ikke er lovligt fastsat i nogen retsakt. Anbringendets andet led vedrører denne formodnings manglende proportionalitet i forhold til det forfulgte formål, bl.a. på grund af dens særdeles generelle karakter. Anbringendets tredje led vedrører denne formodnings uigendrivelige karakter. Det er praktisk talt umuligt at føre negativt bevis for, at der ikke forelå støtte til styret, og fremlæggelse af positivt bevis for modstand mod styret kan ikke med rimelighed antages at være den eneste måde at bevise den manglende forbindelse til styret.

Appellanten har for det andet gjort gældende, at Retten har truffet afgørelse i sagen uden at Rådet har fremlagt bevis. Med det andet anbringendes første led har appellanten anført, at Retten har begået en retlig fejl dels ved ikke at udøve en normal kontrol med de anfægtede afgørelser, dels ved at træffe afgørelse, uden at Rådet har fremlagt beviser. Med det andet anbringendes andet led har appellanten kritiseret Retten for ikke i den anfægtede dom at have fastslået en åbenbar tilsidesættelse af kontradiktionsprincippet og af appellantens ret til forsvar. Retten har fritaget Rådet for at fremlægge beviser eller begrundelser for ikke at fremlægge nævnte beviser og har tilladt, at Rådet kunne basere sin afgørelse alene på grundlag af en formodning, som det imidlertid ikke lovligt kunne henholde sig til.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 45/23

Sag anlagt den 3. december 2013 — Europa-Kommissionen mod Republikken Polen

(Sag C-639/13)

2014/C 45/39

Processprog: polsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved Lozano Palacios og M. Owsiany-Hornung, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Republikken Polen

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 96-98 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (1), sammenholdt med bilag III til dette direktiv, idet den har anvendt en nedsat momssats på de varer, som forebygger brande, der er anført i bilag 3 til Ustawa z dnia 11 marca 2004 r. o podatku od towarów i usług (lov af 11.3.2004 om afgift på varer og tjenesteydelser).

— Republikken Polen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommissionen har til støtte for søgsmålet anført, at Republikken Polen har anvendt en nedsat momssats for varer, der ikke er anført i bilag III til direktivet. Disse varer skal dog beskattes med normalsatsen, da de ikke er omfattet af undtagelsen i direktivets artikel 98, stk. 2. Desuden er Polens argumentation af økonomisk-politisk karakter, der som en retlig begrundelse for tilsidesættelse af bestemmelserne i direktivet ikke kan tages til følge. Det er således ubestridt, at bestemmelserne i polsk ret ikke er blevet tilpasset kravene i direktivet.

(1) EUT L 347, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 45/17

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesfinanzhof (Tyskland) den 30. oktober 2013 — Finanzamt Dortmund-Unna mod Josef Grünewald

(Sag C-559/13)

2014/C 45/31

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Finanzamt Dortmund-Unna

Sagsøgt: Josef Grünewald

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 63 i traktaten om Den Europæiske Unions Funktionsmåde til hinder for en ordning i en medlemsstat, i henhold til hvilken private forsørgelsesydelser, der betales af ikke-hjemmehørende skattepligtige personer, og som har forbindelse til en overførsel af udbyttegivende indenlandsk formue gennem et såkaldt arveforskud, ikke er fradragsberettigede, mens tilsvarende betalinger er fradragsberettigede for fuldt skattepligtige, idet fradraget dog medfører en tilsvarende skattepligt for (fuldt skattepligtige) modtagere af ydelsen?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 45/17

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Obvodní soud pro Prahu 1 (Den Tjekkiske Republik) den 29. oktober 2013 — Hoštická a.s. m.fl. mod Ministerstvo zemědělství

(Sag C-561/13)

2014/C 45/32

Processprog: tjekkisk

Den forelæggende ret

Obvodní soud pro Prahu 1

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Hoštická a.s., Jaroslav Haškovec og Zemědělské družstvo Senice na Hané

Sagsøgt: Ministerstvo zemědělství

Præjudicielle spørgsmål

1) Skal artikel 126 i Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 (1) fortolkes således, at den særskilte sukkerbetaling er en afkoblet betaling?

2) Skal artikel 126, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 fortolkes således, at »kriterier, som de pågældende medlemsstater har vedtaget i 2006 og 2007«, omfatter den repræsentative periode, som medlemsstaten valgte på det tidspunkt på grundlag af artikel 143ba, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 (2), som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 319/2006 (3)?

(1) Rådets forordning (EF) nr. 73/2009 af 19.1.2009 om fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte til landbrugere og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere, om ændring af forordning (EF) nr. 1290/2005, (EF) nr. 247/2006, (EF) nr. 378/2007 og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1782/2003 (EUT L 30, s. 16).

(2) Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 af 29.9.2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere og om ændring af forordning (EØF) nr. 2019/93, (EF) nr. 1452/2001, (EF) nr. 1453/2001, (EF) nr. 1454/2001, (EF) nr. 1868/94, (EF) nr. 1251/1999, (EF) nr. 1254/1999, (EF) nr. 1673/2000, (EØF) nr. 2358/71 og (EF) nr. 2529/2001 (EUT L 270, s. 1).

(3) Rådets forordning (EF) nr. 319/2006 af 20.2.2006 om ændring af forordning (EF) nr. 1782/2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere (EUT L 58, s. 32).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 45/17

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Krajský súd v Prešove (Slovakiet) den 29. oktober 2013 — CD Consulting, s.r.o. mod Marián Vasko

(Sag C-558/13)

2014/C 45/30

Processprog: slovensk

Den forelæggende ret

Krajský súd v Prešove

Parter i hovedsagen

Sagsøger: CD Consulting, s.r.o.

Sagsøgt: Marián Vasko

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 6, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF (1) af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler og artikel 4 i Rådets direktiv 87/102/EØF (2) af 22. december 1986 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om forbrugerkredit fortolkes således, at de er til hinder for en medlemsstats lovgivning som den i hovedsagen foreliggende, hvorefter den nationale ret, som skal træffe afgørelse vedrørende de rettigheder, der følger af en endosseret veksel, i princippet på intet tidspunkt under proceduren af egen drift kan efterprøve den aftale, som vekslen udspringer af, grundlaget for retsforholdet, spørgsmålet om kontraktvilkårene er urimelige eller om bestemmelserne vedrørende manglende angivelse af ÅOP i en forbrugerkreditaftale er blevet overtrådt?

(1) EFT L 95, s. 29.

(2) EFT L 42, s. 48.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 39/12

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 2. december 2013 — straffesag mod Miguel M.

(Sag C-627/13)

2014/C 39/19

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Tiltalt i straffesagen

Miguel M.

Præjudicielt spørgsmål

Er lægemidler som defineret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/83/EF af 6. november 2001 om oprettelse af en fællesskabskodeks for humanmedicinske lægemidler (1), der indholder registrerede stoffer, altid undtaget fra anvendelsesområdet for forordning (EF) nr. 273/2004 (2) og forordning (EF) nr. 111/2005 (3) i medfør af artikel 2, litra a), i disse forordninger, eller er det kun tilfældet, når lægemidlerne er sammensat på en sådan måde, at de registrerede stoffer ikke let kan benyttes eller udskilles ved hjælp af let anvendelige eller økonomisk fordelagtige midler?

(1) EFT L 311, s. 67.

(2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 273/2004 af 11.2.2004 om narkotikaprækursorer (EUT L 47, s. 1).

(3) Rådets forordning (EF) nr. 111/2005 af 22.12.2004 om regler for overvågning af handel med narkotikaprækursorer mellem Fællesskabet og tredjelande (EUT 2005 L 22, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 39/8

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supremo Tribunal Administrativo (Portugal) den 25. november 2013 — AMBISIG-Ambiente e Sistemas de Informação Geográfica Lda mod NERSANT-Associação Empresarial da Região de Santarém og NÚCLEO INICIAL — Formação e Consultoria Lda

(Sag C-601/13)

2014/C 39/13

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Supremo Tribunal Administrativo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: AMBISIG-Ambiente e Sistemas de Informação Geográfica Lda

Sagsøgte: NERSANT-Associação Empresarial da Região de Santarém og NÚCLEO INICIAL — Formação e Consultoria Lda

Præjudicielt spørgsmål

Er det i forbindelse med tjenesteydelseskontrakter vedrørende ophavsretlige ydelser, uddannelse og konsulentbistand foreneligt med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF (1) af 31. marts 2004 med senere ændringer, at de elementer, der til sammen udgør kriteriet for tildelingen af kontrakter i forbindelse med tilbud afgivet i en offentlig udbudsprocedure, ligeledes omfatter et element, hvorefter de hold, som tilbudsgiverne konkret har foreslået med henblik på opfyldelsen af kontrakten, vurderes med hensyn til disse holds sammensætning, dokumenterede erfaring og uddannelsesmæssige og erhvervsmæssige baggrund?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv Nr. 2004/18/EF af 31.3.2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (EUT L 134, s. 114).
4)

Er der i henhold til artikel 109, litra a), 110 og 256, stk. 3, i forordning (EØF) nr. 2454/93 (1) behov for særlige administrative foranstaltninger, eksempelvis indgivelse af en ansøgning eller fremlæggelse af varecertifikatet EUR.1 for en bestemt myndighed, for at forordningen opnår fuld virkning, og navnlig at toldmyndighederne bevilger de toldpræferencer, der er omhandlet i forordningens artikel 98?
4)

Endelig anføres det med det fjerde anbringende, at den stadfæstede bøde endvidere er uforholdsmæssigt stor. Under hensyntagen til, at fastlæggelsen af visse belastende faktiske forhold allerede er blevet ophævet ved dommen, og til at disse på grund af en retligt fejlagtig begrundelse bør ophæves i endnu videre omfang, kan en uændret bøde som fastsat af Retten svarende til den lovmæssigt fastsatte maksimumstraf på højst 10 % af koncernens omsætning, ikke være forholdsmæssig og dermed ikke lovlig. Da de fleste af de faktiske forhold, der er anført for at begrunde overtrædelsen, ikke forelå, kan det ikke lægges til grund — henset til den åbenbare mangel på beviser og årsagsforbindelse, samt til manglende tilregnelse i forhold til appellanten — at der er blevet begået en enkelt, sammensat og vedvarende overtrædelse i en periode på ti år for så vidt angår tre grupper af varer i seks forskellige lande, men højst, at der er begået lokale overtrædelser, der på ingen måde kan begrunde omfanget af den pålagte straf. Den foreliggende sag udgør langt fra et alvorligt tilfælde eller et meget alvorligt tilfælde, hvilket Retten har undladt at tage hensyn til, hvorved denne i høj grad har tilsidesat de vurderingskriterier, som den burde have fortolket.
1)

Skal sjette direktivs (1) artikel 13, punkt B, litra d), nr. 6, fortolkes således, at et selskab, der er stiftet af flere end en investor med det ene formål at investere den indskudte formue i fast ejendom, kan anses for en investeringsforening i denne bestemmelses forstand?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 52/26

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 20. november 2013 — Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare, Ministero della Salute og Ministero dello Sviluppo Economico mod Ediltecnica SpA

(Sag C-592/13)

2014/C 52/46

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare, Ministero della Salute og Ministero dello Sviluppo Economico

Sagsøgt: Ediltecnica SpA

Præjudicielt spørgsmål

Skal Den Europæiske Unions principper på miljøområdet i henhold til artikel 191, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og direktiv 2004/35/EF (1) — og navnlig princippet om, at forureneren betaler, forsigtighedsprincippet, princippet om forebyggende indsats og princippet om indgreb over for miljøskader fortrinsvis ved kilden — til hinder for en national lovgivning som den, der følger af artikel 244, 245 og 253 i lovdekret nr. 152 af 3.4.2006, hvorefter den administrative myndighed — i tilfælde af konstateret forurening af et område, og såfremt det hverken kan fastslås, hvem der er ansvarlig for forureningen, eller opnås afhjælpende foranstaltninger fra den ansvarlige — ikke kan pålægge ejeren, som ikke er ansvarlig for forureningen, at gennemføre foranstaltninger til sikring i nødstilfælde og rensning, og hvorefter ejeren alene kan pålægges et økonomisk ansvar, der er begrænset til områdets værdi efter gennemførelsen af rensningsforanstaltningerne?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/35/EF af 21.4.2004 om miljøansvar for så vidt angår forebyggelse og afhjælpning af miljøskader (EUT L 143, s. 56).
—

Subsidiært, henset til, at Roca Sanitario ikke har deltaget direkte i den sanktionerede overtrædelse, og at selskabets ansvar alene er afledt af det ansvar, som dets datterselskaber er blevet pålagt, og dersom Domstolen måtte afsige dom i de parallelle sager, som Laufen Austria og Roca France har til hensigt at anlægge til prøvelse af dommene afsagt af Retten den 16. september 2013 i sag T-411/10 og i sag T-412/10 og indrømme disse datterselskaber en nedsættelse af den bøde, som de er blevet pålagt, og som Roca Sanitario er solidarisk ansvarlig for, indrømmes Roca Sanitario en tilsvarende nedsættelse af bøden i overensstemmelse med de principper, som er fastlagt i denne doms præmis 203.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 52/26

Appel iværksat den 26. november 2013 af Hansa Metallwerke AG m.fl. til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 16. september 2013 i sag T-375/10, Hansa Metallwerke AG m.fl. mod Europa-Kommissionen

(Sag C-611/13 P)

2014/C 52/48

Processprog: tysk

Parter

Appellanter: Hansa Metallwerke AG, Hansa Nederland BV, Hansa Italiana Srl., Hansa Belgium og Hansa Austria GmbH (ved Rechtsanwälte H.-J. Hellmann og S. Cappellari)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen og Rådet for Den Europæiske Union

Appellanterne har nedlagt følgende påstande

I. Dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 16. september 2013 i sag T-375/10, Hansa Metallwerke AG m.fl. mod Kommissionen, ophæves, og der træffes følgende endelige afgørelse i sagen: 1) Kommissionens afgørelse af 23. juni 2010 om en procedure i henhold til artikel 101 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF) og artikel 53 i EØS-aftalen (sag COMP/39.092 — badeværelsesudstyr og -inventar), der den 30. juni 2010 blev meddelt appellanterne, annulleres, for så vidt som den angår appellanterne, subsidiært nedsættes bøden. 2) Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

II. mere subsidiært ophæves den appellerede dom, og sagen hjemvises til Retten til fornyet behandling.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanterne har gjort gældende, at Retten har tilsidesat det EU-retligt anerkendte princip om individuel udmåling af straffe og sanktioner. Retten har navnlig set bort fra, at den nye affattelse af Kommissionens retningslinjer for beregningen af bøder fra 2006 medførte en afgørende ændring af den almindelige beregningsmetode især for virksomheder med et begrænset vareudvalg. Som følge af et retligt urigtigt udgangspunkt er Retten ikke efterkommet sin omfattende forpligtelse til at efterprøve Kommissionens fastsættelse af bøden, eller denne efterprøvelse var behæftet med retlige fejl.

Appellanterne har endvidere anført, at Retten har begrundet sine udtalelser vedrørende princippet om individuel strafudmåling utilstrækkeligt. Navnlig har Retten på ingen måde forholdt sig til den relevante dom fra Ottende Afdeling i sag T-211/08 (1) og Kommissionens åbenbart ændrede standpunkt i dennes afgørelse COMP/39.452, selv om appellanterne havde henvist udførligt hertil under den mundtlige forhandling.

Appellanterne har endelig anført, at der foreligger en tilsidesættelse af det EU-retlige princip om beskyttelse af den berettigede forventning. Retten har ved sin bedømmelse af Kommissionens fremgangsmåde, hvorved Kommissionen i strid med dens tilkendegivelse under den administrative procedure har undladt at indrømme en nedsættelse af bøden i afgørelsen, set bort fra den overordnede betydning, som et tillidsbaseret samarbejde med Kommissionen i forbindelse med denne institutions meddelelse om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager skal tillægges.

(1) Dom af 16.6.2011, Putters International mod Europa-Kommissionen, Sml. II, s. 3729.
—

Under alle omstændigheder tilpligtes sagsøgerne i første instans (nu de andre parter i appelsagen) at betale sagsomkostningerne under denne appelsag og — for så vidt som Domstolen træffer endelig afgørelse i annullationssøgsmålet — tillige under denne sag.
2)

Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende: 2.1. Kan der i henhold til artikel 3, litra a) og b), i forordning (EF) nr. 469/2009 udstedes et beskyttelsescertifikat for det stof, der er beskyttet ved et grundpatent (i det foreliggende tilfælde: protein D), når dette har selvstændig terapeutisk virkning (i det foreliggende tilfælde som vaccine mod Haemophilus influenzae-bakterier), men lægemidlets tilladelse ikke vedrører denne virkning? 2.2. Kan der i henhold til artikel 3, litra a) og b), i forordning (EF) nr. 469/2009 udstedes et beskyttelsescertifikat for det stof, der er beskyttet ved et grundpatent (i det foreliggende tilfælde: protein D), når tilladelsen betegner dette stof som »hjælpestof« for de egentlige aktive ingredienser (i det foreliggende tilfælde: pneumokokpolysaccharider), idet stoffet i sin egenskab af »adjuvans« forstærker virkningen af disse ingredienser, men denne virkning ikke udtrykkeligt er nævnt i lægemidlets tilladelse?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 61/6

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal de première instance de Liège (Belgien) den 27. december 2013 — Belgacom SA mod Commune de Fléron

(Sag C-685/13)

2014/C 61/09

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal de première instance de Liège

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Belgacom SA

Sagsøgt: Commune de Fléron

Præjudicielt spørgsmål

Er bestemmelserne i tilladelsesdirektivet (1), særlig artikel 13 vedrørende betingelserne for pålæggelse af afgifter for brugsret til radiofrekvenser eller for tilladelser til at installere faciliteter på, over eller under offentlig eller privat ejendom, til hinder for, at de kommunale administrative myndigheder i en medlemsstat gennem udstedelse af et kommunalt regulativ pålægger mobiltelefonioperatører en afgift, der ikke har karakter af vederlag, og er begrundet af finanspolitiske og miljømæssige målsætninger, og som udgør et fast engangsbeløb på 2 500 EUR pr. tårn eller gittermast, og hvor den afgiftsudløsende begivenhed er tilstedeværelsen på kommunens område den 1. januar i afgiftsåret?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF af 7.3.2002 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (»tilladelsesdirektivet«) (EFT L 108, s. 21).