ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 186/6

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 5. maj 2011 — De Europæiske Fællesskaber mod Région de Bruxelles-Capitale (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d’État — Belgien)

(Sag C-137/10) (1)

(Artikel 207, stk. 2, EF og artikel 282 EF - De Europæiske Fællesskabers repræsentation for de nationale retsinstanser - kompetence tillagt Kommissionen - delegation af repræsentationskompetencen til andre fællesskabsinstitutioner - betingelser)

2011/C 186/10

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: De Europæiske Fællesskaber

Sagsøgt: Région de Bruxelles-Capitale

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Conseil d’État — fortolkning af artikel 282 EF og 207, stk. 2, første afsnit, EF — betingelser for, at Kommissionen kan delegere kompetence til at repræsentere Fællesskabet i retssager til en anden institution — bemyndigelsens gyldighed, når der ikke ved navns nævnelse er udpeget en fysisk person med beføjelse til at repræsentere den institution, der er delegeret til — den nationale rets kompetence til at træffe afgørelse herom — tvivl om, hvorvidt Rådets vicegeneralsekretær med ansvar for Generalsekretariatets daglige drift gyldigt kan repræsentere Rådet i retssager — overholdelse af princippet om institutionernes organisatoriske autonomi

Konklusion

Den bemyndigelse, hvorved Europa-Kommissionen delegerede sin beføjelse efter artikel 282 EF til at repræsentere De Europæiske Fællesskaber ved en national retsinstans i en retssag, der vedrørte denne institution, til en anden fællesskabsinstitution, var gyldig, uafhængigt af, om bemyndigelsen ved navns nævnelse udpegede en fysisk person, som var beføjet til at repræsentere den institution, der meddelte delegationen. I sådanne tilfælde kunne såvel denne institution som den fysiske person — hvis en sådan var udpeget — give en advokat fuldmagt til at repræsentere Fællesskaberne.

(1) EUT C 148 af 5.6.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 186/7

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 5. maj 2011 — Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE mod Europa-Kommissionen

(Sag C-200/10 P) (1)

(Appel - voldgiftsklausul - kontrakt om økonomisk støtte ydet af Fællesskabet til et projekt inden for rammerne af programmet »eContent« - Kommissionens opsigelse af en kontrakt - godtgørelse af støtteberettigede omkostninger - begrundelsen for Rettens dom)

2011/C 186/11

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (ved dikigoros N. Korogiannakis)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved E. Manhaeve, som befuldmægtiget og avocats D. Philippe og M. Gouden)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 9. februar 2010 i sag T-340/07, Evropaïki Dynamiki mod Kommissionen, hvorved Retten på grundlag af en voldgiftsklausul frifandt Kommissionen for at betale, dels et beløb, der angiveligt skyldes appellanten, dels erstatning for opsigelse af en kontrakt om økonomisk støtte ydet af Fællesskabet til projektet »e-Content Exposure and Business Opportunities« (»EEBO«) (kontrakt nr. EDC-53007 EEBO/27873) indgået inden for rammerne af et flerårigt fællesskabsprogram til fremme af udvikling og brug af europæisk digitalt indhold på de globale net og til fremme af sproglig mangfoldighed i informationssamfundet (»eContent«-programmet).

Konklusion

1) Rettens dom af 9. februar 2010 i sag T-340/07, Evropaïki Dynamiki mod Kommissionen, ophæves i det omfang, at Retten har undladt at træffe afgørelse om den af Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE nedlagte påstand om, at Kommissionen uanset opsigelsen af kontrakt EDC-53007 EEBO/27873 tilpligtes at betale 172 588,62 EUR, svarende til de omkostninger, som endnu ikke er blevet godtgjort af Kommissionen, og som appellanten har båret i forbindelse med nævnte kontrakt.

2) Sagen hjemvises til Den Europæiske Unions Ret, således at den kan træffe afgørelse om nævnte påstand nedlagt af Evropaïki Dynamiki — Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE.

3) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.

(1) EUT C 179 af 3.7.2010.
1)

Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 91/271/EØF af 21. maj 1991 om rensning af byspildevand, da det — ikke har sikret kloaknet til opsamling af byspildevand i byområder med over 15 000 personækvivalenter for så vidt angår Valle de Güimar, Noreste (Valle Guerra), Valle de la Orotava, Arenys de Mar, Alcossebre og Cariño i henhold til direktivets artikel 3, og — ikke har sikret rensning af byspildevand fra byområder med mere end 15 000 personækvivalenter, for så vidt angår Arroyo de la Miel, Arroyo de la Víbora, Estepota (San Pedro de Alcántara), Alhaurín el Grande, Coín, Barbate, Chipiona, Isla Cristina, Matalascañas, Nerja, Tarifa, Torrox Costa, Vejer de la Frontera, Gijón-Este, Llanes, Valle de Güimar, Noreste (Valle Guerra), Los Llanos de Aridane, Arenys de Mar, Pineda de Mar, Ceuta, Alcossebre, Benicarló, Elx (Arenales), Peñíscola, Teulada Moraira (Rada Moraira), Vinaròs, A Coruña, Cariño, Tui, Vigo, Aguiño Carreira-Ribeira, Baiona, Noia, Santiago, Viveiro og Irán (Hondarribia) i henhold til direktivets artikel 4, stk. 1, 3, og, efter omstændighederne, 4.
1)

Artikel 3, litra b), artikel 4, stk. 2, artikel 5 og artikel 17, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 998/2003 af 26. maj 2003 om dyresundhedsmæssige betingelser for ikke-kommerciel transport af selskabsdyr og om ændring af Rådets direktiv 92/65/EØF og artiklerne i og bilagene til Kommissionens beslutning 2003/803/EF af 26. november 2003 om et standardpas til transport inden for Fællesskabet af hunde, katte og fritter skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national ordning, som fastsætter en nummerering for pas for selskabsdyr, som består af et entydigt nummer bestående af de to bogstaver i ISO-koden for den omhandlede medlemsstat, efterfulgt af udstederens registreringsnummer bestående af to cifre og et følgenummer på ni cifre, idet denne sikrer den entydige karakter af identifikationsnummeret.
2)

Artikel 12, stk. 2 og 5, og artikel 217, stk. 1, i forordning nr. 2913/92, som ændret ved forordning nr. 82/97, samt artikel 11 i forordning nr. 2454/93, som ændret ved forordning nr. 12/97, i forening med artikel 243 i forordning nr. 2913/92, som ændret ved forordning nr. 82/97, skal fortolkes således, at en person, der er impliceret i en sag om opkrævet told, kan bestride tolden ved som bevis at fremlægge en bindende tariferingsoplysning, der er udstedt for de samme varer i en anden medlemsstat, uden at denne bindende tariferingsoplysning kan have de retsvirkninger, der er knyttet hertil. Det tilkommer imidlertid den nationale ret at afgøre, om de relevante procesforskrifter i den pågældende medlemsstat giver mulighed for at fremlægge sådanne beviser.
1)

Artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 97/80/EF af 15. december 1997 om bevisbyrden i forbindelse med forskelsbehandling på grundlag af køn skal fortolkes således, at den ikke giver en ansøger til en erhvervsuddannelse, der mener, at han eller hun er blevet nægtet adgang til erhvervsuddannelsen, fordi ligebehandlingsprincippet er blevet tilsidesat, ret til oplysninger, som uddannelsesudbyderen er i besiddelse af, om de øvrige ansøgere til den pågældende uddannelses kvalifikationer, således at ansøgeren kan fremføre »faktiske omstændigheder, som giver anledning til at formode, at der har været tale om direkte eller indirekte forskelsbehandling« i henhold til denne bestemmelse. Det kan imidlertid ikke udelukkes, at sagsøgtes afslag på at afgive sådanne oplysninger, som er relevante for fremlæggelse af sådanne faktiske omstændigheder, kan være medvirkende til, at formålet med direktivet ikke kan opfyldes, og dermed bl.a. fratage direktivets artikel 4, stk. 1, dens effektive virkning. Det tilkommer den forelæggende ret at kontrollere, om dette er tilfældet i hovedsagen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 269/16

Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 21. juli 2011 — Telefónica de España, SA mod Administración del Estado (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Supremo — Spanien)

(Sag C-284/10) (1)

(Direktiv 97/13/EF - ensartede principper for generelle tilladelser og individuelle tilladelser for teletjenester - gebyrer og afgifter, der finder anvendelse på virksomheder, der har generelle tilladelser - artikel 6 - fortolkning - national lovgivning, der pålægger betaling af en årlig afgift, der er fastsat på grundlag af en procentdel af bruttodriftsindtægterne)

2011/C 269/26

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Supremo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Telefónica de España, SA

Sagsøgt: Administración del Estado

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunal Supremo — fortolkning af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/13/EF af 10. april 1997 om ensartede principper for generelle tilladelser og individuelle tilladelser for teletjenester (især artikel 6) (EFT L 117, s. 15) — afgifter og gebyrer, der finder anvendelse på virksomheder, der har en generel tilladelse — pålæggelse af økonomiske byrder, der overstiger de ved direktivet tilladte og har et formål, der ikke er fastsat heri

Konklusion

Artikel 6 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/13/EF af 10. april 1997 om ensartede principper for generelle tilladelser og individuelle tilladelser for teletjenester skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en medlemsstats retsforskrifter om indførelse af en afgift for indehaveren af generelle tilladelser, der beregnes årligt på grundlag af de afgiftspligtige operatørers bruttodriftsindtægter, og som har til formål at dække administrationsomkostningerne i forbindelse med procedurerne for udstedelsen, forvaltningen, kontrollen og håndhævelsen af disse tilladelser, forudsat at medlemsstatens samlede indtægter fra den pågældende afgift ikke overstiger de samlede omkostninger i forbindelse med disse administrationsomkostninger, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 246 af 11.9.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 269/8

Domstolens dom (Første Afdeling) af 21. juli 2011 — Azienda Agro-Zootecnica Franchini sarl og Eolica di Altamura Srl mod Regione Puglia (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia — Italien)

(Sag C-2/10) (1)

(Miljø - direktiv 92/43/EØF - bevaring af naturlige levesteder samt vilde dyr og planter - direktiv 79/409/EØF - beskyttelse af vilde fugle - særlige bevaringsområder, som er en del af det europæiske økologiske net Natura 2000 - direktiv 2009/28/EF og 2001/77/EF - vedvarende energikilder - nationale bestemmelser - forbud mod at placere vindmøller, der ikke er beregnet til selvforsyning - manglende vurdering af projektets indvirkninger på miljøet)

2011/C 269/12

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Azienda Agro-Zootecnica Franchini sarl og Eolica di Altamura Srl

Sagsøgt: Regione Puglia

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunale Amministrativo Regionale per la Puglia — fortolkning af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/77/EF af 27. september 2001 om fremme af elektricitet produceret fra vedvarende energikilder inden for det indre marked for elektricitet (EFT L 283, s. 33), af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/28/EF af 23. april 2009 om fremme af anvendelsen af energi fra vedvarende energikilder og om ændring og senere ophævelse af direktiv 2001/77/EF og 2003/30/EF (EUT L 140, s. 16), af Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle (EUT L 13, s. 1) og af Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter (EFT L 206, s. 7) — national og regional lovgivningen, der forbyder alle former for vindenergianlæg, der ikke er beregnet til selvforsyning, i særligt beskyttede områder (SBO) og i særlige bevaringsområder af fællesskabsbetydning, som udgør det økologiske net »Natura 2000« — manglende bedømmelse af virkningerne

Konklusion

Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, Rådets direktiv 79/409/EØF af 2. april 1979 om beskyttelse af vilde fugle, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/77/EF af 27. september 2001 om fremme af elektricitet produceret fra vedvarende energikilder inden for det indre marked for elektricitet og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/28/EF af 23. april 2009 om fremme af anvendelsen af energi fra vedvarende energikilder og om ændring og senere ophævelse af direktiv 2001/77/EF og 2003/30/EF skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en lovgivning, der forbyder placering af vindmøller, der ikke er beregnet til selvforsyning, på lokaliteter, der tilhører Natura 2000-nettet, uden en forudgående vurdering af projektets miljømæssige indvirkninger på det omhandlede konkrete område, for så vidt som princippet om forbud mod forskelsbehandling og proportionalitetsprincippet er overholdt.

(1) EUT C 63 af 13.3.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 269/12

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 7. juli 2011 — Gentcho Pavlov og Gregor Famira mod Ausschuss der Rechtsanwaltskammer Wien (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberste Berufungs- und Disziplinarkommission — Østrig)

(Sag C-101/10) (1)

(Forbindelser udadtil - associeringsaftaler - nationale retsforskrifter, hvorefter bulgarske statsborgere inden Republikken Bulgariens tiltrædelse af Den Europæiske Union var udelukket fra optagelse på listen over advokatfuldmægtige - sådanne retsforskrifters forenelighed med forbuddet i associeringsaftalen mellem EF og Bulgarien mod enhver form for forskelsbehandling på grundlag af nationalitet for så vidt angår arbejdsvilkår)

2011/C 269/18

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberste Berufungs- und Disziplinarkommission

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Gentcho Pavlov og Gregor Famira

Sagsøgt: Ausschuss der Rechtsanwaltskammer Wien

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Oberste Berufungs- und Disziplinarkommission — fortolkning af artikel 38, stk. 1, i Europaaftalen om oprettelse af en associering mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Republikken Bulgarien på den anden side (EFT L 358 af 31.12.1994, s. 3) — forbud mod enhver form for forskelsbehandling på grundlag af nationalitet for så vidt angår arbejdsvilkår — foreneligheden med denne artikel af nationale retsforskrifter, som inden Bulgariens tiltrædelse af Den Europæiske Union udelukkede, at bulgarske statsborgere kunne optages på listen over advokatfuldmægtige — denne bestemmelses direkte virkning

Konklusion

Princippet om forbud mod forskelsbehandling i artikel 38, stk. 1, første led, i Europaaftalen om oprettelse af en associering mellem De Europæiske Fællesskaber og deres medlemsstater på den ene side og Republikken Bulgarien på den anden side, som blev indgået og godkendt på Fællesskabernes vegne ved Rådets og Kommissionens afgørelse 94/908/EKSF, EF, Euratom af 19. december 1994, skal fortolkes således, at det inden Republikken Bulgariens tiltrædelse af Den Europæiske Union ikke var til hinder for retsforskrifter i en medlemsstat som dem, der findes i § 30, stk. 1 og 5, i den østrigske lov om advokatvirksomhed (Österreichische Rechtsanwaltsordnung) i den affattelse, der finder anvendelse i hovedsagen, hvorefter en bulgarsk statsborger som følge af en nationalitetsbetingelse, der er fastsat i nævnte retsforskrifter, ikke kan optages på listen over advokatfuldmægtige og som følge heraf heller ikke kan meddeles fuldmagtsbevis.

(1) EUT C 134 af 22.5.2010.
2)

Artikel 23 og 16 i forordning nr. 110/2008 skal fortolkes således, at — de nationale kompetente myndigheder på grundlag af forordningens artikel 23, stk. 1, skal nægte registrering af et varemærke, der indeholder en beskyttet geografisk betegnelse, og som ikke omfattes af den tidsmæssige undtagelse i henhold til samme artikels stk. 2, eller erklære registreringen heraf for ugyldig, når anvendelsen af dette varemærke vil føre til en af de situationer, der er nævnt i forordningens artikel 16 — en situation, som den, der er omhandlet i det andet præjudicielle spørgsmål, nemlig registrering af et varemærke, der indeholder en geografisk betegnelse eller en angivelse, der svarer til denne betegnelse, og oversættelsen heraf, for spiritus, som ikke overholder specifikationerne for denne betegnelse, henhører under de situationer, der er omhandlet i artikel 16, litra a) og b), i forordning nr. 110/2008 med forbehold af en eventuel anvendelse af de øvrige regler i denne artikel 16.
1)

Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 56 TEUF ved at underlægge vikarbureauer, der udøver deres aktiviteter på regionen Bruxelles-Capitales område, følgende forpligtelser: — at have som eneste selskabsformål at stille arbejdstagere til rådighed, og — at antage en bestemt retlig form.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 232/8

Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 16. juni 2011 — Unomedical A/S mod Skatteministeriet (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Højesteret — Danmark)

(Sag C-152/10) (1)

(Den fælles toldtarif - tarifering - kombineret nomenklatur - opsamlingspose, fremstillet af plastmaterialer, udelukkende beregnet til anvendelse i forbindelse med dialyseapparater (kunstige nyrer) - opsamlingspose, fremstillet af plastmaterialer, udelukkende beregnet til anvendelse i forbindelse med katetre - pos. 9018 og 3926 - begrebet »dele« og »tilbehør« - andre varer af plast)

2011/C 232/13

Processprog: dansk

Den forelæggende ret

Højesteret

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Unomedical A/S

Sagsøgt: Skatteministeriet

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Højesteret — fortolkning af bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og Den Fælles Toldtarif (EFT L 256, s. 1) — opsamlingsposer fremstillet af plastmaterialer, der er specialdesignet til og alene kan anvendes i forbindelse med et dialyseapparat — tarifering i underposition 9018 30 90 eller 3926 90 99 — opsamlingsposer fremstillet af plastmaterialer, der er specialdesignet til og alene kan anvendes i forbindelse med katetre — tarifering i underposition 9018 39 00 eller 3926 90 99 — begrebet »del og/eller tilbehør«

Konklusion

Den kombinerede nomenklatur, som er indeholdt i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, i den affattelse, som finder anvendelse på tvisten i hovedsagen, skal fortolkes således, at en dialysepose, fremstillet af plastmaterialer, der er specialdesignet til og alene kan anvendes i forbindelse med et dialyseapparat (kunstig nyre), i perioden fra maj 2001 til december 2003 skulle tariferes i underposition 3926 90 99 i denne nomenklatur som »plast og varer deraf«, og at en urinopsamlingspose, fremstillet af plastmaterialer, der er specialdesignet til og derfor alene kan anvendes i forbindelse med katetre, i samme periode skulle tariferes i underposition 3926 90 99 i nævnte nomenklatur som »plast og varer deraf«.

(1) EUT C 148 af 5.6.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 232/9

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 16. juni 2011 — Logstor ROR Polska Sp z o.o. mod Dyrektor Izby Skarbowej w Katowicach (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach — Republikken Polen)

(Sag C-212/10) (1)

(Moms - kapitaltilførselsafgift - direktiv 69/335/EØF - kapitaltilførselsafgifter - afgiftspålæggelse på kapitalselskabers optagelse af lån, når långiver har ret til en andel af selskabets overskud - en medlemsstats ret til at genindføre en afgift, som ikke længere var i kraft på tidspunktet for dennes tiltrædelse af Den Europæiske Union)

2011/C 232/14

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Logstor ROR Polska Sp z o.o.

Sagsøgt: Dyrektor Izby Skarbowej w Katowicach

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Wojewódzki Sąd Administracyjny w Gliwicach — fortolkning af artikel 4, stk. 2 i Rådets direktiv 69/335/EØF af 17. juli 1969 om kapitaltilførselsafgifter (EFT 1969 II, s. 405), som ændret ved Rådets direktiv 85/303/EØF af 10. juni 1985 (EFT L 156, s. 23) — en medlemsstats ret til at genindføre en afgift, som medlemsstaten på tidspunktet for sin tiltrædelse havde givet afkald på — kapitaltilførselsafgift — afgiftspålæggelse på et kapitalselskabs låneoptagelse, når långiver har ret til en andel af selskabets overskud

Konklusion

Artikel 4, stk. 2, i Rådets direktiv 69/335/EØF af 17. juli 1969 om kapitaltilførselsafgifter, som ændret ved Rådets direktiv 85/303/EØF af 10. juni 1985, skal fortolkes således, at den er til hinder for, at en medlemsstat genindfører en kapitaltilførselsafgift, som pålægges kapitalselskabers optagelse af lån, når långiver har ret til en andel af selskabets overskud, hvis medlemsstaten tidligere har givet afkald på denne afgift.

(1) EUT C 209 af 31.7.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 232/8

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 16. juni 2011 — Europa-Kommissionen mod Republikken Østrig

(Sag C-10/10) (1)

(Traktatbrud - frie kapitalbevægelser - skattefradrag for gaver skænket til forsknings- eller undervisningsinstitutioner - begrænsning af skattefradrag til gaver skænket til institutioner, der er etableret på det nationale område)

2011/C 232/12

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved R. Lyal og W. Mölls, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Republikken Østrig (ved C. Pesendorfer, som befuldmægtiget)

Sagens genstand

Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 56 EF og artikel 40 i aftalen af 2. maj 1992 om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EFT 1994 L 1, s. 3) — national bestemmelse, der gør en skattefordel for bidragr til offentlige forsknings- og undervisningsinstitutioner betinget af, at modtageren skal have hjemsted på det nationale område

Konklusion

1) Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 56 EF og artikel 40 i aftalen af 2. maj 1992 om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, idet den udelukkende indrømmer skattefradrag for gaver skænket til forsknings- og undervisningsinstitutioner, når disse institutioner er etableret i Østrig.

2) Republikken Østrig betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 63 af 13.3.2010.