Sag C-314/14

Sanoma Media Finland Oy–Nelonen Media

mod

Viestintävirasto

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Korkein hallinto-oikeus)

»Præjudiciel forelæggelse — direktiv 2010/13/EU — artikel 19, stk. 1 — adskillelse mellem tv-reklame og programmer — opdelt skærm — artikel 23, stk. 1 og 2 — begrænsning af sendetid for tv-reklameindslag til 20% af en klokketime — sponsorannonceringer — andre angivelser af en sponsor — »sorte sekunder«

Sammendrag – Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 17. februar 2016

Artikel 19, stk. 1, i direktiv 2010/13 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne om udbud af audiovisuelle medietjenester (direktiv om audiovisuelle medietjenester) skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning, som gør det muligt, at en opdelt skærm, som viser et tv-programs rulletekster i den ene kolonne og en præsentation af udbyderens efterfølgende programmer i den anden med henblik på at adskille det program, der afsluttes, fra den tv-reklamesekvens, der efterfølger det, ikke nødvendigvis kombineres med eller efterfølges af et akustisk eller optisk signal, forudsat at et sådant middel til adskillelse i sig selv opfylder de krav, der er opregnet i første punktum i denne artikel 19, stk. 1. Det fremgår af denne bestemmelses ordlyd, sammenholdt med 83. betragtning til direktivet, at selv om tv-reklame og teleshopping skal være klart adskilte fra tv-programmerne ved anvendelse af de forskellige midler, der er opregnet i direktivets artikel 19, stk. 1, andet punktum, kan sådanne midler imidlertid ikke i medfør af denne bestemmelse anses for at skulle anvendes kumulativt. Hvis blot en af disse, hvad enten den er optisk, akustisk eller rumlig, i sig selv kan sikre fuldstændig overholdelse af de krav, der følger af første punktum i direktivets artikel 19, stk. 1, står det således medlemsstaterne frit for ikke at opstille et krav om en kombineret anvendelse af disse midler. (jf. præmis 34, 37, 39 og 40 samt domskonkl. 1)

Artikel 23, stk. 2, i direktiv 2010/13 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne om udbud af audiovisuelle medietjenester (direktiv om audiovisuelle medietjenester) skal fortolkes således, at sponsorkendetegn, der bringes i andre programmer end det sponsorerede, skal medregnes i den maksimale sendetid for reklame i en klokketime, der er fastsat i dette direktivs artikel 23, stk. 1. I denne forbindelse kan det udledes af bestemmelserne i direktivets artikel 1, stk. 1, litra h), og k), og artikel 10, stk. 1, i forening, at når en sponsors engagement består i udelukkende at bidrage til finansieringen af en tjenesteydelse eller et program, skal symboler, angivelser eller andre kendemærker, som vedrører sponsorering, være snævert knyttet til den tjenesteydelse eller det program, der finansieres eller medfinansieres af denne sponsor. Af denne grund skal disse symboler, angivelser eller andre kendemærker, der vedrører sponsoren, placeres enten ved det sponsorerede programs begyndelse, slutning eller undervejs i programmet og følgelig ikke uden for programmet. Overholdelsen af denne forpligtelse skal bl.a. ske af hensyn til forbrugerne i deres egenskab af seere med henblik på at gøre det muligt for disse sidstnævnte fuldt ud at forstå, at et program er omfattet af en sponsoraftale og at hindre en omgåelse af den maksimale sendetid for tv-reklameindslag i en klokketime, der er fastsat i artikel 23, stk. 1, i direktivet om audiovisuelle medietjenester. (jf. præmis 41, 47-49 og 51 samt domskonkl. 2)