ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
PERSONALERETTENS KENDELSE (Første Afdeling)

22. juni 2010

Sag F-78/09

Luigi Marcuccio

mod

Europa-Kommissionen

»Personalesag — tjenestemænd — erstatningssøgsmål — godtgørelse af sagsomkostninger — indsigelse om, at der verserer en parallel sag — åbenbart afvisningsgrundlag«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorved Luigi Marcuccio bl.a. har nedlagt påstand om, at Kommissionen tilpligtes at betale erstatning for den skade, som han hævder at have lidt som følge af Kommissionens afslag på godtgøre ham de omkostninger, som han hævder at have afholdt i sag T-18/04.

Udfald: Sagen afvises. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

1. Tjenestemænd — søgsmål — erstatningssøgsmål — påstand om annullation af den administrative afgørelse om at afslå erstatningsansøgningen — påstand, der ikke er selvstændig i forhold til erstatningspåstanden

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)

2. Retspleje — sagsomkostninger — opgørelse — formål

(Rettens procesreglement, art. 92, stk. 1; tjenestemandsvedtægten, art. 91)

1. En afgørelse fra en institution, hvorved der meddeles afslag på en ansøgning om erstatning, udgør en del af den administrative procedure, der går forud for anlæggelsen af et erstatningssøgsmål ved Personaleretten. Følgelig kan annullationspåstanden ikke bedømmes selvstændigt i forhold til erstatningspåstanden.

Den retsakt, der indeholder institutionens stillingtagen under den administrative procedure, har nemlig alene den virkning at gøre det muligt for den skadelidte part at rejse krav om erstatning ved Personaleretten.

(jf. præmis 17)

Henvisning til:

Retten: 18. december 1997, sag T-90/95, Gill mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 471, og II, s. 1231, præmis 45; 6. marts 2001, sag T-77/99, Ojha mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 61, og II, s. 293, præmis 68; 5. december 2002, sag T-209/99, Hoyer mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 243, og II, s. 1211, præmis 32

2. Den særlige procedure, der er fastsat i artikel 92, stk. 1, i Personalerettens procesreglement om fastsættelse af sagsomkostninger, indebærer, at det ikke er muligt at fremsætte krav, der vedrører de samme beløb, eller beløb, der er betalt med det samme formål, inden for rammerne af et søgsmål vedrørende Unionens erstatningsansvar uden for kontrakt.

Artikel 92, stk. 1, i Personalerettens procesreglement er således til hinder for, at en sagsøger anlægger et erstatningssøgsmål i henhold til vedtægtens artikel 91, der reelt har samme genstand som en påstand om fastsættelse af sagsomkostninger.

(jf. præmis 20 og 22)

Henvisning til:

Retten: 11. juli 2007, sag T-351/03, Schneider Electric mod Kommissionen, Sml. II, s. 2237, præmis 297

Personaleretten: 10. november 2009, sag F-70/07, Marcuccio mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A-1, s. 423, og II-A-1, s. 2293, præmis 17 og 18
KENDELSE AFSAGT AF FORMANDEN FOR PERSONALERETTTENS ANDEN AFDELING

15. juni 2010

Sag F-51/09

Alessandro Petrilli

mod

Europa-Kommissionen

»Forlig på Personalerettens initiativ — slettelse«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorved Alessandro Petrilli, tidligere tjenestemand ved Kommissionen og pensioneret den 1. juli 2007, har nedlagt påstand om annullation af ansættelsesmyndighedens afgørelse af 18. februar 2009, hvorved han fik afslag på den klage, som han indleverede den 20. oktober 2008 i henhold til artikel 90, stk. 2, i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union, over den afgørelse, som Kontoret for »Forvaltning og Fastsættelse af Individuelle Rettigheder« traf den 16. oktober 2008, hvorved det afslog at fastsætte Italien som hans faste bopæl fra det tidspunkt, hvor han blev pensioneret, og følgelig for det første undlod at anvende justeringskoefficienten for Italien på hans pension, for det andet undlod at tildele ham bosættelsespenge og for det tredje undlod at fordoble det uddannelsestillæg, som han modtager for sin datter.

Udfald: Sag F-51/09, Alessandro Petrilli mod Kommissionen, slettes af Personalerettens register. Kommissionen betaler et engangsbeløb på 5 750 EUR til sagsøgeren, der til gengæld frafalder ethvert krav, herunder vedrørende sagsomkostninger. Sagsøgeren bærer i øvrigt sine egne omkostninger. Kommissionen bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd — søgsmål — mindelig bilæggelse af tvisten ved Personaleretten — slettelse af registeret

(Personalerettens procesreglement, art. 69og74)
KENDELSE AFSAGT AF FORMANDEN FOR PERSONALERETTTENS ANDEN AFDELING

5. maj 2010

Sag F-70/09

Vladimir Nikolchov

mod

Europa-Kommissionen

»Mindelig bilæggelse af tvisten på Personalerettens initiativ — slettelse«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorved Vladimir Nikolchov, kontraktansat ved Kommissionen i perioden fra den 1. oktober 2008 til den 15. januar 2009 og derefter tjenestemand ved samme institution fra den 16. januar 2009, har nedlagt påstand om, at indkaldelsesstedet skal fastsættes til Sofia (Bulgarien), samt at han tildeles dagpenge i hele prøvetiden og indtil en måned efter prøvetidens udløb i henhold til artikel 92 og 25 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Den Europæiske Union og artikel 10 i bilag VII til vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union.

Udfald: Sag F-70/09, Nikolchov mod Kommissionen, slettes af Personalerettens register. Det noteres, at sagsøgeren hæver sagen, herunder påstanden om sagsomkostninger. Det noteres endvidere, at Kommissionen skal fastsætte indkaldelsesstedet til Sofia (Bulgarien) med tilbagevirkende kraft fra og med 2009 samt godtgøre sagsøgeren hans udgifter til flytning fra denne by, såfremt sagsøgeren i øvrigt opfylder betingelserne i artikel 9 i bilag VII til tjenestemandsvedtægten. Kommissionen betaler en del af sagsøgerens omkostninger i form af et engangsbeløb på 2 500 EUR. Sagsøgeren bærer i øvrigt sine egne omkostninger. Kommissionen bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd — søgsmål — mindelig bilæggelse af tvisten ved Personaleretten — slettelse af registeret

(Personalerettens procesreglement, art. 69 og 74)
Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

1. Retspleje – afgørelse truffet ved en begrundet kendelse – betingelser

(Personalerettens procesreglement, art. 76)

2. Tjenestemænd – repræsentation – beskyttelse af personalerepræsentanter

(Tjenestemandsvedtægten, bilag II, art. 1, stk. 6)

1. Fællesskabets retsinstanser har adgang til på baggrund af enhver sags konkrete omstændigheder at vurdere, om det af retsplejehensyn er berettiget under realitetsbehandlingen at forkaste et søgsmål, der er åbenbart ugrundet i henhold til artikel 76 i Personalerettens procesreglement, uden først at tage stilling til sagsøgtes formalitetsindsigelse. Dette gælder således i tilfælde, hvor den afgørelse, som Personaleretten er nået til i en tidligere dom vedrørende sagsøgeren, uden videre kan finde anvendelse med de nødvendige tilpasninger på de konkrete omstændigheder.

(jf. præmis 45 og 46)

Henvisning til:

Retten i Første Instans, 20. januar 2009, sag F-32/08, Klein mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A-1, s. 0000, og II-A-1, s. 0000, præmis 20 og den deri nævnte retspraksis; 7. juli 2009, sag F-39/08, Lebedef mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A-1, s. 0000, og II-A-1, s. 0000

2. Artikel 10 i rammeaftale af 27. januar 2006 om forbindelserne mellem Kommissionen og de faglige organisationer og sammenslutninger samt artikel 1, stk. 6, i bilag II til vedtægten har i det væsentlige samme indhold og formål, nemlig beskyttelsen af personalerepræsentanter, idet bestemmelserne dog adskiller sig i forhold til deres respektive personelle anvendelsesområde. Artikel 1, stk. 6, i bilag II til vedtægten omhandler nemlig repræsentanter i vedtægtens forstand, dvs. medlemmer af personaleudvalget og tjenestemænd, der af udvalget er udpeget til at sidde i et organ, der er fastsat i vedtægten, mens rammeaftalens artikel 10 omhandler fagforeningsrepræsentanter og repræsentanter, der er udpeget af fagforeninger.

(jf. præmis 49)

Henvisning til:

Personaleretten, Lebedef mod Kommissionen
RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS KENDELSE

(Første Afdeling)

10. september 2014

Brigitte Knöll

mod

Den Europæiske Politienhed (Europol)

»Personalesag — retspleje — fastsættelse af sagsomkostninger«

Angående:

Begæring om fastsættelse af de sagsomkostninger, der kan kræves erstattet, indgivet i henhold til procesreglementets artikel 92, af Brigitte Knöll efter dom afsagt i sag Knöll mod Europol (F-44/09, EU:F:2010:68).

Udfald:

Det beløb, der kan kræves erstattet hos Den Europæiske Politienhed af Brigitte Knöll, fastsættes til 1343,18 EUR, med tillæg af morarenter fra datoen for forkyndelsen af denne kendelse til datoen for betaling, beregnet på grundlag af den af Den Europæiske Centralbank fastsatte rentesats for de vigtigste refinansieringstransaktioner i den pågældende periode, forhøjet med 2 procentpoint.

Sammendrag

Retslig procedure – sagsomkostninger – fastsættelse – udgifter, der kan kræves erstattet – forhold, der tages i betragtning – aftale om salær indgået mellem en part og dennes advokat – ikke omfattet

[Personalerettens procesreglement, art. 91, litra b)]

Unionens retsinstanser er ikke kompetente til at fastsætte de beløb, som parterne skal udrede i salær til deres egne advokater, men de kan fastsætte den del af disse beløb, der kan søges erstattet hos den part, som pålægges at betale sagens omkostninger. Det følger heraf, at bevis for betaling af de sagsomkostninger, der kræves erstattet, ikke er nødvendigt, for at Personaleretten kan fastsætte de sagsomkostninger, der kan kræves erstattet.

Unionens retsinstanser skal nemlig ikke, når de træffer afgørelse om fastsættelse af sagsomkostninger, tage hensyn til en eventuel aftale herom mellem den pågældende part og dennes befuldmægtigede eller rådgivere.

Følgelig er den omstændighed, at det efter aftale mellem sagsøgeren og dennes advokater er blevet besluttet, at førstnævnte ikke betaler noget salær til sidstnævnte, uden betydning for sagsøgerens ret til at søge de udgifter, der er afholdt i forbindelse med proceduren i hovedsagen, erstattet.

(jf. præmis 14, 19 og 20)

Henvisning til:

Domstolen: kendelser Leeuwarder Papierwarenfabriek mod Kommissionen, 318/82, EU:C:1985:468, præmis 2; C.A.S. mod Kommissionen, C-204/07 P-DEP, EU:C:2009:526, præmis 13; og Kronofrance mod Tyskland m.fl., C-75/05 P-DEP, EU:C:2013:458, præmis 30
RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS KENDELSE

(Første Afdeling)

10. september 2014

Jacques Pierre Roumimper

mod

Den Europæiske Politienhed (Europol)

»Personalesag — retspleje — fastsættelse af sagsomkostninger«

Angående:

Begæring om fastsættelse af de sagsomkostninger, der kan kræves erstattet, indgivet i henhold til procesreglementets artikel 92, af Jacques Pierre Roumimper efter dom afsagt af i sag Roumimper mod Europol (F-41/09, EU:F:2010:66).

Udfald:

Det beløb, der kan kræves erstattet hos Den Europæiske Politienhed af Jacques Pierre Roumimper, fastsættes til 1343,18 EUR, med tillæg af morarenter fra datoen for forkyndelsen af denne kendelse til datoen for betaling, beregnet på grundlag af den af Den Europæiske Centralbank fastsatte rentesats for de vigtigste refinansieringstransaktioner i den pågældende periode, forhøjet med 2 procentpoint.

Sammendrag

Retslig procedure – sagsomkostninger – fastsættelse – udgifter, der kan kræves erstattet – forhold, der tages i betragtning – aftale om salær indgået mellem en part og dennes advokat – ikke omfattet

[Personalerettens procesreglement, art. 91, litra b)]

Unionens retsinstanser er ikke kompetente til at fastsætte de beløb, som parterne skal udrede i salær til deres egne advokater, men de kan fastsætte den del af disse beløb, der kan søges erstattet hos den part, som pålægges at betale sagens omkostninger. Det følger heraf, at bevis for betaling af de sagsomkostninger, der kræves erstattet, ikke er nødvendigt, for at Personaleretten kan fastsætte de sagsomkostninger, der kan kræves erstattet.

Unionens retsinstanser skal nemlig ikke, når de træffer afgørelse om fastsættelse af sagsomkostninger, tage hensyn til en eventuel aftale herom mellem den pågældende part og dennes befuldmægtigede eller rådgivere.

Følgelig er den omstændighed, at det efter aftale mellem sagsøgeren og dennes advokater er blevet besluttet, at førstnævnte ikke betaler noget salær til sidstnævnte, uden betydning for sagsøgerens ret til at søge de udgifter, der er afholdt i forbindelse med proceduren i hovedsagen, erstattet.

(jf. præmis 14, 19 og 20)

Henvisning til:

Domstolen: kendelser Leeuwarder Papierwarenfabriek mod Kommissionen, 318/82, EU:C:1985:468, præmis 2; C.A.S. mod Kommissionen, C-204/07 P-DEP, EU:C:2009:526, præmis 13, og Kronofrance mod Tyskland m.fl., C-75/05 P-DEP, EU:C:2013:458, præmis 30
RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS KENDELSE

(Første Afdeling)

10. september 2014

Rudolf Sluiter

mod

Den Europæiske Politienhed (Europol)

»Personalesag — retspleje — fastsættelse af sagsomkostninger«

Angående:

Begæring om fastsættelse af de sagsomkostninger, der kan kræves erstattet, indgivet i henhold til procesreglementets artikel 92, af Rudolf Sluiter efter dom afsagt i sag Sluiter mod Europol (F-34/09, EU:F:2010:60).

Udfald:

De sagsomkostninger, som Den Europæiske Politienhed skal erstatte Rudolf Sluiter, fastsættes til 1343,18 EUR, idet det nævnte beløb skal tillægges morarenter fra datoen for forkyndelse af nærværende kendelse til betalingsdatoen med en rentesats beregnet på grundlag af den af Den Europæiske Centralbank fastsatte rentesats for primære refinansieringsoperationer i den pågældende periode, forhøjet med 2 procentpoint.

Sammendrag

Retslig procedure – sagsomkostninger – opgørelse – udgifter, der kan kræves erstattet – omstændigheder, der tages i betragtning – aftale vedrørende salær indgået mellem en part og dennes advokat – ikke omfattet

[Personalerettens procesreglement, art. 91, litra b)]

Unionens retsinstanser er ikke kompetente til at fastsætte de beløb, som parterne skal udrede i salær til deres egne advokater, men de kan fastsætte den del af disse beløb, der kan søges erstattet hos den part, som pålægges at betale sagens omkostninger. Heraf følger, at det ikke er nødvendigt at fremlægge bevis for betaling af de sagsomkostninger, der kræves erstattet i forbindelse med Personalerettens fastsættelse af de sagsomkostninger, der kan kræves erstattet.

Unionens retsinstanser skal i forbindelse med en begæring om fastsættelse af sagsomkostningerne nemlig ikke tage hensyn til en eventuel aftale herom mellem den pågældende part og dennes befuldmægtigede eller rådgivere.

Følgelig er den omstændighed, at det efter aftale mellem sagsøgeren og dennes advokater er blevet besluttet, at førstnævnte ikke betaler noget salær til sidstnævnte, uden betydning for sagsøgerens ret til at søge de udgifter, der er afholdt i forbindelse med proceduren i hovedsagen, erstattet.

(jf. præmis 14, 19 og 20)

Henvisning til:

Domstolen: kendelser Leeuwarder Papierwarenfabriek mod Kommissionen, 318/82, EU:C:1985:468, præmis 2; C.A.S. mod Kommissionen, C-204/07 P-DEP, EU:C:2009:526, præmis 13, og Kronofrance mod Tyskland m.fl., C-75/05 P-DEP, EU:C:2013:458, præmis 30
RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS KENDELSE

(Første Afdeling)

10. september 2014

Kate Armitage-Wilson

mod

Den Europæiske Politienhed (Europol)

»Personalesag — retspleje — fastsættelse af sagsomkostninger«

Angående:

Begæring om fastsættelse af sagsomkostninger, der kan kræves erstattet, indgivet i henhold til procesreglementets artikel 92, af Kate Armitage-Wilson efter dom afsagt i sag indgivet af sagsøgeren efter dom afsagt af Armitage-Wilson mod Europol (F-36/09, EU:F:2010:62).

Udfald:

Det samlede beløb, som Kate Armitage-Wilson kan kræve erstattet af Den Europæiske Politienhed i form af sagsomkostninger, der kan kræves erstattet, fastsættes til 1343,18 EUR, med tillæg af morarenter fra datoen for forkyndelsen af denne kendelse til datoen for betaling, beregnet på grundlag af den af Den Europæiske Centralbank fastsatte rentesats for de vigtigste refinansieringstransaktioner i den pågældende periode, forhøjet med 2 procentpoint.

Sammendrag

Retslig procedure – sagsomkostninger – fastsættelse – udgifter, der kan kræves erstattet – forhold, der skal lægges til grund – aftale om salær indgået mellem en part og dennes advokat – ikke omfattet

[Personalerettens procesreglement, art. 91, litra b)]

Unionens retsinstanser er ikke kompetente til at fastsætte de beløb, som parterne skal udrede i salær til deres egne advokater, men de kan fastsætte den del af disse beløb, der kan søges erstattet hos den part, som pålægges at betale sagens omkostninger. Heraf følger det, at det med henblik på Personalerettens opgørelse af de udgifter, der kan kræves erstattet, ikke er nødvendigt at fremlægge bevis for betaling af de sagsomkostninger, der søges erstattet.

Unionens retsinstanser skal, når de tager stilling til en begæring om fastsættelse af sagsomkostningerne, nemlig ikke tage hensyn en eventuel aftale herom indgået mellem den berørte part og dennes repræsentanter eller rådgivere.

Følgelig er den omstændighed, at det i forbindelse med en aftale mellem sagsøgeren og dennes advokater er blevet besluttet, at førstnævnte ikke skal betale sidstnævnte noget salær, uden betydning i forhold til sagsøgerens ret til at få de udgifter, som denne har afholdt i forbindelse med hovedsagen, erstattet.

(jf. præmis 14, 19 og 20)

Henvisning til:

Domstolen: kendelser Leeuwarder Papierwarenfabriek mod Kommissionen, 318/82, EU:C:1985:468, præmis 2; C.A.S. mod Kommissionen, C-204/07 P-DEP, EU:C:2009:526, præmis 13, og Kronofrance mod Tyskland m.fl., 75/05 P-DEP og C-80/05 P-DEP, EU:C:2013:458, præmis 30
RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS KENDELSE

(Første Afdeling)

10. september 2014

Breige Martin

mod

Den Europæiske Politienhed (Europol)

»Personalesag — retspleje — fastsættelse af sagsomkostninger«

Angående:

Begæring om fastsættelse af de sagsomkostninger, der kan kræves erstattet, indgivet i henhold til procesreglementets artikel 92, af Breige Martin efter dom afsagt i sag Martin mod Europol (F-38/09, EU:F:2010:64).

Udfald:

Det samlede beløb, som Breige Martin kan kræve erstattet af Den Europæiske Politienhed i form af sagsomkostninger, der kan kræves erstattet, fastsættes til 1343,18 EUR, idet nævnte beløb tillægges morarenter fra datoen for forkyndelsen af nærværende kendelse til betalingsdatoen, med en rentesats beregnet på grundlag af den af Den Europæiske Centralbank fastsatte rentesats for primære refinansieringsoperationer, som er gældende for ovennævnte periode, forhøjet med 2 procentpoint.

Sammendrag

Retslig procedure – sagsomkostninger – fastsættelse – udgifter, der kan kræves erstattet – forhold, der skal tages i betragtning – aftale om salær indgået mellem en part og dennes advokat – ikke omfattet

[Personalerettens procesreglement, art. 91, litra b)]

Unionens retsinstanser er ikke kompetente til at fastsætte de beløb, som parterne skal udrede i salær til deres egne advokater, men de kan fastsætte den del af disse beløb, der kan søges erstattet hos den part, som pålægges at betale sagens omkostninger. Det følger heraf, at bevis for betaling af de sagsomkostninger, der kræves erstattet, ikke er nødvendigt, for at Personaleretten kan fastsætte de sagsomkostninger, der kan kræves erstattet.

Unionens retsinstanser skal nemlig i forbindelse med en begæring om fastsættelse af sagsomkostningerne ikke tage hensyn til en eventuel aftale herom mellem den pågældende part og dennes befuldmægtigede eller rådgivere.

Følgelig er den omstændighed, at det efter aftale mellem sagsøgeren og dennes advokater er blevet besluttet, at førstnævnte ikke betaler noget salær til sidstnævnte, uden betydning for sagsøgerens ret til at søge de udgifter, der er afholdt i forbindelse med proceduren i hovedsagen, erstattet.

(jf. præmis 14, 19 og 20)

Henvisning til:

Domstolen: kendelser Leeuwarder Papierwarenfabriek mod Kommissionen, 318/82, EU:C:1985:468, præmis 2; C.A.S. mod Kommissionen, C-204/07 P-DEP, EU:C:2009:526, præmis 13, og Kronofrance mod Tyskland m.fl., C-75/05 P-DEP, EU:C:2013:458, præmis 30
RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS KENDELSE

(Første Afdeling)

10. september 2014

Michael Kipp

mod

Den Europæiske Politienhed (Europol)

»Personalesag — procedure — fastsættelse af sagsomkostninger«

Angående:

Begæring om fastsættelse af de sagsomkostninger, der kan kræves erstattet, indgivet i henhold til procesreglementets artikel 92, af Michael Kipp efter dom afsagt i sag Kipp mod Europol (F 28/09, EU:F:2010:59).

Udfald:

Det samlede beløb, som Michael Kipp kan kræve erstattet af Den Europæiske Politienhed, er fastsat til 1343,18 EUR, idet nævnte beløb indeholder morarenter fra forkyndelsen af denne kendelse til datoen for betaling, med en sats beregnet på grundlag af den af Den Europæiske Centralbank fastsatte rentesats for de vigtigste refinansieringstransaktioner i den ovennævnte periode, forhøjet med 2 procentpoint.

Sammendrag

Retslig procedure – sagsomkostninger – fastsættelse – udgifter, der kan kræves erstattet – forhold, der skal tages i betragtning – aftale om honorar indgået mellem en part og dennes advokat – ikke omfattet

[Personalerettens procesreglement, art. 91, litra b)]

Unionens retsinstanser er ikke kompetente til at fastsætte de beløb, som parterne skal udrede i salær til deres egne advokater, men de kan fastsætte den del af disse beløb, der kan søges erstattet hos den part, som pålægges at betale sagens omkostninger. Det følger heraf, at dokumentation for betalingen af de sagsomkostninger, der kræves erstattet, ikke er nødvendig med henblik på Rettens fastsættelse af de sagsomkostninger, der kan kræves erstattet.

Unionens retsinstanser skal i forbindelse med en begæring om fastsættelse af sagsomkostningerne nemlig ikke tage hensyn til en eventuel aftale herom mellem den pågældende part og dennes befuldmægtigede eller advokater.

Den omstændighed, at det i henhold til en aftale indgået mellem sagsøgeren og dennes advokater blev besluttet, at førstnævnte ikke betaler noget salær til sidstnævnte, er uden betydning for sagsøgerens ret til at kræve de sagsomkostninger, der er afholdt i forbindelse med hovedsagen, erstattet.

(jf. præmis 14, 19 og 20)

Henvisning til:

Domstolen: kendelser Leeuwarder Papierwarenfabriek mod Kommissionen, 318/82, EU:C:1985:468, præmis 2; C.A.S. mod Kommissionen, C-204/07 P-DEP, EU:C:2009:526, præmis 13, og Kronofrance mod Tyskland m.fl., C-75/05 P-DEP, EU:C:2013:458, præmis 30