ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Unionsborgerskab – retten til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område – nationale forfatningsregler, der forbyder adelige titler

(Art. 21 TEUF)

Sammendrag

Artikel 21 TEUF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at myndighederne i en medlemsstat nægter at anerkende alle dele af et efternavn for en statsborger i denne stat, således som dette navn er blevet fastsat i en anden medlemsstat, hvor denne statsborger er bosiddende, i forbindelse med, at vedkommende i en voksen alder blev adopteret af en statsborger i denne anden medlemsstat, når efternavnet omfatter en adelig titel, som ikke er tilladt i den første medlemsstat i henhold til forfatningen, når de foranstaltninger, der er truffet af disse myndigheder i denne sammenhæng, er begrundet i hensyn vedrørende den offentlige orden, dvs. at de er nødvendige for beskyttelsen af de interesser, som de har til formål at garantere, og står i rimeligt forhold til det formål, der lovligt tilstræbes.

Det forekommer nemlig ikke at være uforholdsmæssigt, at en medlemsstat forsøger at opnå formålet om at beskytte lighedsprincippet ved at forbyde enhver erhvervelse, besiddelse eller anvendelse for sine statsborgere af adelige titler og adelsmærker, der kan give det indtryk, at bæreren af navnet er indehaver af en sådan rang. Under disse betingelser kan en sådan nægtelse ikke anses for en foranstaltning, der griber ubegrundet ind i unionsborgerens ret til at færdes og opholde sig frit.

(jf. præmis 93-95 og domskonkl.)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål

–

Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget

–

relevante forhold

–

forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (Art. 258 TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/1) (jf. præmis 10-13)

Sagens genstand

Angående

Afgørelse

Traktatbrud – tilsidesættelse af artikel 5, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/1/EF af 15. januar 2008 om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening (EUT L 24, s. 8) – betingelser for godkendelse af bestående anlæg – pligt til at sikre, at sådanne anlæg drives i overensstemmelse med direktivets krav.

Konklusion

1) Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/1/EF af 15. januar 2008 om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening (kodificeret version), idet den ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at de nationale myndigheder ved hjælp af godkendelser udstedt i overensstemmelse med direktivets artikel 6 og 8 eller på passende måde ved at revurdere og om nødvendigt ajourføre vilkårene kan sikre, at bestående anlæg senest den 30. oktober 2007 drives i overensstemmelse med de krav, der er fastsat i direktivets artikel 3, 7, 9, 10 og 13 samt artikel 14, litra a) og b), samt artikel 15, stk. 2, dog uden at anden særlig fællesskabslovgivning berøres heraf.

2) Den Hellenske Republik betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fælles toldtarif – toldpositioner – rollatorer, der består af et stativ af aluminiumsrør med fire hjul, hvoraf de to forhjul er drejelige, håndtag og bremser, og som er udformet til at hjælpe gangbesværede personer

(Kommissionens forordning nr. 729/2004)

Sammendrag

Forordning nr. 729/2004 om tarifering af visse varer i den kombinerede nomenklatur, som ændret ved en berigtigelse offentliggjort den 7. maj 2004, er ugyldig, dels i det omfang berigtigelsen udvider anvendelsesområdet for den oprindelige forordning til rollatorer, der består af et stativ af aluminiumsrør med fire hjul, hvoraf de to forhjul er drejelige, håndtag og bremser, og som er udformet til at hjælpe gangbesværede personer, dels i det omfang den tariferer disse rollatorer i underposition 8716 80 00 i den kombinerede nomenklatur.

Det skal i denne henseende fastslås, at berigtigelsen, der blev offentliggjort den 7. maj 2004, går videre end en simpel berigtigelse af en skrivefejl og i realiteten har ændret indholdet af forordning nr. 729/2004, idet det har gjort den anvendelig på rollatorer.

Sådanne varer kan ikke tariferes i pos. 8716 i den kombinerede nomenklatur. For at blive tariferet heri skal et køretøj forsynet med et eller flere hjul nemlig være bestemt til transport af personer eller gods. De omhandlede rollatorer har ikke disse karakteristika. De er udformet for at gøre det muligt for personer, der er gangbesværede, at gå selv, idet de bevarer den for gang nødvendige balance. Disse rollatorer udfylder en funktion svarende til krykker, hvilket er en relevant omstændighed med henblik på tarifering heraf i pos. 9021 i den kombinerede nomenklatur.

(jf. præmis 36, 46, 53, 55 og 59 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – grænser – anmodning om fortolkning af EU-retlige bestemmelser, som åbenbart ikke finder anvendelse på tvisten i hovedsagen

(Art. 49 EF og 267 TEUF)

Sammendrag

Domstolen har ingen kompetence, når det er åbenbart, at den EU-retlige bestemmelse, som Domstolen anmodes om at fortolke, ikke kan finde anvendelse. Domstolen har således ikke kompetence til at besvare en anmodning om præjudiciel afgørelse, som vedrører fortolkningen af EF-traktatens bestemmelser om fri udveksling af tjenesteydelser inden for rammerne af en sag, hvor samtlige elementer har tilknytning til én medlemsstats område, såsom en sag, der omhandler en hovedentreprenør og en underleverandør, som begge er etableret i denne samme medlemsstat, og hvis faktiske omstændigheder alle er foregået på denne medlemsstats område.

(jf. præmis 10, 11 og 13)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – fritagelser i henhold til sjette direktiv – transaktioner vedrørende værdipapirer omhandlet i art. 13, punkt B, litra d), nr. 5)

[Rådets direktiv 77/388, art. 13, punkt B, litra d), nr. 5)]

Sammendrag

Artikel 13, punkt B, litra d), nr. 5), i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter skal fortolkes således, at den i denne bestemmelse fastsatte fritagelse for omsætningsafgifter omfatter de tjenesteydelser, som et kreditinstitut mod vederlag yder i form af en emissionsgaranti til et selskab, som ønsker at udstede aktier, når garantien indebærer, at kreditinstituttet påtager sig at købe de aktier, som eventuelt ikke tegnes inden for tegningsperioden for aktieemissionen.

(jf. præmis 38 og domskonkl.)
Formålet med artikel 267 TEUF om at danne grundlag for et effektivt samarbejde mellem Domstolen og de nationale retter samt princippet om procesøkonomi taler for, at præjudicielle anmodninger fra lavere retter, der er indleveret i overgangsperioden kort før Lissabontraktatens ikrafttrædelse og først forhandles for Domstolen efter traktatens ikrafttrædelse, kan antages til realitetsbehandling. En afvisning af dem ville nemlig i sidste ende føre til, at den ret, der i mellemtiden er blevet forelæggelsesberettiget, indgiver en ny anmodning om samme spørgsmål, hvad der ville medføre betydelige ekstra administrative byrder og en unødvendig forlængelse af hovedsagens varighed. Det skal således fastslås, at Domstolen siden den 1. december 2009 har været kompetent til at påkende en anmodning om præjudiciel afgørelse fra en ret, hvis afgørelser efter national ret kan appelleres, også selv om anmodningen er indgivet før denne dato.

Henset til den udvidelse i adgangen til præjudicielle forelæggelser, der er sket med Lissabontraktaten, har retterne i første instans fremover ligeledes denne ret, når der er tale om retsakter, der er vedtaget på området for EF-traktatens afsnit IV, der har overskriften »Visum, asyl, indvandring og andre politikker i forbindelse med den frie bevægelighed for personer«.

I mange sager, der vedrører spørgsmål om fortolkning af forordning nr. 1206/2001 om samarbejde mellem medlemsstaternes retter om bevisoptagelse på det civil- og handelsretlige område, som vedrører bevisoptagelsen, ville en fortolkning af forordningen gennem en præjudiciel anmodning i mange tilfælde være udelukket, hvis man stillede for høje krav til relevansen for sagens afgørelse. De fleste af disse spørgsmål vedrører nemlig kun indirekte de hovedsager, inden for rammerne af hvilke de forelægges.

Det følger heraf, at kun en vid fortolkning af begrebet »[afsige] sin dom« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 267, stk. 2, TEUF, gør det muligt at undgå, at en række processuelle spørgsmål, bl.a. de spørgsmål, der opstår inden for rammerne af anvendelsen af forordning nr. 1206/2001, må anses for ikke at kunne antages til realitetsbehandling og ikke kunne fortolkes af Domstolen.

Dette begreb skal dermed forstås således, at det omfatter hele processen, der leder frem til den forelæggende rets dom, for at Domstolen skal kunne tage stilling til fortolkningen af alle de EU-retlige processuelle bestemmelser, som den forelæggende ret har pligt til at anvende med henblik på at afsige sin dom. Med andre ord omfatter dette begreb hele processen med henblik på dommens tilblivelse, herunder alle spørgsmål vedrørende betalingen af sagsomkostningerne.

(jf. præmis 39, 41 og 42)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – medlemsstaternes mulighed for at anvende en reduceret afgiftssats for leveringen af visse goder og tjenesteydelser

(Rådets direktiv 77/388, som ændret ved Rådets direktiv 2006/118, art. 12, bilag H, og direktiv 2006/112, art. 96-99, stk. 1, bilag III)

Sammendrag

En medlemsstat tilsidesætter de forpligtelser, der påhviler den i medfør af artikel 12, i forening med bilag H til sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter, som ændret ved direktiv 2006/18, samt artikel 96-99, stk. 1, i direktiv 2006/112 om det fælles merværdiafgiftssystem, i forening med bilag III hertil, når den anvender en nedsat momssats på alle leveringer, indførsler og erhvervelser af heste inden for Fællesskabet.

Dels tillader punkt 1 i bilag III nemlig kun anvendelse af en nedsat momssats på levende dyr, der normalt er bestemt til anvendelse ved tilberedning af levnedsmidler eller foder, dels er formålet med denne bestemmelse at lette den endelige forbrugers køb af disse levnedsmidler eller foder.

Henset til denne særlige situation i Unionen for heste, som uden normalt at være bestemt til anvendelse ved tilberedning af levnedsmidler og foder ikke desto mindre for visses vedkommende kan blive leveret til konsum, skal det fastslås, at i lyset af EU-lovgivers hensigt om at gøre varer mindre dyre for den endelige forbruger skal punkt 1 i bilag III til direktiv 2006/112 fortolkes således, at kun levering af en hest med henblik på slagtning for at blive anvendt ved tilberedningen af levnedsmidler eller foder kan belægges med en nedsat momssats.

(jf. præmis 54, 57 og 68 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende – forsikring ved alderdom og dødsfald – perioder, der skal medregnes

(Rådets forordning nr. 1408/71, art. 45, stk. 1)

Sammendrag

Artikel 45, stk. 1, i forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, som ændret ved forordning nr. 1992/2006, skal fortolkes således, at den kompetente institution i den berørte medlemsstat ved fastlæggelsen af den minimumsforsikringsperiode, der efter national lovgivning skal være tilbagelagt, for at en vandrende arbejdstager kan erhverve ret til en arbejdsophørspension, med henblik på at fastsætte den grænse, som ikke-bidragspligtige perioder ikke kan overstige i forhold til bidragsperioder, som fastsat i denne medlemsstats retsforskrifter, skal medregne alle de forsikringsperioder, som er tilbagelagt i løbet af den vandrende arbejdstagers erhvervsaktive liv, herunder dem, der er tilbagelagt i andre medlemsstater.

(jf. præmis 39 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

EU-ret – principper – ligebehandling – ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med adgang til og levering af varer og tjenesteydelser – direktiv 2004/113 – aktuarmæssige faktorer

(Rådets direktiv 2004/113, art. 5, stk. 2)

Sammendrag

Artikel 5, stk. 2, i direktiv 2004/113 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med adgang til og levering af varer og tjenesteydelser er ugyldig med virkning fra den 21. december 2012.

Det er ubestridt, at formålet med direktiv 2004/113 inden for sektoren for forsikringsydelser, således som det fremgår direktivets artikel 5, stk. 1, er, at reglen om ikke-kønsrelaterede præmier og ydelser skal anvendes. I 18. betragtning til direktivet er det udtrykkelig anført, at for at sikre ligebehandling af mænd og kvinder bør anvendelse af køn som en aktuarmæssig faktor ikke medføre forskelle i enkeltpersoners præmier og ydelser. I 19. betragtning til direktivet er det angivet, at medlemsstaterne som en »undtagelse« har mulighed for ikke at anvende reglen om ikke-kønsrelaterede præmier og ydelser. Direktiv 2004/113 er således baseret på en forudsætning om, at med henblik på anvendelsen af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder i artikel 21 og 23 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder er kvinders og mænds situationer for så vidt angår forsikringspræmier og forsikringsydelser, som de har indgået en aftale om, sammenlignelige.

Artikel 5, stk. 2, i direktiv 2004/113, hvorefter de berørte medlemsstater uden tidsbegrænsning kan opretholde en undtagelse til reglen om ikke-kønsrelaterede præmier og ydelser, er i strid med virkeliggørelsen af det tilstræbte formål om ligebehandling af mænd og kvinder, som forfølges med direktivet, og uforenelig med artikel 21 og 23 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Bestemmelsen skal følgelig anses for ugyldig efter udløbet af en passende overgangsperiode.

(jf. præmis 30 og 32-34 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – fremgangsmåderne for indgåelse af offentlige kontrakter inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation – direktiv 93/38 – tildeling af kontrakter – princippet om ligebehandling af tilbudsgiverne – rækkevidde (Rådets direktiv 93/38, art. 4, stk. 2) (jf. præmis 38-40)

2. Traktatbrudssøgsmål – bevis for traktatbruddet – Kommissionens bevisbyrde – fremlæggelse af forhold, der godtgør traktatbruddet – formodninger – ikke tilladt (art. 226 EF) (jf. præmis 46 og 47)

3. Tilnærmelse af lovgivningerne – klageprocedurer i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter – direktiv 89/665 og 92/13 – forpligtelse for medlemsstaterne til at sikre klageprocedurer (Rådets direktiv 89/665 og 92/13, art. 1, stk. 1) (jf. præmis 56-58)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – tilsidesættelse af artikel 4, stk. 2, og artikel 31, stk. 1, i Rådets direktiv 93/38/EØF af 14. juni 1993 om samordning af fremgangsmåderne ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation (EFT L 199, s. 84) – tilsidesættelse af artikel 1, stk. 1, i Rådets direktiv 92/13/EØF af 25. februar 1992 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelse af EF-reglerne for fremgangsmåden ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation (EFT L 76, s. 14) – pligt til at begrunde en beslutning om udelukkelse af en tilbudsgiver – pligt til at sikre, at udbudsorganernes beslutninger kan gøres til genstand for effektive og så hurtige klager som muligt – princippet om ligebehandling og gennemsigtighed.

Afgørelse

Konklusion

1) Republikken Cypern frifindes.

2) Europa-Kommissionen betaler sagens omkostninger.
Det følger af artikel 225 EF og artikel 58, stk. 1, i statutten for Domstolen, at Domstolen ikke har kompetence til at fastlægge de faktiske omstændigheder og i princippet heller ikke til at bedømme de beviser, Retten har lagt til grund ved fastlæggelsen af de faktiske omstændigheder. Når disse beviser er blevet forskriftsmæssigt tilvejebragt, og de almindelige retsgrundsætninger og de processuelle regler om bevisbyrde og bevisførelse er blevet overholdt, er det således alene Retten, der har kompetence til at vurdere, hvilken bevisværdi der skal tillægges de oplysninger, den har fået forelagt. Rettens vurdering heraf udgør derfor ikke et retsspørgsmål, der som sådant er undergivet Domstolens prøvelsesret, medmindre oplysningerne er gengivet urigtigt. En urigtig gengivelse skal desuden fremgå på åbenbar vis af sagsakterne, uden at det skal være fornødent at foretage en fornyet vurdering af de faktiske omstændigheder og beviserne.

Det krav til bevisstyrke, som kræves for at godtgøre, at der foreligger en konkurrencebegrænsende aftale inden for rammerne af et vertikalt forhold, er i princippet ikke større end det, som kræves inden for rammerne af et horisontalt forhold. Det er ganske vist korrekt, at forhold, som i givet fald er tilstrækkelige for inden for rammerne af et horisontalt forhold at konkludere, at der foreligger en konkurrencebegrænsende aftale mellem konkurrenter, kan vise sig at være utilstrækkelige for at fastslå, at der foreligger en sådan aftale inden for rammene af et vertikalt forhold mellem producent og distributør, henset til, at visse udvekslinger i et sådant forhold er berettigede. Ikke desto mindre skal spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger en ulovlig aftale, vurderes i lyset af samtlige relevante forhold og i lyset af den økonomiske og juridiske kontekst, som gør sig gældende i det enkelte tilfælde. Spørgsmålet om, hvorvidt et bevis gør det muligt at fastslå, at der er blevet indgået en aftale i strid med artikel 81, stk. 1, EF, kan således ikke afgøres abstrakt alt afhængig af, om der er tale om et vertikalt eller horisontalt forhold, ved at isolere dette forhold fra konteksten og fra andre faktorer, som karakteriserer det foreliggende tilfælde.

(jf. præmis 71 og 72)
Artikel 56 TEUF og 57 TEUF er ikke til hinder for, at en medlemsstat i den overgangsperiode, der er fastsat i kapitel 2, punkt 2, i bilag XII til akten vedrørende vilkårene for Den Tjekkiske Republiks, Republikken Estlands, Republikken Cyperns, Republikken Letlands, Republikken Litauens, Republikken Ungarns, Republikken Maltas, Republikken Polens, Republikken Sloveniens og Den Slovakiske Republiks tiltrædelse og tilpasningerne af de traktater, der danner grundlag for Den Europæiske Union, stiller indhentelse af en arbejdstilladelse som betingelse for udstationering som omhandlet i artikel 1, stk. 3, litra c), i direktiv 96/71 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser af arbejdssøgende polske statsborgere på denne stats område.

En sådan national foranstaltning skal anses for en foranstaltning, der regulerer polske statsborgeres adgang til den omhandlede medlemsstats arbejdsmarked som omhandlet i kapitel 2, punkt 2, i bilag XII til tiltrædelsesakten af 2003. Denne konklusion nås også, når henses til nævnte punkts formål, der er at undgå, at der efter de nye medlemsstaters tiltrædelse af Unionen opstår forstyrrelser på arbejdsmarkedet i de gamle medlemsstater som følge af en pludselig tilgang af et stort antal arbejdssøgende statsborgere fra de nævnte nye stater.

(jf. præmis 32, 34 og 41 samt domskonkl. 1)
Hverken Rådets direktiv 89/48 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed, som ændret ved direktiv 2001/19, eller direktiv 98/5 om lettelse af adgangen til varig udøvelse af advokaterhvervet i en anden medlemsstat end den, hvor beskikkelsen er opnået, er til hinder for en national lovgivning, der indfører et krav om medlemskab af en enhed såsom en advokatsammenslutning for at kunne udøve advokatvirksomhed under værtslandets advokattitel.

Rådets direktiv 89/48 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed, som ændret ved direktiv 2001/19, og direktiv 98/5 om lettelse af adgangen til varig udøvelse af advokaterhvervet i en anden medlemsstat end den, hvor beskikkelsen er opnået, supplerer hinanden ved at indføre to muligheder, hvorved advokater fra medlemsstaterne kan få adgang til at optage advokaterhvervet i et værtsland under dette lands advokattitel.

Selv om en advokat, der har opnået beskikkelse i en medlemsstat, inden for rammerne af reglerne om adgang til at udøve advokaterhvervet under værtslandets titel er fritaget for de i artikel 4, stk. 1, litra b), i direktiv 89/48 omhandlede betingelser, fratager direktiv 98/5 imidlertid ikke en sådan advokat, bl.a. når han endnu ikke kan godtgøre, at han i mindst tre år faktisk og regelmæssigt har udøvet virksomhed i værtslandet, muligheden for at forlange adgang til at optage advokaterhvervet under værtslandets titel ved at påberåbe sig direktiv 89/48.

(jf. præmis 32 og 35 samt domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fri udveksling af tjenesteydelser – restriktioner – national lovgivning om godtgørelse af udgifter til lægebehandling afholdt i en anden medlemsstat

(Art. 49 EF)

2. Traktatbrudssøgsmål – bevis for traktatbruddet – Kommissionens bevisbyrde – fremlæggelse af oplysninger, der godtgør traktatbruddet

(Art. 10 EF og 226 EF)

Sammendrag

1. En medlemsstat tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til artikel 49 EF ved ikke i sin sociale sikringslovgivning at fastsætte en mulighed for afholdelse af udgifter til laboratorieanalyser og -undersøgelser, der er udført i en anden medlemsstat, i form af en refusion af de udgifter, der forskudsvis er blevet afholdt til disse analyser og undersøgelser, men udelukkende har fastsat en ordning, hvorefter sygekasserne direkte afholder udgifterne.

For så vidt som anvendelsen af sådanne retsforskrifter er ensbetydende med i praksis at udelukke muligheden for afholdelse af udgifter til laboratorieanalyser og ‑undersøgelser, der er udført af næsten alle udbydere af lægelige tjenesteydelser, som er etableret i andre medlemsstater, virker de demotiverende for eller hindrer ligefrem personer, der er omfattet af den sociale sikringsordning i den pågældende medlemsstat, i at henvende sig til sådanne udbydere, og de udgør følgelig for både disse personers og tjenesteydernes vedkommende en hindring for den frie udveksling af tjenesteydelser.

(jf. præmis 41 og 48 samt domskonkl. 1)

2. Inden for rammerne af traktatbrudssøgsmål indledt i henhold til artikel 226 EF påhviler det Kommissionen at godtgøre, at det hævdede traktatbrud foreligger, ved fremlæggelse for Domstolen af de oplysninger, som er nødvendige for, at denne kan efterprøve, om der foreligger et traktatbrud.

Den ene omstændighed, at Kommissionen ikke råder over undersøgelsesbeføjelser med hensyn til traktatbrud, og at den ved sagernes oplysning er afhængig af medlemsstaternes besvarelser og samarbejde, kan ikke gøre det muligt for den at unddrage sig den ovennævnte forpligtelse, hvis den ikke har foreholdt denne medlemsstat, at den har tilsidesat sine forpligtelser efter artikel 10 EF.

(jf. præmis 49, 57, 58 og 60)