Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Særlige rettergangsformer - formalitetsbetingelser - hovedsagens antagelse til realitetsbehandling - ingen betydning - grænser

(Art. 242 EF og 243 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 1, første afsnit)

2. Annullationssøgsmål - retsakter, der kan gøres til genstand for søgsmål - retsakter, der har bindende retsvirkning - retsakt udstedt af Parlamentets formand på dettes vegne

(Art. 230 EF; akt om almindelige direkte valg af repræsentanterne i Europa-Parlamentet, art. 12, stk. 2)

3. Særlige rettergangsformer - udsættelse af gennemførelse - foreløbige forholdsregler - betingelser - »fumus boni juris« - alvorligt og uopretteligt tab - retsakt udstedt af Parlamentet, hvorved det erklæres, at et af dets medlemmers mandat er bortfaldet

(Art. 242 EF og 243 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

4. Særlige rettergangsformer - udsættelse af gennemførelsen - udsættelse af gennemførelsen af en retsakt udstedt af Parlamentet, hvorved det erklæres, at et af dets medlemmers mandat er bortfaldet - interesseafvejning

(Art. 242 EF; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

Sammendrag

1. Spørgsmålet vedrørende hovedsagens formalitet bør i princippet ikke behandles under en sag om foreløbige forholdsregler, da hovedsagens udfald herved kan foregribes. Når det gøres gældende, at det er åbenbart, at den sag, der ligger til grund for begæringen om foreløbige forholdsregler, må afvises, kan det dog vise sig nødvendigt at fastslå, om der foreligger omstændigheder, der gør det muligt umiddelbart at konkludere, at en sådan sag kan antages til realitetsbehandling.

( jf. præmis 58 )

2. Der foreligger retsakter eller beslutninger, der kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål som omhandlet i artikel 230 EF, når foranstaltningerne har retligt bindende virkning, som kan berøre sagsøgerens interesser gennem en væsentlig ændring af hans retsstilling. Derimod er akternes eller beslutningernes form principielt uden betydning for adgangen til at indbringe dem for Fællesskabets retsinstanser i form af et sådant søgsmål. Den omstændighed, at den anfægtede retsakt ikke er vedtaget af Parlamentet, men af dets formand på dettes vegne, berører ikke sagsøgerens mulighed for at anfægte dens gyldighed, da den har bindende retsvirkninger.

( jf. præmis 61 )

3. Argumentet om, at det er utænkeligt, at Parlamentets rolle i en procedure, der drejer sig om bortfald om et af dets medlemmers mandat, fortolkes som et tilfælde af en rent bundet kompetence, er væsentligt og kan ikke umiddelbart forkastes. Spørgsmålet, om en begæring om foreløbige forholdsregler er uopsættelig, skal vurderes på baggrund af nødvendigheden af, at der træffes en foreløbig afgørelse for at undgå, at der påføres den part, som begærer den foreløbige forholdsregel, et alvorligt og uopretteligt tab. Det er denne, som skal dokumentere ikke at kunne afvente afgørelsen i hovedsagen uden at blive påført en sådan skade. Da varigheden af mandatet for et medlem af Parlamentet er begrænset til fem år, og da mandatbortfaldet for sagsøgeren som følge af den anfægtede retsakt gør det umuligt at fortsætte udøvelsen af hans hverv som medlem af Europa-Parlamentet, fremgår det klart, at såfremt den anfægtede retsakt blev annulleret under behandlingen af hovedsagen, ville det af sagsøgeren lidte tab være uopretteligt, såfremt gennemførelsen af denne retsakt ikke udsættes.

( jf. præmis 63, 85, 95 og 96 )

4. Når Fællesskabets retsinstanser som led i behandlingen af en begæring af udsættelse af gennemførelsen af en retsakt foretager en interesseafvejning, skal de undersøge, om en eventuel annullation af den omtvistede retsakt under pådømmelsen af hovedsagen ville gøre det muligt at ændre den situation, som retsaktens umiddelbare gennemførelse ville medføre, og omvendt, om udsættelse af retsaktens gennemførelse kan hindre, at den senere får fuld virkning, såfremt sagsøgeren ikke får medhold i hovedsagen.

Skønt det ubestrideligt er af almen interesse, at Parlamentets sammensætning er i overensstemmelse med fællesskabsretten, er det også af almen interesse, at dets medlemmer kan udøve de hverv, som er overdraget dem af deres vælgere, i hele deres mandats varighed, medmindre dette bliver bragt til ophør under overholdelse af gældende retsregler. Parlamentets almene interesse i, at det mandatbortfald for et medlem af Parlamentet, der indtræder i henhold til national ret, opretholdes, kan i betragtning af alle de ugunstige virkninger, som følger heraf for den pågældende, ikke veje tungere end det pågældende medlems specifikke interesse i at kunne genindtage sin plads i Parlamentet og på ny udøve de offentlige hverv, som er knyttet hertil, indtil der træffes realitetsafgørelse i hovedsagen, medmindre Parlamentet tager det nævnte mandatbortfald til efterretning under overholdelse af fællesskabsrettens regler. Uanset hvor betydningsfuld en interesse Den Franske Republik har i at få sin valglovgivning overholdt af Parlamentet, står det dog fast, at en sådan interesse er af almen art og ikke kan veje tungere end det pågældende medlems specifikke og umiddelbare interesse.

( jf. præmis 100-104 )