Det er således ikke Rettens opgave at efterprøve nye anbringender, der fremsættes for Retten, eller at foretage en ny undersøgelse af de faktiske omstændigheder i lyset af beviser, der først fremlægges for Retten. Endvidere ville det være i strid med artikel 135, stk. 4, i Rettens procesreglement, hvorefter der ikke i parternes processkrifter må foretages nogen ændring af sagsgenstanden, som den har foreligget for appelkammeret, at efterprøve disse nye anbringender eller tillade disse beviser.

Sagen for Retten har til formål at efterprøve lovligheden af afgørelser fra appelkamrene ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) i henhold til artikel 63 i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker. Ifølge artikel 63, stk. 3, i forordning nr. 40/94 har Retten ganske vist »kompetence til at ophæve eller omgøre [appelkamrenes afgørelser]«, men denne bestemmelse skal læses i lyset af artikel 63, stk. 2, hvorefter »indbringelse af klager kan ske under påberåbelse af inkompetence, væsentlige formmangler eller overtrædelse af traktaten, af denne forordning eller af retsregler vedrørende deres gennemførelse eller under påberåbelse af magtfordrejning«, og på baggrund af artikel 229 EF og 230 EF. Rettens kontrol af lovligheden af appelkammerets afgørelse skal således foretages med hensyn til de retsspørgsmål, der er blevet fremført for appelkammeret.

Det kan ikke udledes alene af det forhold, at et varemærke og et efternavn er identiske, at den relevante kundekreds vil tænke, at den person, hvis navn varemærket udgøres af, har designet de varer, som bærer dette mærke, således at denne kundekreds vildledes som omhandlet i artikel 50, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker. Brugen af varemærker, der udgøres af et efternavn, er nemlig en udbredt praksis i alle erhvervsbrancher, og den relevante kundekreds ved nok, at der ikke nødvendigvis gemmer sig en designer af samme navn bag hvert varemærke bestående af et efternavn.

Domstolen har fastslået varemærkets afgørende funktion, som er at garantere den identiske oprindelse af den vare eller tjenesteydelse, der er omfattet af varemærket, over for forbrugeren eller den endelige bruger, som dermed sættes i stand til uden risiko for forveksling at adskille varen eller tjenesteydelsen fra varer eller tjenesteydelser med en anden oprindelse. For at varemærket kan udøve sin funktion som en væsentlig bestanddel af den ordning med loyal konkurrence, som skal gennemføres og opretholdes efter traktaten, skal det således udgøre en garanti for, at alle varer eller tjenesteydelser, der er forsynet med det, er blevet fremstillet under kontrol af én bestemt virksomhed, der er ansvarlig for deres kvalitet.

Hvad i øvrigt angår betingelserne for fortabelse som fastsat i artikel 12, stk. 2, litra b), i direktiv 89/104 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker, hvis retlige indhold i det væsentlige er identisk med indholdet af artikel 50, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94, har Domstolen fastslået, at indehaveren af et varemærke, der er identisk med navnet på designeren og den første producent af varerne, der er forsynet med dette mærke, ikke alene på grund af denne særlige omstændighed kan fortabe sine rettigheder med den begrundelse, at mærket er egnet til at vildlede offentligheden, bl.a. når den goodwill, der er knyttet til varemærket, er blevet overdraget sammen med den virksomhed, der fremstiller de varer, som er forsynet med varemærket. Denne konklusion er begrundet med, at der ikke er nogen risiko for en effektiv vildledning eller en tilstrækkeligt alvorlig risiko for vildledning af gennemsnitsforbrugeren. Selv om gennemsnitsforbrugeren kan påvirkes i sit køb af den omhandlede vare, da vedkommende forestiller sig, at den person, hvis navn svarer til mærket, har medvirket til fremstillingen af varen, er det den virksomhed, der er indehaver af varemærket, som garanterer varens egenskaber og kvalitet.

Tilsvarende skal det fastslås, at indehaveren af et varemærke, der er identisk med navnet på designeren og den første producent af varerne, der er forsynet med dette mærke, ikke alene på grund af denne særlige omstændighed kan fortabe sine rettigheder med den begrundelse, at mærket er egnet til at vildlede offentligheden, når denne indehaver lovligt i forbindelse med en overdragelse har erhvervet et varemærke, der alene består af designerens efternavn, samt alle kreative rettigheder fra den virksomhed, som fremstiller de varer, der bærer mærket.

(jf. præmis 30 og 32-34)