Forslag til afgørelse fra generaladvokat Gulmann fremsat den 24. marts 1994. - DEN BELGISKE STAT MOD BOTERLUX SPRL. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: COUR D'APPEL DE BRUXELLES - BELGIEN. - EKSPORTRESTITUTIONER - GENINDFOERSEL AF EN VARE TIL FAELLESSKABET - GOD TRO - FORCE MAJEURE. - SAG C-347/93.



Samling af Afgørelser 1994 side I-03933



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hr. afdelingsformand,

De herrer dommere,

1. Cour d' appel de Bruxelles har forelagt Domstolen praejudicielle spoergsmaal, der er opstaaet i en sag mellem et belgisk selskab og belgiske myndigheder, og som vedroerer selskabets ret til restitutioner ved eksport af smoer til Schweiz.

2. Det fremgaar af forelaeggelsesdommen,

- at selskabet SPRL Boterlux i 1968 fik udstedt otte licenser til eksport fra Faellesskabet til Schweiz;

- at eksporterne, som fandt sted i tiden 30. maj 1968 til 20. september 1968, vedroerte 396 tons smoer;

- at Boterlux i forbindelse med eksporterne afgav foelgende erklaering:

"Varen vil blive udfoert til det i eksporttilladelsen angivne bestemmelsesland eller til et land i samme zone. Selskabet, for hvis regning der handles, paatager sig derfor at tilbagebetale fejlagtigt udbetalte restitutioner, saafremt varen maatte blive sendt til et land i en anden zone end den, hvortil eksporttilladelsen er udstedt";

- at de belgiske myndigheder udbetalte ca. 7 mio. BFR i restitutioner i forbindelse med de tre foerste eksporter, som fandt sted mellem den 30. maj og den 18. juni 1968;

- at der for de sidste eksporter, der fandt sted mellem den 8. august og den 20. september 1968, ikke blev udbetalt restitutioner - opgjort til ca. 21 mio. BFR - selv om Boterlux i januar 1969 til de belgiske myndigheder havde fremsendt dokumenter med henblik paa udbetaling af restitution, bl.a. speditoerens eksportcertifikat og dokument 61B, som toldvaesenet havde paategnet;

- at Boterlux i en skrivelse af 4. marts 1969 til de belgiske myndigheder anfoerte, at selskabet foerst i oktober 1968 havde faaet oplyst, at der kraevedes udgangs- og indgangsattester for eksporten af smoer til Schweiz, som ikke ville have nogen vaerdi uden et omsaetningscertifikat, der ikke tidligere havde vaeret paa tale;

- at det til Schweiz eksporterede smoer ved hjaelp af falske dokumenter blev bragt tilbage til Belgien for endeligt at blive solgt i Italien;

- at de belgiske myndigheder ved skrivelse af 20. juli 1971 afslog at udbetale restitutionerne med den begrundelse, at det ikke var godtgjort, at de eksporterede varer var bragt i omsaetning i et land uden for Faellesskabet.

3. Boterlux anlagde i 1974 sag mod den belgiske stat med paastand om betaling af de ikke-udbetalte restitutioner. Den belgiske stat fremsatte modkrav om tilbagebetaling af de allerede udbetalte restitutioner. Ved dom afsagt i 1988 fandt Tribunal de première instance de Bruxelles, at den belgiske stat var pligtig at betale Boterlux eksportrestitutionerne. Retten fandt ganske vist, at det af faellesskabsretten fremgik, at de paagaeldende varer skulle have vaeret bragt i fri omsaetning i importlandet, hvilket ikke var tilfaeldet, men fastslog til gengaeld, at Boterlux ikke kunne goeres ansvarlig for den svigagtige reimport af varen til Italien via Belgien.

4. Den belgiske stat har anket denne dom til Cour d' appel de Bruxelles med paastand om, at dommen ophaeves, og at det paalaegges selskabet at tilbagebetale de udbetalte restitutionsbeloeb.

5. Det fremgaar af forelaeggelsesdommen, at den belgiske stat for den forelaeggende ret i foerste raekke har gjort gaeldende, at restitutioner ikke kan ydes, hvis det ligger fast, at varerne ikke er bragt i omsaetning i et tredjeland, og at det under sagen er ubestridt, at varerne ikke blev bragt i omsaetning i Schweiz. Boterlux goer grundlaeggende gaeldende, at det foelger af de relevante faellesskabsregler, at det for udbetaling af restitutioner i den foreliggende sag er tilstraekkeligt, at det er godtgjort, at varerne havde forladt Faellesskabet, og at der saaledes ikke kan stilles krav om, at varerne skulle vaere bragt i fri omsaetning i Schweiz.

6. Dette er baggrunden for den foerste del af Cour d' appel' s foerste spoergsmaal, der lyder saaledes: "Skal de relevante faellesskabsretlige bestemmelser, navnlig bestemmelserne i forordning nr. 1041/67/EOEF (1) og artikel 6 i forordning (EOEF) nr. 876/68 (2), fortolkes saaledes, at udbetaling af restitutioner er betinget af, at varerne er bragt i fri omsaetning i et tredjeland?"

7. Boterlux' retsopfattelse har sin baggrund i et anbringende om, at der i forbindelse med de paagaeldende eksporter var tale om restitutioner, der ikke var differentierede efter bestemmelsesland, og at der ikke paa grundlag af de gaeldende faellesskabsregler af eksportoeren kunne kraeves andet og mere end bevis for, at varerne havde forladt Faellesskabets geografiske omraade. Boterlux henviser til, at det fremgaar af artikel 6, stk. 1, i Raadets forordning nr. 876/68, at ikke-differentierede restitutioner "ydes, naar det godtgoeres, at produkterne er udfoert fra Faellesskabet ...", og at selskabet ved fremlaeggelse af de ovenfor anfoerte tolddokumenter mv. har godtgjort, at varerne er udfoert fra Faellesskabet.

8. Jeg er enig med den belgiske regering og Kommissionen i, at denne retsopfattelse er uholdbar.

9. Der kan indledningsvis vaere grund til at naevne, at tvisten i hovedsagen omfatter spoergsmaalet om udbetaling af restitutioner for saa vidt angaar alle de eksporter, som Boterlux gennemfoerte i perioden juni til september 1968. Dette indebaerer, at de relevante faellesskabsregler for saa vidt angaar de eksporter, der er foretaget foer den 29. juli 1968, findes i Raadets forordning nr. 13/64/EOEF om gradvis oprettelse af en faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter med supplerende faellesskabs- og nationale regler (3), og at de relevante faellesskabsregler for de eksporter, der er foretaget efter den 29. juli 1968, findes i Raadets forordning (EOEF) nr. 804/68 om den faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter (4) med supplerende regler, navnlig de i spoergsmaalet naevnte forordninger nr. 876/68 og nr. 1041/67. Det har isaer vaeret de efter den 29. juli 1968 gaeldende faellesskabsregler, der har vaeret genstand for droeftelse i de indlaeg, som Boterlux, den belgiske regering og Kommissionen har afgivet for Domstolen.

10. Der er uenighed mellem Boterlux paa den ene side og den belgiske regering og Kommissionen paa den anden side om, hvorvidt der i den foreliggende sag var tale om ikke-differentierede eller differentierede restitutioner, dvs. restitutioner, der er ensartede for alle tredjelande, eller restitutioner, hvis stoerrelse er forskellig alt efter, hvilke tredjelande der eksporteres til. Det er ikke paa grundlag af de i sagen foreliggende oplysninger muligt at tage stilling til dette spoergsmaal med tilstraekkelig sikkerhed.

11. Det er efter min mening uden betydning, om sagen afgoeres paa grundlag af de foer eller efter den 29. juli 1968 gaeldende regler, og det er ogsaa uden betydning, om der er tale om differentierede eller ikke-differentierede restitutioner.

12. Besvarelsen af det forelagte spoergsmaal maa navnlig tage sit udgangspunkt i den opfattelse, at ret til eksportrestitutioner kun kan opnaas, hvis varerne reelt er eksporteret til et tredjeland, og at der i hvert fald ikke foreligger eksport, hvis varen ikke er bragt i omsaetning i et tredjeland.

13. Domstolen fastslog allerede i sin dom af 27. oktober 1971 i sag 6/71, Rheinmuehlen Duesseldorf, at de i sagen omhandlede eksportrestitutioner var "bestemt til at udligne" forskelle i priserne i faellesmarkedet og i tredjelande, og at "begrebet eksport til tredjelande [foelgelig forudsatte], at varen blev handlet paa markedet i et tredjeland, altsaa i det mindste blev bragt i omsaetning dér" (5).

14. Reglerne om restitutioner paa maelkeomraadet havde baade foer og efter vedtagelsen af forordning nr. 804/68, ligesom andre eksportrestitutionsregler, til formaal at muliggoere eksport til tredjelande ved at udligne forskelle mellem priserne i faellesmarkedet og i tredjelande.

Formaalet med eksportrestitutioner vil ikke blive naaet, medmindre eksporterne reelt gennemfoeres, og eksporterne gennemfoeres ikke reelt, hvis varerne bliver bragt tilbage til Faellesskabet uden at have vaeret bragt i omsaetning i tredjelandet.

15. Det ligger fast, at der ikke i den foreliggende sag er gennemfoert en reel eksport. Eksportoeren har derfor ikke opfyldt den grundlaeggende materielle betingelse for at faa udbetalt restitutioner.

16. Da denne materielle betingelse var gaeldende baade foer og efter den 29. juli 1968, er det for spoergsmaalets besvarelse betydningsloest, om eksporterne blev gennemfoert paa grundlag af forordning nr. 13/64 eller paa grundlag af forordning nr. 804/68.

17. Det er af samme grund uden betydning, om der er tale om differentierede eller ikke-differentierede restitutioner. Det er ganske vist rigtigt, at de ovenfor omtalte regler som betingelse for udbetaling af ikke-differentierede restitutioner alene stiller krav om, at det godtgoeres, at varerne er udfoert af Faellesskabet (6). Det kan under normale omstaendigheder laegges til grund, at en vare, der bevisligt er udfoert af Faellesskabet, ogsaa bringes i omsaetning i et tredjeland og i hvert fald ikke uretmaessigt er blevet bragt tilbage til Faellesskabet. Men denne betingelse for udbetaling betyder ikke, at en erhvervsdrivende har en ubetinget ret til restitutioner, saa snart beviskravet er respekteret - uden hensyn til, om det paa anden maade er godtgjort, at varerne reelt ikke er eksporteret. Der er netop kun tale om en bevisregel, og det normalt kraevede bevis er ikke uigendriveligt (7).

18. Dette bekraeftes af bestemmelsen i artikel 4 i forordning nr. 1041/67 - den saakaldte anti-bedrageribestemmelse - hvorefter medlemsstaterne i visse tilfaelde (i praksis f.eks., hvor der er mistanke om uregelmaessigheder) "som betingelse for udbetaling af restitutionen, ud over beviset for, at produkterne har forladt Faellesskabets geografiske omraade, [kan] kraeve bevis for, at det paagaeldende produkt er blevet importeret til et tredjeland ...". Denne bestemmelse er generelt gaeldende og omfatter baade ikke-differentierede og differentierede restitutioner (8).

19. Da der i denne sag ikke er tale om bevisproblemer, idet det ligger fast, at varerne ikke er bragt i omsaetning i Schweiz, men derimod i et land i Faellesskabet, og at den grundlaeggende materielle betingelse for udbetaling af eksportrestitutioner derfor ikke er opfyldt, bliver det endelig unoedvendigt at tage stilling til Boterlux' anbringende om, at de belgiske myndigheder ikke hverken generelt eller konkret havde anmodet selskabet om at godtgoere, at varerne var bragt i omsaetning i Schweiz.

20. Det foelger heraf, at den foerste del af Cour d' appel' s foerste spoergsmaal skal besvares saaledes, at udbetaling af restitutioner ikke kan ske, naar det kan laegges til grund, at varerne ikke er bragt i omsaetning i et tredjeland (9).

21. Den anden halvdel af Cour d' appel' s foerste spoergsmaal og dens spoergsmaal 2 og spoergsmaal 3 har til formaal at faa oplyst, om der kan foreligge omstaendigheder, hvorunder en virksomhed som Boterlux har ret til restitutioner, selv om den grundlaeggende betingelse for disses udbetaling ikke er opfyldt.

22. Spoergsmaalene lyder saaledes:

"[Saafremt udbetaling af restitutioner er betinget af, at varerne er bragt i fri omsaetning i et tredjeland], skal da de principper, som Domstolen fastslog i sag 125/75 (10) og i dom af 27. oktober 1971 i sag 6/71 (11) samt i sine domme vedroerende udbetaling af monetaere udligningsbeloeb, som kan sidestilles med restitutioner (sag 250/80 og sag 254/85) (12), fortolkes saaledes, at de paalaegger eksportoeren et objektivt ansvar for opfyldelsen af forpligtelserne, hvilket udelukker, at han kan fritages som foelge af, at han ikke har medvirket ved svig, eller at han er i god tro, hvilket i generaladvokat Alain Dutheillet de Lamothe' s forslag til afgoerelse (til dom af 27.10.1971, sag 6/71) blev sidestillet med force majeure?

2) Kan det forhold, at en vare genindfoeres til Faellesskabet, dvs. at den ikke bringes i fri omsaetning i et tredjeland - hvad enten der foreligger svig eller ej - betegnes som en 'uforudseelig' begivenhed, selv om der ifoelge faellesskabsordningen er tale om en risiko, en mulighed som Faellesskabet har truffet foranstaltninger imod i faellesskabsforordningerne?

3) Kan eksportoerens gode tro sidestilles med force majeure, selv om han kunne undgaa foelgerne af, at varerne ikke bringes i omsaetning, ved kontraktmaessigt at sikre sig, at koeberne ikke ved svig aendrer det bestemmelsessted, som er fastsat for varen (dom af 11.7.1968, sag 1/68 (13) - definition af begrebet force majeure - dom af 11.11.1986, sag 254/85, praemis 12 og 13)?"

23. Eksportrestitutioner kan som udgangspunkt ikke udbetales, medmindre de efter faellesskabsretten gaeldende betingelser herfor er opfyldt. Eksportoerens gode tro er i denne forbindelse uden betydning (14).

Det er eksportoeren, der har ansvaret for, at betingelserne opfyldes, og det er dermed som udgangspunkt ham, der baerer risikoen for deres ikke-opfyldelse.

Noget andet kan dog gaelde, hvis ikke-opfyldelsen skyldes force majeure, og hvis dette forbehold udtrykkeligt fremgaar af de paagaeldende faellesskabsregler eller, hvis forbeholdet kan indfortolkes i det paagaeldende regelsaet (15).

24. Der er ikke grund til i den foreliggende sag at undersoege, om der foreligger et saadant udtrykkeligt eller forudsaetningsvis gaeldende force majeure-forbehold. Det kan nemlig efter min mening under alle omstaendigheder laegges til grund, at betingelserne for, at Boterlux kan paaberaabe sig force majeure, ikke er opfyldt.

25. Domstolen har fastslaaet, at "begrebet force majeure, selv om det ikke forudsaetter absolut umulighed, dog indebaerer et krav om, at den paagaeldende handling ikke er udfoert paa grund af helt usaedvanlige og uforudseelige omstaendigheder, som den, der paaberaaber sig dem, ikke har nogen indflydelse paa, og hvis virkninger ikke kunne vaere undgaaet trods al udvist agtpaagivenhed" (16).

26. Der er ikke mange oplysninger i den foreliggende sag om, under hvilke omstaendigheder de konstaterede uregelmaessigheder er foregaaet. Det ligger imidlertid som naevnt fast, at varerne ikke blev bragt i fri omsaetning i Schweiz, og at deres tilbagefoersel til Faellesskabet blev gennemfoert ved hjaelp af uretmaessigt udstedte dokumenter.

Der foreligger ikke sikre oplysninger om, hvem der var ansvarlig for uregelmaessighederne, idet det dog efter de forelagte spoergsmaal skal laegges til grund, at Boterlux ikke var medvirkende hertil. Det er dog vigtigt, at det ikke er gjort gaeldende, at de paagaeldende varer skulle vaere stjaalet, og at det heller ikke er gjort gaeldende, at tilbagefoerslen til Faellesskabet skulle vaere foretaget af nogen, der ikke retmaessigt kunne disponere over varerne, jf. herved, at der i tredje spoergsmaal tales om, at eksportoeren har mulighed for at sikre sig mod, at "koeberne ikke ved svig aendrer det bestemmelsessted, som er fastsat for varen".

27. Det maa efter min mening under saadanne omstaendigheder fastslaas, at den manglende import i Schweiz ikke er en uforudseelig omstaendighed, hvis virkninger ikke kunne have vaeret undgaaet trods al udvist agtpaagivenhed.

Der er tale om en handelsrisiko i forretningsforhold, som det er eksportoeren, der maa baere (17).

Forslag til afgoerelse

Jeg skal paa grundlag af det ovenstaaende foreslaa Domstolen at besvare de praejudicielle spoergsmaal saaledes:

"En virksomhed kan ikke goere krav paa restitutioner, naar det ligger fast, at den til grund for restitutionens udbetaling liggende eksport ikke er gennemfoert, idet de paagaeldende varer ikke blev bragt i omsaetning i et tredjeland, men blev bragt tilbage til Faellesskabet.

Eksportoeren er objektivt ansvarlig for opfyldelsen af betingelserne for udbetaling af restitutioner, hvilket indebaerer, at det principielt er uden betydning, at han ikke ved svig har medvirket til ikke-opfyldelsen eller i oevrigt er i god tro.

Force majeure kan ikke paaberaabes i en situation, hvor varerne ved uretmaessige dispositioner, foretaget af personer, der var berettiget til at disponere over varerne, er bragt tilbage til Faellesskabet uden at have vaeret bragt i omsaetning i importstaten."

(*) Originalsprog: dansk.

(1) - Kommissionens forordning nr. 1041/67/EOEF af 21.12.1967 om de naermere regler for anvendelse af eksportrestitutioner for de produkter, for hvilke der gaelder en ordning med faellespriser (EFT 1967, s. 298).

(2) - Raadets forordning (EOEF) nr. 876/68 af 28.6.1968 om fastsaettelse af de almindelige regler for ydelse af eksportrestitutioner for maelk og mejeriprodukter og om kriterierne for fastsaettelse af restitutionsbeloebet (EFT 1968 I, s. 226).

(3) - JO 34, s. 549, sammenholdt navnlig med forordning nr. 165/64 om restitutioner i forbindelse med eksport af visse maelkeprodukter til tredjelande (JO 173, s. 2744).

(4) - EFT 1968 I, s. 169.

(5) - Sml. 1971, s. 201 (praemis 7), org. ref.: Rec. s. 823. De i sagen relevante regler fandtes i forordning nr. 19 om den gradvise oprettelse af en faelles markedsordning for korn, JO 1962, s. 933.

Se ogsaa dom af 27.10.1981 (sag 250/80, Schumacher, Sml. s. 2465) vedroerende saakaldte tiltraedelsesudligningsbeloeb, hvor det fastslaas, at da formaalet med prisudligningen ikke tilgodeses i et saadant tilfaelde [dvs. i et tilfaelde, hvor varen havde befundet sig i importlandet alene med henblik paa opfyldelse af toldformaliteter], er en afgoerende betingelse for at anvende tiltraedelsesudligningsbeloeb ikke opfyldt (praemis 16). I Domstolens dom af 11.11.1986 (sag 254/85, Irish Grain Board, Sml. s. 3309), der drejede sig om monetaere udligningsbeloeb, blev det fastslaaet, at da formaalet med udligningbeloebene var at afhjaelpe den monetaere ustabilitet, fulgte det, at det monetaere udligningsbeloeb, der ydes ved indfoersel, kun kan virke efter hensigten, saafremt det indfoerte produkt faktisk bringes i omsaetning (praemis 11). Domstolens begrundelse i disse sager kan uden vanskeligheder overfoeres til eksportrestitutionsomraadet.

(6) - Beviskravet i forbindelse med differentierede restitutioner er efter artikel 6, stk. 2, i forordning nr. 876/68, at det godtgoeres, at produktet har naaet den destination, for hvilken restitutionen var fastsat .

(7) - Dette har Domstolen senest for saa vidt angaar differentierede restitutioner fastslaaet i dom af 31.3.1993 (sag C-27/92, Moellmann-Fleisch-GmbH, Sml. I, s. 1701), hvor det blev fastslaaet, at fortoldningsattesten ikke var tilstraekkeligt bevis for, at der forelaa import i tredjelandet, saafremt der kunne rejses tvivl om, hvorvidt varen havde opnaaet effektiv adgang til markedet.

(8) - Se dom af 2.6.1976 (sag 125/75, Milch-, Fett- und Eier-Kontor GmbH, Sml. s. 771).

(9) - Boterlux har oplyst, at de italienske myndigheder i forbindelse med importen til Italien opkraevede de for tredjelandsvarer gaeldende importafgifter. Dette forhold kan imidlertid ikke aendre den fortolkning af eksportrestitutionsreglerne, der ligger til grund for mit forslag til besvarelse af de forelagte spoergsmaal. De problemer, der maatte foreligge som foelge af opkraevningen af importafgifter, maa i givet fald loeses uafhaengigt af den foreliggende sag.

(10) - Dom af 2.6.1976 (Milch-, Fett- und Eier-Kontor GmbH, Sml. s. 771).

(11) - Rheinmuehlen Duesseldorf (Sml. 1971, s. 201, org. ref.: Rec. s. 823).

(12) - Dom af 27.10.1981 (Toepfer, Sml. s. 2465) og dom af 11.11.1986 (Irish Grain Board, Sml. s. 3309).

(13) - Som anfoert i Boterlux' indlaeg er der formentlig tale om sag 4/68, dom af 11.07.1968 (Firma Schwarzwaldmilch, Sml. 1965-1968, s. 527, org. ref.: Rec. s. 549).

(14) - Domstolen fastslog saaledes i dom af 11.11.1986 (sag 254/85, Irish Grain Board, Sml. s. 3309), at: De faellesskabsretlige bestemmelser om udbetaling af monetaere udligningsbeloeb ... skal fortolkes saaledes, at en eksportmedlemsstat, der skal udbetale de monetaere udligningsbeloeb, der skal ydes af importmedlemsstaten, retmaessigt kan afslaa at udbetale beloebene, naar den vare, for hvilken de ydes, ikke er bragt i omsaetning i importmedlemsstaten som foelge af svig eller andre uregelmaessigheder fra koebernes side, ogsaa selv om toldbehandlingen er afsluttet, de foreskrevne T5-blanketter er udstedt og eksportoeren eller den interesserede i den i de naevnte forordninger forudsatte betydning stedse har vaeret i god tro med hensyn til de paagaeldende handler. Som ovenfor naevnt kan denne praksis efter min mening overfoeres til restitutionsomraadet.

(15) - Se herom mit forslag til afgoerelse i sag C-12/92, Huygen, pkt. 26 (dom af 7.12.1993, endnu ikke trykt i Samling af Afgoerelser).

(16) - Dom af 27.10.1987 (sag 109/86, Theodorakis, Sml. s. 4319).

(17) - Jf. herved Domstolens dom af 27.10.1987 (sag 109/86, Theodorakis, Sml. s. 4319), hvor Domstolen fastlog: Med hensyn til den situation, at det ikke kan laegges eksportlicensindehaveren til last, at den paataenkte udfoersel ikke har fundet sted, men at dette alene skyldes, at medkontrahenten ikke har opfyldt den koebekontrakt, i henhold til hvilken udfoerslen skulle finde sted, maa det fastslaas, at selv om en saadan forstyrrelse i opfyldelsen af en kontrakt kan betegnes som en omstaendighed, som licensindehaveren ikke har nogen indflydelse paa, er den dog hverken helt usaedvanlig eller uforudseelig. En saadan begivenhed udgoer en saedvanlig handelsrisiko i forretningsforhold, og licensindehaveren, som i oevrigt fuldstaendig frit kan vaelge sine handelspartnere under hensyn til, hvilken fordel han kan have heraf, maa selv traekke sine modforholdsregler enten ved at indfoeje bestemmelser herom i kontrakten eller ved at tegne en saerlig forsikring. (Praemis 8).