ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Den omstændighed, at modtageren af en støtte, der som den i hovedsagen omhandlede er blevet udbetalt i forbindelse med en investeringsoperation medfinansieret af Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) i henhold til Leader-aksen som omhandlet i forordning nr. 1698/2005, udlejer det objekt, der er erhvervet ved hjælp af denne støtte, til en tredjemand, som anvender det til den samme aktivitet som den, som modtageren af den nævnte støtte skulle udøve, kan udgøre en væsentlig ændring af den medfinansierede investeringsoperation som omhandlet i denne forordnings artikel 72, stk. 1, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve, henset til alle de omhandlede faktiske og retlige oplysninger og til de alternative betingelser, der er fastsat i denne bestemmelses litra a) og b). Med henblik på at konkludere, at der foreligger en uberettiget fordel for en virksomhed eller et offentligt organ som omhandlet i denne forordnings artikel 72, stk. 1, litra a), påhviler det den kompetente nationale myndighed, undergivet de nationale retters domstolskontrol, at afgøre, hvori denne uberettigede fordel konkret består. Spørgsmålet om, hvorvidt den faktiske bruger af støtten, henset til de faktiske og retlige omstændigheder, ville have fået tildelt støtten, hvis han selv havde indgivet en ansøgning om støtte, er, selv om det er relevant, ikke afgørende med henblik på anvendelsen af nævnte artikel 72, stk. 1, litra a).
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 8. maj 2019 — Związek Gmin Zagłębia Miedziowego w Polkowicach mod Szef Krajowej Administracji Skarbowej (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu — Polen)

(Sag C-566/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - det fælles system for merværdiafgift (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 168, litra a) - fradrag for indgående afgift - princippet om momsens neutralitet - afgiftspligtig person, som samtidig udøver økonomisk virksomhed og ikke-økonomisk virksomhed - varer og tjenesteydelser, der erhverves til både momspligtige transaktioner og ikke-momspligtige transaktioner - manglende kriterier for opdeling i den nationale lovgivning - det fiskale legalitetsprincip)

(2019/C 230/07)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Wojewódzki Sąd Administracyjny we Wrocławiu

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Związek Gmin Zagłębia Miedziowego w Polkowicach

Sagsøgt: Szef Krajowej Administracji Skarbowej

Konklusion

Artikel 168, litra a), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at den er til hinder for en national praksis, som giver den afgiftspligtige person ret til at fradrage hele den indgående merværdiafgift (moms) for erhvervelse af goder og tjenesteydelser til både momspligtig økonomisk virksomhed og ikke-økonomisk virksomhed, som ikke er omfattet af momsens anvendelsesområde, i betragtning af, at der i den gældende afgiftslovgivning ikke er fastsat specifikke regler vedrørende kriterierne og metoderne til opdeling, som giver den afgiftspligtige person mulighed for at fastsætte den del af denne indgående moms, der skal betragtes som forbundet med henholdsvis dens økonomiske virksomhed og dens ikke-økonomiske virksomhed.

(1) EUT C 13 af 15.1.2018.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 8. maj 2019 — Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca — MIUR mod Fabio Rossato og Conservatorio di Musica F.A. Bonporti (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Corte d’appello di Trento — Italien)

(Sag C-494/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - tidsbegrænset ansættelse - kontrakter indgået med en arbejdsgiver i den offentlige sektor - foranstaltninger med henblik på at sanktionere misbrug af tidsbegrænsede ansættelseskontrakter - ændring af ansættelsesforholdet til et tidsubegrænset ansættelsesforhold - begrænsning af ændringens tilbagevirkende kraft - ingen økonomisk erstatning)

(2019/C 230/06)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Corte d’appello di Trento

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca — MIUR

Sagsøgt: Fabio Rossato og Conservatorio di Musica F.A. Bonporti

Konklusion

§ 5, stk. 1, i rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse, der blev indgået den 18. marts 1999, som er opført som bilag til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke er til hinder for en national lovgivning, som, således som den anvendes af de øverste nationale domstole, udelukker, at undervisere fra den offentlige sektor, der har fået ændret deres ansættelsesforhold fra tidsbegrænset til tidsubegrænset med en begrænset tilbagevirkende kraft, har ret til økonomisk kompensation som følge af misbrug af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter, når en sådan ændring hverken er usikker, uforudsigelig eller tilfældig, og at en begrænset hensyntagen til den optjente anciennitet i medfør af nævnte flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter udgør en forholdsmæssig foranstaltning med henblik på at sanktionere dette misbrug, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 374 af 6.11.2017.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 7. maj 2019 — Monachos Eirinaios, kata kosmon Antonios Giakoumakis tou Emmanouil mod Dikigorikos Syllogos Athinon (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Symvoulio tis Epikrateias — Grækenland)

(Sag C-431/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 98/5/EF - adgang til advokaterhvervet - munk, der har opnået sin advokatbeskikkelse i en anden medlemsstat end værtslandet - artikel 3, stk. 2 - betingelse om registrering hos værtslandets kompetente myndighed - bevis for registrering hos hjemlandets kompetente myndighed - afslag på registrering - faglige og etiske regler - status af munk uforenelig med udøvelse af advokaterhvervet)

(2019/C 230/04)

Processprog: græsk

Den forelæggende ret

Symvoulio tis Epikrateias

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Monachos Eirinaios, kata kosmon Antonios Giakoumakis tou Emmanouil

Sagsøgt: Dikigorikos Syllogos Athinon

Konklusion

Artikel 3, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/5/EF af 16. februar 1998 om lettelse af adgangen til varig udøvelse af advokaterhvervet i en anden medlemsstat end den, hvor beskikkelsen er opnået, skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, der forbyder en advokat, der har status af munk, og som er registreret hos hjemlandets kompetente myndighed, at lade sig registrere hos værtslandets kompetente myndighed med henblik på at udøve sit erhverv i værtslandet under hjemlandets advokattitel, fordi munkestatus ifølge denne lovgivning er uforenelig med udøvelse af advokaterhvervet.

(1) EUT C 309 af 18.9.2017.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 8. maj 2019 — SF mod Inspecteur van de Belastingdienst (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden — Nederlandene)

(Sag C-631/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - social sikring af vandrende arbejdstagere - forordning (EF) nr. 883/2004 - artikel 11, stk. 3, litra e) - statsborger i en medlemsstat, der er ansat som sømand på et skib, som fører et tredjelands flag - arbejdsgiver med hjemsted i en anden medlemsstat end arbejdstagerens bopælsmedlemsstat - fastsættelse af den lovgivning, der finder anvendelse)

(2019/C 230/10)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: SF

Sagsøgt: Inspecteur van de Belastingdienst

Konklusion

Artikel 11, stk. 3, litra e), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 465/2012 af 22. maj 2012, skal fortolkes således, at en situation som den i hovedsagen omhandlede, hvor en person, idet den pågældende arbejder som sømand for en arbejdsgiver, der har hjemsted i en medlemsstat, på et skib, som fører et tredjelands flag, og som sejler uden for Den Europæiske Unions område, har bevaret sin bopæl i sin oprindelsesmedlemsstat, henhører under den nævnte bestemmelses anvendelsesområde, således at den nationale lovgivning, der finder anvendelse, er lovgivningen i denne persons bopælsmedlemsstat.

(1) EUT C 63 af 19.2.2018.
1)

Artikel 9, stk. 2, litra c), første led, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, som ændret ved Rådets direktiv 2002/38/EF af 7. maj 2002, og artikel 52, litra a), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at en sammensat ydelse som den i hovedsagen omhandlede, der består i at tilbyde interaktive sessioner af erotisk karakter, der filmes og sendes live via internettet, udgør »virksomhed inden for underholdning« som omhandlet i disse bestemmelser, der skal anses for »faktisk« at »udføres« eller »præsteres« i disse bestemmelsers forstand på det sted, hvor den, der leverer ydelsen, har etableret hjemstedet for sin økonomiske virksomhed eller et fast forretningssted, hvorfra denne ydelse leveres, eller i mangel heraf det sted, hvor han har sin bopæl eller sit sædvanlige opholdssted.
C 220/3

Domstolens dom (Store Afdeling) af 30. april 2019 — Den Italienske Republik mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-611/17) (1)

(Annullationssøgsmål - den fælles fiskeripolitik - bevarelse af ressourcer - den internationale konvention om bevarelse af tunfiskebestanden i Atlanterhavet - den samlede tilladte fangstmængde (TAC) for sværdfisk i Middelhavet - forordning (EU) 2017/1398 - fastsættelse af fiskerimulighederne for 2017 - Unionens enekompetence - fastlæggelse af referenceperioden - pålideligheden af de tilgrundliggende faktiske forhold - omfanget af domstolsprøvelsen - artikel 17 TEU - forvaltning af Unionens interesser ved internationale organer - princippet om relativ stabilitet - betingelser for anvendelse - princippet om forbud mod tilbagevirkende kraft, retssikkerhedsprincippet, princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og princippet om forbud mod forskelsbehandling)

(2019/C 220/04)

Processprog: italiensk

Parter

Sagsøger: Den Italienske Republik (ved G. Palmieri, som befuldmægtiget, bistået af avvocato dello Stato P. Gentili)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (ved F. Naert og E. Moro, som befuldmægtigede)

Intervenienter til støtte for sagsøgte: Kongeriget Spanien (først ved V. Ester Casas, derefter ved M.J. García-Valdecasas Dorrego, som befuldmægtigede) og Europa-Kommissionen (ved F. Moro og A. Stobiecka-Kuik, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Rådet for Den Europæiske Union frifindes.

2) Den Italienske Republik bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af Rådet.

3) Kongeriget Spanien og Europa-Kommissionen bærer hver deres egne omkostninger.

(1) EUT C 424 af 11.12.2017.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 2. maj 2019 — Pillar Securitisation Sàrl mod Hildur Arnadottir (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg — Luxembourg)

(Sag C-694/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - retternes kompetence og anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område - Lugano II-konventionen - artikel 15 - forbrugeraftale - forbindelse til direktiv 2008/48/EF - forbrugerkreditaftale - artikel 2 og 3 - begreberne »forbruger« og »transaktioner, som er omfattet af direktivet« - maksimalt kreditbeløb - ingen relevans i forhold til Lugano II-konventionens artikel 15)

(2019/C 220/06)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Pillar Securitisation Sàrl

Sagsøgt: Hildur Arnadottir

Konklusion

Artikel 15 i konventionen om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område, undertegnet den 30. oktober 2007, hvis indgåelse blev godkendt på Fællesskabets vegne ved Rådets afgørelse 2009/430/EF af 27. november 2008, skal fortolkes således, at det ved afgørelsen af, om en låneaftale er en låneaftale indgået af en »forbruger« som omhandlet i denne artikel 15, ikke skal undersøges, om aftalen er omfattet af anvendelsesområdet for Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/48/EF af 23. april 2008 om forbrugerkreditaftaler og om ophævelse af Rådets direktiv 87/102/EØF i den forstand, at det pågældende samlede kreditbeløb ikke overstiger det i dette direktivs artikel 2, stk. 2, litra c), fastsatte loft, og at det i denne henseende ikke har betydning, at den nationale lovgivning til gennemførelse af det pågældende direktiv ikke fastsætter et højere loft.

(1) EUT C 63 af 19.2.2018.
C 220/2

Domstolens dom (Første Afdeling) af 2. maj 2019 — A-Fonds mod Inspecteur van de Belastingdienst (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Gerechtshof’s-Hertogenbosch — Nederlandene)

(Sag C-598/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - eksisterende støtte og ny støtte - begrebet ny støtte - tilbagebetaling af udbytteskat - ordning udvidet til også at omfatte selskaber hjemmehørende uden for den berørte medlemsstats område - frie kapitalbevægelser - de nationale domstoles rolle)

(2019/C 220/03)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Gerechtshof’s-Hertogenbosch

Parter i hovedsagen

Sagsøger: A-Fonds

Sagsøgt: Inspecteur van de Belastingdienst

Konklusion

Artikel 107 TEUF og 108 TEUF skal fortolkes således, at en national ret ikke kan vurdere foreneligheden af et bopælskrav som det i hovedsagen omhandlede med artikel 56, stk. 1, EF, nu artikel 63, stk. 1, TEUF, i det tilfælde, hvor den omhandlede ordning for tilbagebetaling af udbytteskat udgør en støtteordning.

(1) EUT C 22 af 22.1.2018.
1)

Kongeriget Belgien har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler det i henhold til artikel 13 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/61/EU af 15. maj 2014 om foranstaltninger for at reducere omkostningerne ved etablering af højhastighedsnet til elektronisk kommunikation, idet det ved udløbet af den frist, der var fastsat i den begrundede udtalelse af 30. september 2016, som forlænget af Europa-Kommissionen, ikke havde vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv, og a fortiori ikke havde givet Kommissionen meddelelse om sådanne gennemførelsesforanstaltninger.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 4. juli 2019 — Baltic Media Alliance Ltd. mod Lietuvos radijo ir televizijos komisija (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Vilniaus apygardos administracinis teismas — Litauen)

(Sag C-622/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - fri udveksling af tjenesteydelser - direktiv 2010/13/EU - audiovisuelle medietjenester - TV-spredning - artikel 3, stk. 1 og 2 - modtage- og retransmissionsfrihed - tilskyndelse til had på grundlag af nationalitet - foranstaltninger truffet af modtagermedlemsstaten - midlertidig forpligtelse for medietjenesteudbydere samt andre personer, der udbyder en formidlingstjeneste over internettet af kanaler eller fjernsynsudsendelser, til kun at distribuere eller retransmittere en fjernsynskanal på denne medlemsstats område, som indgår i betalings-TV-pakker)

(2019/C 305/05)

Processprog: litauisk

Den forelæggende ret

Vilniaus apygardos administracinis teismas

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Baltic Media Alliance Ltd.

Sagsøgt: Lietuvos radijo ir televizijos komisija

Konklusion

Artikel 3, stk. 1 og 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/13/EU af 10. marts 2010 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne om udbud af audiovisuelle medietjenester (direktiv om audiovisuelle medietjenester) skal fortolkes således, at en af en medlemsstat vedtaget foranstaltning af hensyn til den offentlige orden, der består i en forpligtelse for medietjenesteudbydere, hvis udsendelser er rettet mod denne medlemsstats område, og for andre personer, der udbyder en formidlingstjeneste over internettet af kanaler eller fjernsynsudsendelser til forbrugerne i nævnte medlemsstat, til i en periode på 12 måneder kun at distribuere eller retransmittere en fjernsynskanal, der hidrører fra en anden medlemsstat, på den førstnævnte medlemsstats område, som indgår i betalings-TV-pakker, uden dog at forhindre selve retransmissionen på den førstnævnte medlemsstats område af fjernsynsudsendelser fra denne kanal, ikke er omfattet af denne bestemmelse.

(1) EUT C 52 af 12.2.2018.
3)

Under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede kan en national ret ikke gøre brug af den nationale bestemmelse, der giver den mulighed for at opretholde virkningerne af en annulleret retsakt, for midlertidigt at opretholde virkningerne af de nationale bestemmelser, som den har fundet uforenelige med direktiv 2006/112, indtil de er bragt i overensstemmelse med dette direktiv med henblik på dels at begrænse risikoen for retlig usikkerhed som følge af, at denne annullation har virkning ex tunc, dels at undgå at anvende en national ordning, der var gældende forud for disse bestemmelser, og som er uforenelig med nævnte direktiv.
2)

Princippet om EU-rettens forrang skal fortolkes således, at det ikke pålægger en national ret at undlade at anvende en national bestemmelse, der er uforenelig med bestemmelserne i en rammeafgørelse, såsom de i hovedsagen omhandlede rammeafgørelser, hvis retsvirkninger bevares i overensstemmelse med artikel 9 i protokol (nr. 36) om overgangsbestemmelser, der er knyttet som bilag til traktaterne, idet disse bestemmelser ikke har direkte virkning. Medlemsstaternes myndigheder, herunder retterne, har ikke desto mindre pligt til i videst muligt omfang at anlægge en overensstemmende fortolkning af national ret, således at de kan sikre et resultat, som er foreneligt med det formål, der tilstræbes med den pågældende rammeafgørelse.
2)

Artikel 13, stk. 1, og artikel 23, stk. 1, i direktiv 2008/50 skal fortolkes således, at det for at fastslå, at der sket en overskridelse af en grænseværdi, som er fastsat i bilag XI til dette direktiv, for en midlingstid på et kalenderår, er tilstrækkeligt, at der på et isoleret prøvetagningssted er målt et forureningsniveau, som er højere end denne værdi.
1)

— Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 15, stk. 2, litra b) og c), og artikel 15, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12. december 2006 om tjenesteydelser i det indre marked, idet den har begrænset den retlige form af organer, der udbyder mægleruddannelser, til selskaber, hvis virksomhed drives uden vinding for øje, som skal være dannet i fællesskab af mindst en advokatsammenslutning og mindst et erhvervskammer i Grækenland. — Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 13 og 14 og artikel 50, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/55/EU af 20. november 2013, samt bilag VII hertil, idet den har undergivet proceduren for anerkendelse af akademiske kvalifikationer betingelser i form af yderligere krav vedrørende de krævede certifikaters indhold og udligningsforanstaltninger uden en forudgående vurdering af, om der foreligger væsentlige forskelle i forholed til den nationale uddannelse, og har opretholdt bestemmelser, som fører til forskelsbehandling, der forpligter ansøgere om en godkendelse som mægler, der er i besiddelse af godkendelsesbeviser opnået i udlandet eller udstedt af et anerkendt udenlandsk uddannelsesorgan efter gennemførelsen af en uddannelse, der er udbudt i Grækenland, til at godtgøre en erfaring fra deltagelse i mindst tre mæglingsprocedurer.
2)

Artikel 3, litra c), i Kommissionens afgørelse 2011/278/EU af 27. april 2011 om fastlæggelse af midlertidige EU-regler for harmoniseret gratistildeling af emissionskvoter i henhold til artikel 10a i direktiv 2003/87 skal fortolkes således, at et anlæg som det i hovedsagen omhandlede, for så vidt som det skal anses for en »elektricitetsgenerator« som omhandlet i artikel 3, litra u), i direktiv 2003/87, ikke er berettiget til gratistildeling af emissionskvoter for den varme, der produceres i forbindelse med dets aktivitet i form af »forbrænding af brændsel i anlæg med en samlet nominel indfyret termisk effekt på mere end 20 MW« som omhandlet i bilag I til dette direktiv, når denne varme anvendes til andre formål end produktion af elektricitet, idet et sådant anlæg ikke opfylder de betingelser, der er fastsat i dette direktivs artikel 10a, stk. 4 og 8.
1)

Med henblik på bedømmelsen af, om et ikke-hjemmehørende datterselskabs underskud er endelige som omhandlet i præmis 55 i dom af 13. december 2005, Marks & Spencer (C-446/03, EU:C:2005:763), er den omstændighed, at den medlemsstat, hvor datterselskabet er hjemmehørende, ikke giver mulighed for at overføre et selskabs underskud til en anden skattepligtig person i tilfælde af fusion, når en sådan overførsel er mulig i tilfælde af fusion mellem hjemmehørende selskaber i den medlemsstat, hvor moderselskabet er hjemmehørende, ikke afgørende, medmindre moderselskabet godtgør, at det er umuligt for det at udnytte disse underskud ved — bl.a. som følge af en overdragelse — at gøre det muligt for en tredjepart at tage hensyn til dem i forbindelse med senere skatteår.
1)

Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i medfør af artikel 18 TEUF, 34 TEUF, 56 TEUF og 92 TEUF, idet den ved indførelsen af infrastrukturafgiften for personbiler samtidig har fastsat en fritagelse for motorkøretøjsafgift, der mindst svarer til størrelsen af den betalte infrastrukturafgift, til fordel for ejere af køretøjer, der er indregistreret i Tyskland.
2)

Med henblik på bedømmelsen af, om et ikke-hjemmehørende datterselskabs underskud er endelige som omhandlet i præmis 55 i dom af 13. december 2005, Marks & Spencer (C-446/03, EU:C:2005:763), er den omstændighed, at den medlemsstat, hvor datterselskabet er hjemmehørende, ikke giver mulighed for at overføre et selskabs underskud til en anden skattepligtig person i likvidationsåret, men ikke desto mindre tillader overførslen af sådanne underskud til andre skatteår i samme selskab, ikke afgørende, medmindre moderselskabet godtgør, at det er umuligt for det at udnytte disse underskud ved, bl.a. gennem en overdragelse, at sørge for, at en tredjepart kan tage hensyn til dem i forbindelse med senere skatteår.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 23. maj 2019 — Mohammed Bilali mod Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgerichtshof — Østrig)

(Sag C-720/17) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - asylpolitik - subsidiær beskyttelse - direktiv 2011/95/EU - artikel 19 - tilbagekaldelse af subsidiær beskyttelsesstatus - fejl fra administrationens side vedrørende de faktiske omstændigheder)

(2019/C 263/10)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Mohammed Bilali

Sagsøgt: Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl

Konklusion

Artikel 19, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/95/EU af 13. december 2011 om fastsættelse af standarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som personer med international beskyttelse, for en ensartet status for flygtninge eller for personer, der er berettiget til subsidiær beskyttelse, og for indholdet af en sådan beskyttelse, sammenholdt med direktivets artikel 16, skal fortolkes således, at en medlemsstat skal tilbagekalde den subsidiære beskyttelsesstatus, når denne status, uden at betingelserne for tildeling heraf var opfyldt, er blevet tildelt af medlemsstaten på grundlag af faktiske omstændigheder, der efterfølgende har vist sig at være urigtige, også selv om den pågældende person ikke kan foreholdes at have vildledt den nævnte medlemsstat i forbindelse hermed.

(1) EUT C 104 af 19.3.2018.