ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sag C-534/06

Industria Lavorazione Carni Ovine Srl

mod

Regione Lazio

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Corte suprema di cassazione)

»Fælles landbrugspolitik — EUGFL — artikel 13 i forordning (EØF) nr. 866/90 — udelukkelse af investeringer med henblik på forarbejdning af produkter fra tredjelande — proportionalitetsprincippet«

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 5. juni 2008 I - 4131

Sammendrag af dom

Økonomisk og social samhørighed – strukturinterventioner – forbedring af vilkårene for forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter

(Rådets forordning nr. 866/90, art. 13)

Artikel 13 i forordning nr. 866/90 om forbedring af vilkårene for forarbejdning og afsætning af landbrugsprodukter skal fortolkes således, at den ikke udelukker, at der udbetales et finansielt tilskud i tilfælde, hvor også produkter med oprindelse i lande uden for Fællesskabet afsættes eller forarbejdes, uanset at det særlige program, hvortil der er opnået et finansielt tilskud, er blevet overholdt, for så vidt som de produkter, som har oprindelse i Fællesskabet, er blevet afsat og/eller forarbejdet i de fastsatte mængder.

(jf. præmis 31 og domskonkl.)
Sag C-499/06

Halina Nerkowska

mod

Zakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Koszalinie

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Okręgowy w Koszalinie)

»Invalidepension, som tildeles civile ofre for krig eller undertrykkelse — betingelse om bopæl på det nationale område — artikel 18, stk. 1, EF«

Forslag til afgørelse fra generaladvokat M. Poiares Maduro fremsat den 28. februar 2008 I - 3995

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 22. maj 2008 I - 4004

Sammendrag af dom

Unionsborgerskab – retten til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område – sociale fordele

(Art. 18 EF)

Artikel 18, stk. 1, EF skal fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats lovgivning, i henhold til hvilken sidstnævnte i almindelighed og under alle omstændigheder nægter at udbetale en ydelse, som tilkendes civile ofre for krig eller undertrykkelse, til dens statsborgere alene med den begrundelse, at disse ikke i hele den periode, hvor denne ydelse udbetales, har bopæl på denne stats område, men derimod på en anden medlemsstats område.

Såvel ønsket om at begrænse solidaritetsforpligtelsen over for civile ofre for krig eller undertrykkelse til de personer, som har et tilknytningsforhold til den pågældende medlemsstats folk, ved hjælp af en bopælsbetingelse, som anses for at afspejle graden af de pågældendes integration i dette samfund, som nødvendigheden af at kunne kontrollere, at sidstnævnte fortsat opfylder betingelserne for tildeling af denne ydelse, udgør givetvis objektive almene hensyn, som kan begrunde, at betingelserne for tildeling og betaling af en sådan ydelse kan påvirke borgernes frie bevægelighed i denne medlemsstat.

Selv om det er korrekt, at bopælsbetingelsen udgør et kriterium, som kan tages til udtryk for en sådan tilknytning, forholder det sig ikke desto mindre således, at det forhold, at modtageren af ydelsen er statsborger i den medlemsstat, som tildeler den omhandlede ydelse, og har boet i denne stat i mere end 20 år, er tilstrækkeligt til at fastslå, at der foreligger et tilknytningsforhold mellem sidstnævnte og modtageren af ydelsen. Under disse omstændigheder må betingelsen om en bopæl i løbet af hele den periode, hvori den nævnte ydelse udbetales, anses for uforholdsmæssig, for så vidt som den går videre end nødvendigt for at sikre en sådan tilknytning. Hvad angår nødvendigheden af at kunne kontrollere, at modtageren af en ydelse fortsat opfylder betingelserne for tildeling af ydelsen, går en bopælsbetingelse ligeledes videre, end hvad der er nødvendigt for at opnå dette mål, og overholder derfor ikke proportionalitetsprincippet.

(jf. præmis 35, 37 og 39-47 samt domskonkl.)
Sag C-352/06

Brigitte Bosmann

mod

Bundesagentur für Arbeit — Familienkasse Aachen

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Köln)

»Social sikring — familieydelser — suspension af retten til ydelser — artikel 13, stk. 2, litra a), i forordning (EØF) nr. 1408/71 — artikel 10 i forordning (EØF) nr. 574/72 — gældende lovgivning — tildeling af ydelser i bopælsmedlemsstaten, som ikke er den kompetente stat«

Forslag til afgørelse fra generaladvokat J. Mazák fremsat den 29. november 2007 I - 3829

Domstolens dom (Store Afdeling) af 20. maj 2008 I - 3848

Sammendrag af dom

Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende – gældende lovgivning – lovgivningen i beskæftigelsesmedlemsstaten

[Art. 42 EF; Rådets forordning nr. 1408/71, som ændret ved forordning nr. 647/2005, art. 13, stk. 2, litra a)]

Artikel 13, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1408/71, som ændret ved forordning nr. 647/2005, hvorefter en person, der har lønnet beskæftigelse på en medlemsstats område, er omfattet af denne stats lovgivning, selv om han er bosat på en anden medlemsstats område, skal fortolkes i lyset af artikel 42 EF, som har til formål at lette arbejdstagernes frie bevægelighed og bl.a. indebærer, at de vandrende arbejdstagere hverken må miste retten til sociale ydelser eller tåle en nedsættelse af størrelsen af disse, fordi de har udnyttet den ret til fri bevægelighed, som tilkommer dem i henhold til EF-traktaten.

Det følger heraf, at nævnte artikel ikke er til hinder for, at en vandrende arbejdstager, som er omfattet af den sociale sikringsordning i beskæftigelsesmedlemsstaten, modtager børnefamilieydelse i bopælsmedlemsstaten i henhold til den nationale lovgivning i bopælsmedlemsstaten.

Det tilkommer den forelæggende ret at fastslå, om den omstændighed, at en arbejdstager på arbejdsdage vender tilbage til familiens bopæl i den berørte medlemsstat, er relevant for vurderingen af, om en sådan arbejdstager opfylder de nødvendige betingelser for at modtage den omhandlede familieydelse i denne stat i henhold til denne stats nationale lovgivning.

(jf. præmis 29, 33 og 37 samt domskonkl. 1 og 2)
Domstolen kan af egen drift, på forslag af generaladvokaten eller på parternes begæring i henhold til procesreglementets artikel 61 træffe bestemmelse om genåbning af den mundtlige forhandling, såfremt den finder, at sagen er utilstrækkeligt oplyst, eller at sagen skal afgøres på grundlag af et argument, som ikke har været drøftet af parterne. Det er imidlertid ikke fornødent at genåbne den mundtlige forhandling i overensstemmelse med denne bestemmelse hver gang generaladvokaten rejser et retsspørgsmål, som ikke har været genstand for drøftelser mellem parterne. Selv om generaladvokaten i henhold til artikel 222, stk. 2, EF har til opgave fuldstændig upartisk og uafhængigt offentligt at fremsætte begrundede forslag til afgørelse af de sager, der i overensstemmelse med statutten for Domstolen kræver generaladvokatens deltagelse, og selv om det til dette formål står generaladvokaten frit for at analysere en anmodning om præjudiciel afgørelse ved at indsætte den i en bredere sammenhæng end den, som den forelæggende ret eller parterne i hovedsagen har fastlagt, er Domstolen nemlig hverken bundet af det forslag til afgørelse eller af den begrundelse, generaladvokaten er fremkommet med.

Artikel 4, stk. 1, i direktiv 2002/37 om ændring af Rådets direktiv 91/414 med henblik på optagelse af ethofumesat som aktivt stof skal fortolkes således, at den ikke forpligter medlemsstaterne til, inden den 1. september 2003, at bringe en godkendelse af et plantebeskyttelsesmiddel, der indeholder ethofumesat, til ophør, såfremt indehaveren af godkendelsen ikke er i besiddelse af eller har adgang til et dossier, der opfylder kravene i bilag II til direktiv 91/414 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler.

Selv om denne bestemmelse pålægger medlemsstaterne dels at tage de godkendelser, der tidligere er blevet udstedt for hvert plantebeskyttelsesmiddel, som indeholder ethofumesat, op til fornyet vurdering for at sikre, at de opfylder betingelserne i bilag I til direktiv 91/414 vedrørende dette aktivstof, dels om nødvendigt at ændre eller i givet fald tilbagekalde godkendelserne i overensstemmelse med dette direktiv inden den 1. september 2003, fremgår det nemlig på ingen måde af bestemmelsens ordlyd, at indehaverne af eksisterende godkendelser, med henblik på proceduren for en fornyet vurdering af disse godkendelser, skal råde over eller have adgang til et dossier, som opfylder kravene i bilag II. Denne fortolkning er den eneste, der er forenelig med retssikkerhedsprincippet, hvilket princip kræver, at de berørte har mulighed for at få et nøjagtigt kendskab til omfanget af de forpligtelser, der herved pålægges dem.

(jf. præmis 44, 45, 50 og 55 samt domskonkl.)
Sag C-462/06

Glaxosmithkline og Laboratoires Glaxosmithkline

mod

Jean-Pierre Rouard

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af cour de cassation (Frankrig))

»Forordning (EF) nr. 44/2001 — kapitel II, afdeling 5 — kompetence i sager om individuelle arbejdsaftaler — kapitel II, afdeling 2 — specielle kompetenceregler — artikel 6, nr. 1 — flere sagsøgte«

Forslag til afgørelse fra generaladvokat M. Poiares Maduro fremsat den 17. januar 2008 I - 3967

Domstolens dom (Første Afdeling) af 22. maj 2008 I - 3978

Sammendrag af dom

Retligt samarbejde i civile sager – retternes kompetence og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område – forordning nr. 44/2001 – kompetence i sager om individuelle arbejdsaftaler – flere sagsøgte

(Rådets forordning nr. 44/2001, art. 6, nr. 1)

Den specielle kompetenceregel i artikel 6, nr. 1, i forordning nr. 44/2001 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område kan ikke finde anvendelse på en tvist, som henhører under nævnte forordnings kapitel II, afdeling 5, vedrørende kompetenceregler i sager om individuelle arbejdsaftaler.

Det fremgår dels af forordningens artikel 18, stk. 1, dels af en fortolkning med udgangspunkt i ordlyden af nævnte afdeling 5, hvilken fortolkning bekræftes af forarbejderne hertil, at en sag, der vedrører en individuel arbejdsaftale, skal anlægges ved den ret, som er kompetent i henhold til kompetencereglerne i afdeling 5, der er særregler af udtømmende karakter, og som derfor kun kan ændres eller suppleres af andre kompetenceregler i samme forordning i det omfang, der udtrykkeligt henvises hertil i selve afdeling 5.

For så vidt angår en fortolkning, hvorefter alene arbejdstageren kan påberåbe sig forordningens artikel 6, nr. 1, vil en sådan være i strid med denne bestemmelses ordlyd såvel som med forordningens kapitel II, afdeling 5. Domstolens omformning af specielle kompetenceregler, der har til formål at lette retsplejen, til ensidige kompetenceregler, som beskytter den svageste part, ville således gå ud over den afvejning af interesser, som fællesskabslovgiver på fællesskabsrettens nuværende udviklingstrin har indført. Desuden vil en sådan fortolkning være vanskeligt forenelig med retssikkerhedsprincippet, som forordningen bl.a. også skal sikre, og som navnlig kræver, at kompetenceregler fortolkes således, at de frembyder en høj grad af forudsigelighed.

(jf. præmis 19-24, 32, 33 og 35 samt domskonkl.)
Forenede sager C-147/06 og C-148/06

SECAP SpA og Santorso Soc. coop. arl

mod

Comune di Torino

(anmodninger om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato)

»Offentlige bygge- og anlægskontrakter — tildeling af kontrakter — unormalt lave bud — betingelser for udelukkelse — kontrakter om arbejder, som ligger under de beløbsgrænser, der er fastsat i direktiv 93/37/EØF og 2004/18/EF — den ordregivende myndigheds forpligtelser som følge af grundlæggende principper i fællesskabsretten«

Forslag til afgørelse fra generaladvokat D. Ruiz-Jarabo Colomer fremsat den 27. november 2007 I - 3567

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 15. maj 2008 I - 3583

Sammendrag af dom

Fællesskabsret – principper – ligebehandling – forskelsbehandling på grundlag af nationalitet

(Art. 12 EF, 43 EF og 49 EF)

Traktatens grundlæggende regler om den frie etableringsret, den frie udveksling af tjenesteydelser og det grundlæggende forbud mod forskelsbehandling er til hinder for en national ordning, som for kontrakter af en lavere værdi end beløbsgrænsen i artikel 6, stk. 1, litra a), i direktiv 93/37, som ændret ved direktiv 97/52, der har en klar grænseoverskridende interesse, indeholder en præceptiv forpligtelse for de ordregivende myndigheder, såfremt der er afgivet mere end fem gyldige bud, til automatisk at udelukke de bud, der anses for unormalt lave i forhold til den ydelse, der skal præsteres, under anvendelse af et matematisk kriterium, som er fastsat i ordningen, uden at give de ordregivende myndigheder nogen mulighed for at efterprøve buddenes sammensætning ved at anmode de bydende om at afgive nærmere oplysninger herom. Det anførte gælder dog ikke, såfremt der i en national eller lokal ordning eller af den ordregivende myndighed selv fastsættes en rimelig grænse, hvorover unormalt lave bud automatisk udelukkes i tilfælde, hvor der er afgivet et usædvanligt stort antal bud, som det ville overstige den ordregivende myndigheds administrative kapacitet at skulle foretage en kontradiktorisk efterprøvelse af, eller som kunne bringe projektets gennemførelse i fare på grund af den forsinkelse, som en sådan efterprøvelse ville medføre.

(jf. præmis 35 og domskonkl.)
Nationale bestemmelser, som indeholder taloplysninger vedrørende rumhøjden, således at transportvirksomhederne kan henholde sig til normer, der er mere præcise end dem, der er anført i direktiv 91/628 om beskyttelse af dyr under transport, som ændret ved direktiv 95/29, kan falde inden for det skøn, som er tildelt medlemsstaterne ved artikel 249 EF, under forudsætning af, at disse bestemmelser, som iagttager det formål vedrørende beskyttelse af dyr under transport, der forfølges med dette direktiv, ikke i strid med proportionalitetsprincippet hindrer opfyldelsen af de formål vedrørende afskaffelse af tekniske hindringer for handelen med levende dyr og skabelsen af grundlag for, at markedsordningerne kan fungere efter hensigten, som ligeledes forfølges med nævnte direktiv. Det tilkommer den forelæggende ret at kontrollere, om de nævnte bestemmelser iagttager disse principper.

(jf. præmis 46 og domskonkl. 1)
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 11. september 2008 — Kommissionen mod Grækenland

(Sag C-305/06)

»Traktatbrud — kombineret varetransport mellem medlemsstaterne — direktiv 92/106/EØF — afsluttende vejstrækninger, der udgør en integrerende del af den kombinerede transport — den banegård, der ligger nærmest«

1. Traktatbrudssøgsmål — bevis for traktatbruddet — Kommissionens bevisbyrde — formodninger — ikke tilladt (art. 226 EF) (jf. præmis 41)

2. Traktatbrudssøgsmål — stævning — angivelse af klagepunkter og anbringender — formkrav — påstande affattet utvetydigt [art. 226 EF; statutten for Domstolen, art. 21; Domstolens procesreglement, art. 38, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 47)

Angående

Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 2 og 4 i Rådets direktiv 92/106/EØF af 7. december 1992 om indførelse af fælles regler for visse former for kombineret godstransport mellem medlemsstaterne (EFT L 368, s. 38) — afsluttende vejstrækninger, der udgør en integrerende del af den kombinerede transport — krav om græsk tilladelse til vejtransport.

Konklusion

1) Den Hellenske Republik frifindes.

2) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber betaler sagens omkostninger.

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 11. september 2008 — Kommissionen mod Grækenland

(Sag C-305/06)

»Traktatbrud — kombineret varetransport mellem medlemsstaterne — direktiv 92/106/EØF — afsluttende vejstrækninger, der udgør en integrerende del af den kombinerede transport — den banegård, der ligger nærmest«

1. Traktatbrudssøgsmål — bevis for traktatbruddet — Kommissionens bevisbyrde — formodninger — ikke tilladt (art. 226 EF) (jf. præmis 41)

2. Traktatbrudssøgsmål — stævning — angivelse af klagepunkter og anbringender — formkrav — påstande affattet utvetydigt [art. 226 EF; statutten for Domstolen, art. 21; Domstolens procesreglement, art. 38, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 47)

Angående

Traktatbrud — tilsidesættelse af artikel 2 og 4 i Rådets direktiv 92/106/EØF af 7. december 1992 om indførelse af fælles regler for visse former for kombineret godstransport mellem medlemsstaterne (EFT L 368, s. 38) — afsluttende vejstrækninger, der udgør en integrerende del af den kombinerede transport — krav om græsk tilladelse til vejtransport.

Konklusion

1) Den Hellenske Republik frifindes.
Sag C-207/06

Schwaninger Martin Viehhandel — Viehexport

mod

Zollamt Salzburg, Erstattungen

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Unabhängiger Finanzsenat Salzburg-Aigen)

»Forordning (EF) nr. 615/98 — eksportrestitutioner — kvægs velfærd under transport — direktiv 91/628/EØF — anvendelse af bestemmelser om beskyttelse af dyr under transport — bestemmelser om forsendelses- og hvileperioder samt om søtransport af kvæg til et punkt uden for Fællesskabet — fodring og vanding af dyrene under transporten«

Forslag til afgørelse fra generaladvokat P. Mengozzi fremsat den 28. februar 2008 I - 5564

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 17. juli 2008 I - 5582

Sammendrag af dom

Artikel 1 i forordning nr. 615/98 om særlige gennemførelsesbestemmelser for ordningen med eksportrestitutioner for så vidt angår kvægs velfærd under transport kan ikke fortolkes således, at nr. 48, punkt 7, litra b), i bilaget til direktiv 91/628 om beskyttelse af dyr under transport og om ændring af direktiv 90/425 og 91/496, som ændret ved direktiv 95/29, skal anvendes på søtransport mellem et geografisk punkt i Det Europæiske Fællesskab og et geografisk punkt beliggende i et tredjeland ved hjælp af køretøjer, som er lastet på et skib, uden at dyrene aflæsses. Nr. 48, punkt 7, litra b), finder anvendelse på transport med Roll-on-Roll-off-færge i fast direkte rutefart mellem to forskellige geografiske punkter i Fællesskabet, som pr. definition skal kunne opfylde de i dette punkt fastsatte betingelser. (jf. præmis 24 og 26 samt domskonkl. 1)

Nr. 48, punkt 7, litra a), i bilaget til direktiv 91/628 om beskyttelse af dyr under transport og om ændring af direktiv 90/425 og 91/496, som ændret ved direktiv 95/29, skal fortolkes således, at i tilfælde af søtransport mellem et geografisk punkt i De Europæiske Fællesskaber og et geografisk punkt beliggende i et tredjeland ved hjælp af køretøjer, som er lastet på et skib, uden at dyrene aflæsses, skal der ikke tages hensyn til varigheden af transporten, hvis dyrene transporteres i overensstemmelse med betingelserne i nr. 48, punkt 3 og 4, med undtagelse af forsendelses- og hvileperioderne. Hvis dette er tilfældet, kan et yderligere tidsrum for lastbiltransport begynde straks efter aflæsningen af lastbilen i havnen i bestemmelsestredjelandet i overensstemmelse med nr. 48, punkt 4, litra d). (jf. præmis 35 og domskonkl. 2)
Direktiv 2000/78 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv, og navnlig artikel 1, og artikel 2, stk. 1, og stk. 2, litra a), skal fortolkes således, at det heri fastsatte forbud mod direkte forskelsbehandling ikke er begrænset til personer, som selv har et handicap. Det ligebehandlingsprincip, som tilstræbes garanteret med dette direktiv hvad angår beskæftigelse og erhverv, gælder således ikke for en bestemt persongruppe, men finder anvendelse af de grunde, som er nævnt i direktivets artikel 1.

Når en arbejdsgiver behandler en ansat, der ikke selv har et handicap, ringere end en anden ansat bliver, er blevet eller ville blive behandlet i en tilsvarende situation, og det er bevist, at den ringere behandling, som den ansatte har været udsat for, skyldes et handicap hos den pågældendes barn, som vedkommende yder hovedparten af den pleje, barnet har brug for, er en sådan behandling i strid med forbuddet mod direkte forskelsbehandling i dette direktivs artikel 2, stk. 2, litra a).

(jf. præmis 38, 50 og 56 samt domskonkl. 1)
Artikel 25 EF skal fortolkes således, at den er til hinder for en lovbestemmelse, i henhold til hvilken indenlandske elektricitetskunder skal betale et pristillæg, der udgør en afgift, til deres systemoperatør for de mængder elektricitet, der er produceret i medlemsstaten og importeret, og som er transmitteret til brug for dem, når dette tillæg af systemoperatøren skal betales til et af lovgiver hertil udpeget selskab, hvilket selskab er et fælles datterselskab af indenlandske elektricitetsproducenter, og som tidligere administrerede omkostningerne for al produceret og importeret elektricitet, og når dette tillæg i sin helhed skal anvendes til at dække ikke-markedskonforme omkostninger, som dette selskab personligt hæfter for, hvilket har den konsekvens, at de beløb, det opkræver, fuldt ud kompenserer for omkostningerne til indenlandsk, transmitteret elektricitet. Det forholder sig på samme måde, når de indenlandske elproduktionsvirksomheder er forpligtet til at bære disse omkostninger, og såfremt hele provenuet af pristillægget, på grund af eksisterende overenskomster, ved betaling af en købspris for elektricitet produceret i medlemsstaten, ved betaling af udbytte til forskellige indenlandske elektricitetsproducenter, hvis udpegede selskab er et datterselskab, eller ved ethvert andet middel har kunnet overvæltes af det udpegede selskab på de indenlandske elproduktionsvirksomheder.

Artikel 90 EF skal fortolkes således, at den er til hinder for den samme lovbestemmelse, såfremt provenuet af den afgift, der opkræves for transmitteret elektricitet, kun berøres delvist af betalingen af ikke-markedskonforme omkostninger, dvs. når det beløb, der er opkrævet af det udpegede selskab, kun kompenserer for en del af omkostningerne til den transmitterede indenlandske elektricitet.

(jf. præmis 47 og 57 samt domskonkl. 1)
I mangel af specifikke fællesskabsretlige regler tilkommer det medlemsstaterne at fastsætte reglerne og metoderne for afrunding af merværdiafgiftsbeløb, idet disse stater i forbindelse med denne fastsættelse skal overholde de principper, som danner grundlag for det fælles system for denne afgift, herunder navnlig principperne om afgiftsneutralitet og proportionalitet.

Fællesskabsretten omfatter på sit nuværende udviklingstrin, herunder hvad angår principperne om afgiftsneutralitet og proportionalitet, ikke nogen specifik forpligtelse, hvorefter medlemsstaterne skal tillade afgiftspligtige personer at foretage en afrunding nedad pr. artikel af merværdiafgiftsbeløbet.

Princippet om afgiftsneutralitet omfatter således ikke noget krav hvad angår anvendelse af en specifik afrundingsmetode, forudsat at metoden anvendt af den pågældende medlemsstat sikrer, at det beløb, som skattemyndigheden opkræver i moms, præcist svarer til det beløb, som er indberettet i moms på fakturaen og betalt af den endelige forbruger til den afgiftspligtige.

Selv om en overholdelse af proportionalitetsprincippet, hvor en afrunding er nødvendig, kræver, at en sådan afrunding gennemføres således, at det afrundede beløb i videst muligt omfang svarer til den moms, som følger af anvendelsen af den gældende sats, forholder det sig ikke desto mindre således, at en sådan fremgangsmåde i sagens natur tilsigter at lette beregningen, og bør derfor forene kravet om størst mulig proportionalitet med de praktiske behov for en effektiv anvendelse af det fælles momssystem, som hviler på princippet om en indberetning fra den afgiftspligtige.

(jf. præmis 37, 39 og 43 samt domskonkl. 2)