ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
C 73/3

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 9. december 2021 — XXXX mod Staatssecretaris van Financiën (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Rechtbank Overijssel– Nederlandene)

(Sag C-217/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2003/88/EF - tilrettelæggelse af arbejdstiden - beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed - artikel 7, stk. 1 - ret til årlig betalt ferie - lønnens størrelse - nedsat løn som følge af uarbejdsdygtighed)

(2022/C 73/03)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank Overijssel

Parter i hovedsagen

Sagsøger: XXXX

Sagsøgt: Staatssecretaris van Financiën

Konklusion

Artikel 7, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelsen af arbejdstiden skal fortolkes således, at den er til hinder for nationale bestemmelser og praksis, hvorefter der — når en arbejdstager, som er uarbejdsdygtig som følge af sygdom, udøver sin ret til årlig ferie — ved fastsættelsen af størrelsen af den løn, som arbejdstageren vil få udbetalt i forbindelse med sin årlige betalte ferie, tages hensyn til nedsættelsen som følge af uarbejdsdygtigheden af den løn, der skal betales i den arbejdsperiode, der går forud for lønnen, i hvilken der anmodes om årlig ferie.

(1) EUT C 297 af 7.9.2020.
C 73/5

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 9. december 2021 — BT mod Seguros Catalana Occidente og EB (anmodning om præjudiciel afgørelse fra County Court at Birkenhead — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-708/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde på det civil- og handelsretlige område - forordning (EU) nr. 1215/2012 - retternes kompetence og anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område - værneting i forsikringssager - påstand om erstatning for skade lidt af en borger bosat i en medlemsstat som følge af en ulykke i en lejet bolig i en anden medlemsstat - sag anlagt af skadelidte dels mod forsikringsselskabet dels mod den forsikrede ejer af boligen - anvendeligheden af forordningens artikel 13, stk. 3)

(2022/C 73/07)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

County Court at Birkenhead

Parter i hovedsagen

Sagsøger: BT

Sagsøgte: Seguros Catalana Occidente og EB

Konklusion

Artikel 13, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at såfremt den skadelidte anlægger sag direkte mod forsikringsgiveren i overensstemmelse med artikel 13, stk. 2, kan retten i den medlemsstat, hvor sagsøgeren har bopæl, ikke i henhold til artikel 13, stk. 3, også erklære sig kompetent til at træffe afgørelse om det erstatningskrav, som skadelidte samtidig søger at gøre gældende mod forsikringstageren eller den sikrede, som har bopæl i en anden medlemsstat, og som ikke er blevet inddraget af forsikringsgiveren.

(1) EUT C 110 af 29.3.2021.
Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 9. december 2021 — Agrochem-Maks d.o.o. mod Europa-Kommissionen og Kongeriget Sverige

(Sag C-374/20 P) (1)

(Appel - plantebeskyttelsesmidler - aktivstof - forordning (EF) nr. 1107/2009 - artikel 6, litra f) - bilag II, punkt 2.2 - begrebet »yderligere bekræftende data« - gennemførelsesforordning (EU) nr. 844/2012 - artikel 13, stk. 3 - ikke-fornyelse af godkendelsen af aktivstoffet »oxalsulfuron« med henblik på markedsføring heraf - rækkevidden af den rapporterende medlemsstats afgørelse om antagelse af ansøgningen om fornyelse - retten for denne medlemsstat og Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet (EFSA) til at kræve, at ansøgeren fremlægger supplerende oplysninger - den rapporterende medlemsstats ret til at ændre sit udkast til vurderingsrapporten vedrørende fornyelsen - forsigtighedsprincippet)

(2022/C 73/06)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Agrochem-Maks d.o.o. (ved avocats S. Pappas og A. Pappas)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen (først ved X. Lewis, I. Naglis og G. Koleva, derefter ved G. Koleva, som befuldmægtigede) og Kongeriget Sverige (ved J. Lundberg, O. Simonsson, C. Meyer-Seitz, A.M. Runeskjöld, H. Shev, H. Eklinder, R. Shahsavan Eriksson og M. Salborn Hodgson, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Agrochem-Maks d.o.o bærer sine egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.

3) Kongeriget Sverige bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 329 af 5.10.2020
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 25. november 2021 — Delfarma sp. z o.o. mod Prezes Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie — Polen)

(Sag C-488/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - artikel 34 TEUF og 36 TEUF - den frie bevægelighed for varer - foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion - humanmedicinske lægemidler - parallelimport af lægemidler - en medlemsstats lovgivning, hvorefter en parallelimporttilladelse uden videre bortfalder et år efter udløbet af markedsføringstilladelsen for referencelægemidlet - beskyttelse af menneskers liv og sundhed - proportionalitet - direktiv 2001/83/EF - lægemiddelovervågning)

(2022/C 51/16)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Delfarma sp. z o.o.

Sagsøgt: Prezes Urzędu Rejestracji Produktów Leczniczych, Wyrobów Medycznych i Produktów Biobójczych

Konklusion

Artikel 34 TEUF og 36 TEUF skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, hvorefter en parallelimporttilladelse for et lægemiddel uden videre — og uden at det skal undersøges, om der eventuelt foreligger en risiko for menneskers sundhed og liv — bortfalder efter en frist på et år regnet fra datoen for referencemarkedsføringstilladelsens udløb. Det forhold, at parallelimportører er fritaget for forpligtelsen til at fremlægge periodiske sikkerhedsindberetninger, er ikke en omstændighed, der i sig selv kan begrunde en vedtagelse af en sådan afgørelse.

(1) EUT C 19 af 18.1.2021.
Domstolens dom (Niende Afdeling) af 25. november 2021 –Sag anlagt af NK, som kurator i konkursboet efter Alpine BAU GmbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Višje sodišče v Ljubljani — Slovenien)

(Sag C-25/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i civile sager - insolvensbehandling - forordning (EF) nr. 1346/2000 - artikel 4 og 28 - artikel 32, stk. 2 - frist for anmeldelse af fordringer i en insolvensbehandling - anmeldelse af fordringer i en sekundær insolvensbehandling, som er indledt i en medlemsstat, af kurator for hovedinsolvensbehandlingen, som er indledt i en anden medlemsstat - seneste frist fastsat i lovgivningen i den medlemsstat, hvor den sekundære insolvensbehandling er indledt)

(2022/C 51/07)

Processprog: slovensk

Den forelæggende ret

Višje sodišče v Ljubljani

Parter i hovedsagen

Sagsøger: NK, som kurator i konkursboet efter Alpine BAU GmbH

Procesdeltager: Alpine BAU GmbH, Salzbourg — filialen i Celje, under konkurs

Konklusion

Artikel 32, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 1346/2000 af 29. maj 2000 om insolvensbehandling, sammenholdt med forordningens artikel 4 og 28, skal fortolkes således, at anmeldelse i en sekundær insolvensbehandling af fordringer, der allerede er anmeldt under hovedinsolvensbehandlingen af kurator for denne hovedinsolvensbehandling, er omfattet af bestemmelserne om fristerne for anmeldelse af fordringer og konsekvenserne af for sen anmeldelse i medfør af lovgivningen i den medlemsstat, hvor den sekundære insolvensbehandling er indledt.

(1) EUT C 103 af 30.9.2020.
1)

Artikel 13, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/58/EF af 12. juli 2002 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor (direktiv om databeskyttelse inden for elektronisk kommunikation), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/136/EF af 25. november 2009, skal fortolkes således, at visning af reklamemeddelelser i indbakken tilhørende en bruger af en e-mailtjeneste, der er udformet således, at de fremtræder som rigtig elektronisk post, og er placeret samme sted som denne, udgør »anvendelse af […] elektronisk post med henblik på direkte markedsføring« som omhandlet i denne bestemmelse, uden at den tilfældige udvælgelse af modtagerne af de nævnte meddelelser eller fastsættelsen af, hvor stor byrden for denne bruger er, har betydning i denne henseende, idet en sådan anvendelse kun er tilladt på betingelse af, at brugeren er blevet informeret klart og præcist om, hvordan sådanne reklamer nærmere bestemt udbredes, herunder bl.a. i listen over modtagne private e-mails, og har givet sit samtykke til at modtage sådanne reklamemeddelelser specifikt og med fuldt kendskab til følgerne.
Domstolens dom (Niende Afdeling) af 2. december 2021 — Vodafone Kabel Deutschland GmbH mod Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberlandesgericht München — Tyskland)

(Sag C-484/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - forbrugerbeskyttelse - direktiv (EU) 2015/2366 - betalingstjenester - artikel 62, stk. 4 - gældende gebyrer - artikel 107, stk. 1 - fuld harmonisering - artikel 115, stk. 1 og 2 - gennemførelse og anvendelse - abonnementer på kabel-TV og internetadgang - tidsubegrænsede aftaler indgået inden dette direktivs gennemførelsesdato - gebyrer, der opkræves for betalingstransaktioner uden tilladelse til bankopkrævning, som er påbegyndt efter denne dato)

(2022/C 51/15)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberlandesgericht München

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Vodafone Kabel Deutschland GmbH

Sagsøgt: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

Konklusion

Artikel 62, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/2366 af 25. november 2015 om betalingstjenester i det indre marked, om ændring af direktiv 2002/65/EF, 2009/110/EF og 2013/36/EU og forordning (EU) nr. 1093/2010 og om ophævelse af direktiv 2007/64/EF skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en national lovgivning eller praksis, hvorefter forbuddet mod at opkræve gebyrer for anvendelse af betalingsinstrumenter og for de betalingstjenester, der er omhandlet i denne artikel 62, stk. 4, i forbindelse med tidsubegrænsede aftaler indgået med forbrugere kun gælder for de betalingstransaktioner, som er påbegyndt i henhold til aftaler indgået efter den 13. januar 2018, således at disse gebyrer fortsat kan anvendes på de betalingstransaktioner, som er påbegyndt efter denne dato i henhold til tidsubegrænsede aftaler indgået før den samme dato.

(1) EUT C 433 af 14.12.2020.
4)

Artikel 45 TEUF og 48 TEUF skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at en medlemsstat generelt ophæver de familieydelser, som den hidtil udbetalte til ulandsarbejdere, der medtager deres familiemedlemmer til et tredjeland, hvori de er udstationeret, dels for så vidt som denne ophævelse finder anvendelse uden forskel både for modtagere, der er statsborgere i denne medlemsstat, og for modtagere, der er statsborgere i andre medlemsstater, dels for så vidt som den nævnte ophævelse indebærer en forskelsbehandling mellem de berørte ulandsarbejdere, ikke efter, om de har udøvet deres ret til fri bevægelighed før eller efter denne ophævelse, men efter, om deres børn bor sammen med dem i en medlemsstat eller i et tredjeland.
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 25. november 2021 — Amper Metal Kft mod Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Veszprémi Törvényszék — Ungarn)

(Sag C-334/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - det fælles merværdiafgiftssystem (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 2 - momspligtig transaktion - begreb - artikel 168, litra a), og artikel 176 - ret til fradrag af indgående moms - afslag - reklameydelser, der ifølge afgiftsmyndigheden er uforholdsmæssigt dyre og nyttesløse - manglende angivelse af den afgiftspligtige persons omsætning)

(2022/C 51/13)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Veszprémi Törvényszék

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Amper Metal Kft

Sagsøgt: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

Konklusion

Artikel 168, litra a), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at en afgiftspligtig person kan fradrage den indgående merværdiafgiften (moms) for reklameydelser, når en sådan levering af ydelser udgør en momspligtig transaktion som omhandlet i artikel 2 i direktiv 2006/112, og den har en direkte og umiddelbar tilknytning til en eller flere afgiftspligtige transaktioner i senere omsætningsled eller kan anses for generalomkostninger i forhold til hele den afgiftspligtige persons samlede omsætning, uden at der skal tages hensyn til den omstændighed, at den fakturerede pris for sådanne ydelser er for høj i forhold til den referenceværdi, der er fastsat af den nationale afgiftsmyndighed, eller at disse ydelser ikke har medført en stigning i den afgiftspligtiges omsætning.

(1) EUT C 423 af 7.12.2020.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 25. november 2021 — IB mod FA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour d’appel de Paris — Frankrig)

(Sag C-289/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i civile sager - forordning (EF) nr. 2201/2003 - kompetence til at træffe afgørelse om en begæring om skilsmisse - artikel 3, stk. 1, litra a) - begrebet sagsøgerens »sædvanlige opholdssted)

(2022/C 51/12)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d’appel de Paris

Parter i hovedsagen

Sagsøger: IB

Sagsøgt: FA

Konklusion

Artikel 3, stk. 1, litra a), i Rådets forordning (EF) nr. 2201/2003 af 27. november 2003 om kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser i ægteskabssager og i sager vedrørende forældreansvar og om ophævelse af forordning (EF) nr. 1347/2000 skal fortolkes således, at en ægtefælle, der deler sit liv mellem to medlemsstater, kun kan have sit sædvanlige opholdssted i den ene af disse medlemsstater, således at det alene er retterne i den medlemsstat, på hvis område dette sædvanlige opholdssted er beliggende, der har kompetence til at træffe afgørelse om en begæring om opløsning af ægteskab.

(1) EUT C 297 af 7.9.2020.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 13. januar 2022 — Liviu Dragnea mod Europa-Kommissionen

(Sag C-351/20 P) (1)

(Appel - undersøgelser foretaget af Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) - undersøgelsesrapporter - anmodning om iværksættelse af en undersøgelse vedrørende gennemførelsen af OLAF’s tidligere undersøgelser - begæring om aktindsigt - skrivelse med afslag - artikel 263 TEUF - afgørelse, der kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål - friste for anlæggelse af søgsmål - søgsmål til prøvelse af en skrivelse, der bekræfter OLAF’s undersøgelsesrapporter - forordning (EF) nr. 1049/2001 - artikel 6 og artikel 7, stk. 2 - pligt til at oplyse den, der har fremsat en begæring om vedkommendes ret til at genfremsætte begæringen)

(2022/C 109/11)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Liviu Dragnea (ved avocats C. Toby, O. Riffaud og B. Entringer)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved J.-P. Keppenne og J. Baquero Cruz, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Den Europæiske Unions Rets kendelse af 12. maj 2020, Dragnea mod Kommissionen (T-738/18, ikke trykt i Sml., EU:T:2020:208), ophæves i det omfang Retten herved afviste Liviu Dragneas søgsmål med påstand om annullation af skrivelsen fra Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) af 1. oktober 2018, for så vidt som OLAF med denne skrivelse meddelte Liviu Dragnea afslag på aktindsigt i de dokumenter, hvori der i appellantens skrivelse af 22. august 2018 var begæret aktindsigt.

2) Sagen hjemvises til Den Europæiske Unions Ret med henblik på afgørelse vedrørende denne annullationspåstand.

3) I øvrigt forkastes appellen.

4) Liviu Dragnea og Europa-Kommissionen bærer hver de omkostninger, de har afholdt i forbindelse med den foreliggende appel.

5) Afgørelsen om sagens øvrige omkostninger udsættes.

(1) EUT C 313 af 21.9.2020.
2)

Artikel 2, stk. 3, og artikel 31 i Rådets fjerde direktiv 78/660/EØF af 25. juli 1978 på grundlag af [artikel 50, stk. 2, litra g), TEUF] om årsregnskaberne for visse selskabsformer, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/51/EF af 18. juni 2003, skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for en medlemsstats skattemyndigheds praksis, hvorefter et selskabs regnskabsposteringer anfægtes, fordi de ikke overholder fuldstændighedsprincippet og princippet om regnskabsårenes indbyrdes uafhængighed i denne medlemsstats lovgivning, selv om alle andre regnskabsprincipper, der er fastsat i denne lovgivning, er overholdt, når denne manglende overholdelse ikke udgør en undtagelsesvis og nødvendig afvigelse, som skal sikre overholdelsen af princippet om et pålideligt billede, og som er anført i noterne til årsregnskaberne og behørigt begrundet, med angivelse af dens indvirkning på aktiver og passiver, den økonomiske stilling og resultatet.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 13. januar 2022 — Sag anlagt af Minister Sprawiedliwości (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sąd Dyscyplinarny Izby Adwokackiej w Warszawie — Polen)

(Sag C-55/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - formaliteten - artikel 267 TEUF - begrebet »national ret« - advokatnævn ved advokatsamfundet - indledning af disciplinærundersøgelse af advokat - afgørelse truffet af anklageren i disciplinærsager, hvorved det fastslås, at der ikke foreligger en disciplinær forseelse, og hvorved undersøgelsen afsluttes - appel iværksat af justitsministeren ved advokatnævnet ved advokatsamfundet - direktiv 2006/123/EF - tjenesteydelser i det indre marked - artikel 4, nr. 6), og artikel 10, stk. 6 - tilladelsesordning - inddragelse af tilladelsen - artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - ikke anvendelig)

(2022/C 109/06)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Dyscyplinarny Izby Adwokackiej w Warszawie

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Minister Sprawiedliwości

Procesdeltagere: Prokurator Krajowy — Pierwszy Zastępca Prokuratora Generalnego og Rzecznik Dyscyplinarny Izby Adwokackiej w Warszawie

Konklusion

Artikel 10, stk. 6, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12. december 2006 om tjenesteydelser i det indre marked skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke bevirker, at artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder finder anvendelse på en appel, som en offentlig myndighed har iværksat ved et advokatnævn med henblik på ophævelse af en afgørelse, hvorved en anklager i disciplinærsager har afsluttet en undersøgelse af en advokat efter at have fastslået, at der ikke forelå en disciplinær forseelse, som kunne tilregnes den pågældende, og — såfremt denne afgørelse ophæves — hjemvisning af sagen til denne anklager.

(1) EUT C 191 af 8.6.2020.
C 109/11

Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 13. januar 2022 — DS mod Koch Personaldienstleistungen GmbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesarbeitsgericht — Tyskland)

(Sag C-514/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 31, stk. 2 - direktiv 2003/88/EF - tilrettelæggelse af arbejdstiden - artikel 7 - årlig ferie - arbejdstid - overarbejde - beregning af arbejdstiden på månedlig basis - manglende overarbejdstillæg i tilfælde af ferie)

(2022/C 109/15)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesarbeitsgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: DS

Sagsøgt: Koch Personaldienstleistungen GmbH

Konklusion

Artikel 7, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, sammenholdt med artikel 31, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at den er til hinder for en bestemmelse i en kollektiv overenskomst, hvorefter der ved afgørelsen af, om tærsklen for arbejdstimer, der giver ret til overarbejdstillæg, er nået, ikke tages hensyn til de timer, der svarer til den af arbejdstageren afholdte årlige betalte ferieperiode, som udførte arbejdstimer.

(1) EUT C 19 af 18.1.2021.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 13. januar 2022 — Regione Puglia mod Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare m.fl. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Consiglio di Stato — Italien)

(Sag C-110/20) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - energi - direktiv 94/22/EF - betingelser for tildeling og udnyttelse af tilladelser til prospektering, udnyttelse og produktion af kulbrinter - tilladelse til prospektering af kulbrinter i et bestemt geografisk område af en begrænset varighed - tilstødende områder - tildeling af flere tilladelser til en og samme enhed - direktiv 2011/92/EU - artikel 4, stk. 2 og 3 - miljøkonsekvensvurdering)

(2022/C 109/07)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Regione Puglia

Sagsøgte: Ministero dell’Ambiente e della Tutela del Territorio e del Mare, Ministero dei Beni e delle Attività culturali e del Turismo, Ministero dello Sviluppo economico, Presidenza del Consiglio dei Ministri og Commissione tecnica di verifica dell’impatto ambientale

Procesdeltager: Global Petroleum Ltd

Konklusion

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/22/EF af 30. maj 1994 om betingelser for tildeling og udnyttelse af tilladelser til prospektering, efterforskning og produktion af kulbrinter og artikel 4, stk. 2 og 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/92/EU af 13. december 2011 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, som fastsætter en maksimal begrænsning af omfanget af det område, der er omfattet af en tilladelse til efterforskning af kulbrinter, men som ikke udtrykkeligt forbyder tildeling af flere tilladelser til samme enhed for tilstødende områder, der samlet dækker et område, der overstiger denne begrænsning, under betingelse af, at det ved en sådan tildeling sikres, at der ud fra såvel et teknisk som et økonomisk synspunkt sker den bedst mulige efterforskning, og at formålene med direktiv 94/22 opfyldes. Der skal ligeledes, i forbindelse med miljøkonsekvensvurderingen, tages stilling til den samlede virkning af projekter, der kan få væsentlig indvirkning på miljøet, og som er fremlagt af denne enhed i ansøgningerne om tilladelse til efterforskning af kulbrinter.

(1) EUT C 247 af 27.7.2020.