RETTENS DOM (Appelafdelingen)

25. februar 2015

Sag T-261/14 P

Robert Walton

mod

Europa-Kommissionen

»Appel – personalesag – midlertidigt ansatte – afvisning af sagen i første instans – den midlertidigt ansattes opsigelse af sin stilling – Kommissionens fordring på appellanten som følge af dennes opsigelse – retskraft – afgørelser, som er blevet endelige, da de ikke er blevet indbragt for en domstol«

Angående: Appel af kendelse afsagt af Retten for EU-Personalesager (Tredje Afdeling) den 27. februar 2014, Walton mod Kommissionen (F-32/13, Sml. Pers, EU:F:2014:37), med påstand om ophævelse af denne kendelse.

Udfald: Appellen forkastes. Robert Walton bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, som Europa-Kommissionen har afholdt i forbindelse med sagen i nærværende instans.

Sammendrag

1. Appel – anbringender – utilstrækkelig begrundelse – Personalerettens brug af en stiltiende begrundelse – lovlig – betingelser

(Statutten for Domstolen, art. 36 og bilag I, art. 7, stk. 1)

2. Retslig procedure – retskraft – rækkevidde

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)

3. EU-retten – principper – ret til forsvar – kontradiktionsprincippet – overholdelse under en retssag – rækkevidde – Unionens retsinstansers afgørelse om at afvise sagen under henvisning til retskraft – tilsidesættelse af nævnte princip – foreligger ikke

1. Den pligt til at begrunde domme, der påhviler Personaleretten, pålægger den ikke at foretage en udtømmende gennemgang af hvert enkelt af de argumenter, der er fremført af parterne i sagen. Begrundelsen kan således fremgå indirekte, forudsat at den gør det muligt for den berørte part at kende begrundelsen for, at førsteinstansretten ikke har tiltrådt partens argumenter, og forudsat at appelretten råder over de oplysninger, der er nødvendige for, at den kan udøve sin prøvelsesret.

(jf. præmis 16, 17 og 22-25)

Henvisning til:

Retten: dom af 1. september 2010, Skareby mod Kommissionen, T-91/09 P, Sml. Pers., EU:T:2010:338, præmis 36 og den deri nævnte retspraksis, og kendelse af 27. februar 2014, Walton mod Kommissionen, F-32/13, Sml. Pers., EU:F:2014:37, præmis 48

2. Retskraftvirkningen af en dom kan være til hinder for realitetspåkendelse af en sag, såfremt den sag, der gav anledning til den omhandlede dom, har samme parter og samme genstand samt hviler på samme søgsmålsgrund, hvorved de anførte betingelser nødvendigvis er kumulative. Retskraften vedrører de faktiske og retlige omstændigheder, som en afgørelse rent faktisk eller nødvendigvis har taget stilling til.

De i vedtægtens artikel 90 og 91 fastsatte frister, der sikrer hensynet til retssikkerhedsprincippet, er i øvrigt ufravigelige og skal overholdes af parterne og af Unionens retsinstanser. En tjenestemand kan derfor ikke opnå en genåbning af frister ved at forelægge ansættelsesmyndigheden en ansøgning som omhandlet i vedtægtens artikel 90, stk. 1. Den omstændighed, at en institution besvarer en for sent fremsendt henvendelse, som således ikke kan behandles, kan ikke medføre, at den ufravigelige fristordning fraviges, og at en søgsmålsadgang genoplives.

Det skal således undersøges, om søgsmålene, som har medført de tidligere domme og om søgsmålet i den omhandlede sag vedrører samme genstand og hviler på samme grundlag, og om de tidligere endelige afgørelser vedrørte den samme genstand, som de klager, der førte til de anfægtede afgørelser.

(jf. præmis 35-38)

Henvisning til:

Domstolen: dom af 19. februar 1991, Italien mod Kommissionen, C-281/89, Sml., EU:C:1991:59, præmis 14, og af 15. maj 2008, Spanien mod Rådet, C-442/04, Sml., EU:C:2008:276, præmis 25

Retten: dom af 22. september 1994, Carrer m.fl. mod Domstolen, T-495/93, Sml. Pers., EU:T:1994:242, præmis 20; af 14. juli 1998, Lebedef mod Kommissionen, T-42/97, Sml. Pers., EU:T:1998:163, præmis 25, kendelse af 17. december 2009, Nijs mod Revisionsretten, T-567/08 P, Sml. Pers., EU:T:2009:523, præmis 32, og dom af 8. marts 2012, Kerstens mod Kommissionen, F-12/10, Sml. Pers., EU:F:2012:29, præmis 85 og den deri nævnte retspraksis

3. Retten til forsvar indtager en fremtrædende plads i tilrettelæggelsen og afviklingen af en retfærdig rettergang og inkluderer princippet om en kontradiktorisk sagsbehandling. Overholdelse af kontradiktionsprincippet indebærer i almindelighed retten for sagens parter til at tage stilling til de omstændigheder og dokumenter, der ligger til grund for en retsafgørelse, og til at udtale sig om de beviser og indlæg, der er indgivet til retsinstansen, såvel som om de retlige anbringender, som denne af egen drift har rejst, og hvorpå den agter at basere sin afgørelse.

Sagsøgerens ret til en retfærdig rettergang tilsidesættes ikke ved Unionens retsinstansers afgørelse om at afvise sagen under henvisning til domme, der har fået endelig retskraft, hvor de spørgsmål, der er rejst under sagen, er blevet drøftet parterne imellem, og til afgørelser, som er blevet endelige på grund af sagsøgerens undladelse af at iværksætte administrativ prøvelse eller domstolsprøvelse.

(jf. præmis 65 og 67-69)

Henvisning til:

Domstolen: dom af 17. december 2009, fornyet prøvelse M mod EMEA, C-197/09 RX-II, Sml., EU:C:2009:804, præmis 39-41 og den deri nævnte retspraksis

Retten: kendelse Walton mod Kommissionen, EU:F:2014:37, præmis 43-48