ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fælles toldtarif – toldpositioner

Sammendrag

Kombinerede netværkskort, som er beregnet til at sætte i bærbare computere, der, fordi de har en »modem«-funktion, kan anvendes til udveksling af data gennem eksterne netværk, skal efter den 1. januar 1996 tariferes som databehandlingsmaskiner i pos. 8471 i den kombinerede nomenklatur, der er gengivet i bilag I til forordning nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, som ændret ved forordning nr. 3009/95.

Kortene opfylder således de tre betingelser i bestemmelse 5 B til kapitel 84 i den kombinerede nomenklatur, for så vidt som de udelukkende anvendes i forbindelse med bærbare computere, idet de indsættes i disse, de virker kun, hvis de er forbundet med denne type computere, og de er i stand til at omdanne indkommende signaler til data, som en automatisk databehandlingsmaskine kan anvende, og udgående signaler til data, som kan anvendes af det eksterne miljø, uanset om de overføres til et lokalt netværk (»LAN«) eller et eksternt netværk (»WAN«).

Sådanne kort udøver ikke en »selvstændig funktion« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i bestemmelse 5 E til kapitel 84 til den kombinerede nomenklatur. Den »selvstændige funktion«, som en maskine, som arbejder sammen med en automatisk databehandlingsmaskine, udøver, skal således være en funktion »bortset fra databehandling«. For så vidt som de kombinerede kort er bestemt til at overføre data mellem flere computere og derved gør eksterne signaler forståelige for computere ved disses indgang og omdanner de signaler, computeren har behandlet, til signaler, som det eksterne miljø kan anvende, ved disses udgang – uafhængigt af om de modtagne eller afsendte signaler er analoge eller digitale – består den funktion, de udfører, i databehandling.

(jf. præmis 22, 25, 30 og 32 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål – Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget – relevante forhold – forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 10)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af alle de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/98/EF af 17. november 2003 om videreanvendelse af den offentlige sektors informationer (EUT L 345, s. 90).

Afgørelse

Konklusion

1) Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/98/EF af 17. november 2003 om videreanvendelse af den offentlige sektors informationer, idet den ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser til gennemførelse af direktivet i lovgivningen i delstaterne Steiermark og Salzburg.

2) Republikken Østrig betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål

–

Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget

–

relevante forhold

–

forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 6)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af alle de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/4/EF af 28. januar 2003 om offentlig adgang til miljøoplysninger og om ophævelse af Rådets direktiv 90/313/EØF (EUT L 41, s. 26).

Afgørelse

Konklusion

1) Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/4/EF af 28. januar 2003 om offentlig adgang til miljøoplysninger og om ophævelse af Rådets direktiv 90/313/EØF, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.

2) Republikken Østrig betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål

–

Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget

–

relevante forhold

–

forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 6)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/14/EF af 11. marts 2002 om indførelse af en generel ramme for information og høring af arbejdstagerne i Det Europæiske Fællesskab – Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens fælles erklæring om arbejdstagerrepræsentation (EFT L 80, s. 29).

Afgørelse

Konklusion

1) Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/14/EF af 11. marts 2002 om indførelse af en generel ramme for information og høring af arbejdstagerne i Det Europæiske Fællesskab, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.

2) Kongeriget Spanien betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer – arbejdstagere – ligebehandling – løn – indkomstskat

(Art. 39 EF)

Sammendrag

Artikel 39 EF skal fortolkes således, at den er til hinder for national lovgivning, hvorefter en fællesskabsborger, som ikke er hjemmehørende i den medlemsstat, hvor han oppebærer indtægter, der udgør den væsentligste del af hans skattepligtige indkomst, ikke med henblik på fastsættelsen af den skattesats, der finder anvendelse på nævnte indkomst, kan kræve, at negative lejeindtægter vedrørende nogle ejendomme, som han ikke personligt benytter, og som er beliggende i en anden medlemsstat, tages i betragtning, hvorimod en person, der er hjemmehørende i førstnævnte medlemsstat, kan kræve, at disse negative lejeindtægter tages i betragtning.

Med hensyn til direkte skatter er situationen for hjemmehørende og ikke-hjemmehørende som udgangspunkt ikke sammenlignelig, således at den omstændighed, at en medlemsstat ikke indrømmer en ikke-hjemmehørende skattepligtig visse skattemæssige fordele, som indrømmes en hjemmehørende skattepligtig, som udgangspunkt ikke indebærer en forskelsbehandling, idet de to kategorier af skattepligtige ikke befinder sig i en sammenlignelig situation.

Det forholder sig imidlertid anderledes i tilfælde, hvor den ikke-hjemmehørende ikke oppebærer en indkomst af betydning i bopælsstaten og oppebærer den væsentligste del af sin skattepligtige indkomst ved virksomhed i beskæftigelsesstaten, således at bopælsstaten ikke kan indrømme ham de fordele, han ville opnå, såfremt der blev taget hensyn til hans personlige og familiemæssige forhold, idet forskelsbehandlingen består i, at der hverken i bopæls- eller beskæftigelsesstaten tages hensyn til vedkommendes personlige og familiemæssige forhold.

Det ræsonnement, som ligger til grund for konstateringen af, at der foreligger forskelsbehandling, vedrører alle de skattefordele, der er knyttet til den ikke-hjemmehørende persons skatteevne, som hverken tages i betragtning i bopælsstaten eller beskæftigelsesstaten, idet skatteevnen i øvrigt kan kvalificeres som en del af den ikke hjemmehørendes personlige situation.

(jf. præmis 28-31, 34 og 36 samt domskonkl.)
Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

Tjenestemænd – principper – beskyttelse af den berettigede forventning

(Ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i De Europæiske Fællesskaber, art. 47-50)

Den omstændighed, at en ændring af en midlertidigt ansats ansættelseskontrakt har skabt en tvetydig situation, der kan give det indtryk, at administrationen havde begrænset sine opsigelsesbeføjelser i medfør af artikel 47-50 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, kan ikke bibringe den ansatte en berettiget forventning med hensyn til varigheden af hans arbejdskontrakt. En usikker kontraktlig situation kan nemlig ikke give grundlag for at antage, at administrationen har afgivet sådanne præcise løfter, der er nødvendige for, at der kan opstå en berettiget forventning.

I øvrigt kan princippet om, at den svageste part i et ansættelsesretligt kontraktforhold kan forvente, at upræcise bestemmelser i en sådan kontrakt vil blive fortolket i dennes favør, ikke påberåbes. Betragtninger, der støttes på en ansats kontraktforhold til sin arbejdsgiver, kan ikke afbøde virkningen af, at en af de nødvendige betingelser for, at det må anses for godtgjort, at der foreligger en berettiget forventning, ikke er opfyldt.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug – fælles markedsordning – eksportrestitutioner

(Kommissionens forordning nr. 800/1999, art. 5)

Sammendrag

Artikel 5 i forordning nr. 800/1999 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter, som ændret ved forordning nr. 90/2001, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at de kompetente toldmyndigheder godkender en udførselsangivelse af landbrugsprodukter, der fremsendes til dem pr. telefax, når denne fremsendelse har fundet sted forud for læsningen i forbindelse med udførselstransporten, når den således fremsendte angivelse indeholder alle de oplysninger, der er nødvendige for at gennemføre den fysiske kontrol af de eksporterede varer, og når den omhandlede udførselstransaktion ikke er behæftet med nogen form for svig eller forsøg på svig. Dette er tilfældet, når de varer, der er omfattet af den pr. telefax fremsendte udførselsangivelse, er ankommet til bestemmelsestredjelandet, og den originale angivelse, der er blevet afsendt efterfølgende, er fuldstændig overensstemmende med den pr. telefax fremsendte angivelse. Det tilkommer den forelæggende ret at kontrollere, om disse betingelser er opfyldt i hovedsagen.

(jf. præmis 26 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – økonomisk virksomhed som omhandlet i sjette direktivs artikel 4

(Rådets direktiv 77/388, art. 4, stk. 1 og 4)

Sammendrag

Med henblik på anvendelsen af artikel 4, stk. 4, andet afsnit, i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter er en fysisk person, som udfører alt arbejdet i et afgiftspligtigt selskabs navn og for dets regning i henhold til en ansættelseskontrakt, som binder denne person til selskabet, hvori personen i øvrigt er eneste selskabsdeltager, direktør og medarbejder, ikke selv afgiftspligtig i henhold til nævnte direktivs artikel 4, stk. 1.

I en sådan situation kan den fysiske person således ikke anses for at udøve selvstændig økonomisk virksomhed som omhandlet i sidstnævnte bestemmelse, eftersom eksistensen af et arbejdstager-arbejdsgiverforhold med hensyn til arbejds- og aflønningsvilkår og arbejdsgiverens ansvar mellem personen og selskabet, som omhandlet i sjette direktivs artikel 4, stk. 4, første afsnit, bør være tilladt.

(jf. præmis 18, 19, 21 og 32 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Præjudicielle spørgsmål – forelæggelse for Domstolen – ret i en medlemsstat i artikel 234 EF’s forstand – begreb

(Art. 234 EF)

2. Fri udveksling af tjenesteydelser – tv-spredningsvirksomhed – direktiv 89/552 – begrebet »teleshopping«

[Rådets direktiv 89/552, art. 1, litra f)]

3. Fri udveksling af tjenesteydelser – tv-spredningsvirksomhed – direktiv 89/552 – begrebet »fjernsynsreklame«

[Rådets direktiv 89/552, art. 1, litra c)]

Sammendrag

1. Idet Bundeskommunikationssenat opfylder betingelserne om at være oprettet ved lov, virke som en obligatorisk retsinstans, have permanent karakter, være uafhængig og anvende en kontradiktorisk sagsbehandling samt om, at der træffes afgørelse på grundlag af retsregler, må den anses for en ret ifølge artikel 234 EF.

(jf. præmis 20 og 22)

2. Artikel 1 i direktiv 89/552 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedrørende udøvelse af tv- radiospredningsvirksomhed, som ændret ved direktiv 97/36, skal fortolkes således, at en udsendelse eller del af en udsendelse, hvorunder et tv-selskab giver seerne mulighed for gennem direkte opkald til overtakserede telefonnumre, og således mod betaling, at deltage i en præmiekonkurrence, er omfattet af definitionen på teleshopping i artikel 1, litra f), såfremt udsendelsen eller vedkommende del af udsendelsen, henset til det forfulgte mål med den udsendelse, hvori konkurrencen indgår, vægten af denne konkurrence i udsendelsen tidsmæssigt set og de forventede økonomiske resultater heraf i forhold til de forventede resultater af udsendelsen i sin helhed, såvel som til udformningen af de spørgsmål, der stilles til deltagerne, udgør et konkret tjenesteydelsestilbud.

En sådan konkurrence udgør imidlertid kun teleshopping som omhandlet i ovennævnte bestemmelse, såfremt der er tale om en separat reel økonomisk aktivitet i form af tjenesteydelser, og den ikke blot udgør et underholdningsindslag under udsendelsen.

(jf. præmis 37 og 47 samt domskonkl.)

3. Artikel 1 i direktiv 89/552 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedrørende udøvelse af tv- radiospredningsvirksomhed, som ændret ved direktiv 97/36, skal fortolkes således, at en udsendelse eller del af en udsendelse, hvorunder et tv-selskab giver seerne mulighed for gennem direkte opkald til overtakserede telefonnumre, og således mod betaling, at deltage i en præmiekonkurrence, er omfattet af definitionen på fjernsynsreklame i artikel 1, litra c), såfremt konkurrencen på grund af dens formål og indhold samt de omstændigheder, hvorunder de præmier, der kan vindes, præsenteres, udgør en meddelelse, der har til formål at tilskynde seerne til at erhverve de varer og tjenesteydelser, der præsenteres som præmier, der kan vindes, eller har til formål indirekte i form af selvpromovering at lovprise det omhandlede tv-selskabs programmer.

(jf. præmis 47 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Socialpolitik – beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed – arbejdstagere, som er gravide, som lige har født, eller som ammer – direktiv 92/85 – forbud mod afskedigelse – anvendelsesområde

(Rådets direktiv 92/85, art. 10)

2. Socialpolitik – mandlige og kvindelige arbejdstagere – adgang til beskæftigelse samt arbejdsvilkår – ligebehandling – afskedigelse, som er udtryk for forskelsbehandling

(Rådets direktiv 76/207, art. 2, stk.1, art. 5, stk. 1, og art. 6, og Rådets direktiv 92/85, art. 10 og 12)

Sammendrag

1. Artikel 10 i direktiv 92/85 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af sikkerheden og sundheden under arbejdet for arbejdstagere, som er gravide, som lige har født, eller som ammer, skal fortolkes således, at den ikke blot indeholder et forbud mod at give meddelelse om en beslutning om afskedigelse på grund af graviditet og/eller fødslen af et barn i den i artikel 10, nr. 1, omhandlede beskyttelsesperiode, men også et forbud mod at træffe foranstaltninger med henblik på en sådan beslutning, herunder forsøg på at finde og at planlægge en endelig erstatning for den berørte arbejdstager, før udløbet af beskyttelsesperioden.

(jf. præmis 33 og 38 samt domskonkl. 1)

2. En beslutning om afskedigelse på grund af graviditet og/eller fødslen af et barn er i strid med artikel 2, stk. 1, og artikel 5, stk. 1, i direktiv 76/207 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder for så vidt angår adgang til beskæftigelse, erhvervsuddannelse, forfremmelse samt arbejdsvilkår, uanset på hvilket tidspunkt beslutningen om afskedigelse meddeles, og selv om beslutningen meddeles efter udløbet af beskyttelsesperioden i artikel 10 i direktiv 92/85 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af sikkerheden og sundheden under arbejdet for arbejdstagere, som er gravide, som lige har født, eller som ammer. Når en sådan beslutning om afskedigelse er i strid med såvel artikel 10 i direktiv 92/85 som artikel 2, stk. 1, og artikel 5, stk. 1, i direktiv 76/207, skal den foranstaltning, medlemsstaten vælger i henhold til sidstnævnte direktivs artikel 6 med henblik på sanktion af tilsidesættelsen af disse bestemmelser, mindst svare til den sanktion, der er fastsat i national ret til gennemførelse af artikel 10 og 12 i direktiv 92/85.

(jf. præmis 42 og 54 samt domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Retligt samarbejde i civile sager – retternes kompetence, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område – forordning nr. 44/2001 – specielle kompetenceregler – flere sagsøgte

(Rådets forordning nr. 44/2001, art. 6, nr. 1)

Sammendrag

Artikel 6, nr. 1, i forordning nr. 44/2001 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at den omstændighed, at søgsmål, der er anlagt mod flere sagsøgte, hviler på forskellige retsgrundlag, ikke er til hinder for anvendelsen af denne bestemmelse.

Det fremgår nemlig ikke af denne bestemmelses ordlyd, at der blandt de betingelser, der er fastsat for anvendelsen heraf, skulle findes en betingelse om, at søgsmål, der er anlagt mod forskellige sagsøgte, skal hvile på identiske retsgrundlag. Derimod skal det undersøges, om der foreligger en sådan indbyrdes sammenhæng mellem de forskellige krav, som én og samme sagsøger gør gældende mod forskellige sagsøgte, at det er ønskeligt at påkende dem samtidig for at undgå, at der træffes uforenelige afgørelser i tilfælde af, at sagerne påkendes hver for sig. I denne henseende er det ikke er tilstrækkeligt til, at afgørelser kan opfattes som indbyrdes modstridende, at der forekommer en divergens i løsningen af tvisten.

Denne bestemmelse finder desuden anvendelse, når de krav, der gøres gældende mod de forskellige sagsøgte, er konnekse på tidspunktet for sagens anlæg, for at undgå uforenelige afgørelser i tilfælde af, at kravene blev påkendt hver for sig, uden at det i øvrigt er nødvendigt særskilt at fastslå, at kravene ikke alene er fremsat med det formål at unddrage den ene af de sagsøgte hans værneting ved retterne i den medlemsstat, hvor han har bopæl.

(jf. præmis 38-40, 47, 52 og 54 samt domskonkl. 1 og 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – grænser

(Art. 234 EF)

2. Fællesskabsret – principper – ligebehandling – forskelsbehandling på grundlag af nationalitet

(Art. 7 EF og 56 EF)

3. Frie kapitalbevægelser – restriktioner – skattelovgivning

(Art. 56 EF)

Sammendrag

1. Domstolen kan ikke under en sag i henhold til artikel 234 EF tage stilling til, om nationale bestemmelser er forenelige med fællesskabsretten, idet det tilkommer de nationale domstole at fortolke de nationale bestemmelser. Domstolen har derimod kompetence til at forsyne disse domstole med alle de fællesskabsretlige fortolkningselementer, som kan sætte dem i stand til at bedømme, om nationale bestemmelser er forenelige med fællesskabsretten.

(jf. præmis 18)

2. Artikel 12 EF kan kun anvendes selvstændigt på forhold omfattet af fællesskabsretten, for hvilke EF-traktaten ikke indeholder særlige bestemmelser om forbud mod forskelsbehandling. Traktaten indeholder bl.a. i artikel 56 EF en særlig bestemmelse om forbud mod forskelsbehandling på området for de frie kapitalbevægelser.

(jf. præmis 28 og 29)

3. Artikel 56 EF skal fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats lovgivning, der pålægger avancer ved overdragelse af en fast ejendom beliggende i denne medlemsstat en større skattebyrde, når overdragelsen foretages af en person, der er hjemmehørende i en anden medlemsstat, end den, der for samme transaktionstype anvendes på avancer, som realiseres af en person, der er hjemmehørende i den stat, hvori den faste ejendom er beliggende.

En sådan lovgivning udgør en restriktion for kapitalbevægelserne, der er forbudt ved artikel 56 EF, for så vidt som den har som virkning at gøre kapitaloverførsel mindre attraktiv for ikke-hjemmehørende personer ved at gøre det mindre interessant for disse at investere i fast ejendom i den pågældende medlemsstat og følgelig at foretage transaktioner knyttet til disse investeringer, såsom salg af fast ejendom.

Da den pågældende beskatning vedrører en enkelt kategori af de skattepligtige personers indkomster, uanset om de skattepligtige personer er hjemmehørende eller ikke-hjemmehørende, idet den vedrører begge kategorier af skattepligtige personer, og da den medlemsstat, der er kilde for den skattepligtige indkomst, altid er den pågældende medlemsstat, foreligger der ikke nogen objektiv forskel i situationen, der kan begrunde en forskellig skattemæssig behandling med hensyn til avancebeskatningen mellem disse to kategorier af skattepligtige personer.

(jf. præmis 39, 40, 50, 53, 54 og 61 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fællesskabsret – principper – grundlæggende rettigheder – medlemsstaternes overholdelse heraf ved gennemførelsen af fællesskabsbestemmelser

2. Den Europæiske Union – fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik – specifikke restriktive foranstaltninger mod personer og enheder tilknyttet Usama bin Laden, Al-Qaida-organisationen og Taliban

(Rådets forordning nr. 881/2002, art. 2, stk. 3, og art. 9)

Sammendrag

1. De krav, der må stilles til beskyttelsen af de grundlæggende rettigheder i fællesskabsretten, er også bindende for medlemsstaterne, når disse gennemfører fællesskabsbestemmelserne, og det påhviler følgelig medlemsstaterne i videst muligt omfang at anvende disse bestemmelser, således at de nævnte krav ikke tilsidesættes.

(jf. præmis 78)

2. Artikel 2, stk. 3, i forordning nr. 881/2002 om indførelse af visse specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder, der har tilknytning til Usama bin Laden, Al-Qaida-organisationen og Taliban, og om ophævelse af forordning nr. 467/2001 om forbud mod udførsel af visse varer og tjenesteydelser til Afghanistan, om styrkelse af flyveforbuddet og om udvidelse af indefrysningen af midler og andre økonomiske ressourcer over for Taliban i Afghanistan, som ændret ved forordning nr. 561/2003, skal fortolkes således, at i en situation, hvor både aftalen om køb af en fast ejendom og aftalen om tilskødning af denne ejendom er blevet indgået før datoen for køberens opførelse på listen i bilag I til nævnte forordning nr. 881/2002, og hvor købesummen tillige er blevet betalt før denne dato, er denne bestemmelse til hinder for, at der til opfyldelse af nævnte købsaftale foretages endelig indførelse af ejendomsoverdragelsen i tingbogen efter denne dato.

Dels finder denne bestemmelse anvendelse på enhver tilrådighedsstillelse af en økonomisk ressource og derfor tillige på en retshandel, der grunder sig på opfyldelsen af en gensidigt bebyrdende aftale, og som er blevet tilstået mod betaling af en økonomisk modydelse.

Dels skal samme forordnings artikel 9 forstås således, at de ved forordningen pålagte foranstaltninger, hvoriblandt er anført indefrysning af økonomiske ressourcer, tillige forbyder, at man fuldfører retshandlinger til opfyldelse af aftaler indgået før nævnte forordnings ikrafttrædelse.

(jf. præmis 56, 62 og 80 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Landbrug – EUGFL – regnskabsafslutning [Rådets forordning nr. 729/70, som ændret ved forordning nr. 1287/95, art. 5, stk. 2, litra c), femte afsnit, og forordning nr. 1258/1999, art. 7, stk. 4, litra a); Kommissionens forordning nr. 1663/95, som ændret ved forordning nr. 2245/1999, art. 8, stk. 1, første afsnit] (jf. præmis 46-48 og 52)

2. Appel – anbringender – Domstolens efterprøvelse af den retlige kvalifikation af de faktiske omstændigheder – lovligt (art. 225 EF) (jf. præmis 59)

Sagens genstand

Angående

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Anden Afdeling) den 20. juni 2006 i sag T-251/04, Grækenland mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt Kommissionen i et søgsmål med påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2004/457/EF af 29. april 2004 om at udelukke visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbrug (EUGFL), Garantisektionen, fra EF-finansiering (meddelt under nr. K(2004) 1706) (EUT L 156, s. 48).

Afgørelse

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Den Hellenske Republik betaler sagens omkostninger.