ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende er retssikkerhedsprincippet da til hinder for en national praksis, på baggrund af hvilken afgiftsmyndigheden med tilbagevirkende gyldighed fastslog, at den afgiftspligtige var momspligtig eftersom veterinære tjenester ikke er fritaget for moms, og at fritagelsestærsklen er overskredet i en situation, hvor: — afgiftsmyndigheden ikke af egen drift har registreret den afgiftspligtige person som momspligtig, og ikke har pålagt den pågældende at betale moms fra det tidspunkt, hvor den pågældende indleverede merværdiafgiftsangivelser, hvoraf det fremgik af fritagelsestræsklen var overskredet, men først gjorde dette efter, at gennemførelsesbestemmelserne til skatteloven var blevet ændret ved regeringsdekret nr. 1620/2009, således at den undtagelse som følger af artikel 141, stk. 1, litra a), i skatteloven ikke længere finder anvendelse på veterinære tjenester således som fastslået af Domsolen i dom af 24. maj 1988, sag C-122/97, Kommissionen mod Italien, og dette for en periode, som ligger forud for den pågældende ændring; — afgiftsmyndigheden via de merværdiafgiftsangivelser, som den afgiftspligtige indgav, blev opmærksom på, at fritagelsestærsklen var overskredet inden gennemførelsesbestemmelserne til skatteloven blev ændret ved regeringsdekret nr. 1620/2009, således som beskrevet ovenfor; — afgiftsmyndigheden forud for offentliggørelsen af regeringsdekret nr. 1620/2009 inden for sit kompetenceområde — som den i hovedsagen omhandlede afgiftspligtige person er omfattet af — ikke iværksatte direkte afgiftsmæssige foranstaltninger med henblik på dels at fastslå, at afgiftspligtige personer, som er dyrelægevirksomheder, og som har overskredet tærsklen for momsfritagelse, ikke har registreret sig som momspligtige, dels at fastslå, at de er forpligtede til at betale momsen som følge heraf; — Domstolens dom af 24. maj 1988, sag C-122/87, Kommissionen mod Italien, forud for vedtagelsen og ikrafttrædelsen af regeringsdekret nr. 1620/2009 endnu ikke var blevet offentliggjort på rumænsk?
(1)

Det fastslås, at Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til momsdirektivets artikel 98, sammenholdt med bilag III hertil, ved — at anvende en nedsat momssats på leveringer af tjenesteydelser i form af installering af »energibesparende materialer« og på de leveringer af »energibesparende materialer«, der foretages af en person, som installerer disse materialer i boliger, for så vidt som disse leveringer ikke kan anses for »[l]evering, opførelse, renovering og ombygning af boliger som led i en socialpolitik« som omhandlet i kategori 10) i bilag III til momsdirektivet (1) — at anvende en nedsat momssats på leveringer af tjenesteydelser i form af installering af »energibesparende materialer« og på de leveringer af »energibesparende materialer«, der foretages af en person, som installerer disse materialer i boliger, for så vidt som disse leveringer falder uden for rammerne af renovering og reparation af private boliger som omhandlet i kategori 10a) i bilag III til momsdirektivet — at anvende en nedsat momssats på leveringer af tjenesteydelser i form af installering af »energibesparende materialer« og på de leveringer af »energibesparende materialer«, der foretages af en person, som installerer disse materialer i boliger, for så vidt som disse leveringer, selv om de falder inden for rammerne af renovering og reparation af private boliger som omhandlet i kategori 10a) i bilag III til momsdirektivet, omfatter materialer, der udgør en betydelig del af værdien af de leverede tjenesteydelser.
1.

Første anbringende: Retten begik en retlig fejl ved at fastslå, at koncerninterne leveringer af LCD-skærme til appellantens fabrikker i Kina og Taiwan falder inden for anvendelsesområdet for artikel 101 TEUF og EØS-aftalens artikel 53 med den eneste begrundelse, at de computerskærme, som LCD-skærmene inkorporeres i som komponenter på de omhandlede fabrikker, sælges af appellanten i EØS. Anbringendet er baseret på følgende grundlag: a. Den i den anfægtede afgørelse fastslåede overtrædelse omfatter kun leveringer i EØS af LCD-skærme, hvad enten disse blev solgt til tredjeparter eller blev leveret koncerninternt, og der foretages ingen sondring mellem koncerninterne leveringer, der foretages af vertikalt integrerede deltagere i et kartel, som danner én virksomhed med deres forbundne købere, og de deltagere, der ikke danner én virksomhed. b. Anvendelsen af begrebet »direkte afsætning til EØS ved hjælp af forarbejdede produkter« er i strid med det princip, der ligger til grund for Europa Carton-dommen om behandling af koncerninterne leveringer på nøjagtigt samme måde som ved salg til tredjeparter. c. Det er i strid med gennemførelsesdoktrinen i Wood Pulp I-dommen at anvende artikel 101 TEUF og EØS-aftalens artikel 53 på leveringer af LCD-skærme uden for EØS. d. Begrebet »direkte afsætning til EØS ved hjælp af forarbejdede produkter« fører til en uretmæssig udelukkelse fra anvendelsesområdet for artikel 101 TEUF og EØS-aftalens artikel 53 af transaktioner vedrørende LCD-skærme, som finder sted og begrænser konkurrencen inden for EØS på grundlag af en argumentation, som Domstolen udtrykkeligt forkastede i Commercial Solvents-dommen. e. Den ekstra-territoriale anvendelse af EU’s konkurrenceregler, der følger af begrebet »direkte afsætning til EØS ved hjælp af forarbejdede produkter«, indebærer en risiko for kumulation af sanktioner for virksomhederne og for kompetencekonflikter med andre konkurrencemyndigheder.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 212/19

Appel iværksat den 7. maj 2014 af LG Display Co. Ltd og LG Display Taiwan Co. Ltd til prøvelse af dom afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 27. februar 2014 i sag T-128/11, LG Display Co. Ltd og LG Display Taiwan Co. Ltd mod Europa-Kommissionen

(Sag C-227/14 P)

2014/C 212/22

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: LG Display Co. Ltd og LG Display Taiwan Co. Ltd (ved avocats A. Winckler og F.-C. Laprévote)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanterne har nedlagt følgende påstande

— Rettens dom i sag T-128/11 ophæves delvist, for så vidt som sagsøgerens påstand om delvis annullation af Kommissionens afgørelse af 8. december 2010 i sag COMP/39309 derved forkastes.

— Kommissionens afgørelse annulleres delvist på grundlag af de beviselementer, der foreligger for Domstolen, og de deri fastsatte bøder nedsættes — LG Display har i den forbindelse fremlagt en tabel i bilag A.2 med bødeberegninger for forskellige scenarier. LG Display gør i den henseende gældende, at sagen er tilstrækkeligt oplyst til, at Domstolen kan udøve sin fulde prøvelsesret.

— Kommissionen tilpligtes at betale LG Displays sagsomkostninger og andre omkostninger og udgifter i forbindelse med nærværende sag.

— Domstolen træffer enhver anden foranstaltning, den måtte finde passende.

Anbringender og væsentligste argumenter

Med sit første anbringende har LG Display anfægtet Rettens konklusion om, at Kommissionen var berettiget til at medregne LG Displays salg til dets moderselskaber LGE og Phillips i værdien af omsætningen ved beregningen af LG Displays bøde. Dette anbringende er opdelt i to led. For det første begik Retten en retlig fejl, undlod at give en passende begrundelse, foretog en åbenbart urigtig gengivelse af beviserne, tilsidesatte LG Displays ret til forsvar og undlod at udøve sin fulde prøvelsesret, idet den fandt, at Kommissionen er berettiget til at medregne interne salg i værdien af omsætningen ved bødeberegningen udelukkende på grundlag af den omstændighed, at disse salg blev foretaget på et marked, som var berørt af det kartel, som LG Display var aktiv i. For det andet begik Retten en retlig fejl, undlod at give en passende begrundelse, foretog en åbenbart urigtig gengivelse af beviserne og tilsidesatte LG Displays ret til forsvar, idet den stadfæstede Kommissionens konklusion om, at de interne salg faktisk var berørt af kartellet.

Med sit andet anbringende har LG Display anfægtet Rettens konklusion om, at Kommissionen med rette nægtede at indrømme LG Display en delvis bødefritagelse for 2005. Dette anbringende er opdelt i to led. For det første begik Retten en materielretlig fejl og undlod at give en passende begrundelse, da den indrømmede den bødefritagne ansøger en fortrinsstilling i forhold til delvis bødefritagelse. For det andet foretog Retten en åbenbart urigtig gengivelse af beviserne og begik en materielretlig fejl ved at nægte at indrømme LG Display en delvis bødefritagelse for perioden fra den 26. august 2005, idet Kommissionen efter denne dato ikke havde beviser leveret af den bødefritagne ansøger for LG Displays fortsatte deltagelse i kartellet.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 212/15

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Rumænien) den 7. april 2014 — ING Pensii Societate de Administrare a unui Fond de Pensii Administrat Privat SA mod Consiliul Concurenței

(Sag C-172/14)

2014/C 212/15

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie

Parter i hovedsagen

Sagsøger: ING Pensii Societate de Administrare a unui Fond de Pensii Administrat Privat SA

Sagsøgt: Consiliul Concurenței

Præjudicielt spørgsmål

Er det endelige, faktiske antal kunder — når der foreligger en praksis med fordeling af kunder — relevant for at afgøre, om der foreligger en mærkbar konkurrencefordrejning som omhandlet i artikel 101, stk. 1, litra c), TEUF?
3.

Kan den modydelse, som dette selskab modtager, der består i at stille de nødvendige finansielle midler til rådighed for at gennemføre disse programkontrakter, i lyset af bestemmelserne i dette direktiv anses for et vederlag for præsterede tjenesteydelser, der kan føre til merværdiafgiftspligt?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 212/17

Appel iværksat den 15. april 2014 af Rådet for Den Europæiske Union til prøvelse af dom afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 29. januar 2014 i sag T-528/09, Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-193/14 P)

2014/C 212/19

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Rådet for Den Europæiske Union (ved J.-P. Hix, som befuldmægtiget, solicitor B. O’Connor og avocat S. Gubel)

De andre parter i appelsagen: Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd, Europa-Kommissionen, ArcelorMittal Tubular Products Ostrava a.s., ArcelorMittal Tubular Products Roman SA, Benteler Deutschland GmbH, tidligere Benteler Stahl//Rohr GmbH, Ovako Tube & Ring AB, Rohrwerk Maxhütte GmbH, Dalmine SpA, Silcotub SA, TMK-Artrom SA, Tubos Reunidos, SA, Vallourec Oil and Gas France, tidligere Vallourec Mannesmann Oil & Gas France, Vallourec Tubes France, tidligere V & M France, Vallourec Deutschland GmbH, tidligere V & M Deutschland GmbH, voestalpine Tubulars GmbH, Železiarne Podbrezová a.s.

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Dommen afsagt af Den Europæiske Unions Ret (Anden Afdeling) den 29. januar 2014 i sag T-528/09, Hubei Xinyegang Steel Co. Ltd mod Rådet for Den Europæiske Union, ophæves.

— Første led af det tredje af sagsøgerne ved Retten fremførte anbringende forkastes som retligt ugrundet.

— Sagen hjemvises til Retten til fornyet behandling for så vidt angår de resterende anbringender, der blev fremført i første instans, i det omfang Retten ikke fastslog de faktiske omstændigheder.

— Hubei tilpligtes at betale Rådets omkostninger i såvel førsteinstansen som i appelsagen.

Anbringender og væsentligste argumenter

Rådet har gjort gældende, at den appellerede dom bør ophæves af følgende grunde:

— For det første har Retten tilsidesat artikel 3, stk. 5, i A-D grundforordningen (1) og foretaget en urigtig gengivelse af de fremlagte beviser, for så vidt som den foretog en selektiv og ufuldstændig bedømmelse af de faktorer, der retligt kræves for at fastslå, at EU-erhvervsgrenen befandt sig i en sårbar situation ved undersøgelsesperiodens afslutning.

— For det andet fejlfortolkede Retten artikel 3, stk. 7, i A-D grundforordningen og fejlanvendte derefter denne bestemmelse i forbindelse med det forudsete sammenbrud i efterspørgslen.

— For det tredje fejlfortolkede Retten artikel 3, stk. 9, i A-D grundforordningen for så vidt angår analysen af truslen om skade.

— For det fjerde overskred Retten grænserne for sin kompetence, for så vidt som den erstattede EU-institutionernes bedømmelse af de omhandlede økonomiske faktorer med sin egen.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 384/96 af 22.12.1995 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (EFT L 56, s. 1) erstattet af Rådets forordning (EF) nr. 1225/2009 af 30.11.2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab (kodificeret udgave), (EUT L 343, s. 51).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 202/10

Sag anlagt den 4. april 2014 — Europa-Kommissionen mod Republikken Polen

(Sag C-162/14)

2014/C 202/11

Processprog: polsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved A. Tokár og K. Herrmann)

Sagsøgt: Republikken Polen

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 45, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv nr. 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (1), idet den har opretholdt de i artikel 24, stk. 1, nr. 1 og 1a, i lov om offentlige kontrakter (Prawo zamówień publicznych) foreskrevne bydende hensyn, der medfører udelukkelse af en økonomisk aktør fra deltagelse i en udbudsprocedure, som går videre end de materielretlige kriterier i den udtømmende opregning af udelukkelsesgrundene i direktivets artikel 45, stk. 2.

— Republikken Polen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

De i artikel 24, stk. 1, nr. 1 og 1a, i lov om offentlige kontrakter foreskrevne grunde til udelukkelse af en økonomisk aktør fra et udbud, som vedrører aktørens erhvervsmæssige egnethed — nemlig for det første, at en økonomisk aktør har forårsaget retskraftigt fastslåede skader grundet manglende eller mangelfuld opfyldelse af en kontrakt, og for det andet, at en økonomisk aktør har været part i en kontrakt, som ordregiver har ophævet eller opsagt eller er trådt tilbage fra på grund af omstændigheder, som aktøren bærer ansvaret for — overskrider rammerne for udelukkelsesbetingelserne i henhold til artikel 45, stk. 2, i direktiv 2004/18/EF, og særligt dette stykkes litra d).

Fortolkningen af denne sidstnævnte betingelse var genstand for Domstolens dom i sag C-465/11, Forposta og ABC Direct Contact. Domstolen fastslog i denne dom, at begrebet fejl i forbindelse med udøvelsen af erhverv som omhandlet i artikel 45, stk. 2, litra d), i direktiv 2004/18/EF omfatter enhver culpøs adfærd, der har indvirkning på den pågældende operatørs faglige troværdighed. Den polske lovs udelukkelsesbetingelser indskrænker sig imidlertid ikke til adfærd, som udgør en misligholdelseshensigt eller uagtsomhed af en vis alvor hos den økonomiske aktør, men pålægger den offentlige ordregiver automatisk at udelukke den økonomiske aktør uden forudgående bedømmelse af dennes angiveligt forsømmelige adfærd.

(1) EUT L 134, s. 114.
1)

Skal den omstændighed, at anvendelsesområdet for artikel 13, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 883/2004 (1) og artikel 14, stk. 5, litra b), i gennemførelsesforordning nr. 987/2009 (2) omfatter en »person, der normalt har lønnet beskæftigelse i to eller flere medlemsstater«, fortolkes således, at det også omfatter en situation, hvor en person udfører arbejde i henhold til en arbejdskontrakt med en enkelt arbejdsgiver med hjemsted i en EU-medlemsstat i to andre EU-medlemsstater, selv om: a) den anden medlemsstat, hvor den pågældende person skal arbejde, endnu ikke er blevet fastlagt og heller ikke kan forudses på tidspunktet for anmodningen om udstedelse af en blanket A1 på grund af arbejdets særlige karakter, dvs. arbejdstagernes midlertidige beskæftigelse i korte perioder i forskellige EU-medlemsstater eller b) varigheden af beskæftigelsen i den første og/eller den anden medlemsstat endnu ikke kan fastlægges eller ikke kan forudses på grund af arbejdets særlige karakter, dvs. arbejdstagernes midlertidige beskæftigelse i korte perioder i forskellige EU-medlemsstater?
5)

Kan kravet om, at den, som anvender alkoholholdige drikkevarer i kommercielt øjemed eller for udøvelsen af anden erhvervsmæssig virksomhed, skal have en særlig detailhandelstilladelse for at indføre alkoholholdige drikkevarer — når en finsk køber via internettet eller på anden måde pr. postordre af en sælger, der driver virksomhed i en anden medlemsstat, har købt alkoholholdige drikkevarer, som sælgeren indfører til Finland — anses for at vedrøre et monopol eller for en del af et monopols funktion, således at bestemmelserne i artikel 34 TEUF ikke er til hinder herfor, men at kravet i stedet skal vurderes i lyset af artikel 37 TEUF?
3)

Skal gennemførselsbestemmelsernes (3) artikel 859 fortolkes således, at der under de i hovedsagen foreliggende omstændigheder er tale om en misligholdelse, der ikke har haft reelle følger for det korrekte forløb af toldproceduren, hvis det lægges til grund, a) at hver af de to oprettede forsendelser i henholdsvis 2007 og 2008 vedrørte de samme varer, henholdsvis b) det ikke kan dokumenteres, at der var tale om de samme varer?
2)

Skal artikel 2, stk. 1, artikel 14 og artikel 24, stk. 1, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, fortolkes således, at forkøbsretternes beløb — som udgør den største del af betalingsforpligtelserne i henhold til de finansielle leasingaftaler som leasingtageren skal betale til leasinggiveren, hvilket gør, at leasinggiveren som følge af den manglende iagttagelse af betalingsforpligtelserne har generhvervet den leasede genstand, solgt den til tredjemand og godtgjort leasingtageren avancen opnået ved salget, fra hvilket leasinggiveren i den endelige balance også har fratrukket forkøbsretternes beløb — anses som vederlag for gennemførelse af aftalen og levering af varer, og således som momspligtigt, som vederlag for udlejning eller brug af den faste ejendom (og i kraft heraf momspligtigt i henhold til lov eller efter eget valg af den afgiftspligtige person), eller som skadeserstatning som følge af ophævelse af aftalen, som ydes for at afhjælpe tabet som følge af leasingtagerens misligholdelse, hvilket ikke har en direkte sammenhæng med nogen former for levering af ydelser mod vederlag og således ikke er momspligtig?
1)

Skal bestemmelserne i direktiv 2009/54/EF’s artikel 8, stk. 2 (1), fortolkes således, at der ved »naturligt mineralvand fra én og samme kilde« skal forstås: a) vand ved ét og samme udspring, og derimod ikke vand ved forskellige udspring, selv om der er tale om vand fra en kilde inden for samme grundvandsmagasin i samme grundvandsforekomst ifølge definitionen af begreberne »grundvandsmagasin« og »grundvandsforekomst« i direktiv 2000/60/EF (2)? b) vand ved ét og samme udspring, og derimod ikke vand ved andre udspring, selv om der er tale om vand fra en kilde inden for samme grundvandsmagasin i samme grundvandsforekomst ifølge definitionen af begreberne »grundvandsmagasin« og »grundvandsforekomst« i direktiv 2000/60/EF, idet denne definition også skal tage højde for omstændigheder såsom afstanden mellem udspringene, deres dybde, den specifikke vandkvalitet ved det enkelte udspring (eksempelvis den kemiske og mikrobiologiske sammensætning), den hydrauliske forbindelse mellem udspringene, åbningen eller lukningen af grundvandsmagasinet? c) alt vand fra en kilde inden for samme grundvandsmagasin i samme grundvandsforekomst ifølge definitionen af begreberne »grundvandsmagasin« og »grundvandsforekomst« i direktiv 2000/60/EF, uanset om vandet når overfladen ved flere udspring? d) alt vand fra en kilde i samme grundvandsmagasin i samme grundvandsforekomst ifølge definitionen af begreberne »grundvandsmagasin« og »grundvandsforekomst« i direktiv 2000/60/EF, uanset om vandet når overfladen ved flere udspring, idet denne definition også skal tage højde for omstændigheder såsom afstanden mellem udspringene, deres dybde, den specifikke vandkvalitet ved det enkelte udspring (eksempelvis den kemiske og mikrobiologiske sammensætning), den hydrauliske forbindelse mellem udspringene, åbningen eller lukningen af grundvandsmagasinet?
b.

Har det betydning for besvarelsen af dette spørgsmål, også henset til proportionalitetsprøvelsen, som beskrevet i Europa-Kommissionens grønbog af 15. november 2011 (1)om ret til familiesammenføring, at den nationale lovgivning, hvori de i spørgsmål 1.a. nævnte krav er opstillet, fastsætter, at bortset fra tilfælde, hvor familiemedlemmet har godtgjort, at det på grund af et fysisk eller psykisk handicap varigt vil være ude af stand til at gennemføre integrationstesten, er det kun, såfremt der foreligger en kombination af ganske særlige individuelle omstændigheder, der gør det berettiget at antage, at familiemedlemmet varigt vil være ude af stand til at opfylde integrationskravene, at ansøgningen om tilladelse til indrejse og ophold ikke må afslås?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 194/11

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Corte suprema di cassazione (Italien) den 21. marts 2014 — Malvino Cervati og Società Malvi Sas di Cervati Malvino mod Agenzia delle Dogane og Agenzia delle Dogane — Ufficio delle Dogane di Livorno

(Sag C-131/14)

2014/C 194/13

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Corte suprema di cassazione

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Malvino Cervati og Società Malvi Sas di Cervati Malvino

Sagsøgte: Agenzia delle Dogane og Agenzia delle Dogane — Ufficio delle Dogane di Livorno

Præjudicielt spørgsmål

Skal forordning nr. 1047/2001 (1) og nr. 2988/95 (2) fortolkes således, at adfærden udvist af den erhvervsdrivende i Fællesskabet A (Malvi s.a.s.), som uden at råde over en importlicens — eller som har opbrugt sin egen kvote af kontingentet — erhverver bestemte partier af varer fra en anden erhvervsdrivende i Fællesskabet B (Tonini Roberto & C s.a.s.), der selv har erhvervet varerne fra en leverandør uden for Fællesskabet (Bananaservice srl), idet varerne er blevet overdraget ufortoldet til en anden erhvervsdrivende i Fællesskabet C (L’Olivo Maria), der opfylder kravene og således har opnået en licens inden for rammerne af kontingentet, og der uden overdragelse af vedkommendes licens har indført varerne i Fællesskabet og senere efter fortoldning — mod et passende vederlag, der er lavere end den specifikke toldsats for import uden for kontingentet — videresælger dem til den samme erhvervsdrivende B (Tonini Roberto & C s.a.s.), der til slut sælger dem til den erhvervsdrivende A (Malvi s.a.s.), er ulovlig og udgør både retsmisbrug og en retsstridig adfærd?

(1) Kommissionens forordning (EF) nr. 1047/2001 af 30.5.2001 om indførelse af en ordning med importlicenser og oprindelsescertifikater og om fastsættelse af ordningen for forvaltning af toldkontingenter for hvidløg fra tredjelande (EFT L 145, s. 35).

(2) Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18.12.1995 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser (EFT L 312, s. 1).
—

Det fastslås, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 49, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72/EF (1) af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 2003/54/EF, idet denne medlemsstat ikke senest den 3. marts 2011 har vedtaget bestemmelser, der gennemfører definitionerne i direktivets artikel 2, punkt 8, 18, 21, 22, 32, 33 og 34 og de betingelser, der er fastsat i direktivets artikel 9, stk. 1-7 og stk. 12, sammenholdt med artikel 9, stk. 11, i direktivets artikel 16, andet og tredje punktum, samt artikel 16, stk. 2 og 3, i direktivets artikel 38, stk. 1, andet punktum, i direktivets artikel 39, stk. 1, 4 og 8, og i direktivets artikel 40, stk. 1-3, 5 og 7, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen om sådanne foranstaltninger.