Sag T-445/05

Associazione italiana del risparmio gestito og Fineco Asset Management SpA

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Statsstøtte — støtteordning indført af de italienske myndigheder til fordel for visse virksomheder, der investerer kollektivt i værdipapirer og med speciale i små og mellemstore virksomheder — beslutning, hvorved støtten erklæres uforenelig med fællesmarkedet — annullationssøgsmål — umiddelbart og individuelt berørt — formaliteten — begrundelsespligt — foranstaltningens selektive karakter — tilbagesøgningsforpligtelse«

Rettens dom (Femte Afdeling) af 4. marts 2009 II ‐ 295

Sammendrag af dom

Statsstøtte – begreb – foranstaltning, der giver virksomheder mulighed for at øge deres egenkapital på mere gunstige vilkår – omfattet

Andre personer end en beslutnings adressater kan kun påstå, at de berøres individuelt, hvis beslutningen rammer dem på grund af visse egenskaber, som er særlige for dem, eller på grund af en faktisk situation, der adskiller dem fra alle andre og derfor individualiserer dem på lignende måde som adressaten. Følgelig kan en virksomhed i princippet ikke anfægte en beslutning fra Kommissionen, der forbyder en støtteordning til fordel for en sektor, hvis virksomheden alene er berørt af denne beslutning på grund af, at den tilhører den pågældende sektor, og den potentielt kan drage fordel af støtten. En sådan beslutning fremtræder følgelig over for den sagsøgende virksomhed som en generel foranstaltning, der finder anvendelse på objektivt afgrænsede situationer og har retsvirkninger for en gruppe personer, der er bestemt generelt og abstrakt. For så vidt angår en kommissionsbeslutning, der ikke angiver den eller de virksomheder, som modtager den pågældende støtte, og som således finder anvendelse på objektivt afgrænsede situationer og har retsvirkninger for en gruppe personer, der er bestemt generelt og abstrakt, kan en virksomhed imidlertid være berørt af denne beslutning ikke blot som en virksomhed inden for den berørte sektor, men ligeledes som faktisk modtager af en individuel støtte i henhold til denne ordning, som Kommissionen har krævet tilbagesøgt. Denne virksomhed er individuelt berørt af beslutningen, og dens søgsmål kan antages til realitetsbehandling. (jf. præmis 45-48)

Den begrundelse, som kræves i henhold til artikel 253 EF, skal tilpasses karakteren af den pågældende retsakt og klart og utvetydigt angive de betragtninger, som den institution, der har udstedt den anfægtede retsakt, har lagt til grund, således at de berørte parter kan få kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, og således at den kompetente ret kan udøve sin prøvelsesret. Kravet om begrundelse skal bedømmes i forhold til omstændighederne i sagen. Det kræves ikke, at begrundelsen angiver alle de forskellige relevante faktiske og retlige forhold, da spørgsmålet, om en retsakts begrundelse opfylder kravene efter artikel 253 EF, ikke blot skal vurderes i forhold til ordlyden, men også til den sammenhæng, hvori den indgår, samt under hensyn til alle de retsregler, som gælder på det pågældende område. Navnlig er Kommissionen ikke forpligtet til at tage stilling til alle de argumenter, som de interesserede har fremført for den; den behøver kun at redegøre for de faktiske omstændigheder og retlige betragtninger, der har været afgørende med henblik på beslutningens opbygning. Endvidere kan Kommissionen i forbindelse med en statsstøtteordning indskrænke sig til at undersøge ordningens nærmere indhold uden at være forpligtet til at undersøge hver eneste anvendelse af ordningen. (jf. præmis 67 og 68)

Kommissionen er forpligtet til i begrundelsen for sin beslutning i det mindste at anføre de omstændigheder, hvorunder en støtte er blevet ydet, når omstændighederne godtgør, at støtten kan påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne. Kommissionen er dog ikke forpligtet til at føre bevis for, at en allerede ydet støtte faktisk har haft en sådan virkning. Et sådant krav ville nemlig føre til en begunstigelse af de medlemsstater, der yder ulovlig støtte, på bekostning af dem, der anmelder en påtænkt støtte. Det påhviler ikke Kommissionen at foretage nogen økonomisk analyse af den faktiske situation på det relevante marked, af markedsandelen for de virksomheder, der modtager støtte, af de konkurrerende virksomheders stilling og af samhandelen med de relevante tjenesteydelser mellem medlemsstaterne, eftersom den har forklaret, hvordan den omtvistede støtte forvrider konkurrencen og påvirker samhandelen mellem medlemsstaterne. For så vidt angår støtte, der ikke er blevet anmeldt, er Kommissionen ikke forpligtet til at godtgøre denne støttes faktiske virkninger. (jf. præmis 102 og 109)

Støtte ydet af en medlemsstat eller ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form er forbudt i henhold til artikel 87 EF, uden at der sondres mellem de tilfælde, hvor fordelene ved støtten ydes på en direkte eller indirekte måde. Således kan en direkte fordel, der ydes til visse fysiske eller juridiske personer, som ikke nødvendigvis udgør virksomheder, udgøre en indirekte fordel for og dermed støtte til andre fysiske eller juridiske personer, der udgør virksomheder. Det er ikke en betingelse for, at der kan konstateres at foreligge et indgreb til fordel for en virksomhed, der er finansieret ved hjælp af statsmidler, at virksomheden har direkte fordel heraf. Den faktiske omstændighed, at specialiserede investeringsvirksomheder ikke begunstiges direkte med en nedsat skattebyrde, som aftalt med deres tegnere, udelukker ikke, at de alligevel får en indirekte økonomisk fordel. (jf. præmis 127 og 131)

I forbindelse med en støtteordning kan Kommissionen med henblik på at kontrollere, hvorvidt ordningen indebærer støtte, begrænse sig til at undersøge ordningens nærmere indhold uden at være forpligtet til at undersøge hver eneste anvendelse af ordningen. Hvis det således er ubestridt, at en støtteordning begunstiger visse virksomheder, svækker den omstændighed, at den alt efter omstændighederne ligeledes begunstiger modtagere, der ikke er virksomheder, ikke denne konstatering, der er tilstrækkelig til, at artikel 87, stk. 1, EF kan anvendes. (jf. præmis 136)

En statslig foranstaltning, hvorved der fastsættes en skattenedsættelse, der er begrænset til at omfatte specialiserede investeringsvirksomheder samt forvaltningsvirksomheder, idet skattenedsættelsen således er begrænset til klart definerede investeringsvirksomheder og opfylder de særlige betingelser til skade for virksomheder, som tilbyder andre former for investering, begunstiger visse investeringsvirksomheder i forhold til andre, der befinder sig i en tilsvarende faktisk og retlig situation. En sådan foranstaltning, der ikke kan anses for en generel skattepolitisk eller økonomisk-politisk foranstaltning, men som en undtagelse fra de normale skatteregler, har således selektiv karakter som omhandlet i artikel 87, stk. 1, EF. Den omstændighed, at alle investeringsvirksomheder, der opfylder de foreskrevne betingelser, kan nyde godt af fordelen, betyder endvidere ikke i sig selv, at foranstaltningen kan betragtes som en generel foranstaltning, og udelukker ikke, at den har selektiv karakter. Endvidere kan støtte være selektiv med hensyn til artikel 87, stk. 1, EF, selv når den vedrører en hel økonomisk sektor. (jf. præmis 150, 152, 155 og 156)

En statslig foranstaltning, der giver virksomheder mulighed for at øge deres egenkapital på mere gunstige vilkår, såsom en styrkelse af likviditeten, kan udgøre en fordel som omhandlet i artikel 87, stk. 1, EF. (jf. præmis 163)

Hvis det blev lagt til grund, at forfølgelsen af et politisk økonomisk eller industrielt formål, såsom tilskyndelse til at investere, kan medføre, at en selektiv statslig foranstaltning ikke omfattes af anvendelsesområdet for artikel 87, stk. 1, EF, ville bestemmelsen blive berøvet sin effektive virkning. Det formål, der forfølges med en sådan foranstaltning, kan således ikke begrunde, at foranstaltningen falder uden for begrebet statsstøtte i den forstand, hvori det er anvendt i artikel 87, stk. 1, EF. (jf. præmis 170)