DA Den Europæiske Unions Tidende C 282/17

Appel iværksat den 7. maj 2014 af Lidl Stiftung & Co. KG til prøvelse af dom afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 27. februar 2014 i sag T-226/12 — Lidl Stiftung & Co. KG mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

(Sag C-224/14 P)

2014/C 282/23

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Lidl Stiftung & Co. KG (ved Rechtsanwälte M. Wolter, M. Kefferpütz og A.K. Marx)

Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Rettens dom af 27. februar 2014 i sag T-226/12 ophæves.

— Såfremt appellanten gives medhold, annulleres afgørelse truffet den 21. marts 2012 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marker (Varemærker og Design) (sag R 2380/2010-1), således som der blev nedlagt påstand om under sagen for Retten.

— Harmoniseringskontoret, der var sagsøgt for Retten, tilpligtes at betale omkostningerne i forbindelse med sagen for Retten og appelsagen.

Anbringender og væsentligste argumenter

Til støtte for appellen har Lidl Stiftung & Co. KG anført tre anbringender.

1) Tilsidesættelse af artikel 42, stk. 2 og 3, i forordning nr. 207/2009 (1) og af regel 22, stk. 3 og 4, i forordning nr. 2868/95 (2) sammenholdt med artikel 15, stk. 1, i forordning nr. 207/2009, idet Retten fejlfortolkede kravene til bevis for reel brug af varemærket, der blev påberåbt til støtte for indsigelsen, i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i disse bestemmelser.

2) Tilsidesættelse af artikel 15, stk. 1, litra a), sammenholdt med artikel 42, stk. 2 og 3, i forordning nr. 207/2009, idet Retten fejlfortolkede kravene for at antage, at brugen af varemærket, der blev påberåbt til støtte for indsigelsen, i en anden form end den registrerede form udgør reel brug i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 15, stk. 1, i forordning nr. 207/2009.

3) Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009, idet Retten fejlfortolkede kravene til vurderingen af risikoen for forveksling.

Hovedargumenterne kan opsummeres som følger:

Med hensyn til det første anbringende begik Retten en retlig fejl, idet den fastslog, at appelkammeret rigtigt havde fundet, at tre udaterede fotografier sammen med nogle fakturaer var konkrete og objektive omstændigheder, der var tilstrækkelige til at godtgøre reel brug af varemærket, der blev påberåbt til støtte for indsigelsen, navnlig for så vidt angår arten af brug.

Med hensyn til det andet anbringende undlod Retten at tage hensyn til den ekstraordinære karakter ved artikel 15, stk. 1, litra a), i forordning nr. 207/2009, som af hensyn til retssikkerheden og forudsigeligheden kræver en streng og snæver fortolkning og en vurdering af alle varemærkets bestanddele i dets registrerede form. Retten begik således en retlig fejl, da den bekræftede appelkammerets konklusion om at den anvendte form af varemærket havde udgjort reel brug, da den ikke ændrede særpræget ved varemærket, der blev påberåbt til støtte for indsigelsen, i dets registrerede form, eftersom appelkammeret ikke tog hensyn til alle bestanddele i varemærket, der blev påberåbt til støtte for indsigelsen.

Med hensyn til det tredje anbringende fejlfortolkede Retten artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009, eftersom den i forbindelse med vurderingen af appelkammerets konklusioner vedrørende tegnenes lighed og risikoen for forveksling ikke på passende måde tog hensyn til for det første, at den relevante kundekreds’ grad af opmærksomhed i den omhandlede sag er ret høj, for det andet, at gennemsnitsforbrugeren normalt opfatter et varemærke som en helhed og ikke analyserer dets forskellige detaljer, og for det tredje, at det kun er i det tilfælde, hvor alle andre bestanddele af varemærket ubetydelige, at vurderingen af tegns lighed kan foretages udelukkende på grundlag af den dominerende bestanddel. Hvis der var blevet taget hensyn til disse aspekter på korrekt måde, ville det ikke have kunnet konkluderes, at der var risiko for forveksling.

Eftersom den appellerede dom således ikke er i overensstemmelse med bestemmelserne i forordning nr. 207/2009, har Lidl Stiftung & Co. KG nedlagt påstand om, at den ophæves.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker, EUT L 78, s. 1.

(2) Kommissionens forordning (EF) nr. 2868/95 af 13.12.1995 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 40/94 om EF-varemærker, EFT L 303, s. 1.