ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Artikel 98 i Rådets forordning (EF) nr. 1083/2006 af 11. juli 2006 om generelle bestemmelser for Den Europæiske Fond for Regionaludvikling, Den Europæiske Socialfond og Samhørighedsfonden og ophævelse af forordning (EF) nr. 1260/1999, sammenholdt med samme forordnings artikel 2, nr. 7), skal fortolkes således, at den omstændighed, at en ordregivende myndighed i forbindelse med en offentlig bygge- og anlægskontakt vedrørende et projekt, der modtager finansiel støtte fra EU, under tilsidesættelse af direktiv 2004/18 har bestemt, at en fremtidig valgt tilbudsgiver med sine egne midler skal udføre 25 % af dette bygge- og anlægsarbejde, udgør en »tilsidesættelse« som omhandlet i nævnte artikel 2, nr. 7), som begrunder behovet for at anvende en finansiel korrektion i medfør af nævnte artikel 98, for så vidt som muligheden for, at denne manglende overholdelse kan have haft en indvirkning på den berørte fonds budget, ikke kan udelukkes. Størrelsen af denne korrektion skal fastsættes under hensyntagen til alle konkrete omstændigheder, der er relevante, henset til de kriterier, der er nævnt i forordningens artikel 98, stk. 2, første afsnit, nemlig den konstaterede uregelmæssigheds art og betydning og det økonomiske tab for den berørte fond.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 46/2

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 29. september 2016 — Essent Belgium NV mod Vlaams Gewest, Inter Energa m.fl. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel — Belgien)

(Sag C-492/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - regionale forskrifter, der fastsætter vederlagsfri distribution via de systemer, der er beliggende i den pågældende region, af elektricitet produceret fra vedvarende energikilder - sondring på grundlag af, hvor den grønne elektricitet kommer fra - artikel 28 EF og 30 EF - frie varebevægelser - direktiv 2001/77/EF - artikel 3 og 4 - nationale støttemekanismer til produktion af grøn energi - direktiv 2003/54/EF - artikel 3 og 20 - direktiv 96/92/EF - artikel 3 og 16 - det indre marked for elektricitet - adgang til distributionssystemer på ikke-diskriminerende tarifbetingelser - offentlige serviceforpligtelser - manglende proportionalitet))

(2017/C 046/02)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg Brussel

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Essent Belgium NV

Sagsøgte: Vlaams Gewest, Inter Energa, IVEG, Infrax West, Provinciale Brabantse Energiemaatschappij CVBA (PBE) og Vlaamse Regulator van de Electriciteits en Gasmarkt (VREG)

Konklusion

Bestemmelserne i artikel 28 EF og 30 EF, sammenholdt med artikel 3, stk. 2 og 8, og artikel 20, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/54/EF af 26. juni 2003 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 96/92/EF, artikel 3, stk. 2 og 3, og artikel 16 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/92/EF af 19. december 1996 om fælles regler for det indre marked for elektricitet samt artikel 3 og 4 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/77/EF af 27. september 2001 om fremme af elektricitet produceret fra vedvarende energikilder inden for det indre marked for elektricitet skal fortolkes således, at de er til hinder for forskrifter såsom besluit van de Vlaamse regering tot wijziging van het besluit van de Vlaamse regering van 28 september 2001 (den flamske regerings bekendtgørelse om ændring af den flamske regerings bekendtgørelse af 28.9.2001) af 4. april 2003 og besluit van de Vlaamse regering inzake de bevordering van elektriciteitsopwekking uit hernieuwbare energiebronnen (den flamske regerings bekendtgørelse om fremme af produktionen af elektricitet fra vedvarende energikilder) af 5. marts 2004, som fastsætter en ordning med vederlagsfri distribution af grøn elektricitet via de distributionssystemer, der er beliggende i den omhandlede region, samtidig med at den begrænser adgangen til denne ordning til for så vidt angår den første bekendtgørelse kun at omfatte den grønne elektricitet, der direkte tilføres de nævnte distributionssystemer af produktionsanlæg, og til for så vidt angår den anden bekendtgørelse kun at omfatte den grønne elektricitet, som sådanne anlæg direkte tilfører distributionssystemer, der er beliggende i den medlemsstat, som nævnte region tilhører.

(1) EUT C 34 af 2.2.2015.
1)

Kongeriget Spanien har med hensyn til perioden forud for den 29. juli 2008 tilsidesat de forpligtelser, der påhviler det i henhold til artikel 4, stk. 4, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/147/EF af 30. november 2009 om beskyttelse af vilde fugle, og med hensyn til perioden efter denne dato tilsidesat de forpligtelser, der påhviler det i henhold til artikel 6, stk. 2, i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, idet det ikke har truffet de egnede foranstaltninger med henblik på i det særligt beskyttede område »Campiñas de Sevilla« at undgå forringelse af de naturlige levesteder og arternes levesteder samt forstyrrelse af de arter, for hvilke dette område er udpeget.
1)

Artikel 63 TEUF og 65 TEUF skal fortolkes således, at: — Et i Portugal etableret selskab, der modtager udbytte fra selskaber, der er etableret i henholdsvis Tunesien og Libanon, kan påberåbe sig artikel 63 TEUF med henblik på at anfægte den skattemæssige behandling af dette udbytte i denne medlemsstat, som er baseret på en lovgivning, der ikke har til formål at finde anvendelse udelukkende på situationer, hvor det udbyttemodtagende selskab udøver en afgørende indflydelse på det udbytteudloddende selskab. — En lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter et selskab, der er hjemmehørende i en medlemsstat, fuldt ud eller delvist kan fradrage udbytte i sit beskatningsgrundlag, når udbyttet udloddes af et selskab, der er hjemmehørende i den samme medlemsstat, men ikke kan foretage et sådant fradrag, når det udbytteudloddende selskab er hjemmehørende i et tredjeland, udgør en restriktion for kapitalbevægelserne mellem medlemsstaterne og tredjelande, der principielt er forbudt i henhold til artikel 63 TEUF. — Afvisningen af at indrømme fuldt eller delvist fradrag i beskatningsgrundlaget for det modtagne udbytte i medfør af artikel 46, stk. 1 og 8, i Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Coletivas (lov om selskabsbeskatning) i den affattelse, der var gældende i 2009, kan begrundes i tvingende almene hensyn til behovet for at sikre en effektiv skattekontrol, når det viser sig umuligt for de kompetente skattemyndigheder i den medlemsstat, hvor det udbyttemodtagende selskab er hjemmehørende, at indhente oplysninger fra det tredjeland, hvor det udbytteudloddende selskab er hjemmehørende, der gør det muligt at kontrollere, at betingelsen om det sidstnævnte selskabs skattepligt er opfyldt. — Afvisningen af at indrømme delvist fradrag i medfør af artikel 46, stk. 11, i lov om selskabsbeskatning i den nævnte affattelse kan ikke begrundes i tvingende almene hensyn til behovet for at sikre en effektiv skattekontrol, når denne bestemmelse kan anvendes på situationer, hvor det ikke kan kontrolleres, om det udbytteudloddende selskab er skattepligtigt i den stat, hvor det er hjemmehørende, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at afgøre.
1)

Artikel 4, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/4/EF af 28. januar 2003 om offentlig adgang til miljøoplysninger og om ophævelse af Rådets direktiv 90/313/EØF skal fortolkes således, at den omstændighed, at ansøgeren om en markedsføringsgodkendelse til et plantebeskyttelsesmiddel eller et biocidholdigt produkt ikke i forbindelse med proceduren for opnåelse af denne godkendelse har anmodet om, at de oplysninger, der er fremlagt i forbindelse med denne procedure, behandles fortroligt i henhold til artikel 14 i Rådets direktiv 91/414/EØF af 15. juli 1991 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler, artikel 19 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/8/EF af 16. februar 1998 om markedsføring af biocidholdige produkter, eller artikel 33, stk. 4, og artikel 63 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1107/2009 af 21. oktober 2009 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler og om ophævelse af Rådets direktiv 79/117/EØF og 91/414/EØF, ikke er til hinder for, at den kompetente myndighed, der efter afslutningen af den nævnte procedure får forelagt en anmodning om adgang til disse oplysninger, indgivet af tredjemand på grundlag af direktiv 2003/4, undersøger den nævnte ansøgers indsigelse mod denne anmodning om adgang til oplysningerne og i givet fald afslår den under henvisning til dette direktivs artikel 4, stk. 2, første afsnit, litra d), med den begrundelse, at udbredelsen af de nævnte oplysninger vil skade beskyttelsen af forretnings- eller fabrikshemmeligheder.
1)

Den Hellenske Republik — har tolereret opførelsen af huse i Agiannaki (Grækenland) i 2010, anvendelsen af andre huse i Agiannaki fra 2006 uden den fornødne lovramme herfor og iværksættelsen af byggearbejder med henblik på opførelsen af 50 boliger mellem Agiannaki og Elaia (Grækenland), og idet den har givet tilladelse til opførelsen af tre ferieboliger i Vounaki (Grækenland) i 2012 — har tolereret udviklingen af infrastruktur for tilkørsel til stranden i Kyparissia-området (Grækenland), dvs. åbningen af fem nye veje ned til stranden ved Agiannaki og asfalteringen af visse tilkørsler og eksisterende veje — ikke har truffet tilstrækkelige foranstaltninger med henblik på at sikre, at forbuddet mod ureguleret camping i nærheden af stranden i Kalo Nero (Grækenland) og i Elaia overholdes — ikke har vedtaget de nødvendige foranstaltninger med henblik på at begrænse driften af de barer, som befinder sig mellem Elaia og Kalo Nero på de strande, hvor havskildpadden Caretta caretta formerer sig, og ikke har sikret sig, at de gener, som disse barer forårsager, ikke forstyrrer denne art — ikke har vedtaget de nødvendige foranstaltninger med henblik på i Kyparissia-området at begrænse tilstedeværelsen af strandmøbler og forskellige installationer på de strande, hvor havskildpadden Caretta caretta formerer sig, og idet den har givet tilladelse til bygningen af en platform nær hotel Messina Mare — ikke har vedtaget de nødvendige foranstaltninger med henblik på i tilstrækkelig grad at begrænse lysforureningen på de strande i Kyparissia-området, hvor havskildpadden Caretta caretta yngler, og — ikke har vedtaget de nødvendige foranstaltninger med henblik på i tilstrækkelig grad at begrænse fiskeri langs de strande i Kyparissia-området, hvor havskildpadden Caretta caretta yngler. har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 6, stk. 2, i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, som ændret ved Rådets direktiv 2006/105/EF af 20. november 2006
3)

Artikel 7 i direktiv 2005/29 skal fortolkes således, at en praksis, hvorefter en erhvervsdrivende har valgt at sammensætte prisen på et abonnement således, at forbrugeren både skal betale en månedlig udgift og en halvårlig udgift, skal anses for at være en vildledende udeladelse i det tilfælde, hvor prisen på den månedlige udgift er særligt fremhævet i markedsføringen, mens prisen på den halvårlige udgift er helt udeladt eller alene præsenteret på en mindre iøjnefaldende måde, såfremt en sådan udeladelse foranlediger forbrugeren til at træffe en transaktionsbeslutning, som han ellers ikke ville have truffet, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at vurdere under hensyntagen til begrænsningerne ved kommunikationsmediet, produktets art og karakteristika samt andre foranstaltninger, som den erhvervsdrivende faktisk har truffet for at gøre de væsentlige oplysninger vedrørende produktet tilgængelige for forbrugeren.
3)

Artikel 4, stk. 2, i direktiv 89/106, som ændret ved direktiv 93/68, sammenholdt med 12. betragtning hertil, skal fortolkes således, at formodningen om, at et byggemateriale, der er fremstillet i overensstemmelse med en harmoniseret standard, er egnet til sit formål, ikke er bindende for den nationale ret i forhold til at fastslå, hvorvidt et sådant produkt er af handelsmæssig kvalitet eller er egnet til formålet, når en generel national lovgivning, der regulerer salget af varer, som den i hovedsagen omhandlede, kræver, at en byggevare har disse karakteristika.
5)

Virkningerne af erklæringen om ugyldighed for så vidt angår artikel 4 i og bilag II til afgørelse 2013/448 begrænses tidsmæssigt således, for det første, at denne erklæring først får virkninger efter en periode på ti måneder regnet fra datoen for afsigelsen af dom af 28. april 2016, Borealis Polyolefine m.fl. (C-191/14, C-192/14, C-295/14, C-389/14 og C-391/14 — C-393/14, EU:C:2016:311), for at gøre det muligt for Europa-Kommissionen at vedtage de nødvendige foranstaltninger, og, for det andet, at der ikke kan rejses tvivl om de foranstaltninger, der vedtages indtil udløbet af denne frist på grundlag af de bestemmelser, der erklæres ugyldige.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 6/3

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 9. november 2016 — Davitas GmbH mod Stadt Aschaffenburg (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bayerischer Verwaltunsgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-448/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - nye levnedsmidler og nye levnedsmiddelingredienser - forordning (EF) nr. 258/97 - artikel 1, stk. 2, litra c) - begrebet »levnedsmidler og levnedsmiddelingredienser, der har en ny primær molekylestruktur))

(2017/C 006/03)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bayerischer Verwaltunsgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Davitas GmbH

Sagsøgt: Stadt Aschaffenburg

Procesdeltager: Landesanwaltschaft Bayern

Konklusion

Artikel 1, stk. 2, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 258/97 af 27. januar 1997 om nye levnedsmidler og nye levnedsmiddelingredienser, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 596/2009 af 28. juni 2009, skal fortolkes således, at udtrykket »ny primær molekylestruktur« henviser til levnedsmidler eller levnedsmiddelingredienser, der ikke har været genstand for konsum på Den Europæiske Unions område før den 15. maj 1997.

(1) EUT C 448 af 15.12.2014.
1)

Artikel 17, stk. 1 og 2, i Rådets rammeafgørelse 2008/909/RIA af 27. november 2008 om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på domme i straffesager om idømmelse af frihedsstraf eller frihedsberøvende foranstaltninger med henblik på fuldbyrdelse i Den Europæiske Union, som ændret ved Rådets rammeafgørelse 2009/299/RIA af 26. februar 2009, skal fortolkes således, at den er til hinder for en national bestemmelse, der fortolkes således, at den gør det muligt for fuldbyrdelsesstaten at give den domfældte en afkortning i straffen på grund af arbejde, som denne har udført under sin fængsling i udstedelsesstaten, selv om de kompetente myndigheder i sidstnævnte stat ikke har foretaget en sådan strafafkortning i henhold til denne stats lovgivning.
3)

Artikel 2, stk. 1 og 2, i Rådets forordning (EF) nr. 859/2003 af 14. maj 2003 om udvidelse af bestemmelserne i forordning (EØF) nr. 1408/71 og forordning (EØF) nr. 574/72 til at omfatte tredjelandsstatsborgere, der ikke allerede er dækket af disse bestemmelser udelukkende på grund af deres nationalitet, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, hvorefter denne medlemsstat med henblik på fastsættelsen af denne arbejdstagers pensionsrettigheder ikke tager hensyn til en beskæftigelsesperiode, der er tilbagelagt i henhold til denne medlemsstats lovgivning af en arbejdstager, der ikke var statsborger i en medlemsstat i denne periode, men som på det tidspunkt, hvor han ansøger om udbetaling af en alderspension, henhører under anvendelsesområdet for denne forordnings artikel 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 475/2

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 19. oktober 2016 — EL-EM-2001 Ltd mod Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Ungarn)

(Sag C-501/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - vejtransport - forordning (EF) nr. 561/2006 - artikel 10, stk. 3 - artikel 18 og 19 - bøde pålagt føreren - nødvendige foranstaltninger med henblik på fuldbyrdelse af sanktionen, truffet i forhold til transportvirksomheden - tilbageholdelse af køretøjet))

(2016/C 475/02)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Szegedi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

Parter i hovedsagen

Sagsøger: EL-EM-2001 Ltd

Sagsøgt: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Dél-alföldi Regionális Vám- és Pénzügyőri Főigazgatósága

Konklusion

Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 561/2006 af 15. marts 2006 om harmonisering af visse sociale bestemmelser inden for vejtransport og om ændring af Rådets forordning (EØF) nr. 3821/85 og (EF) nr. 2135/98 samt ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 3820/85 skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, der som retsbevarende foranstaltning giver mulighed for at tilbageholde et køretøj, der tilhører en transportvirksomhed, i en situation, hvor føreren, som er ansat af denne virksomhed, førte dette køretøj i strid med bestemmelserne i Rådets forordning (EØF) nr. 3821/85 af 20. december 1985 om kontrolapparatet inden for vejtransport, når den nationale myndighed endvidere ikke har pålagt denne virksomhed ansvaret, eftersom en sådan retsbevarende foranstaltning ikke opfylder kravene i henhold til proportionalitetsprincippet.

(1) EUT C 46 af 9.2.2015.
2)

Artikel 7, litra f), i direktiv 95/46 skal fortolkes således, at den er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, hvorefter en udbyder af online-medietjenester kun må indsamle og anvende personoplysninger om en bruger af disse tjenester uden samtykke fra denne, i det omfang denne indsamling og denne anvendelse er nødvendig for at give adgang til og afregne for den konkrete anvendelse af de nævnte tjenester foretaget af denne bruger, uden at formålet om at sikre de samme tjenesters generelle funktionsdygtighed kan begrunde anvendelsen af de nævnte oplysninger efter en søgning på disse tjenester.
1)

Den Italienske Republik har tilsidesat sin forpligtelse i henhold til artikel 12, stk. 2, i Rådets direktiv 2004/80/EF af 29. april 2004 om erstatning til ofre for forbrydelser, idet den ikke har truffet alle de foranstaltninger, der er nødvendige for at sikre, at der i grænseoverskridende situationer forefindes en ordning for erstatning til ofre for alle typer af forsætlige voldsforbrydelser begået på dens område.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 419/3

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 15. september 2016 — SC Star Storage SA mod Institutul Naţional de Cercetare-Dezvoltare în Informatică (ICI) (sag C-439/14) og SC Max Boegl România SRL m.fl. mod RA Aeroportul Oradea m.fl. (sag C-488/14) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Curtea de Apel Bucureşti og Curtea de Apel Oradea — Rumænien)

(Forenede sager C-439/14 og C-488/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - direktiverne 89/665/EØF og 92/13/EØF - offentlige kontrakter - klageprocedurer - national lovgivning, der gør muligheden for, at klager vedrørende en ordregivende myndigheds handlinger kan antages til realitetsbehandling, betinget af, at der stilles en »opfyldelsesgaranti« - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 47 - adgang til effektive retsmidler))

(2016/C 419/04)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Bucureşti og Curtea de Apel Oradea

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: SC Star Storage SA (sag C-439/14) og SC Max Boegl România SRL, SC UTI Grup SA, Astaldi SpA og SC Construcții Napoca SA (sag C-488/14)

Sagsøgte: Institutul Naţional de Cercetare-Dezvoltare în Informatică (ICI) (sag C-439/14) og RA Aeroportul Oradea, SC Porr Construct SRL, Teerag-Asdag Aktiengesellschaft SC Col-Air Trading SRL, AVZI SA, Trameco SA og Iamsat Muntenia SA (sag C-488/14)

Konklusion

Artikel 1, stk. 1-3, i Rådets direktiv 89/665/EØF af 21. december 1989 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/66/EF af 11. december 2007 og artikel 1, stk. 1-3, i direktiv 92/13/EØF af 25. februar 1992 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelse af EF-reglerne for fremgangsmåden ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation, som ændret ved direktiv 2007/66, sammenholdt med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagerne omhandlede, som gør muligheden for, at klager vedrørende en ordregivende myndigheds handling kan antages til realitetsbehandling, betinget af en pligt for klageren til at stille en opfyldelsesgaranti til fordel for den ordregivende myndighed, når denne garanti skal tilbagebetales til klageren uanset sagens udfald.

(1) EUT C 448 af 15.12.2014.

EUT C 26 af 26.1.2015.
1)

Artikel 107 TEUF og artikel 4, stk. 3, TEU, sammenholdt med artikel 4, stk. 2, i Kommissionens beslutning 2009/287 af 25. september 2007 om Polens statsstøtte i forbindelse med langsigtede elkøbsaftaler og Polens påtænkte statsstøtte som kompensation for frivillig ophævelse af langsigtede elkøbsaftaler, skal fortolkes således, at de er til hinder for, at de nationale myndigheder og retter, hvis Europa-Kommissionen har undersøgt en statsstøtteordning i lyset af dens meddelelse af 26. juli 2001 om analysemetoden for statsstøtte i forbindelse med strandede omkostninger og fastslået, at denne ordning er forenelig med det indre marked, inden den gennemføres, i forbindelse med gennemførelsen af den omhandlede støtte herefter selv foretager en undersøgelse af støttens overensstemmelse med principperne i denne metode.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 52/2

Domstolens dom (Store Afdeling) af 5. december 2017 — Forbundsrepublikken Tyskland mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-600/14) (1)

((Annullationssøgsmål - Den Europæiske Unions optræden udadtil - artikel 216, stk. 1, TEUF - artikel 218, stk. 9, TEUF - fastlæggelse af, hvilken holdning der skal indtages på Unionens vegne i et organ nedsat ved en international aftale - Udvalget for Revision af Den Mellemstatslige Organisation for Internationale Jernbanebefordringer (OTIF) - ændring af konventionen om internationale jernbanebefordringer (COTIF) og tillæggene dertil - delt kompetence mellem unionen og dens medlemsstater - Unionens eksterne kompetence på et område, hvor Unionen endnu ikke har vedtaget fælles regler - gyldigheden af afgørelse 2014/699/EU - begrundelsespligt - princippet om loyalt samarbejde))

(2018/C 052/02)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Forbundsrepublikken Tyskland (ved T. Henze og J. Möller, som befuldmægtigede)

Intervenienter til støtte for sagsøgeren: Den Franske Republik (først ved D. Colas, G. de Bergues og M. Hours, som befuldmægtigede, derefter ved D. Colas og M.-L. Kitamura, som befuldmægtigede) samt Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (ved C. Brodie, M. Holt og D. Robertson, som befuldmægtigede, bistået af J. Holmes, QC)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union (ved E. Finnegan, Z. Kupčová og J.-P. Hix, som befuldmægtigede)

Intervenient til støtte for sagsøgte: Europa-Kommissionen (ved F. Erlbacher, W. Mölls og J. Hottiaux, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Rådet for Den Europæiske Union frifindes.

2) Forbundsrepublikken Tyskland betaler sagsomkostningerne.

3) Den Franske Republik, Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland samt Europa-Kommissionen bærer hver deres egne omkostninger.

(1) EUT C 73 af 2.3.2015.