Forslag til afgørelse fra generaladvokat Léger fremsat den 4. februar 1999. - Bezirksregierung Lüneburg mod Karl-Heinz Wettwer. - Anmodning om præjudiciel afgørelse: Bundesverwaltungsgericht - Tyskland. - Særlig præmie til oksekødsproducenter - Forpligtelse til at holde dyrene på ansøgerens bedrift i en minimumsperiode - Overdragelse af bedriften i denne periode ved en familieoverdragelse - Virkninger med hensyn til retten til præmien. - Sag C-376/97.



Samling af Afgørelser 1999 side I-03449



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1 Kan den ret til en saerlig praemie til oksekoedsproducenter, der er fastsat i de faellesskabsretlige bestemmelser, overdrages til erhververen af en landbrugsbedrift i forbindelse med, at bedriften overdrages ved en familieoverdragelse, saafremt erhververen i oevrigt opfylder betingelserne for at faa udbetalt praemien?

2 Dette er kernen i det spoergsmaal, Bundesverwaltungsgericht har forelagt.

De relevante retsregler

3 Indtil 1987 var den stoette til markedet for oksekoed (1), der var fastsat med henblik paa at undgaa eller standse et betydeligt prisfald i det vaesentlige sikret gennem ordningen med offentlige opkoeb. Raadet fastslog imidlertid, at »den offentlige intervention gradvis [har] mistet den oprindelige funktion som sikkerhedsnet og er blevet en omsaetningsmulighed i sig selv« (2), og besluttede paa det paagaeldende tidspunkt gennem udstedelsen af forordning nr. 467/87 at begraense de offentlige opkoeb og samtidig udligne virkningen af den saaledes foretagne tilpasning ved at stoette producenternes indkomst og midlertidigt opretholde de bestaaende praemieordninger (3).

4 Det var paa denne baggrund, at der blev indfoert bestemmelser, hvorefter der til de producenter i medlemsstaterne, der endnu ikke var omfattet af praemieordninger i henhold til et bestaaende regelsaet, skulle ydes »en saerlig praemie, der ydes én gang for hvert dyr« (4).

5 Oprindelig var det tanken, at den saerlige praemie skulle vaere et midlertidigt instrument, der skulle begraense anvendelsen af interventionsopkoeb og gradvis give interventionsordningen sin oprindelige funktion som sikkerhedsnet tilbage (5), men den saerlige praemie gaelder i dag uden tidsbegraensning (6).

6 De naermere regler for ydelse af praemien findes i artikel 4a i forordning nr. 805/68, som aendret ved forordning nr. 571/89. I bestemmelsens stk. 1 hedder det:

»1. Der kan ydes oksekoedsproducenterne en saerlig praemie. Den ydes efter ansoegning herom for handyr, der er mindst ni maaneder gamle, og som er opfedet paa deres bedrift.

Praemien er begraenset til at omfatte halvfems dyr pr. kalenderaar og pr. bedrift. Praemiens stoerrelse fastsaettes til 40 ECU pr. dyr.

Praemien ydes kun én gang for hvert dyr. Den udbetales eller videregives til producenten.

...«

7 Som det var fastsat (7), har faellesskabslovgiver efterfoelgende udstedt de generelle regler for den saerlige praemie til oksekoedsproducenter og i den forbindelse praeciseret begreberne »producent« og »bedrift« i Raadets forordning (EOEF) nr. 572/89 af 2. marts 1989 (8) om aendring af forordning (EOEF) nr. 468/87 af 10. februar 1987 om de generelle regler for ordningen med en saerlig praemie til oksekoedsproducenter (9).

8 Ved »producent« forstaas der i henhold til denne forordnings artikel 1 »enhver individuel landbruger, fysisk eller juridisk person, hvis bedrift ligger paa Faellesskabets omraade, og som opdraetter kvaeg«.

9 I samme artikels stk. 2 er begrebet »bedrift« defineret som »samtlige produktionsenheder, der drives af producenten, og som er beliggende paa én og samme medlemsstats omraade«.

10 Endelig udstedte Kommissionen gennemfoerelsesbestemmelser til ordningen om den saerlige praemie (10) i forordning (EOEF) nr. 714/89 af 20. marts 1989 (11), som indeholder betingelserne for ydelse af den saerlige praemie, der er omhandlet i ovennaevnte artikel 4a.

11 De naevnte betingelser er naermere udformet paa den maade, at »... ansoegningerne skal indeholde erklaeringer og bindende tilsagn fra modtagerne, og at medlemsstaterne underkaster erklaeringerne og de bindende tilsagn administrativ kontrol og gennemfoerer kontrol paa stedet af mindst et vist antal bedrifter, ligesom det boer fastsaettes, at de udbetalte beloeb inddrives i deres helhed, saafremt erklaeringerne eller tilsagnene viser sig at vaere unoejagtige« (12).

12 Saaledes hedder det i artikel 2, andet led, i forordning nr. 714/89, at ansoegningerne om praemie skal indeholde »bindende tilsagn fra producenten om at holde de handyr, for hvilke han ansoeger om praemie, paa sin bedrift i den periode, der er fastsat i henhold til artikel 8, stk. 2 ... og mindst indtil de er ni maaneder gamle«.

I henhold til artikel 8, stk. 2, kan medlemsstaterne fastsaette den paagaeldende minimumsperiode, som skal vaere paa mindst to maaneder, men ikke maa overstige fem maaneder. I Tyskland er den tre maaneder.

13 De ansvarlige myndigheder i hver medlemsstat skal paase, at de naevnte bestemmelser overholdes, idet de skal foretage administrativ kontrol og inspektioner paa stedet. Saaledes bestemmer artikel 8, stk. 1, i forordning nr. 714/89:

»Kontrollen skal navnlig vedroere:

a) det antal handyr, der findes paa producentens bedrift, og som omfattes af ansoegningen ...

b) de kraevede erklaeringers rigtighed samt overholdelsen af producentens tilsagn

c) overholdelsen af de ... anfoerte bestemmelser om identifikation og maerkning.«

14 Manglende overholdelse af betingelserne om ydelse af praemien medfoerer, at den i artikel 9 i forordning nr. 714/89 indeholdte sanktionsordning bringes i anvendelse.

Faktiske omstaendigheder og retsforhandlinger

15 Karl-Heinz Wettwer (herefter »sagsoegeren i hovedsagen«) ansoegte i maj 1991 om den saerlige praemie for 10 dyr, der var opdraettet paa hans bedrift. Han overdrog derefter, nemlig i juli 1991 (13), hele sin landbrugsbedrift til sin soen, der i oevrigt ogsaa drev en forpagtergaard.

16 Bezirksregierung, der er sagsoegt i hovedsagen, paaberaabte sig denne overdragelse til stoette for ikke at yde den ansoegte praemie. Bezirksregierung anfoerte navnlig, at betingelsen om, at ansoegeren skulle have de paagaeldende dyr paa sin drift i mindst tre maaneder, ikke var opfyldt, og at praemien derfor kun kunne udbetales til ansoegeren, og at denne ikke kunne overdrage retten til praemien til sin retssuccessor.

17 Til stoette for det soegsmaal, sagsoegeren i hovedsagen herefter anlagde til proevelse af afslaget, gjorde han gaeldende, at betingelserne for ydelse af praemie fortsat var opfyldt, da hans soen efter overtagelsen af bedriften opfyldte de fastsatte forpligtelser. Heroverfor anfoerte sagsoegte i hovedsagen, at ydelsen af den saerlige praemie er knyttet til personen og ikke til bedriften.

18 Verwaltungsgericht frifandt Bezirksregierung, idet retten tiltraadte den af Bezirksregierung forfaegtede fortolkning af artikel 4a, stk. 1, i forordning nr. 805/68, som aendret ved forordning nr. 571/89, hvorefter praemien udbetales til ansoegeren og ikke til bedriften, saaledes som det fremgaar af definitionen af begrebet »producent«. Efter at have overdraget sin bedrift var sagsoegeren i hovedsagen ikke laengere producent og kunne derfor ikke med foeje kraeve praemien udbetalt.

Retten fandt endvidere, at hans soen af samme grund heller ikke kunne paaberaabe sig, at retten til praemien var blevet overdraget sammen med bedriften, idet betingelserne for at faa praemien udbetalt skal opfyldes af ansoegeren, hvilket navnlig gaelder betingelsen om, at dyrene skal findes paa bedriften i kontrolperioden.

19 Sagsoegeren ivaerksatte appel af dommen til Niedersaechsisches Oberverwaltungsgericht, som ophaevede dommen. I modsaetning til foersteinstansen fandt appelinstansen, at den saerlige praemie skal ydes paa grund af bedriften og ikke personen. Naar betingelserne for at faa praemien udbetalt er opfyldt, skal den derfor udbetales til erhververen, efter at der er givet meddelelse om overdragelsen.

20 Bezirksregierung ivaerksatte herefter revisionsanke til proevelse af dommen. Bundesverwaltungsgericht bemaerkede, at der kan fremfoeres argumenter til stoette for begge opfattelser og har derfor forelagt foelgende praejudicielle spoergsmaal for Domstolen:

»Overfoeres retten til den saerlige praemie til oksekoedsproducenter for 1991 til en producent, til hvem ansoegeren i forpligtelsesperioden har overdraget sin landbrugsbedrift ved en familieoverdragelse ('vorweggenommene Erbfolge'), og som har gennemfoert den fastsatte opdraetning og opfedning af kvaeget?«

Stillingtagen

21 Som allerede Verwaltungsgericht bemaerkede (14), er forholdet det, at til forskel fra ordningen om ydelse af andre praemier paa faellesskabsplan, som f.eks. praemien for ikke-markedsfoering af maelk og mejeriprodukter og for omstilling af malkekvaegsbesaetninger i medfoer af forordning (EOEF) nr. 1078/77 (15) eller den praemie for opretholdelse af besaetninger af ammekoeer, der blev indfoert ved forordning (EOEF) nr. 1244/82 (16), har faellesskabslovgiver for saa vidt angaar den saerlige praemie til oksekoedsproducenter ikke udtrykkeligt fastsat, at de forpligtelser, ansoegeren om praemien har paataget sig, kan overtages af hans retssuccessor.

22 Et saadant tilsagn fra retssuccessorens side ville imidlertid vaere noedvendigt, saafremt han kunne faa overfoert retten til praemie fra den oprindelige ansoeger samtidig med bedriften. Jeg skal i den forbindelse blot goere opmaerksom paa en af de betingelser, der skal vaere opfyldt for, at praemien kan udbetales. Den kan kun udbetales for hoejst 90 dyr pr. kalenderaar og pr. bedrift og kan kun ydes én gang for hvert dyr. Et tilsagn fra den, der ansoeger om praemien, er ikke tilstraekkeligt til at sikre, at erhververen overholder betingelsen. Man kan saaledes meget vel forestille sig, at en erhverver, der, som i det foreliggende tilfaelde, selv er producent, allerede selv har udtoemt dette kontingent. Da begrebet bedrift er defineret som »samtlige produktionsenheder, der drives af producenten, og som er beliggende paa én og samme medlemsstats omraade« (17), kan erhververen ikke goere krav paa de praemier, der oprindelig er ansoegt om, saafremt han allerede har faaet udbetalt det maksimalt tilladte beloeb for de dyr, han tidligere holdt paa sin bedrift. Jeg har derfor svaert ved at acceptere, at retten til praemien skulle overfoeres automatisk, naar det i henhold til de omtvistede bestemmelser ikke kraeves, at erhververen af bedriften skal give et saerligt tilsagn.

23 Det forekommer mig, at denne lakune er udtryk for, at lovgiver bevidst har oensket, at retten til praemien ikke kan overfoeres i tilfaelde af en overdragelse, og at der heller ikke er tale om en forglemmelse, som maa udfyldes paa grundlag af generelle principper eller en analog fortolkning af andre faellesskabsretlige bestemmelser.

24 Naar man ser naermere paa andre faelles markedsordninger, som indeholder tilsvarende bestemmelser om stoette eller praemier, er de normalt udformet paa en saadan maade, at de er knyttet til ansoegerens person og ikke til bedriften. Medmindre der findes udtrykkelige bestemmelser eller saerlige ordninger, fortabes retten til praemien, saafremt bedriften overdrages, og praemien foelger saaledes ikke bedriften.

25 Inden for enkelte markedsordninger har lovgiver omhyggeligt praeciseret, at retten til praemien er knyttet til de producenter, som praemien udbetales til.

26 Dette er tilfaeldet for saa vidt angaar faare- og gedekoed (18).

27 Med hensyn til ydelsen af andre praemier end den, der omtvistes i den foreliggende sag, gaelder der noget tilsvarende inden for oksekoedssektoren. Saaledes har retten til praemien for ammekoeer siden 1992 udtrykkeligt vaeret knyttet til de producenter, som har faaet udbetalt praemien i det paagaeldende referenceaar, og som ogsaa havde soegt om praemien i aarene til og med 1992 (19). Den samme forordning bestemmer, at naar en producent saelger eller paa anden maade overdrager sin bedrift, kan han overfoere alle sine rettigheder til praemie for ammekoeer til den, der overtager bedriften. Han kan ogsaa overfoere alle eller en del af sine rettigheder til andre producenter uden at overdrage sin bedrift (20).

28 Den omstaendighed, at praemien er knyttet til den, der har ansoegt om den, er i de fleste tilfaelde underforstaaet. Ud fra Domstolens praksis er spoergsmaalet imidlertid ikke tvivlsomt.

29 Saaledes forholder det sig f.eks. med hensyn til praemierne for ikke-markedsfoering af maelk og mejeriprodukter, hvor Domstolen har udtalt: »... den skriftlige forpligtelse, som praemiemodtageren har paataget sig til ikke at saelge maelk og mejeriprodukter ... er knyttet til personen og ikke til bedriften. Ved en overdragelse af ejendommen til eje eller til brug fortaber modtageren retten til praemien ...« (21). Domstolen tilfoejede: »Ved overdragelse af de malkekoeer, som var til stede paa bedriften ved ansoegningens indgivelse, og som gav ret til praemien, overfoeres praemiemodtagerens forpligtelse til ikke at afsaette maelk eller mejeriprodukter ikke paa grund af den skete overdragelse til koeberen af disse koeer« (22).

30 Domstolen anlagde det samme raesonnement i en dom, der blev afsagt et par aar senere, ogsaa i sektoren for maelk og mejeriprodukter, og hvor sagen drejede sig om de referencemaengder, der var indfoert i henhold til de nye bestemmelser. Over for en sagsoeger, som af denne nye ordning udledte, at ejendomsretten paalaegger medlemsstaten en forpligtelse til at indfoere en ordning, hvorefter bortforpagteren betaler erstatning til den afgaaende forpagter, fremkom Domstolen med foelgende generelle bemaerkning: »Ejendomsretten, saaledes som den er sikret i Faellesskabets retsorden, indebaerer ... ikke en ret til oekonomisk at udnytte en fordel - som f.eks. referencemaengder, der er tildelt i henhold til en faelles markedsordning - som ikke stammer fra den paagaeldendes ejendom eller erhvervsmaessige virksomhed« (23).

31 En senere dom er endnu klarere, idet anvendelsesomraadet for ovennaevnte praksis er blevet udvidet til ikke alene at omfatte praemier, der ydes i henhold til den faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter. I dom af 9. november 1995 i sagen Country Landowners Association (24) fastslog Domstolen saaledes, at hverken de relevante bestemmelser vedroerende den faelles markedsordning for faare- og gedekoed eller noget generelt faellesskabsretligt princip medfoerer pligt for medlemsstaterne til at indfoere en ordning med godtgoerelse af det tab, som forvoldes ejere af landbrugsjord ved indfoerelse af en ordning med praemierettigheder, der er knyttet til producenterne af faare-, gede- eller oksekoed. Domstolen praeciserede, at en saadan forpligtelse navnlig ikke kan udledes af princippet om beskyttelse af ejendomsretten, eftersom forholdet er det, at selv om indfoerelsen af en ordning med praemierettigheder, der er knyttet til producenterne, forringer vaerdien af jorderne som foelge af, at retten til praemien overfoeres af producenter, der ikke ejer de arealer, deres bedrifter ligger paa, paavirker den ikke ejendomsretten, idet fordele, der tildeles i henhold til en faelles markedsordning, ikke kan betragtes som en ret, der stammer fra de paagaeldendes ejendom eller erhvervsmaessige virksomhed, hvorfor tildelingen eller overfoerslen af saadanne fordele ikke kan medfoere pligt for nogen af parterne i forpagtningsaftalen til at betale godtgoerelse (25).

32 Ser man endelig paa Domstolens praksis vedroerende de omtvistede bestemmelser, er det paa baggrund af denne udvikling i praksis helt logisk, at der i den foreliggende sag anlaegges en tilsvarende fortolkning, dvs. at praemien er knyttet til producenten. I forbindelse med en anmodning om praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen af artikel 9 i forordning nr. 714/89 - der indeholder bestemmelser om, hvilke sanktioner der skal anvendes, saafremt betingelserne for udbetaling af praemien ikke overholdes - fremkom Domstolen i dom af 23. november 1993 i Schumacher-sagen (26) med interessante bemaerkninger vedroerende begrebet den administrative kontrol, der foretages af de nationale myndigheder, og paa grundlag af hvilken der kan ivaerksaettes en sanktion. For saa vidt angik den administrative kontrol fastslog Domstolen, at den skal omfatte »en gennemgang af den dokumentation, ansoegeren har fremlagt som bevis for, at han opfylder de foreskrevne betingelser« (27). Domstolen har saaledes klart fastslaaet, at ydelsen af praemien er betinget af, at den producent, der har ansoegt om praemien, opfylder de fastsatte betingelser. I relation til omstaendighederne i den foreliggende sag kan det herefter udledes, at det er uden betydning, om de dyr, for hvilke der ansoeges om en praemie, har vaeret holdt paa bedriften i den fastsatte periode paa tre maaneder. Betingelsen om, at dyrene skal holdes paa bedriften, kan ikke betragtes som opfyldt, saafremt det ikke er ansoegeren selv, der opfylder den, hvilket er tilfaeldet, saafremt overdragelsen er sket inden udloebet af den frist paa tre maaneder, hvor den paagaeldende ansoeger har forpligtet sig til at holde kvaeget paa sin bedrift.

33 Den bestemmelse, der var omhandlet i Schumacher-dommen, er efter min opfattelse i oevrigt afgoerende for besvarelsen af det forelagte spoergsmaal.

34 Der findes saaledes situationer, hvor retten til praemien ikke fortabes, selv om den producent, der har ansoegt om praemien, ikke overholder sine forpligtelser. Det er naermere angivet i artikel 9 i forordning nr. 714/89.

35 Det gaelder bl.a., saafremt det lavere antal dyr, som producenten har forpligtet sig til at holde paa sin bedrift i minimumsperioden, skyldes »naturlige omstaendigheder ved besaetningens eksistens« (artikel 9, stk. 2), eller hvis producenten ikke har kunnet overholde forpligtelsen til at holde kvaeget paa bedriften i den paagaeldende periode som foelge af »force majeure«, som f.eks. modtagerens doed (artikel 9, stk. 3) (28).

36 Med hensyn til den omtvistede overdragelse er saadanne omstaendigheder ikke inde i billedet.

37 Uden at jeg vil opholde mig naermere ved de omstaendigheder, der omhandles i den naevnte bestemmelses stk. 2, som ikke er blevet paaberaabt paa noget tidspunkt, skal jeg fremhaeve, at sagsoegeren i hovedsagen ikke med foeje kan goere gaeldende, at en familieoverdragelse efter national ret kan sidestilles med en overdragelse, og at den derfor boer have de samme retsvirkninger.

Selv om retten til praemien i tilfaelde af stoettemodtagerens doed - en omstaendighed, der som ovenfor naevnt (29) udgoer force majeure - opretholdes, jf. artikel 9, stk. 3, i forordning nr. 714/89, under forudsaetning af, at producenten underretter de kompetente myndigheder senest ti dage efter, at den paagaeldende omstaendighed er indtraadt, kan den i den foreliggende sag omhandlede situation imidlertid ikke have de samme retsvirkninger. Stoettemodtageren er ikke afgaaet ved doeden, og der er derfor ikke tale om en normal overdragelse.

Uanset om en familieoverdragelse efter national ret har lignende retsvirkninger, kan den ikke betragtes som force majeure. I henhold til Domstolens praksis betegner dette begreb »de usaedvanlige og uforudsigelige omstaendigheder, som den, der paaberaaber sig dem, ikke har nogen indflydelse paa, og som han ikke har mulighed for at afvaerge, ogsaa selv om han udviser den stoerst mulige paapasselighed« (30). En overdragelse er derimod en retshandel, som saavel overdrageren som erhververen oensker, og som gennemfoeres under normale omstaendigheder, som parterne har valgt, og som de derfor kan forudse. En overdragelse er derfor ikke en begivenhed, der opfylder de kriterier, der er karakteristiske for begrebet force majeure, jf. artikel 9, stk. 3, i forordning nr. 714/89, som f.eks. at den oprindelige stoettemodtager afgaar ved doeden, hvilket kan begrunde, at praemien overfoeres til erhververen.

38 Endelig bekraeftes dette synspunkt efter min opfattelse, saafremt man ser naermere paa den sidste af de betingelser, som en producent kan overholde, og som er naermere fastsat i artikel 9, stk. 4, i forordning nr. 714/89. Denne bestemmelse finder anvendelse, saafremt forskellen mellem det faktiske antal praemieberettigede dyr og det anmeldte antal dyr er paa under 5% eller paa hoejst ét dyr, hvis antallet af anmeldte dyr er paa 20 og derunder, og forskellen skyldes andre omstaendigheder en den, der er fastsat i stk. 2 (hvorefter det lavere antal dyr skyldes naturlige omstaendigheder ved besaetningens eksistens) og stk. 3 (hvis producenten ikke har kunnet overholde forpligtelsen til at holde dyrene paa bedriften i en minimumsperiode som foelge af force majeure), »forudsat at der efter den ansvarlige myndigheds opfattelse ikke er tale om en urigtig erklaering, der er afgivet forsaetligt eller ved grov uagtsomhed«. I saa fald fratages producenten ikke retten til praemien, og han skal heller ikke i givet fald tilbagebetale det uretmaessigt udbetalte beloeb, saaledes som det i princippet er tilfaeldet, saafremt det fastslaas, at han ikke opfylder de fastsatte betingelser, men faar nedsat beloebet forholdsmaessigt (31).

Han kan saaledes heller ikke paaberaabe sig god tro til stoette for et krav om praemie for dyr, som viser sig ikke at have vaeret anmeldt, uanset at han har overholdt alle de fastsatte betingelser.

En saa streng bestemmelse, som dog i visse tilfaelde kan lempes, foerer efter min opfattelse til den korrekte fortolkning af de omtvistede bestemmelser. For mig at se haenger det ikke sammen, saafremt det antages, at den omtvistede praemie kan ydes til erhververen af en bedrift, der er blevet overdraget i loebet af den minimumsperiode, hvor den oprindelige producent trods alt havde forpligtet sig til at holde de dyr, for hvilke han ansoegte om praemien, paa sin bedrift - erhververen har ikke personligt paataget sig nogen forpligtelse - samtidig med, at en producent i god tro, som mener at have overholdt hver enkelt af de forpligtelser, han havde paataget sig, i medfoer af artikel 9, stk. 4, ikke faar udbetalt nogen praemie for dyr, som i sidste instans ikke har vaeret anmeldt, og derudover faar nedsat praemien for resten af besaetningen.

39 Baade den omstaendighed, at ordningen er reguleret i detaljer, og at bestemmelserne er strenge, underbygger min overbevisning om, at de lempelser, de indeholder, nemlig i stk. 2, 3 og 4, er opregnet udtoemmende. Forholdet er med andre ord det, at paa trods af, at producenten ikke overholder sine forpligtelser, opretholdes retten til praemien helt eller delvis kun i ét af de tre tilfaelde, der omhandles i bestemmelserne.

Naar lovgiver ikke udtrykkeligt har reguleret den situation, hvor en bedrift overdrages ved en familieoverdragelse, betyder det, at selv i tilfaelde af, at erhververen overtager de forpligtelser, ansoegeren om praemien har paataget sig, fortabes retten til den saerlige praemie.

Forslag til afgoerelse

40 Sammenfattende skal jeg herefter foreslaa, at det forelagte spoergsmaal besvares saaledes:

»Bestemmelserne om ydelse af en saerlig praemie til oksekoedsproducenter, jf. artikel 4a i Raadets forordning (EOEF) nr. 805/68 af 27. juni 1968 om den faelles markedsordning for oksekoed, som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 571/89 af 2. marts 1989, sammenholdt med gennemfoerelsesbestemmelserne i Raadets forordning (EOEF) nr. 572/89 af 2. marts 1989 og i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 714/89 af 20. marts 1989, skal fortolkes saaledes, at retten til en saerlig praemie for oksekoedsproducenter for 1991 ikke kan overdrages til en producent, til hvem ansoegeren om praemien har overdraget sin landbrugsbedrift ved en familieoverdragelse i den periode, hvor de tilsagn, ansoegeren har givet, er gaeldende, og erhververen har opfyldt de fastsatte betingelser med hensyn til opdraetning og opfedning af kvaeget.«

(1) - Grundforordningen inden for omraadet er Raadets forordning (EOEF) nr. 805/68 af 27.6.1968 om den faelles markedsordning for oksekoed (EFT 1968 I, s. 179).

(2) - Foerste betragtning til Raadets forordning (EOEF) nr. 467/87 af 10.2.1987 om aendring af forordning (EOEF) nr. 805/68 om den faelles markedsordning for oksekoed samt praemieordninger i denne sektor (EFT L 48, s. 1).

(3) - Sjette betragtning til forordningen.

(4) - Syvende betragtning til forordningen. De naevnte, allerede bestaaende praemier blev udbetalt i henhold til foelgende forordninger: »... Raadets forordning (EOEF) nr. 1346/86 af 6.5.1986 om ydelse af en kaelvningspraemie i Graekenland, Irland, Italien og Nordirland samt en supplerende national praemie i Italien, aendret ved forordning (EOEF) nr. 4049/86, og Raadets forordning (EOEF) nr. 1347/86 af 6.5.1986 om ydelse af en praemie ved slagtning af visse former for voksent slagtekvaeg i Det Forenede Kongerige, aendret ved forordning (EOEF) nr. 4049/86.«

(5) - I henhold til artikel 1 i forordning nr. 467/87 kunne den saerlige praemie oprindelig ydes fra den 6.4.1987 til den 31.12.1988. Ved Raadets aendringsforordning (EOEF) nr. 4132/88 af 20.12.1988 (EFT L 362, s. 4) blev den naevnte periode forlaenget indtil den 5.3.1989.

(6) - I fjerde betragtning til Raadets aendringsforordning (EOEF) nr. 571/89 af 2.3.1989 bestemmes det, at »den ... fastsatte ordning med en saerlig praemie ... opretholdes efter den 2.4.1989« (EFT L 61, s. 43).

(7) - I artikel 4a, stk. 2.

(8) - EFT L 63, s. 1.

(9) - EFT L 48, s. 4.

(10) - Saaledes som det var fastsat i artikel 4a, stk. 3, i forordning nr. 805/68.

(11) - Forordning om gennemfoerelsesbestemmelser til ordningen med en saerlig praemie til oksekoedsproducenter (EFT L 78, s. 38).

(12) - Tredje betragtning til forordning nr. 714/89.

(13) - Overdragelsen skete ved en »vorweggenommene Erbfolge« (familieoverdragelse).

(14) - Jf. afsnit I, punkt 11, i den franske oversaettelse af forelaeggelseskendelsen.

(15) - Raadets forordning (EOEF) nr. 1078/77 af 17.5.1977 om indfoerelse af en praemieordning for ikke-markedsfoering af maelk og mejeriprodukter og for omstilling af malkekvaegsbesaetninger (EFT L 131, s. 1).

(16) - Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1244/82 af 19.5.1982 om gennemfoerelsesbestemmelser vedroerende praemieordningen for opretholdelse af besaetninger af ammekoeer (EFT L 143, s. 20), som aendret ved forordning (EOEF) nr. 1662/89 af 13.6.1989 (EFT L 163, s. 11).

(17) - Jf. punkt 9 ovenfor.

(18) - Der er naermere bestemt tale om artikel 5a, stk. 4, litra a), i Raadets forordning (EOEF) nr. 2069/92 af 30.6.1992 om aendring af forordning (EOEF) nr. 3013/89 om den faelles markedsordning for faare- og gedekoed (EFT L 215, s. 59).

(19) - Jf. artikel 4d, stk. 4, i forordning nr. 805/68, som aendret ved forordning (EOEF) nr. 2066/92 af 30.6.1992 (EFT L 215, s. 49).

(20) - Forordningens artikel 4e, stk. 1.

(21) - Dom af 13.2.1980, sag 77/79, Damas, Sml. s. 247, praemis 8. Min fremhaevelse.

(22) - Dommens praemis 11.

(23) - Dom af 24.3.1994, sag C-2/92, Bostock, Sml. I, s. 955, praemis 19, hvori der navnlig henvises til dom af 22.10.1991, sag C-44/89, Von Deetzen II, Sml. I, s. 5119, praemis 27.

(24) - Sag C-38/94, Sml. I, s. 3875.

(25) - Jf. navnlig dommens praemis 14, 21 og domskonklusionens punkt 1.

(26) - Sag C-365/92, Sml. I, s. 6071.

(27) - Praemis 17. Min fremhaevelse. Se ogsaa praemis 19.

(28) - Med henblik paa en praecisering af begrebet »force majeure« henvises der i bestemmelsen »navnlig« til de tilfaelde, der omhandles i artikel 5 i forordning nr. 1244/82, og som bl.a. omfatter: »a) modtagerens doed ...«.

(29) - Ovenfor i punkt 35.

(30) - Dom af 29.9.1998, sag C-263/97, First City Trading m.fl., Sml. I, s. 5537, hvori der bl.a. henvises til dom af 5.2.1987, sag 145/85, Denkavit, Sml. s. 565, praemis 11.

(31) - Det fremgaar af artikel 9, stk. 4, at »praemien nedsaettes med 20%«.