Sag C-623/11

Geodis Calberson GE

mod

Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Frankrig))

»Landbrug — fødevarehjælp — forordning (EF) nr. 111/1999 — program for levering af landbrugsprodukter til Den Russiske Føderation — tilslagsmodtager af en kontrakt om transport af oksekød — tillæggelse af kompetence — voldgiftsbestemmelse«

Sammendrag – Domstolens dom (Første Afdeling) af 17. januar 2013

Landbrug – fælles landbrugspolitik – fødevarehjælp – program for levering af landbrugsprodukter til Den Russiske Føderation – tvister om licitation vedrørende gratis leveringer af landbrugsprodukter til Rusland – søgsmål om erstatning for tab, der skyldes fejl begået af interventionsorganet under gennemførelsen af den betaling, der skyldes tilslagsmodtageren, og frigivelsen af den sikkerhed for levering, der er stillet af tilslagsmodtageren til fordel for dette organ – Domstolens kompetence – voldgiftsbestemmelse

(Art. 272 TEUF; Rådets forordning nr. 2802/98 og nr. 111/1999, art. 10, art. 12, stk. 2, og art. 16; Kommissionens forordning nr. 1799/1999, art. 1)

Artikel 16 i forordning nr. 111/1999 om almindelige gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2802/98 om et program for levering af landbrugsprodukter til Den Russiske Føderation, som ændret ved forordning nr. 1125/1999, skal fortolkes således, at den tillægger Domstolen kompetence til at træffe afgørelse i tvister vedrørende de betingelser, hvorunder det interventionsorgan, som er udpeget til at modtage bud, der er indgivet under en licitation vedrørende gratis leveringer af landbrugsprodukter til Den Russiske Føderation, foretager den betaling, der skyldes tilslagsmodtageren, og frigiver den sikkerhed for levering, der er stillet af tilslagsmodtageren til fordel for dette organ, navnlig i søgsmål om erstatning for tab, der skyldes fejl begået af interventionsorganet under gennemførelsen af disse transaktioner.

Selv om de leveringer, der er foreskrevet ved disse forordninger og forordning nr. 1799/1999 om levering af oksekød til Rusland, har fundet sted på grundlag af en kontrakt indgået mellem Kommissionen og tilslagsmodtageren, er klausulen i artikel 16 i forordning nr. 111/1999 en integrerende del af denne kontrakt og skal betragtes som en voldgiftsbestemmelse i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 272 TEUF. En voldgiftsbestemmelse giver i princippet Domstolen kompetence til at påkende de påstande, der hviler på den kontrakt, som indeholder voldgiftsbestemmelsen, eller som står i direkte forbindelse med de forpligtelser, der følger af denne kontrakt. Betaling for leveringen og frigivelsen af den finansielle garanti er imidlertid kontraktmæssige forpligtelser. Da de er fastsat i henholdsvis artikel 10 og artikel 12, stk. 2, i forordning nr. 111/1999, er de blevet en integrerende del af den omtvistede kontrakt i henhold til artikel 1 i forordning nr. 1799/1999, hvorefter levering sker efter bestemmelserne i forordning nr. 111/1999. Følgelig skal krav om erstatning for tab lidt som følge af forsinkelse i opfyldelsen af disse to forpligtelser betragtes som hvilende på den omtvistede kontrakt, som indeholder en voldgiftsbestemmelse, eller som står i direkte forbindelse med de forpligtelser, der følger af denne kontrakt. Retsplejehensyn påbyder desuden, at der ikke skal forekomme flere værneting for samme kontrakt, særligt i forhold til den omhandlede kontraktforpligtelses art, og at indbyrdes uforenelige afgørelser, som kunne være en følge heraf, forhindres. Det følger heraf, at artikel 16 i forordning nr. 111/1999 skal forstås således, at den tillægger Domstolen kompetence til at træffe afgørelse vedrørende krav om erstatning for tab, der skyldes påståede forsinkelser i udførelsen af disse forpligtelser.

(jf. præmis 28-33 og 35 samt domskonkl.)

Sag C-623/11

Geodis Calberson GE

mod

Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer)

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Frankrig))

»Landbrug — fødevarehjælp — forordning (EF) nr. 111/1999 — program for levering af landbrugsprodukter til Den Russiske Føderation — tilslagsmodtager af en kontrakt om transport af oksekød — tillæggelse af kompetence — voldgiftsbestemmelse«

Sammendrag – Domstolens dom (Første Afdeling) af 17. januar 2013

Landbrug — fælles landbrugspolitik — fødevarehjælp — program for levering af landbrugsprodukter til Den Russiske Føderation — tvister om licitation vedrørende gratis leveringer af landbrugsprodukter til Rusland — søgsmål om erstatning for tab, der skyldes fejl begået af interventionsorganet under gennemførelsen af den betaling, der skyldes tilslagsmodtageren, og frigivelsen af den sikkerhed for levering, der er stillet af tilslagsmodtageren til fordel for dette organ — Domstolens kompetence — voldgiftsbestemmelse

(Art. 272 TEUF; Rådets forordning nr. 2802/98 og nr. 111/1999, art. 10, art. 12, stk. 2, og art. 16; Kommissionens forordning nr. 1799/1999, art. 1)

Artikel 16 i forordning nr. 111/1999 om almindelige gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2802/98 om et program for levering af landbrugsprodukter til Den Russiske Føderation, som ændret ved forordning nr. 1125/1999, skal fortolkes således, at den tillægger Domstolen kompetence til at træffe afgørelse i tvister vedrørende de betingelser, hvorunder det interventionsorgan, som er udpeget til at modtage bud, der er indgivet under en licitation vedrørende gratis leveringer af landbrugsprodukter til Den Russiske Føderation, foretager den betaling, der skyldes tilslagsmodtageren, og frigiver den sikkerhed for levering, der er stillet af tilslagsmodtageren til fordel for dette organ, navnlig i søgsmål om erstatning for tab, der skyldes fejl begået af interventionsorganet under gennemførelsen af disse transaktioner.

Selv om de leveringer, der er foreskrevet ved disse forordninger og forordning nr. 1799/1999 om levering af oksekød til Rusland, har fundet sted på grundlag af en kontrakt indgået mellem Kommissionen og tilslagsmodtageren, er klausulen i artikel 16 i forordning nr. 111/1999 en integrerende del af denne kontrakt og skal betragtes som en voldgiftsbestemmelse i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 272 TEUF. En voldgiftsbestemmelse giver i princippet Domstolen kompetence til at påkende de påstande, der hviler på den kontrakt, som indeholder voldgiftsbestemmelsen, eller som står i direkte forbindelse med de forpligtelser, der følger af denne kontrakt. Betaling for leveringen og frigivelsen af den finansielle garanti er imidlertid kontraktmæssige forpligtelser. Da de er fastsat i henholdsvis artikel 10 og artikel 12, stk. 2, i forordning nr. 111/1999, er de blevet en integrerende del af den omtvistede kontrakt i henhold til artikel 1 i forordning nr. 1799/1999, hvorefter levering sker efter bestemmelserne i forordning nr. 111/1999. Følgelig skal krav om erstatning for tab lidt som følge af forsinkelse i opfyldelsen af disse to forpligtelser betragtes som hvilende på den omtvistede kontrakt, som indeholder en voldgiftsbestemmelse, eller som står i direkte forbindelse med de forpligtelser, der følger af denne kontrakt. Retsplejehensyn påbyder desuden, at der ikke skal forekomme flere værneting for samme kontrakt, særligt i forhold til den omhandlede kontraktforpligtelses art, og at indbyrdes uforenelige afgørelser, som kunne være en følge heraf, forhindres. Det følger heraf, at artikel 16 i forordning nr. 111/1999 skal forstås således, at den tillægger Domstolen kompetence til at træffe afgørelse vedrørende krav om erstatning for tab, der skyldes påståede forsinkelser i udførelsen af disse forpligtelser.

(jf. præmis 28-33 og 35 samt domskonkl.)