RETTENS DOM (Appelafdelingen)

8. september 2008

Sag T-222/07 P

Petrus Kerstens

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Appel – personalesag – tjenestemænd – karriereudviklingsrapport – frist for klage – ikke rettidigt – appellen ugrundet«

Angående: Appel af kendelse afsagt af Retten for EU-personalesager (Anden Afdeling) den 25. april 2007 i sag F-59/06, Kerstens mod Kommissionen (endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser) med påstand om ophævelse af denne kendelse.

Udfald: Appellen forkastes. Petrus Kerstens betaler sagens omkostninger.

Sammendrag

1. Appel – genstand – påstand om, at sagen hjemvises til afgørelse af en anden af Personalerettens afdelinger – afvisning

(Rettens procesreglement, art. 139, stk. 1)

2. Retspleje – afgørelse truffet ved begrundet kendelse – betingelser herfor – åbenbart, at appellen må afvises eller er åbenbart ugrundet

(Rettens procesreglement, art. 111; Rådets beslutning 2004/752, art. 3, stk. 4)

3. Retspleje – afgørelse truffet ved begrundet kendelse – betingelser herfor – høring af generaladvokaten

(Rettens procesreglement, art. 111; Rådets beslutning 2004/752, art. 3, stk. 4)

4. Retspleje – afgørelse truffet ved begrundet kendelse – betingelser herfor – åbenbart, at appellen må afvises eller er åbenbart ugrundet

(Rettens procesreglement, art. 111; tjenestemandsvedtægten, art. 90, stk. 2)

5. Retspleje – foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse – opfordring til at fremsætte bemærkninger til sagens formalitet henset til de dokumenter, som indstævnte har fremlagt i sit svarskrift, og som er adresseret til appellanten – overholdelse af kontradiktionsprincippet

(Rettens procesreglement, art. 44 og 46 samt art. 64, stk. 3)

1. En påstand om, at Retten i Første Instans hjemviser sagen til afgørelse af en anden afdeling af Personaleretten, kan ikke henføres under nogen af de kategorier af påstande, der er afgrænset i artikel 139, stk. 1, procesreglementet for De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans i Rettens, og må derfor afvises.

(jf. præmis 24)

2. Indtil Personalerettens procesreglement træder i kraft, kan den med hjemmel i artikel 111 i procesreglementet for Retten i Første Instans beslutte, at det er åbenbart, at sagen må afvises, uden at indlede den mundtlige behandling, såfremt den finder, at sagen er tilstrækkeligt oplyst ved sagsakterne, og parternes samtykke hertil er ikke nødvendigvis påkrævet, selv om der har fundet en dobbelt udveksling af svarskrifter sted.

(jf. præmis 32, 34 og 35)

Henvisning til: Domstolen, 29. oktober 2004, sag C-360/02 P, Ripa di Meana mod Parlamentet, Sml. I, s. 10339, præmis 35.

3. Den omstændighed, at anvendelsen mutatis mutandis af artikel 111 i procesreglementet for Retten i Første Instans finder anvendelse på Personaleretten, indtil Personalerettens procesreglement træder i kraft, indebærer nødvendigvis, at der skal tages hensyn til Personalerettens interne sammensætning, hvorfor denne bestemmelse ikke kan medføre, at en generaladvokat eller endnu mindre en uafhængig opmand skal deltage i sager, der verserer for Personaleretten. Hverken i EF-traktaten, i afgørelse 2004/752 eller i statutten for Domstolen er det fastsat, at Personaleretten bistås af generaladvokater. Desuden er det heller ikke bestemt, at en dommer i Personaleretten i bestemte sager kan udpeges af Retten med henblik på at udøve en funktion som generaladvokat.

(jf. præmis 49 og 50)

4. Selv om det er korrekt, at fastsættelsen af det præcise tidspunkt, hvor den bebyrdende akt kommer til kundskab, kan være omtvistet mellem parterne og kan indebære, at Retten må vurdere forskellige beviser, eller endda kan nødvendiggøre, at der fastsættes foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse, medfører overskridelsen af den frist på tre måneder, der er fastsat i vedtægtens artikel 90, stk. 2, imidlertid nødvendigvis, når Retten præcist har fastsat datoen for indgivelse af klagen, at søgsmålet åbenbart må afvises, hvilket kan fastslås ved en begrundet kendelse som omhandlet i artikel 111 i procesreglementet for Retten i Første Instans. Den åbenbare karakter af afvisningen er nemlig forbundet med overskridelsen af fristen som sådan for indgivelse af en klage og ikke med en eventuel vanskelighed med fastsættelsen af referencedatoen eller det præcise antal dage, hvormed tremånedersfristen er overskredet.

(jf. præmis 48 og 58)

Henvisning til: Domstolen, 19. januar 2006, sag C-547/03 P, AIT mod Kommissionen, Sml. I, s. 845, præmis 30.

5. Det påhviler principielt parterne at fremlægge beviser til støtte for deres påstande og anbringender. Disse beviser skal imidlertid kunne gøres til genstand for en kontradiktorisk behandling. Den omstændighed, at Retten inden for rammerne af en foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse har opfordret appellanten til skriftligt at fremsætte bemærkninger til sagens formalitet, henset til de beviser, som indstævnte har vedlagt svarskriftet, er udtryk for iagttagelse af kontradiktionsprincippet, idet kvalifikationen af bilaget til svarskriftet som bevis ikke indebærer nogen afgørelse af dets bevisværdi.

(jf. præmis 73-75)

Henvisning til: Domstolen, 4. oktober 2007, sag C-100/07 P, É.R. m.fl. mod Rådet og Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 27.