ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 112/3

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 27. februar 2014 — Transportes Jordi Besora SL mod Generalitat de Catalunya (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Superior de Justicia de Cataluña — Spanien)

(Sag C-82/12) (1)

((Indirekte skatter - punktafgifter - direktiv 92/12/EØF - artikel 3, stk. 2 - mineralolier - detailsalgsafgift - begrebet »særligt øjemed« - overførsel af beføjelser til selvstyrende regioner - finansiering - et bestemt formål, der er fastlagt på forhånd - sundheds- og miljøudgifter))

2014/C 112/03

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Superior de Justicia de Cataluña

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Transportes Jordi Besora SL

Sagsøgt: Generalitat de Catalunya

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunal Superior de Justicia de Cataluña — fortolkning af artikel 3, stk. 2, i Rådets direktiv 92/12/EØF af 25. februar 1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed (EFT L 76, s. 1) — mineralolier — særlig afgift på detailsalg af visse kulbrinter — andre indirekte afgifter end dem, som tjener specifikke formål — afgift, der tjener et formål, som kan opnås ved en anden harmoniseret afgift — afgift, der er indført samtidig med overførsel af visse beføjelser til regioner, og som delvist har til formål at dække regionernes udgifter forbundet med disse nye beføjelser — rent budgetmæssigt formål

Konklusion

Artikel 3, stk. 2, i direktiv 92/12/EØF af 25. februar 1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed skal fortolkes således, at den er til hinder for en national bestemmelse, som indfører en afgift på detailsalg af mineralolier, såsom den omhandlede Impuesto sobre las Ventas Minoristas de determinados Hidrocarburos, idet en sådan afgift ikke kan anses for at forfølge et særligt øjemed i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i denne bestemmelse, når denne afgift, der har til formål at finansiere udøvelsen af de omhandlede regionale myndigheders beføjelser på sundheds- og miljøområdet, ikke i sig selv sigter på at sikre beskyttelsen af sundheden og miljøet.

(1) EUT C 138 af 12.5.2012.
2)

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/48/EF af 29. april 2004 om håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder skal fortolkes således, at det ikke finder anvendelse på en tvist som den i hovedsagen omhandlede, hvor de personer, som skal betale en rimelig kompensation, har nedlagt påstand om, at den forelæggende ret tilpligter det organ, som har til opgave at opkræve og fordele dette vederlag blandt indehaverne af ophavsrettighederne, og som har taget til genmæle, at anerkende visse omstændigheder.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 175/6

Domstolens dom (Store Afdeling) af 8. april 2014 — Europa-Kommissionen mod Ungarn

(Sag C-288/12) (1)

((Traktatbrud - direktiv 95/46/EF - beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og fri udveksling af sådanne oplysninger - artikel 28, stk. 1 - nationale tilsynsmyndigheder - uafhængighed - national lovgivning, som bringer tilsynsmyndighedens mandat til ophør før tiden - oprettelse af en ny tilsynsmyndighed og udnævnelse af en anden person til formand))

2014/C 175/06

Processprog: ungarsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved K. Talabér-Ritz og B. Martenczuk, som befuldmægtiget)

Sagsøgt: Ungarn (ved M. Z. Fehér, som befuldmægtiget)

Intervenient til støtte for appellanten: Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse (EDPS) (ved I. Chatelier, A. Buchta, Z. Belényessy og H. Kranenborg, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Traktatbrud — tilsidesættelse af Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (EFT L 281, s. 31) — forpligtelse for medlemsstaterne til at bestemme, at anvendelsen af bestemmelser, der er vedtaget på grundlag af direktivet undergives tilsyn af en eller flere offentlige myndigheder, der i fuld uafhængighed udøver de funktioner, der tillægges dem — vedtagelse af national lovgivning, der bringer den tilsynsførende for databeskyttelses seksårige mandat til ophør i utide — oprettelse af en myndighed for databeskyttelse og informationsfrihed — udpegelse af en anden person end den tilsynsførende for databeskyttelse til posten som præsident for nævnte myndighed for en periode på ni år

Konklusion

1) Ungarn har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 95/46/EF af 24. oktober 1995 om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger, idet Ungarn har bragt mandatet for tilsynsmyndigheden for beskyttelse af personoplysninger til ophør før tid

2) Ungarn betaler sagens omkostninger.

3) Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse (EDPS) bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 227 af 28.7.2012.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 175/9

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 9. april 2014 — Sintax Trading OÜ mod Maksu- ja Tolliameti (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Riigikohus — Estland)

(Sag C-583/12) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - forordning (EF) nr. 1383/2003 - foranstaltninger med henblik på at forhindre markedsføring af varemærkeforfalskede og piratkopierede varer - artikel 13, stk. 1 - toldmyndighedernes kompetence til at fastslå krænkelse af en intellektuel ejendomsret))

2014/C 175/10

Processprog: Estisk

Den forelæggende ret

Riigikohus

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Sintax Trading OÜ

Sagsøgt: Maksu- ja Tolliameti

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Riigikohus — fortolkning af artikel 13, stk. 1, artikel 17 og første, anden og tredje betragtning til Rådets forordning (EF) nr. 1383/2003 af 22. juli 2003 om toldmyndighedernes indgriben over for varer, der mistænkes for at krænke visse intellektuelle ejendomsrettigheder, og om de foranstaltninger, som skal træffes over for varer, der krænker sådanne rettigheder (EUT L 196 s, 9) — foranstaltninger med henblik på at forhindre markedsføring af varemærkeforfalskede og piratkopierede varer — procedure, der tager sigte på at fastslå, om en intellektuel ejendomsret er krænket — toldmyndighedernes kompetence til at fastslå krænkelse af en intellektuel ejendomsret — toldmyndighedernes ret til ex officio at indlede proceduren til konstatering af, at der er sket krænkelse af en intellektuel ejendomsret, uden at det er påkrævet, at rettighedens indehaver har indledt nævnte procedure

Konklusion

Artikel 13, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1383/2003 af 22. juli 2003 om toldmyndighedernes indgriben over for varer, der mistænkes for at krænke visse intellektuelle ejendomsrettigheder, og om de foranstaltninger, som skal træffes over for varer, der krænker sådanne rettigheder, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at toldmyndighederne selv indleder og gennemfører den procedure, der er omhandlet i bestemmelsen, uden at dette sker på foranledning af rettighedsindehaveren af den intellektuelle ejendomsret, forudsat at de afgørelser, som disse myndigheder træffer på området, kan gøres til genstand for søgsmål, der sikrer overholdelsen af de rettigheder, som borgerne har i medfør af EU-retten, herunder særlig forordning.

(1) EUT C 55 af 23.2.2013
1)

Artikel 4, stk. 1, og artikel 9 og 11 i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, som ændret ved akten vedrørende vilkårene for Den Tjekkiske Republiks, Republikken Estlands, Republikken Cyperns, Republikken Letlands, Republikken Litauens, Republikken Ungarns, Republikken Maltas, Republikken Polens, Republikken Sloveniens og Den Slovakiske Republiks tiltrædelse af Den Europæiske Union og tilpasningerne af de traktater, der danner grundlag for Den Europæiske Union, skal fortolkes således, at medlemsstaternes kompetente myndigheder er forpligtede til at foreslå Europa-Kommissionen en afklassificering af en lokalitet, der er opført på listen over lokaliteter af fællesskabsbetydning, når disse myndigheder har modtaget en anmodning fra en ejer af et område, der er omfattet af denne lokalitet, der hævder, at der foreligger en miljømæssig forringelse af denne lokalitet, forudsat at denne anmodning er støttet på den omstændighed, at denne lokalitet til trods for, at artikel 6, stk. 2-4, i dette direktiv, som ændret, overholdes, definitivt ikke længere kan bidrage til bevaringen af naturtyper samt vilde dyr og planter eller til oprettelsen af Natura 2000-nettet.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 159/2

Domstolens dom (Store Afdeling) af 1. april 2014 — Felixstowe Dock and Railway Company Ltd m.fl mod The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs (anmodning om præjudiciel afgørelse fra First-tier Tribunal (Tax Chamber) — Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland)

(Sag C-80/12) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - etableringsfrihed - selskabsskat - skattelempelse - koncerner og konsortier - national lovgivning, der tillader overførsel af tab fra et konsortiumselskab til et selskab i en koncern, der er forbundet via et »forbundet selskab«, der både er medlem af koncernen og af konsortiet - hjemstedskrav for »det forbundne selskab« - forskelsbehandling på grundlag af selskabets hjemsted - koncernens øverste moderselskab, der er hjemmehørende i et tredjeland og ejer de selskaber, der søger at udveksle tab via selskaber, der er hjemmehørende i tredjelande))

2014/C 159/02

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Felixstowe Dock and Railway Company Ltd, Savers Health and Beauty Ltd, Walton Container Terminal Ltd, AS Watson card Services (UK) Ltd, Hutchison Whampoa (Europe) Ltd, Kruidvat UK Ltd og Superdrug Stores plc

Sagsøgt: The Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — First-tier Tribunal (Tax Chamber) — fortolkning af artikel 49 TEUF og 54 TEUF — etableringsfrihed — skattelovgivning — selskabsskat — skattelempelse — national lovgivning, som tillader overførsel af tab realiseret af et selskab med hjemsted i Det Forenede Kongerige, som ejes af et konsortium, til et andet selskab, som har hjemsted i den samme stat og som tilhører en koncern, forudsat at der er en forbindelse mellem disse to selskaber i form af et forbundet selskab, som både tilhører koncernen og konsortiet — krav om, at det forbundne selskab har hjemsted i Det Forenede Kongerige eller driver virksomhed i Det Forenede Kongerige via et fast driftssted

Konklusion

Artikel 49 TEUF og 54 TEUF skal fortolkes således, at de er til hinder for en medlemsstats lovgivning, som giver mulighed for, at et hjemmehørende selskab, der tilhører en koncern, kan opnå overførsel af tab, der er lidt af et andet hjemmehørende selskab, der tilhører et konsortium, når et »forbundet selskab«, der både tilhører denne koncern og dette konsortium, også er hjemmehørende i nævnte medlemsstat, uanset hjemstedet for de selskaber, der selv eller via mellemliggende selskaber ejer kapitalen i det forbundne selskab og i andre selskaber, der er berørt af tabsoverførslen, når lovgivningen udelukker en sådan mulighed, hvis det forbundne selskab er hjemmehørende i en anden medlemsstat.

(1) EUT C 184 af 23.6.2012.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 159/7

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 3. april 2014 — »4finance« UAB mod Valstybinė vartotojų teisių apsaugos tarnyba og Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas — Litauen)

(Sag C-515/12) (1)

((Direktiv 2005/29/EF - urimelig handelspraksis - salgsfremmende pyramideordning - relevansen af det vederlag, som forbrugerne eventuelt har erlagt for at kunne modtage en kompensation - fortolkning af begrebet »vederlag«))

2014/C 159/08

Processprog: litauisk

Den forelæggende ret

Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

Parter i hovedsagen

Sagsøger:»4finance« UAB

Sagsøgte: Valstybinė vartotojų teisių apsaugos tarnyba og Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas — fortolkning af nr. 14) i bilag I til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (EUT L 149, s. 22) — salgsfremmende pyramideordning, hvorved en forbruger efter indbetaling af et symbolsk vederlag, kan modtage en kompensation, der hovedsageligt afhænger af, at andre kunder tiltræder ordningen, snarere end af salg eller forbrug af produkter — vederlagets størrelses indvirkning på kvalificeringen af ordningen som salgsfremmende pyramideordning — omfanget af den forholdsmæssige finansiering af kompensationerne ved vederlag fra de nye forbrugere — krav om, at denne kompensation helt eller delvist finansieres af vederlag fra nye medlemmer

Konklusion

Punkt 14 i bilag I til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (»direktivet om urimelig handelspraksis«) skal fortolkes således, at en salgsfremmende pyramideordning kun udgør en handelspraksis, som under alle omstændigheder er urimelig, når en sådan ordning kræver, at forbrugeren erlægger et finansielt vederlag, uanset omfang, og til gengæld stilles kompensation i udsigt, som hovedsageligt er afhængig af, om han har introduceret andre forbrugere for ordningen, og i mindre grad af salg eller forbrug af produkter.

(1) EUT C 26 af 26.1.2013.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 159/3

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 3. april 2014 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Nederlandene, ING Groep NV og De Nederlandsche Bank NV

(Sag C-224/12 P) (1)

((Appel - den finansielle sektor - alvorlig forstyrrelse i en medlemsstats økonomi - statsstøtte til en bankkoncern - form - kapitalindskud som led i en omstruktureringsplan - beslutning - støttens forenelighed med fællesmarkedet - betingelser - ændring af betingelserne for tilbagebetaling af støtten - kriteriet om den private investor))

2014/C 159/03

Processprog: nederlandsk

Parter

Appellant: Europa-Kommissionen (ved L. Flynn, S. Noë og H. van Vliet, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Kongeriget Nederlandene (ved M. de Ree, C. Wissels og J. Langer, som befuldmægtigede, og advocaat P. Glazener), ING Groep NV (ved advocaten O. W. Brouwer og J. Blockx samt solicitor M. O’Regan) og De Nederlandsche Bank NV (ved advocaten S. Verschuur og H. Gornall samt avocat M. Petite)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten (Første Afdeling) den 2. marts 2012, Nederlandene og ING Groep mod Kommissionen (forenede sager T-29/10 og T-33/10), hvorved Retten gav medhold i en påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning 2010/608/EF af 18. november 2009 om Nederlandenes statsstøtte C 10/09 (ex N 138/09) til fordel for ING’s back-up facilitet for illikvide aktiver og omstruktureringsplan (EUT 2010 L 274, s. 139).

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Europa-Kommissionen betaler sagens omkostninger.

3) De Nederlandsche Bank NV bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 258 af 25.8.2012.
1)

Artikel 22, nr. 1), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at en sag som den, der i det foreliggende tilfælde er blevet anlagt ved en ret i en anden medlemsstat, i hvilken der er nedlagt påstand om, at det fastslås, at udøvelsen af en forkøbsret, som en fast ejendom er behæftet med, og som har virkning over for enhver, er ugyldig, er omfattet af sagskategorien »sager om rettigheder over fast ejendom« som omhandlet i bestemmelsen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 159/7

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 3. april 2014 — CTP — Compagnia Trasporti Pubblici SpA mod Regione Campania (C-516 — C-518/12) og Provincia di Napoli (C-516/12 og C-518/12) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Consiglio di Stato — Italien)

(Forenede sager C-516/12 — C-518/12) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - forordning (EF) nr. 1191/69 - offentlige tjenester i form af personbefordring - artikel 4 - ansøgning om ophævelse af forpligtelsen til offentlig tjeneste - artikel 6 - ret til kompensation for de byrder, der opstår som følge af opfyldelsen af en forpligtelse til offentlig tjeneste))

2014/C 159/09

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøger: CTP — Compagnia Trasporti Pubblici SpA

Sagsøgte: Regione Campania (C-516 — C-518/12) og Provincia di Napoli (C-516/12 og C-518/12)

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Consiglio di Stato — fortolkning af artikel 4 i Rådets forordning (EØF) nr. 1191/69 af 26. juni 1969 om medlemsstaternes fremgangsmåde med hensyn til de med begrebet offentlig tjeneste forbundne forpligtelser inden for sektoren for transporter med jernbane, ad landeveje og sejlbare vandveje (EFT L 156, s. 1) — retten for private virksomheder til en godtgørelse for omkostninger, der følger af opfyldelsen af en forpligtelse til offentlig tjeneste — transportvirksomhed, der ikke har indgivet en anmodning til de kompetente myndigheder om ophævelsen af en forpligtelse til offentlig tjeneste, der medfører økonomiske ulemper for denne virksomhed — forpligtelse, der ikke er omfattet af de opgaver med offentlige tjenester som medlemsstaterne skal ophæve

Konklusion

Artikel 4 og 6 i Rådets forordning (EØF) nr. 1191/69 af 26. juni 1969 om medlemsstaternes fremgangsmåde med hensyn til de med begrebet offentlig tjeneste forbundne forpligtelser inden for sektoren for transporter med jernbane, ad landeveje og sejlbare vandveje, som ændret ved Rådets forordning (EØF) nr. 1893/91 af 20. juni 1991, skal fortolkes således, at for så vidt angår forpligtelser til offentlig tjeneste, der er opstået før nævnte forordnings ikrafttræden, opstår retten til kompensation for de byrder, der opstår som følge af opfyldelsen af sådanne forpligtelser, kun, hvis den pågældende virksomhed indgiver en ansøgning om ophævelse af disse forpligtelser, og de kompetente myndigheder træffer en afgørelse om en tidsbegrænset opretholdelse eller ophævelse af de nævnte forpligtelser. Hvad derimod angår forpligtelser til offentlig tjeneste, der er opstået efter denne dato, kan en sådan ret til kompensation opstå, uden at disse samme betingelser er opfyldt.

(1) EUT C 26 af 26.1.2013.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 159/4

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 3. april 2014 — Hi Hotel HCF SARL mod Uwe Spoering (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-387/12) (1)

((Retligt samarbejde i civile sager - forordning (EF) nr. 44/2001 - international kompetence i sager om erstatning uden for kontrakt - handling, der er foretaget i en medlemsstat, og som består i medvirken til en ulovlig handling begået på en anden medlemsstats område - fastlæggelse af det sted, hvor skadetilføjelsen er foregået))

2014/C 159/05

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Hi Hotel HCF SARL

Sagsøgt: Uwe Spoering

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesgerichtshof — fortolkning af artikel 5, nr. 3, i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (EFT L 12, s. 1) — handling, der er begået på en medlemsstats område, som består i medvirken til en ulovlig handling på en anden medlemsstats område — fastlægges af det sted, hvor skadetilføjelsen er foregået

Konklusion

Artikel 5, nr. 3), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at i tilfælde af, at der er flere formodede forvoldere af en påstået skade på ophavsrettigheder, der er beskyttet i den medlemsstat, hvor den påkendende ret befinder sig, gør denne bestemmelse det ikke muligt med henvisning til stedet for den skadevoldende begivenhed at fastslå en stedlig kompetence for en ret, i hvis jurisdiktion den af de formodede forvoldere, som er blevet indstævnt, ikke har foretaget handlinger, men bestemmelsen gør det muligt at fastslå denne rets kompetence med henvisning til stedet for den påståede skades indtræden på betingelse af, at skaden vil kunne indtræde i den påkendende rets jurisdiktion. I sidstnævnte tilfælde er denne ret kun kompetent til at træffe afgørelse om den skade, der er indtrådt på den medlemsstats område, hvor den befinder sig.

(1) EUT C 343 af 10.11.2012.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 159/8

Domstolens dom (Første Afdeling) af 3. april 2014 — Den Franske Republik mod Europa-Kommissionen

(Sag C-559/12 P) (1)

((Appel - statsstøtte - støtte i form af en implicit, ubegrænset garanti til La Poste som følge af dennes status som offentlig erhvervsvirksomhed - eksistensen af en garanti - tilstedeværelsen af statsmidler - fordel - bevisbyrden og bevisstyrken))

2014/C 159/10

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Den Franske Republik (ved G. de Bergues, D. Colas, J. Gstalter og J. Bousin, som befuldmægtigede)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved B. Stromsky og D. Grespan, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 20. september 2012 i sag T-154/10, Frankrig mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt Kommissionen i det søgsmål, som Den Franske Republik havde anlagt med påstand om annullation af Kommissionens afgørelse 2010/605/EU af 26. januar 2010 om den statsstøtte C 56/07 (ex E 15/05), som Frankrig har ydet La Poste (EUT L 274, s. 1) — støtte, som Frankrig påståedes at have iværksat i form af en implicit, ubegrænset garanti til La Poste som følge af dennes status som offentlig erhvervsvirksomhed — virksomhed, der ikke er omfattet af de almindelige regler for rekonstruktion og likvidation af kriseramte virksomheder — forekomst af en fordel — forekomst af overførsel af statsmidler — bevisbyrden og bevisstyrken — sidestillet betingelserne for statens ifald af ansvar med en garantiordning

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger

(1) EUT C 32 af 2.2.2013.
2)

De i henhold til EU-retten anerkendte grundlæggende rettigheder skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at det ved et retligt udstedt forbud forbydes en internetudbyder at give sine kunder adgang til et websted, der gør beskyttede frembringelser tilgængelige online uden rettighedshavernes tilladelse, når dette forbud ikke præciserer, hvilke foranstaltninger denne internetudbyder skal træffe, og når internetudbyderen kan undgå straf for en overtrædelse af det nævnte forbud ved at godtgøre, at han har truffet alle rimelige foranstaltninger, dog på den betingelse, for det første, at de trufne foranstaltninger ikke unødigt fratager internetbrugerne muligheden for at få retmæssig adgang til den foreliggende information, og for det andet, at disse foranstaltninger har til virkning, at de uberettigede benyttelser af de beskyttede frembringelser hindres eller i det mindste gøres vanskelige at gennemføre, og at de internetbrugere, der anvender adressaten for samme forbuds tjenester, i høj grad afholdes fra at benytte sig af disse frembringelser, der er stillet til deres rådighed under tilsidesættelse af den nævnte grundlæggende rettighed, hvilket det tilkommer de nationale myndigheder og retter at efterprøve.