Sag C-325/03 P

José Luis Zuazaga Meabe

mod

Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

»Appel – EF-varemærker – annullationssøgsmål – afvisning, fordi sagen er anlagt for sent – åbenbart, at appellen er ugrundet«

Domstolens kendelse (Fjerde Afdeling) af 18. januar 2005

Sammendrag af kendelse

1. Retspleje – søgsmålsfrister – sag anlagt ved telefax – frist til at indgive det underskrevne originaleksemplar – begyndelsestidspunkt – datoen for modtagelsen af telefaxen og ikke datoen for udløbet af søgsmålsfristen

(Rettens procesreglement, art. 43, stk. 6, og art. 102, stk. 2; Rådets forordning nr. 40/94, art. 63, stk. 5)

2. Retspleje – søgsmålsfrister – præklusiv virkning – force majeure – begreb – grænser – særligt tilfælde

(Domstolens statut, art. 45)

1. Det følger af ordlyden af artikel 43, stk. 6, i Rettens procesreglement, at ved afgørelsen af, om procesfristerne er overholdt, gælder den dato, hvor en genpart af det underskrevne originaleksemplar af et processkrift når frem til Rettens Justitskontor pr. telefax, kun, såfremt det underskrevne originaleksemplar af processkriftet indleveres til Justitskontoret senest ti dage efter modtagelsen af telefaxen.

Når der er tale om en sag anlagt til prøvelse af en afgørelse truffet af et appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), begynder den pågældende frist på ti dage derfor at løbe fra datoen for modtagelsen af telefaxen og ikke fra datoen for udløbet af den frist på to måneder og ti dage, der fremgår af bestemmelserne i artikel 63, stk. 5, i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, sammenholdt med artikel 102, stk. 2, i Rettens procesreglement. Navnlig når telefaxen er modtaget mere end ti dage før udløbet af den frist, der er fastsat med henblik på at anlægge sag ved Retten, medfører bestemmelserne i artikel 43, stk. 6, i Rettens procesreglement ikke, at denne frist forlænges.

(jf. præmis 17 og 18)

2. Begrebet »force majeure« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 45 i Domstolens statut vedrørende søgsmålsfrister, omfatter ud over et objektivt element, hvorefter der skal foreligge usædvanlige vanskeligheder, som den pågældende ikke har indflydelse på, også et subjektivt element, hvorefter vedkommende med henblik på at undgå konsekvenserne af de usædvanlige begivenheder skal træffe egnede foranstaltninger, idet det dog ikke kræves, at den pågældende træffer urimeligt belastende foranstaltninger. Den pågældende skal navnlig nøje følge procedurens forløb og herunder udvise agtpågivenhed med henblik på at overholde de fastsatte frister. Der kan således ikke være tale om force majeure i en situation, hvor en omhyggelig og fornuftig person objektivt ville have været i stand til at undgå, at en søgsmålsfrist udløb.

Dette er tilfældet, når en sagsøger har forøget risikoen for, at stævningen ville blive indleveret for sent til Fællesskabets retsinstanser ved at lade flere dage forløbe efter at have sendt det underskrevne originaleksemplar af stævningen med telefax, før den pågældende overgav dette originaleksemplar ikke direkte til postvæsenet, men til et formidlingsselskab, som for sin del ventede nogle dage, før det sendte dokumentet med anbefalet post til nævnte retsinstansers justitskontor.

(jf. præmis 25 og 26)