ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 274/18

Sag anlagt den 10. juli 2013 — Harper Hygienics mod KHIM — Clinique Laboratories (CLEANIC intimate)

(Sag T-363/13)

2013/C 274/30

Stævningen er affattet på polsk

Parter

Sagsøger: Harper Hygienics S.A. (Warszawa, Polen) (ved advokat [radca prawny] R. Rumpel)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Clinique Laboratories LLC (New York, Amerikas Forenede Stater)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 29. april 2013 af Femte Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 606/2012-5) annulleres, i det omfang denne afslog ansøgningen om registrering af EF-varemærke »CLEANIC intimate« for alle varer i klasse 3 og 16 og visse varer i klasse 5.

— Den anfægtede afgørelse ændres således, at varemærket registreres for alle de ansøgte varer og tjenesteydelser.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ansøger om EF-varemærket: Harper Hygienics S.A.

Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket, der indeholder ordbestanddelene »CLEANIC intimate« for varer i klasse 3, 5 og 16 — EF-varemærkeansøgning nr. 009 217 531

Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Clinique Laboratories LLC

Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: EF-varemærke nr. 54 429 for varer i klasse 3, 14, 25 og 42 samt nr. 2 294 429 for varer i klasse 35 og 42

Indsigelsesafdelingens afgørelse: Delvist medhold i indsigelsen

Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk.1, litra b), i forordning nr. 207/2009 (1), idet det fastslås, at varemærkerne ligner hinanden, og at der for offentligheden består en risiko for forveksling, samt tilsidesættelse af samme forordnings artikel 8, stk. 5.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (EUT L 78, s. 1).
—

Afgørelse truffet den 13. maj 2013 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (R 676/2012-4) annulleres, og Harmoniseringskontoret tilpligtes at give afslag på begæringen om, at EF-varemærke Nr. 6 084 081 erklæres ugyldigt.
2)

Andet anbringende vedrører den omstændighed, at Rådet med urette fastslog, at sagsøgeren ikke var samarbejdsvillig, og at et sådant manglende samarbejde begrundede et afslag på fritagelse, idet: — sagsøgeren gjorde sit yderste for at samarbejde; — konklusionen om det manglende samarbejde savner begrundelse; — Rådets konklusion om manglende samarbejde udgør en begrundelsesmangel; — Rådet tog ikke hensyn til de supplerende oplysninger, som sagsøgeren fremlagde.
4)

Med det fjerde anbringende gøres det gældende, at Kommissionen handlede retsstridigt ved at vedtage artikel 1, stk. 2, nr. i), i Kommissionens forordning (EU) nr. 513/2013 og derved forårsagede et tab for sagsøgerne, for hvilket EU er erstatningspligtig i henhold til artikel 340, stk. 2, TEUF.
—

Det begæres endvidere, at Retten som foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse anmoder Kommissionen at forelægge Retten de dokumenter, der er nægtet aktindsigt i, for at Retten kan undersøge dem og efterprøve, om det i nærværende stævning anførte er korrekt.
—

annulleres det foreliggende udbud nr. ENER/B1/2013-371 med henblik på at give sagsøger mulighed for på ny at afgive bud
1)

Første anbringende om en retlig fejl ved kvalificeringen af digitaliseringsprocessen som statsstøtte — Det gøres herved gældende, at Kommissionen har begået en fejl ved dens analyse af artikel 171, stk. 1, TEUF, navnlig i lyset af Altmark-dommen vedrørende tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse og derfor har begået en fejl vedrørende selve forekomsten af en statsstøtte i den foreliggende sag. — Det gøres herved endvidere gældende, at de i afgørelsen omhandlede foranstaltninger udelukkende havde til formål at sikre transmissionen af det digitale tv-signal i det såkaldte område II (en del af det nationale område, som ikke dækkes af de operatører, som forfølger kommercielle mål, og hvor befolkningen i mangel af et statsligt indgreb ikke vil have adgang til tv). — Sagsøgerne har desuden anført, at princippet om »teknologisk neutralitet« ikke kan fratage medlemsstaterne den skønsmargen, som de i henhold til traktaterne er tillagt med hensyn til tilrettelæggelsen af leveringen af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse. — Under alle omstændigheder har de nationale myndigheder hvad angår område II prioriteret jordbaseret teknologi over satellitbaseret teknologi, fordi dette var et meget mere logisk, økonomisk og effektivt valg, henset til at der allerede fandtes et analogt jordbaseret net, som blev finansieret ved offentlige midler, og som dækkede område II.
4)

Kommissionen har foretaget et urigtigt skøn ved at fastslå, at der er blevet udbetalt en ulovlig statsstøtte til RETEGAL, et særligt operationelt organ i den selvstyrende region Galicien, i det omfang nævnte organ blot har købt og installeret udstyr finansieret ved de anfægtede offentlige midler med henblik på kommunernes senere brug heraf, for at de sidstnævnte kan varetage public service radio- og tv-virksomhed i landlige og fjerntliggende områder og således korrigere for det markedssvigt, som findes i disse områder.
2)

Andet anbringende om tilsidesættelse af artikel 106, stk. 2, TEUF og artikel 107, stk. 3, litra c), TEUF, idet der ikke er blevet ført bevis for, at princippet om teknologisk neutralitet er blevet tilsidesat.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 304/22

Sag anlagt den 21. august 2013 — Bora Creations mod KHIM Beauté Prestige International (essence)

(Sag T-448/13)

2013/C 304/38

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Bora Creations, SL (Ceuta, Spanien) (ved advokaterne R. Lange, G. Hild og C. Pape)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Beauté Prestige International SA (Paris, Frankrig)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 6. juni 2013 af Femte Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) i sag R 1085/2012-5 annulleres.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Det registrerede EF-varemærke, der begæres erklæret ugyldigt: Ordmærket »essence« for varer i klasse 3, 4, 8, 14, 16, 21, 25 og 26 — EF-varemærkeregistrering nr. 6 816 144

Indehaver af EF-varemærket: Beauté Prestige International SA

Indgiveren af begæringen om, at EF-varemærket ugyldigt: Beauté Prestige International SA

Begrundelse for ugyldighedsbegæringen: Absolutte hindringer i henhold til artikel 52, stk.1, i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26. februar 2009 om EF-varemærker (EF-varemærkeforordningen) (1), nemlig at EF-varemærke var registreret i strid med EF-varemærkeforordningens artikel 7, stk. 1, litra b), og c).

Annullationsafdelingens afgørelse: Ugyldighedsbegæringen afslået

Appelkammerets afgørelse: Klagen taget til følge og varemærket erklæret delvist ugyldigt

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af EF-varemærkeforordningens artikel 7, stk.1, litra b) og c).

(1) EUT L 78, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 304/23

Sag anlagt den 23. august 2013 — CEDC International mod KHIM — Fabryka Wódek Polmos Łańcut (WISENT VODKA)

(Sag T-450/13)

2013/C 304/40

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: CEDC International sp. z o.o. (Oborniki Wielkopolskie, Polen) (ved advokat M. Siciarek)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Fabryka Wódek Polmos Łańcut S.A. (Łańcut, Polen)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 10. juni 2013 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) i sag R 1734/2011-4 annulleres.

— Harmoniseringskontoret og Fabryka Wódek Polmos Łańcut S.A. tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ansøger om EF-varemærket: Fabryka Wódek Polmos Łańcut S.A.

Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærke i farverne rød, grøn, gylden og sort, der gengiver billedet af et kreatur og som indeholder ordbestanddelene »WISENT VODKA«, for varer i klasse 33 — EF-varemærkeansøgning nr. 7 044 472

Indehaveren af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: CEDC International sp. z o.o.

Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Polsk varemærke nr. 86 410, nr. 80 990, nr. 80 991, nr. 46 050, nr. 208 988, nr. 125 911, nr. 189 866, 208 090 og nr. 62 081, registreret for »alkoholholdige drikkevarer« i klasse 33, EF-varemærke nr. 5 585 138 for figurmærket i farverne sort og hvid, der indeholder ordbestanddelen »ŻUBRÓWKA«, og EF-varemærke nr. 6 215 719 for det tredimensionale varemærke i farverne sort og hvid, der indeholder ordbestanddelen »ŻUBRÓWKA«, registreret for »alkoholholdige drikkevarer (undtagen øl)« i klasse 33

Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen taget til følge og ansøgning om EF-varemærkeregistrering afvist

Appelkammerets afgørelse: Annullation af den anfægtede afgørelse og afslag på indsigelsen

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), og stk. 5, i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26. februar 2009 om EF-varemærker (1).

(1) EUT L 78, s. 1.
—

Det gøres i den forbindelse gældende, at den anfægtede afgørelse er behæftet med et åbenbart urigtigt skøn og en tilsidesættelse af begrundelsespligten, for så vidt den lægger til grund, at aktindsigten ville have medført betydelig skade for Kommissionens undersøgelse samt de allerede afsluttede undersøgelser, og idet den pågældende skade ikke specificeres.
1)

Det første anbringende om en tilsidesættelse af de grundlæggende rettigheder, er delt i fire led baseret på: — en tilsidesættelse af sagsøgerens ret til forsvar, idet han ikke var blevet hørt forud for vedtagelsen af de restriktive foranstaltninger over for ham — at sagsøgeren ikke blev underrettet om de anfægtede retsakter og dette på trods af, at hans adresse var kendt af myndighederne — manglende begrundelse, idet den begrundelse, der var angivet i de anfægtede retsakter til støtte for de restriktive foranstaltninger over for sagsøgeren, ikke havde forbindelse til hverken situationen i Libyen på daværende tidspunkt eller de forfulgte formål — at der ikke blev afholdt retsmøde.
—

Personalerettens dom af 24. april 2013 i sag F-56/11, Lebedef mod Kommissionen, hvorunder appellanten nedlagde påstand om annullation af den disciplinære afgørelse af 6. juli 2010 om at pålægge ham den sanktion, at han degraderes to lønklasser i samme ansættelsesgruppe, ophæves.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 298/7

Sag anlagt den 18. juni 2013 — Kommissionen mod Thales développement et coopération

(Sag T-326/13)

2013/C 298/12

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved R. Lyal og B. Conte, som befuldmægtigede, bistået af advokat N. Coutrelis)

Sagsøgt: Thales développement et coopération SAS (Vélizy Villacoublay, Frankrig)

Sagsøgerens påstande

— Selskabet Thales tilpligtes at tilbagebetale det fulde beløb, som det har modtaget i henhold til NEMECEL-kontrakten og DREAMCAR-kontrakten, til Kommissionen, dvs. 700 335,66 EUR med renter, der er påløbet, for NEMECEL-kontrakten og 812 821,43 EUR med renter, der er påløbet, for DREAMCAR-kontrakten.

— Thales tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Efter en undersøgelse, som Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) havde gennemført, har Kommissionen ved søgsmål, anlagt i henhold til artikel 272 TEUF, nedlagt påstand ved Retten om, at sagsøgte tilpligtes at tilbagebetale Kommissionen det fulde beløb, der er modtaget af sagsøgtes tidligere datterselskab, selskabet SRTI (SRTI System, Industrial Process Department), derefter successivt SODETEG (Société d’Études Techniques et d’Entreprises Générales SA) og THALESEC (Thales Engineering and Consulting), i forbindelse med to forskningskontrakter, benævnt »NEMECEL« og »DREAMCAR«.

Kommissionen har gjort gældende, at de omhandlede beløb er modtaget uberettiget efter alvorlige finansielle uregelmæssigheder, manglende opfyldelse af kontraktforpligtelser samt tilsidesættelse af væsentlige retsregler. Sagsøgtes datterselskab har bl.a. angivet uforholdsmæssigt store udgifter ved hjælp af overfakturering af ikke-præsterede timer.
1)

Med det første anbringende gøres gældende, at der er sket en procedurefordrejning, idet de procedureregler, der gælder for forvaltningskomitéen, er blevet tilsidesat, for så vidt som Kommissionen ikke har gjort det muligt for komitéen at undersøge alle de forhold, der var nødvendige for, at denne kunne afgive sin udtalelse om det tekstudkast, der skulle vedtages, i henhold til proceduren i forordning nr. 182/2011 (1).
3)

Det tredje anbringende vedrører et åbenbart urigtigt skøn, idet Personaleretten med urette fandt, at EØSU ikke havde underrettet de ansatte for at henlede deres opmærksomhed på konsekvenserne af meddelelse af statsborgerskab.
—

Rådets afgørelse 2013/270/FUSP af 6. juni 2013 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT 2013 L 156, s. 10) og Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 522/2013 af 6. juni 2013 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT 2013 L 156, s. 3) annulleres, for så vidt de vedrører sagsøgeren.
1)

Med det første anbringende gøres gældende, at der er begået retlige og faktiske fejl og foretaget åbenbart urigtige skøn derved, at Kommissionen med urette har lagt til grund, at den »supplerende tjeneste« ikke udgjorde en økonomisk tjenesteydelse af almindelig interesse. Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen derved har: — Begået en retlig fejl ved at begrænse den skønsmargen, som traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde indrømmer medlemsstaterne ved definitionen af deres offentlige tjenesteydelser. — Anvendt et forkert og i den foreliggende sag uanvendeligt kriterium om et »reelt behov« for en offentlig tjenesteydelse. — Begået en retlig fejl og en faktisk fejl og foretaget et åbenbart urigtigt skøn ved at analysere »basistjenesten« og den »supplerende tjeneste« hver for sig. — Foretaget et åbenbart urigtigt skøn vedrørende manglen på privat initiativ til den »supplerende tjeneste«.
1)

Med det første anbringende gøres gældende, at sagsøgte har begået en fejl ved at konkludere, at den af sagsøgerne indgåede forligsaftale kan anses for en overtrædelse af »genstandstypen« i artikel 101, stk. 1, TEUF. Sagsøgerne gør derfor gældende, at sagsøgte har begået en retlig fejl og/eller foretaget en urigtig vurdering af de faktiske omstændigheder.
4)

Fjerde anbringende vedrører et åbenbart urigtigt skøn i forbindelse med konklusionen om, at der forelå en konkurrencebegrænsning i henhold til artikel 101 til trods for, at patentforliget udelukkende afspejlede udelukkelsesområdet for Lundbecks patenter, som på det retlige plan må anses for gyldig.
1)

Med det første anbringende har appellanten gjort gældende, at Personaleretten tilsidesatte forbuddet mod at træffe afgørelse ultra vires, idet den fastslog, at den havde kompetence til at efterprøve, om administrationens begrundelse for at afslå at forlænge en kontrakt kan indebære, at der stilles spørgsmålstegn ved de kriterier og grundbetingelser, som lovgiver har fastsat i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union, og som tilsigter at sikre kontraktansatte muligheden for på sigt at nyde godt af en vis kontinuitet i ansættelsen (vedrørende præmis 57-62 i den appellerede dom). EMA har gjort gældende, at den af Personaleretten påberåbte kompetence helt savner retsgrundlag.
2)

Andet anbringende om de sagsøgtes tilsidesættelse — ved de anfægtede retsakter — af sagsøgerens ret til forsvar, der følger af EMRK og af almindelige retsprincipper, som er fælles for Den Europæiske Unions medlemsstater. I forbindelse med disciplinærsag 6/2013 vedrørende sagsøgeren for EULEX blev sagsøgeren pålagt en disciplinærsanktion for en handling, som han havde begået, men han blev aldrig anmodet om at fremlægge sit forsvar og fik aldrig mulighed for at gøre det. Sagsøgeren blev endvidere frataget sin ret til fuldstændig, rettidig og effektiv adgang til juridisk bistand med henblik på let at kunne forsvare sig ved hjælp af en advokat efter sit valg, der var passende forberedt og som havde fuldstændigt kendskab til de disciplinære anklager imod sagsøgeren inden for EULEX’ rammer.
1)

Første anbringende om overskridelse af beføjelser og om et åbenbart urigtigt skøn, for så vidt som: — de forhold, der gøres gældende over for sagsøgeren, ikke har noget objektivt grundlag og ikke baserer sig på noget gyldigt bevis — der ikke kan tilvejebringes en objektiv sammenhæng mellem de grunde, der er påberåbt som begrundelse for de restriktive foranstaltninger, der er truffet over for sagsøgeren og over for Côte d’Ivoire generelt — de retsgrundlag, der ligger til grund for de restriktive foranstaltninger, der er truffet over for sagsøgeren, er i strid med de sidste grunde, der er påberåbt som begrundelse for disse foranstaltninger — Rådets afgørelse udgør en procedure- eller magtfordrejning.
1)

Første anbringende om tilsidesættelse af nødvendighedsprincippet og proportionalitetsprincippet, idet Kommissionen har truffet bestemmelse om gennemførelse af en kontrolundersøgelse vedrørende former for praksis, som er meget lig de former for praksis, som var omfattet af en afgørelse truffet af den franske konkurrencemyndighed blot ni måneder tidligere, og dette selv om den franske konkurrencemyndighed ikke havde anset nogen af de former for adfærd, som Orange havde udvist, for at være konkurrencebegrænsende. Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen under kontrolundersøgelsen ikke søgte yderligere oplysninger i forhold til de oplysninger, som den allerede rådede over, hvilket den burde have gjort i overensstemmelse med retspraksis på området.
2)

Med det andet anbringende gøres gældende, at optagelsen af sagsøgerne på listen er retsstridig, for så vidt som Rådet har angivet at handle i henhold til artikel 23, stk. 2, litra d), i forordning nr. 267/2012 eller artikel 20, stk. 1, litra c), i afgørelse 2010/413: fordi (1) de væsentlige kriterier for optagelse på listen i henhold til nævnte bestemmelser ikke er opfyldt i forhold til nogen af sagsøgerne, og/eller Rådet har foretaget et åbenbart urigtigt skøn ved afgørelsen af, hvorvidt kriterierne var opfyldt, og (2) Rådet har optaget sagsøgerne på listen på et grundlag, der ikke er tilstrækkeligt til at bevise, at kriterierne var opfyldt, og har dermed foretaget et (yderligere) åbenbart urigtigt skøn.
2)

Andet anbringende om, at niveauet for direkte betalinger i Litauen ikke svarer til det niveau, der er aftalt i tiltrædelsesakten, og til niveauet for betalingerne i de gamle medlemsstater. Det egentlige niveau for direkte betalinger i Litauen svarer ikke til niveauet aftalt i tiltrædelsesakten af 23. september 2003. I strid med tiltrædelsesakten blev der den 22. marts 2004 vedtaget ændringer af forordning (EF) nr. 1782/2003 ved forordning (EF) nr. 583/2004 om fastlæggelse af nationale lofter for landbrugsstøtte i de nye medlemsstater (artikel 71c og bilag VIIIa i forordning nr. 1782/2003). I 2012 nåede den direkte betalingsprocent i Litauen ikke niveauet for direkte betalinger i de gamle medlemsstater. I de gamle medlemsstater finder gradueringen udelukkende anvendelse på beløb, der overstiger 5 000 EUR, hvilket betyder, at ikke alle de betalinger, der er foretaget direkte til landbrugerne af de gamle medlemsstater er gradueret (nedsat) med 10 %, men udelukkende de betalinger, der overstiger 5 000 EUR. Det er følgelig ubegrundet og ulovligt at anføre, at niveauet for de direkte betalinger i de gamle medlemsstater i 2012 var 90 % (»100 % minus graduering på 10 %«). Niveauet for de direkte betalinger i de gamle medlemsstater overstiger 90 %, eftersom en del af beløbene, under 5 000 EUR, ikke gradueres.
—

Afgørelse truffet den 4. juli 2013 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1759/2012-4) annulleres og ændres således, at den af sagsøgeren for Harmoniseringskontoret indbragte klage anses for begrundet, og indsigelsen derfor forkastes.
1)

Med det første anbringende gøres gældende, at Kommissionen har tilsidesat væsentlige formforskrifter under den proces, der førte til vedtagelsen af afgørelsen, ved at undlade (i) at indlede en procedure og foretage sin undersøgelse inden for en rimelig tidsramme, (ii) at give rettidig og korrekt aktindsigt og (iii) at udarbejde en supplerende klagepunktsmeddelelse.
4)

Fjerde anbringende vedrører en åbenbar retlig fejl, undladelse af at vurdere den relevante græske lovgivnings forenelighed med EU-retten forud for vurderingen af en tilsidesættelse af artikel 102 TEUF og tilsidesættelse af retten til en god og påpasselig forvaltning som garanteret ved artikel 4, stk. 1, i chartret om grundlæggende rettigheder og Kommissionens pligt til at undersøge klagen med den fornødne omhu og påpasselighed med henvisning til artikel 106 TEUF.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 313/30

Sag anlagt den 19. august 2013 — IOC-UK mod Rådet

(Sag T-428/13)

2013/C 313/57

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Iranian Oil Company UK Ltd (IOC-UK) (London, Det Forenede Kongerige) (ved solicitor J. Grayston og advokaterne P. Gjørtler, G. Pandey, D. Rovetta, M. Gambardella, D. Sellers og N. Pilkington)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Rådets afgørelse 2013/270/FUSP af 6. juni 2013 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 156, s. 10) og Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 522/2013 af 6. juni 2013 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 156, s. 3) annulleres, for så vidt som de anfægtede retsakter omfatter sagsøgeren.

— Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har gjort syv anbringender gældende vedrørende tilsidesættelse af en væsentlig formforskrift samt tilsidesættelse af traktaterne og af retsregler om deres gennemførelse: tilsidesættelse af retten til at blive hørt, utilstrækkelig begrundelse, tilsidesættelse af retten til forsvar, åbenbart fejlskøn, tilsidesættelse af det grundlæggende princip om proportionalitet, tilsidesættelse af det grundlæggende princip om ligebehandling og forbud mod forskelsbehandling samt tilsidesættelse af den grundlæggende ejendomsret.

Sagsøgeren finder, at Rådet har undladt at foretage en høring af selskabet, og at ingen modsatte hensyn kan berettige dette. Desuden har Rådet givet en utilstrækkelig begrundelse. Sagsøgerens anmodninger om at udvide begrundelsen og om aktindsigt er endnu ikke blevet besvaret bortset fra en kort skrivelse, der bekræftede modtagelsen. Rådet har ved disse undladelser tilsidesat retten til forsvar for sagsøgeren, som er blevet nægtet muligheden for effektivt at argumentere imod Rådets konklusioner, eftersom disse konklusioner er blevet forholdt sagsøgeren. Endvidere har Rådet ikke godtgjort, at indirekte kontrol af National Iranian Oil Company (NIOC) over sagsøgeren ville medføre en økonomisk fordel for den iranske stat, som ville være i modstrid med formålet med den anfægtede afgørelse og forordning. Hvad angår de grunde, der er blevet givet for at opføre sagsøgeren på listen, finder selskabet, at de enten er utilstrækkelige eller behæftet med et åbenbart fejlskøn. I det store hele beviser en sammenligning mellem formålene med opførelsesafgørelsen og den over for sagsøgeren praktiske virkning af denne afgørelse desuden, at afgørelsen er uforholdsmæssig. Endelig har Rådet tilsidesat den grundlæggende ejendomsret ved at træffe foranstaltninger, hvis forholdsmæssighed ikke kan fastslås.