ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 18. oktober 2018 — E. G. mod Republika Slovenija (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Vrhovno sodišče Republike Slovenije — Slovenien)

(Sag C-662/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - det fælles europæiske asylsystem - direktiv 2013/32/EU - artikel 46, stk. 2 - klage over eller søgsmål anlagt til prøvelse af et afslag på tildeling af flygtningestatus, men indrømmelse af subsidiær beskyttelsesstatus - antagelse til realitetsbehandling - manglende tilstrækkelig interesse, når den indrømmede subsidiære beskyttelsesstatus giver samme rettigheder og fordele som dem, der er forbundet med flygtningestatus i henhold til EU-retten og til national ret - spørgsmålet, om ansøgerens individuelle situation er relevant for undersøgelsen af, om de nævnte rettigheder og fordele er identiske))

(2018/C 455/25)

Processprog: slovensk

Den forelæggende ret

Vrhovno sodišče Republike Slovenije

Parter i hovedsagen

Sagsøger: E. G.

Sagsøgt: Republika Slovenija

Konklusion

Artikel 46, stk. 2, andet afsnit, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU af 26. juni 2013 om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse skal fortolkes således, at den sekundære beskyttelsesstatus, der er indrømmet ved en medlemsstats lovgivning, såsom den i hovedsagen omhandlede lovgivning, ikke giver de »samme rettigheder og fordele som dem, der er forbundet med flygtningestatus i henhold til EU-retten og til national ret« som omhandlet i denne bestemmelse, således at en ret i denne medlemsstat ikke kan afvise en klage eller et søgsmål — indgivet eller anlagt til prøvelse af en afgørelse, hvorved en ansøgning om flygtningestatus afslås, men subsidiær beskyttelsesstatus indrømmes — med henvisning til, at ansøgeren ikke har tilstrækkelig interesse i at opretholde sagen, når det på grundlag af national ret, der finder anvendelse, fastslås, at de rettigheder og fordele, som disse to former for international beskyttelsesstatus indrømmer, faktisk ikke er identiske.

En sådan klage eller et sådant søgsmål kan ikke afvises, selv om det, henset til ansøgerens konkrete situation, fastslås, at tildelingen af flygtningestatus ikke ville give den pågældende flere rettigheder og fordele end tildelingen af subsidiær beskyttelsesstatus, når ansøgeren ikke eller endnu ikke har påberåbt sig rettigheder, som indrømmes på grundlag af flygtningestatus, men som ikke eller i mindre omfang indrømmes på grundlag af subsidiær beskyttelsesstatus.

(1) EUT C 32 af 29.1.2018.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 17. oktober 2018 — Ryanair Ltd mod The Revenue Commissioners (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supreme Court — Irland)

(Sag C-249/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - det fælles merværdiafgiftssystem (moms) - begrebet afgiftspligtig person - holdingselskab - fradrag for indgående afgift - udgifter til rådgivningsydelser, der er afholdt med henblik på erhvervelse af aktier i et andet selskab - det erhvervende selskabs hensigt om at levere administrationsydelser til målselskabet - manglende levering af sådanne tjenesteydelser - ret til fradrag for moms pålagt de antagne ydelser))

(2018/C 455/19)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Supreme Court

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ryanair Ltd

Sagsøgt: The Revenue Commissioners

Konklusion

Artikel 4 og 17 i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, skal fortolkes således, at de giver et selskab som det i hovedsagen omhandlede, der har til hensigt at erhverve samtlige aktier i et andet selskab med henblik på at udøve økonomisk virksomhed, der består i levering af administrationsydelser, der er merværdiafgiftspligtige (moms), til sidstnævnte, ret til fuldt fradrag for indgående moms af udgifter til rådgivningsydelser, som er afholdt i forbindelse med et offentligt overtagelsestilbud, selv om det har vist sig, at denne økonomiske virksomhed ikke blev realiseret, såfremt den eneste anledning til disse udgifter var den påtænkte økonomiske virksomhed.

(1) EUT C 221 af 10.7.2017.
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 17. oktober 2018 — Günter Hartmann Tabakvertrieb GmbH & Co. KG mod Stadt Kempten (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bayerischer Verwaltungsgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-425/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - tilnærmelse af lovgivningerne - fremstilling, præsentation og salg af tobaksvarer - direktiv 2014/40/EU - forbud mod markedsføring af tobak, der indtages oralt - begreberne »tyggetobak« og »tobak, der indtages oralt« - pasta bestående af fintmalet tobak (Thunder Chewing Tabacco) og porøse portionsbreve i cellulose fyldt med fintskåren tobak (Thunder Frosted Chewing Bags)))

(2018/C 455/21)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bayerischer Verwaltungsgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Günter Hartmann Tabakvertrieb GmbH & Co. KG

Sagsøgt: Stadt Kempten

Procesdeltager: Landesanwaltschaft Bayern

Konklusion

Artikel 2, nr. 8), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/40/EU af 3. april 2014 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om fremstilling, præsentation og salg af tobak og relaterede produkter og om ophævelse af direktiv 2001/37/EF, sammenholdt med direktivets artikel 2, nr. 6), skal fortolkes således, at tobaksprodukter, der er bestemt til at tygges i disse bestemmelsers forstand, kun omfatter tobaksprodukter, der strengt taget alene kan indtages tygget, hvilket det påhviler den nationale ret at fastlægge på grundlag af samtlige relevante og objektive kendetegn for de pågældende produkter, såsom deres sammensætning, deres konsistens, deres præsentationsform og i givet fald forbrugernes faktiske brug heraf.

(1) EUT C 347 af 16.10.2017.
2)

Artikel 12, stk. 1, i direktiv 2003/86 er ikke til hinder for en national lovgivning, der gør det muligt at afslå en ansøgning om familiesammenføring, som er indgivet for et familiemedlem til en flygtning i henhold til de gunstigere bestemmelser for flygtninge i direktivets kapitel V, med den begrundelse, at ansøgningen blev indgivet mere end tre måneder efter anerkendelsen af referencepersonens flygtningestatus, samtidig med at der indrømmes en mulighed for at indgive en ny ansøgning inden for rammerne af en anden ordning, forudsat at denne lovgivning: — fastsætter, at en sådan afslagsgrund ikke kan anvendes i situationer, hvor særlige omstændigheder gør, at den sene indgivelse af den første ansøgning objektivt set er undskyldelig — fastsætter, at de pågældende personer er fuldt informeret om følgerne af afgørelsen om afslag på deres første ansøgning og om de skridt, som de skal tage for effektivt at varetage deres ret til familiesammenføring, og — sikrer, at de referencepersoner, der er anerkendt som flygtninge, fortsat er omfattet af de gunstigere betingelser for udøvelsen af retten til familiesammenføring, der finder anvendelse på flygtninge, og som er fastsat i direktivets artikel 10 og 11 eller artikel 12, stk. 2.
C 16/8

Domstolens dom (Første Afdeling) af 14. november 2018 — Europa-Kommissionen mod Den Hellenske Republik

(Sag C-93/17) (1)

([Traktatbrud - statsstøtte - støtte, der er erklæret ulovlig og uforenelig med det indre marked - tilbagesøgningsforpligtelse - Domstolens dom, der fastslår traktatbruddet - virksomhed, der udøver både civile og militære aktiviteter - undladelse af gennemførelse - en medlemsstats væsentlige sikkerhedsinteresser - artikel 346, stk. 1, litra b), TEUF - økonomiske sanktioner - tvangsbøder - fast beløb - betalingsevne - faktor »n« - faktorer, der ligger til grund for bedømmelsen af betalingsevnen - bruttonationalprodukt - vægtning af stemmerne for medlemsstaten i Rådet for Den Europæiske Union - ny stemmeregel i Rådet])

(2019/C 16/09)

Processprog: græsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved A. Bouchagiar og B. Stromsky, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Hellenske Republik (ved K. Boskovits og A. Samoni-Rantou, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 260, stk. 1, TEUF, idet den på datoen for udløbet af den frist, som var fastsat i den af Europa-Kommissionen den 27. november 2014 fremsendte åbningsskrivelse, ikke har truffet alle foranstaltninger til opfyldelse af dom af 28. juni 2012, Kommissionen mod Grækenland (C-485/10, ikke trykt i Sml., EU:C:2012:395).

2) Den Hellenske Republik betaler Kommissionen en tvangsbøde på 7 294 000 EUR for hver periode på seks måneder, der regnes fra afsigelsen af nærværende dom indtil datoen for opfyldelsen af dom af 28. juni 2012, Kommissionen mod Grækenland (C-485/10, ikke trykt i Sml., EU:C:2012:395).

3) Den Hellenske Republik betaler Kommissionen et fast beløb på 10 mio. EUR.

4) Den Hellenske Republik betaler sagsomkostningerne.

(1) EUT C 129 af 24.4.2017.
C 16/14

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 14. november 2018 — Wiemer & Trachte GmbH, under konkurs mod Zhan Oved Tadzher (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Varhoven kasatsionen sad — Bulgarien)

(Sag C-296/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - samarbejde om civilretlige spørgsmål - insolvensbehandling - forordning (EF) nr. 1346/2000 - artikel 3, stk. 1 - international kompetence - omstødelsessøgsmål - enekompetence for retterne i den medlemsstat, på hvis område insolvensbehandlingen er indledt))

(2019/C 16/16)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Varhoven kasatsionen sad (Bulgarien)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Wiemer & Trachte GmbH, under konkurs

Sagsøgt: Zhan Oved Tadzher

Konklusion

Artikel 3, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1346/2000 af 29. maj 2000 om insolvensbehandling skal fortolkes således, at den kompetence, som retterne i den medlemsstat, på hvis område insolvensbehandlingen er indledt, har til at træffe afgørelse i et omstødelsessøgsmål, der er baseret på insolvens og er rettet mod en sagsøgt, som har sit vedtægtsmæssige hjemsted eller sin bopæl i en anden medlemsstat, er en enekompetence.

(1) EUT C 256 af 7.8.2017.
1)

Artikel 56 TEUF og 57 TEUF samt kapitel 2, punkt 2, i bilag V til akten om Republikken Kroatiens tiltrædelsesvilkår samt om tilpasning af traktaten om Den Europæiske Union, traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og traktaten om oprettelse af Det Europæiske Atomenergifællesskab skal fortolkes således, at en medlemsstat er berettiget til at begrænse udstationeringen af kroatiske arbejdstagere, som er ansat i en virksomhed med hjemsted i Kroatien, ved at kræve en arbejdstilladelse, når udstationeringen foregår ved i henhold til artikel 1, stk. 3, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/71/EF af 16. december 1996 om udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser at stille arbejdstagerne til rådighed for en virksomhed med hjemsted i en anden medlemsstat med henblik på, at sidstnævnte virksomhed leverer en tjenesteydelse i den første af disse medlemsstater.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 15. november 2018 — Verbraucherzentrale Baden-Württemberg e.V. mod Germanwings GmbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-330/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - forordning (EF) nr. 1008/2008 - artikel 2, nr. 18) - artikel 23, stk. 1 - transport - fælles regler for driften af lufttrafiktjenester i Den Europæiske Union - oplysninger - angivelse af den endelige pris, der skal betales - inkludering af flybilletprisen i den endelige pris, der skal betales - pligt til at angive flybilletpriserne i euro eller i lokal valuta - valg af den relevante lokale valuta - tilknytningskriterier))

(2019/C 16/19)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Verbraucherzentrale Baden-Württemberg e.V.

Sagsøgt: Germanwings GmbH

Konklusion

Artikel 23, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1008/2008 af 24. september 2008 om fælles regler for driften af lufttrafiktjenester i Fællesskabet, sammenholdt med denne forordnings artikel 2, nr. 18), skal fortolkes således, at ved angivelsen af flybilletpriser for flytrafik inden for Fællesskabet er de luftfartsselskaber, der ikke angiver disse priser i euro, forpligtet til at vælge en lokal valuta, som er objektivt knyttet til den udbudte tjenesteydelse. Dette er bl.a. tilfældet for den valuta, der er lovligt betalingsmiddel i den medlemsstat, hvor afgangsstedet eller ankomststedet for den pågældende flyvning befinder sig.

I en situation som den i hovedsagen omhandlede, hvor et luftfartsselskab, der er etableret i en medlemsstat, hvor euroen er lovligt betalingsmiddel, på internettet udbyder en trafikflyvning med afgangssted i en anden medlemsstat, hvor en anden valuta end euroen er lovligt betalingsmiddel, kan flybilletpriserne, hvis de ikke udtrykkes i euro, således angives i den valuta, som er lovligt betalingsmiddel i denne sidstnævnte medlemsstat.

(1) EUT C 293 af 4.9.2017.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 13. november 2018 — Levola Hengelo BV mod Smilde Foods BV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden — Nederlandene)

(Sag C-310/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - intellektuel ejendomsret - harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet - direktiv 2001/29/EF - anvendelsesområde - artikel 2 - reproduktionsretten - begrebet »værk« - smagen af et levnedsmiddel))

(2019/C 16/18)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Gerechtshof Arnhem-Leeuwarden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Levola Hengelo BV

Sagsøgt: Smilde Foods BV

Konklusion

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet skal fortolkes således, at det er til hinder for, at smagen af et levnedsmiddel beskyttes ophavsretligt i henhold til dette direktiv, og at en national lovgivning fortolkes på en sådan måde, at den yder ophavsretlig beskyttelse af en sådan smag.

(1) EUT C 269 af 14.8.2017.
Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 7. november 2018 — K mod Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Raad van State — Nederlandene)

(Sag C-484/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2003/86/EF - ret til familiesammenføring - artikel 15 - afslag på meddelelse af en selvstændig opholdstilladelse - national lovgivning, som fastsætter en pligt til at bestå en integrationsprøve))

(2019/C 16/26)

Processprog: nederlandene

Den forelæggende ret

Raad van State

Parter i hovedsagen

Sagsøger: K

Sagsøgt: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

Konklusion

Artikel 15, stk. 1 og 4, i Rådets direktiv 2003/86/EF af 22. september 2003 om ret til familiesammenføring er ikke til hinder for en medlemsstats lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter der kan gives afslag på en ansøgning om selvstændig opholdstilladelse indgivet af en tredjelandsstatsborger, som har opholdt sig mere end fem år på en medlemsstats område efter familiesammenføringsreglerne, med den begrundelse, at den pågældende ikke har godtgjort at have bestået en integrationsprøve, der omhandler denne medlemsstats sprog og samfund, forudsat at de nærmere regler for pligten til at bestå denne prøve ikke går videre end det, der er nødvendigt for at nå målet om at fremme tredjelandsstatsborgeres integration, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 374 af 6.11.2017.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 13. november 2018 — X (sag C-47/17) og X (sag C-48/17) mod Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Rechtbank Den Haag — Nederlandene)

(Forenede sager C-47/17 og C-48/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - forordning (EU) nr. 604/2013 - forordning (EF) nr. 1560/2003 - afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse - afgørelseskriterier og –procedurer - anmodning om overtagelse eller tilbagetagelse af en asylansøger - negativt svar fra den anmodede medlemsstat - anmodning om fornyet behandling - artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1560/2003 - svarfrist - udløb - virkninger))

(2019/C 16/08)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank Den Haag zittingsplaats Haarlem

Parter i hovedsagen

Sagsøger: X (sag C-47/17) og X (sag C-48/17)

Sagsøgt: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

Konklusion

Artikel 5, stk. 2, i Kommissionens forordning (EF) nr. 1560/2003 af 2. september 2003 om gennemførelsesforanstaltninger til Rådets forordning (EF) nr. 343/2003 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en asylansøgning, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger i en af medlemsstaterne, som ændret ved Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 118/2014 af 30. januar 2014, skal fortolkes således, at inden for rammerne af proceduren til afgørelse af den medlemsstat, der har kompetence til at behandle en ansøgning om international beskyttelse, skal en medlemsstat, for hvilken der er indgivet en anmodning om overtagelse eller tilbagetagelse i medfør af artikel 21 eller 23 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 604/2013 af 26. juni 2013 om fastsættelse af kriterier og procedurer til afgørelse af, hvilken medlemsstat der er ansvarlig for behandlingen af en ansøgning om international beskyttelse, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger eller en statsløs i en af medlemsstaterne, som efter at have foretaget den nødvendige kontrol har givet et negativt svar herpå inden for de i sidstnævnte forordnings artikel 22 eller 25 fastsatte frister, og for hvilken der efterfølgende er blevet indgivet en anmodning om fornyet behandling i medfør af nævnte artikel 5, stk. 2, i en ånd af loyalt samarbejde bestræbe sig på at besvare sidstnævnte anmodning inden for en frist på to uger.

Når den anmodede medlemsstat ikke inden for denne frist på to uger besvarer den nævnte anmodning, er den yderligere procedure for fornyet behandling endeligt afsluttet, således at den anmodende medlemsstat fra og med udløbet af den nævnte frist skal anses for at være ansvarlig for behandlingen af ansøgningen om international beskyttelse, medmindre denne medlemsstat fortsat råder over den tid, der er nødvendig for inden for de ufravigelige frister, som er fastsat med henblik herpå i artikel 21, stk. 1, og artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 604/2013, at indgive en ny anmodning om overtagelse eller tilbagetagelse.

(1) EUT C 112 af 10.4.2017.
C 16/23

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 8. november 2018 — C&D Foods Acquisition ApS mod Skatteministeriet (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Vestre Landsret — Danmark)

(Sag C-502/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - det fælles merværdiafgiftssystem (moms) - påtænkt salg af aktier i et datterdatterselskab - udgifter til tjenesteydelser, der er erhvervet i forbindelse med dette salg - salg ikke gennemført - anmodning om fradrag af indgående afgift - momsens anvendelsesområde))

(2019/C 16/28)

Processprog: dansk

Den forelæggende ret

Vestre Landsret

Parter i hovedsagen

Sagsøger: C&D Foods Acquisition ApS

Sagsøgt: Skatteministeriet

Konklusion

Artikel 2, 9 og 168 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at et påtænkt, men ikke gennemført, salg af aktier som det i hovedsagen omhandlede, hvis direkte eneårsag ikke er knyttet til det omhandlede selskabs afgiftspligtige økonomiske virksomhed, eller som ikke udgør en direkte, permanent og nødvendig forlængelse af denne økonomiske virksomhed, ikke henhører under merværdiafgiftens anvendelsesområde.

(1) EUT C 347 af 16.10.2016.
1)

Artikel 3, stk. 1, litra g), i Rådets direktiv 2000/43/EF af 29. juni 2000 om gennemførelse af princippet om ligebehandling af alle uanset race eller etnisk oprindelse skal fortolkes således, at en privat fonds tildeling af stipendier til støtte af forsknings- eller studieprojekter i udlandet er omfattet af begrebet »uddannelse« som omhandlet i denne bestemmelse, når der er en tilstrækkeligt nær forbindelse mellem de tildelte finansielle ydelser og deltagelsen i disse forsknings- eller studieprojekter, der selv er omfattet af begrebet »uddannelse«. Dette er navnlig tilfældet, når disse finansielle ydelser er knyttet til potentielle ansøgeres deltagelse i et sådant forsknings- eller uddannelsesprojekt, ydelserne har til formål helt eller delvist at fjerne de potentielle finansielle hindringer for denne deltagelse, og de er egnede til at nå dette formål.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 7. november 2018 — Dermod Patrick O'Brien mod Ministry of Justice (tidligere Department for Constitutional Affairs (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supreme Court of the United Kingdom — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-432/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - direktiv 97/81/EF - rammeaftalen om tidsbegrænset ansættelse indgået af EFS, UNICE og CEEP - paragraf 4 - princippet om forbud mod forskelsbehandling - deltidsansatte - alderspension - beregning af pensionens beløb - hensyntagen til tjeneste år før den dato, hvor fristen for gennemførelse af direktiv 97/81/EF udløb - øjeblikkelig anvendelse på endnu ikke indtrådte virkninger af en situation, der er opstået, mens den gamle lovgivning var gældende))

(2019/C 16/23)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Supreme Court of the United Kingdom

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Dermod Patrick O'Brien

Sagsøgt: Ministry of Justice (tidligere Department for Constitutional Affairs)

Konklusion

Rådets direktiv 97/81/EF af 15. december 1997 om rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde, der er indgået af UNICE, CEEP og EFS, som ændret ved Rådets direktiv 98/23/EF af 7. april 1998, skal fortolkes således, at tjenesteperioder, der ligger forud for fristen for gennemførelse af dette direktiv, i en sag som den i hovedsagen omhandlede, skal tages i betragtning ved beregningen af størrelsen af en alderspension.

(1) EUT C 318 af 25.9.2017.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 14. november 2018 — Nova Kreditna Banka Maribor d.d. mod Republika Slovenija (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Vrhovno sodišče Republike Slovenije — Slovenien)

(Sag C-215/17) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - tilnærmelse af lovgivningerne - videreanvendelse af den offentlige sektors informationer - direktiv 2003/98/EF - artikel 1, stk. 2, litra c), tredje led - tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber - forordning (EU) nr. 575/2013 - oplysninger, der skal offentliggøres af kreditinstitutter og investeringsselskaber - artikel 432, stk. 2 - undtagelser fra pligten til offentliggørelse - forretningsoplysninger, der må anses for at være instituttets ejendom eller fortrolige - anvendelighed - kreditinstitutter, hvor staten ejer aktiemajoriteten - national lovgivning, der fastsætter, at visse forretningsoplysninger, som disse institutter er i besiddelse af, er af offentlig karakter))

(2019/C 16/11)

Processprog: slovensk

Den forelæggende ret

Vrhovno sodišče Republike Slovenije

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Nova Kreditna Banka Maribor d.d.

Sagsøgt: Republika Slovenija

Konklusion

Artikel 1, stk. 2, litra c), tredje led, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/98/EF af 17. november 2003 om videreanvendelse af den offentlige sektors informationer og artikel 432, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 575/2013 af 26. juni 2013 om tilsynsmæssige krav til kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af forordning (EU) nr. 648/2012 skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke finder anvendelse i forhold til en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der pålægger en bank, som et offentligretligt organ har udøvet en dominerende indflydelse på, at offentliggøre data vedrørende kontrakter om rådgivning, advokatbistand, ophavsrettigheder og andre tjenesteydelser af intellektuel art, som banken har indgået i løbet af den periode, hvor den var underlagt denne dominerende indflydelse, uden at nogen form for undtagelse til denne pligt tillades med henblik på at bevare denne banks forretningshemmeligheder, og at disse bestemmelser derfor ikke er til hinder for en sådan national lovgivning.

(1) EUT C 213 af 3.7.2017.