KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (FEMTE AFDELING) DEN 14. DECEMBER 1993. - ANTONIO CALVO ALONSO-CORTES MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - AFVISNING. - SAG T-29/93.



Samling af Afgørelser 1993 side II-01389



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Tjenestemaend ° soegsmaal ° betingelser for antagelse til realitetsbehandling ° akt, der kan vaere genstand for soegsmaal ° judiciel proevelse mulig ex officio

(Tjenestemandsvedtaegten, art. 91)

2. Tjenestemaend ° soegsmaal ° bebyrdende akt ° begreb ° meddelelse til en tjenestemand for at underrette ham om udsaettelsen af sagen om overfoersel til Faellesskabets ordning af de pensionsrettigheder, han har erhvervet i henhold til en national ordning, indtil betingelserne for overfoersel er fastsat af de nationale institutioner ° ikke omfattet

(Tjenestemandsvedtaegten, art. 91; bilag VIII, art. 11, stk. 2)

3. Tjenestemaend ° soegsmaal ° genstand ° paabud til Kommissionen om at ivaerksaette en traktatbrudsprocedure ° afvisning

(EOEF-traktaten, art. 169 og 179; tjenestemandsvedtaegten, art. 91)

4. Annullationssoegsmaal ° akter, der kan vaere genstand for soegsmaal ° Kommissionens afslag paa at ivaerksaette en traktatbrudsprocedure ° ikke omfattet

(EOEF-traktaten, art. 169 og 173)

Sammendrag

1. Det er en afgoerende forudsaetning for, at et annullationssoegsmaal i henhold til vedtaegtens artikel 91 kan antages til realitetsbehandling, at der foreligger en retsakt, der kan efterproeves. Det kan judicielt fastslaas ex officio, at forudsaetningen ikke er opfyldt.

2. Akter, der kan goeres til genstand for soegsmaal i vedtaegtens artikel 91' s forstand, er saadanne foranstaltninger, der har retsvirkninger, som kan skade sagsoegerens interesser, idet de vaesentligt aendrer hans retsstilling og endeligt fastlaegger institutionens holdning.

Dette er ikke tilfaeldet i forbindelse med en meddelelse, som administrationen sender til en tjenestemand for at underrette denne om, at en national pensionskasse har afslaaet at foretage overfoersel til Faellesskabets ordning af de pensionsrettigheder, der er erhvervet efter den nationale ordning, samt om, at den selv agter at stille behandlingen af tjenestemandens ansoegning i bero og udsaette den til senere.

For saa vidt som det nemlig fremgaar af artikel 11, stk. 2, i vedtaegtens bilag VIII, at faellesskabsinstitutionen ikke selv kan foretage overfoerslen af pensionsrettighederne, og at den foerst kan tilkende ret til og fastsaette antallet af pensionsgivende tjenesteaar, der skal medregnes, efter at vedkommende medlemsstat har fastlagt betingelserne for overfoerslen, kan en saadan udsaettelse ikke sidestilles med et endeligt afslag paa sagsoegerens ansoegning, idet institutionen har holdt muligheden aaben for, at den sag, der er ivaerksat i henhold til artikel 11, stk. 2, i vedtaegtens bilag VIII, kan fremmes, naar vedkommende medlemsstat har fastlagt de naermere bestemmelser, der er noedvendige for at foretage overfoerslen af pensionsrettighederne.

3. Faellesskabets retsinstanser har ikke kompetence til at behandle et soegsmaal, der stoettes paa vedtaegtens artikel 91 og traktatens artikel 179, og hvorunder sagsoegeren med den nedlagte paastand ikke anfaegter lovligheden af en akt, der indeholder et klagepunkt i artikel 91, stk. 1' s forstand, men soeger at opnaa, at Kommissionen tilpligtes at anvende de befoejelser, den har som institution i henhold til traktatens artikel 169.

4. Et annullationssoegsmaal, der anlaegges af en fysisk eller juridisk person til anfaegtelse af en afgoerelse fra Kommissionen om ikke at ivaerksaette en traktatbrudsprocedure mod en medlemsstat, skal afvises.

Dommens præmisser

Faktiske omstaendigheder og retsforhandlinger

1 Sagsoegeren, Antonio Calvo Alonso-Cortés, drev fra den 16. januar 1973 til den 31. august 1986 virksomhed som selvstaendig arkitekt i Madrid og paa De Kanariske OEer (Spanien), og han var under denne periode tilsluttet pensionskassen for de selvstaendige arkitekter i Spanien, "Hermandad Nacional de Previsión Social de Arquitectos Superiores" (herefter benaevnt "Hermandad").

2 Efter at have gennemfoert en proevetid paa ni maaneder i Kommissionen blev sagsoegeren den 1. juni 1987 fastansat som tjenestemand i loenklasse A6 og placeret i Generaldirektoratet for Personale og Administration (GD IX).

3 Efter dommen af 14. juni 1990, Weiser (sag C-37/89, Sml. I, s. 2395), hvori Domstolen fastslog, at det var i strid med ligebehandlingsprincippet, at artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "vedtaegten") kun gjaldt til fordel for tjenestemaend, der har erhvervet pensionsrettigheder som arbejdstagere, vedtog Raadet den 2. marts 1992 forordning (EOEF, Euratom, EKSF) nr. 571/92 om aendring af vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (EFT L 62, s. 1, herefter benaevnt "forordning nr. 571/92").

4 Artikel 11, stk. 1, i vedtaegtens bilag VIII er blevet affattet saaledes:

"Tjenestemanden, der fratraeder for

° at tiltraede en stilling i en administration eller en national eller international organisation, der har en aftale med Faellesskaberne, eller for

° at udoeve en loennet virksomhed eller selvstaendig erhvervsvirksomhed, paa grundlag af hvilken han erhverver pensionsrettigheder i henhold til en ordning, hvis forvaltningsorganer har indgaaet en aftale med Faellesskaberne

er berettiget til at faa overfoert den aktuarmaessige modvaerdi af de pensionsrettigheder, han har erhvervet i Faellesskaberne, til denne administrations eller organisations pensionskasse eller til den pensionskasse, hvor han erhverver pensionsrettigheder paa grundlag af sin loennede virksomhed eller selvstaendige erhvervsvirksomhed."

5 Artikel 11, stk. 2, foerste afsnit, har faaet foelgende affattelse:

"Tjenestemanden, der indtraeder i Faellesskabernes tjeneste efter

° at have fratraadt en stilling i en administration eller en national eller international organisation, eller efter

° at have udoevet loennet virksomhed eller selvstaendig erhvervsvirksomhed

kan ved sin fastansaettelse foranledige, at enten den aktuarmaessige modvaerdi eller den fastsatte tilbagekoebsvaerdi af de pensionsrettigheder, som han har erhvervet paa grundlag af de ovenfor naevnte aktiviteter, indbetales til Faellesskaberne."

6 Artikel 2 i forordning nr. 571/92 har foelgende ordlyd:

"En tjenestemand, der er blevet fastansat inden denne forordnings ikrafttraedelse, kan anmode den institution, hvori han er ansat, om i henhold til artikel 1, stk. 2, at faa overfoert pensionsrettigheder, der er erhvervet paa grundlag af selvstaendig erhvervsvirksomhed.

En anmodning herom skal indgives senest tolv maaneder efter denne forordnings ikrafttraedelse."

7 Den 8. maj 1992 indgav sagsoegeren i henhold til artikel 2 i forordning nr. 571/92 til Kommissionens generaldirektoer for personale og administration en anmodning efter vedtaegtens artikel 90 om, at der blev truffet de fornoedne dispositioner med henblik paa indbetaling til Faellesskabernes pensionskasse af det hoejeste beloeb af enten den aktuarmaessige modvaerdi eller tilbagekoebsvaerdien af de pensionsrettigheder, som han havde erhvervet i Hermandad.

8 Den 9. september 1992 indgav sagsoegeren en klage mod det stiltiende afslag paa hans anmodning om overfoersel af hans pensionsrettigheder, hvori han afslutningsvis anfoerte:

"Jeg anfaegter ved naervaerende klage det stiltiende afslag paa min anmodning om overfoersel af de pensionsrettigheder, som jeg havde erhvervet i den spanske pensionskasse Hermandad Nacional de Previsión Social de Arquitectos Superiores paa tidspunktet for min fastansaettelse som tjenestemand i Kommissionen.

Jeg anmoder i denne forbindelse om at faa tilkendt ti yderligere pensionsgivende tjenesteaar, for hvilke der er betalt bidrag til Faellesskabernes pensionskasse, hvorved datoen for min tiltraedelse af tjenesten, der anses for gaeldende i pensionsretlig henseende, rykkes tilbage til den 1. september 1976.

Jeg staar naturligvis til raadighed for Kommissionen og isaer for enheden 'Pensioner og Kontakt til Tidligere Ansatte' med henblik paa at droefte de matematiske beregningselementer, som skal anvendes.

Jeg haaber meget, at der vil kunne traeffes en positiv afgoerelse inden for den i vedtaegten fastsatte frist paa fire maaneder."

9 Den 24. september 1992 afholdt Faellesudvalget for Tjenestegrenene et moede for at behandle sagsoegerens klage og konstaterede, at sagsoegerens anmodning aldrig var indgaaet til den kompetente tjenestegren. Under dette moede besluttede Faellesudvalget for Tjenestegrenene, at de fornoedne kontakter ville blive taget til den spanske pensionskasse med henblik paa at foranstalte overfoersel af sagsoegerens pensionsrettigheder.

10 Ved skrivelse af 29. september 1992 anmodede chefen for sektionen "overfoersler" under enheden "Pensioner og Kontakt til Tidligere Ansatte" (herefter benaevnt "Sektionen for Pensionsoverfoersler") Hermandad om at gennemfoere overfoerslen af sagsoegerens pensionsrettigheder i henhold til artikel 11 i vedtaegtens bilag VIII. Ved notits af samme dag underrettede han sagsoegeren herom.

11 Ved notits af 30. september 1992 underrettede chefen for Sektionen for Pensionsoverfoersler sagsoegeren om, at hans sag blev behandlet af denne chefs tjenestegren, og at han ville blive orienteret om sagens videre forloeb.

12 Den 26. februar 1993 svarede Hermandad, at institutionens vedtaegter og forretningsorden ikke gav den mulighed for at gennemfoere den oenskede overfoersel.

13 Ved notits af 16. marts 1993 orienterede chefen for Sektionen for Pensionsoverfoersler sagsoegeren om Hermandad' s afslag paa for indevaerende at gennemfoere overfoerslen af pensionsrettigheder og meddelte ham, at chefen ville stille sagen i bero, indtil det blev muligt at overfoere pensionsrettigheder, der var erhvervet i henhold til spanske supplerende pensionsordninger.

14 Ved staevning indgivet til Rettens Justitskontor den 7. april 1993 har sagsoegeren herefter anlagt naervaerende sag.

15 Ved et processkrift, der er registreret paa Rettens Justitskontor den 16. juni 1993, har Kommissionen nedlagt paastand om afvisning i medfoer af procesreglementets artikel 114, stk. 1.

16 Sagsoegeren har afgivet indlaeg, der er registreret paa Rettens Justitskontor den 19. august 1993, og hvori han paastaar afvisningspaastanden forkastet.

Parternes paastande

17 Sagsoegeren har i staevningen nedlagt foelgende paastande:

1) Kommissionens stiltiende afslag paa at imoedekomme sagsoegerens anmodning af 8. maj 1992 om at foranledige de pensionsrettigheder, som han har erhvervet i Spanien, overfoert, annulleres tillige med, for saa vidt det er noedvendigt, det stiltiende afslag paa den klage, som sagsoegeren indgav den 9. september 1992.

2) Der tilkendes sagsoegeren ret til 6,56 eller 5,77 yderligere pensionsgivende tjenesteaar, for hvilke der er betalt bidrag til Faellesskabernes pensionskasse.

3) Under alle omstaendigheder tilpligtes sagsoegte at betale samtlige sagsomkostninger.

18 Sagsoegte har nedlagt foelgende paastande:

1) Afvisningspaastanden tages til foelge uden at indlede behandlingen af realiteten.

2) Naervaerende soegsmaal afvises.

3) Sagsoegeren tilpligtes at betale sine egne omkostninger i overensstemmelse med procesreglementets artikel 87, stk. 2, og artikel 88.

19 I sine bemaerkninger vedroerende afvisningspaastanden har sagsoegeren nedlagt foelgende paastande:

1) Bedoemmelsen af, om naervaerende sag skal afvises, henskydes til behandling sammen med sagens realitet.

2) Under alle omstaendigheder forkastes den af sagsoegte nedlagte afvisningspaastand, og det tillades sagsoegeren at indlede behandlingen af sagens realitet.

3) Under alle omstaendigheder tilpligtes sagsoegte at betale samtlige sagsomkostninger.

Formaliteten

Parternes anbringender og argumenter

20 I forbindelse med afvisningspaastanden har Kommissionen gjort gaeldende, at sagsoegerens soegsmaal, der vedroerer en paastand om annullation af Kommissionens stiltiende afslag paa at foranstalte overfoersel af de pensionsrettigheder, som han har erhvervet i Spanien, og om, at der tilkendes ham ret til 6,56 eller 5,77 yderligere pensionsgivende tjenesteaar, for hvilke der er indbetalt bidrag til De Europaeiske Faellesskabers pensionskasse, maa afvises, idet det har et formaal, som Kommissionen ikke er kompetent til at virkeliggoere (Domstolens dom af 13.5.1970, sag 18/69, Fournier mod Kommissionen, Sml. 1970, s. 49, org. ref.: Rec. s. 249).

21 Kommissionen har herved gjort gaeldende, at det udelukkende paahviler medlemsstaten og vedkommende pensionskasse i denne stat at ivaerksaette overfoerslen af pensionsrettighederne, og at den ikke selv har nogen som helst befoejelse til at gennemfoere den.

22 Kommissionen har anfoert, at sagsoegeren fuldstaendig sammenblander de forpligtelser, der paa dette omraade dels paahviler institutionen, dels de spanske myndigheder og den spanske pensionskasse. Det er saaledes med urette, naar sagsoegeren mener, at det paahviler Kommissionen at foretage overfoerslen af hans pensionsrettigheder. Selve ordlyden af artikel 11, stk. 2, i vedtaegtens bilag VIII er helt klar paa dette punkt, for saa vidt som det bestemmes, at det er den nationale pensionskasse, der skal foretage overfoerslen af pensionsrettighederne, eftersom bestemmelsen naevner, at vedkommende kan "foranledige", at enten den aktuarmaessige modvaerdi eller den fastsatte tilbagekoebsvaerdi "indbetales til Faellesskaberne".

23 Kommissionen har gjort gaeldende, at den eneste forpligtelse, der paahviler den i medfoer af artikel 2 i forordning nr. 571/92, er dens forpligtelse til at anmode den paagaeldende nationale pensionskasse om at overfoere pensionsrettighederne. Den har i naervaerende sag opfyldt dette formelle krav, hvorfor den ikke kan kritiseres for ikke at have overholdt bestemmelserne i den naevnte forordning.

24 Kommissionen har i denne forbindelse anfoert, at grunden til, at overfoerslen af pensionsrettighederne ikke har kunnet finde sted, alene er den, at den spanske stat indtil dato ikke har gennemfoert de konkrete foranstaltninger, som goer en saadan overfoersel mulig. Kommissionen har endvidere anfoert, at den har tilsendt Kongeriget Spanien en aabningsskrivelse vedroerende det forhold, at Spanien ikke har truffet passende foranstaltninger med henblik paa at gennemfoere artikel 11 i vedtaegtens bilag VIII paa nationalt plan. Ifoelge fast retspraksis er artikel 11 i vedtaegtens bilag VIII bindende og umiddelbart gaeldende, saaledes at medlemsstaterne "er forpligtede til at traeffe alle egnede almindelige eller saerlige foranstaltninger med henblik paa gennemfoerelse af bestemmelsen" (Domstolens dom af 5.10.1988, sag 129/87, Fingruth, Sml. s. 6121, og af 18.4.1989, sag 130/87, Retter, Sml. s. 865).

25 Kommissionen har endvidere anfoert, at den ikke kan kritiseres for ikke at have ivaerksat en traktatbrudsprocedure over for Kongeriget Spanien i henhold til EOEF-traktatens artikel 169 paa grund af Spaniens manglende vedtagelse af gennemfoerelsesforanstaltninger til artikel 11 i vedtaegtens bilag VIII, for ethvert soegsmaal med paastand om, at Kommissionen tilpligtes at ivaerksaette en procedure i henhold til den naevnte artikel 169, skal afvises, idet Kommissionen raader over en skoensbefoejelse paa dette omraade. Hertil kommer, at sagsoegeren med soegsmaalet i virkeligheden soeger at opnaa udstedelse af retsakter, som ikke beroerer ham umiddelbart og individuelt i EOEF-traktatens artikel 173, stk. 2' s forstand, og som han derfor under ingen omstaendigheder kan anfaegte ved et annullationssoegsmaal (Domstolens dom af 14.2.1989, sag 247/87, Star Fruit Company mod Kommissionen, Sml. s. 291, og af 1.3.1966, sag 48/65, Luetticke m.fl. mod Kommissionen, Sml. 1965-1968, s. 169, org. ref.: Rec. s. 27).

26 Sagsoegeren har i sine bemaerkninger vedroerende afvisningspaastanden bestridt Kommissionens anbringender om, at han har gjort sig skyldig i en sammenblanding med hensyn til fordelingen af de opgaver, der i medfoer af artikel 11 i vedtaegtens bilag VIII dels paahviler institutionen ° her Kommissionen ° dels de nationale myndigheder.

27 Sagsoegeren erkender, at den beroerte medlemsstat har enekompetence med henblik paa den effektive overfoersel til en faellesskabsinstitution af de pensionsrettigheder, som en ny tjenestemand i denne institution har erhvervet i en pensionskasse i naevnte medlemsstat, men han goer gaeldende, at vedkommende institution i medfoer af artikel 2 i forordning nr. 571/92 er forpligtet til at registrere anmodningen om overfoersel fra institutionens tjenestemand, at anerkende denne tjenestemands ret til overfoersel af sine pensionsrettigheder, samt, for saa vidt som denne ret bestaar, at soerge for, at overfoerslen af tjenestemandens pensionsrettigheder faktisk finder sted.

28 Sagsoegeren har endvidere bemaerket, at ansaettelsesmyndigheden derefter har pligt til at omregne den aktuarmaessige modvaerdi, som er fastslaaet af forvaltningsorganet for den nationale pensionsordning, til pensionsgivende tjenesteaar, som skal medregnes efter dens egen ordning.

29 Sagsoegeren, som finder, at institutionen omhyggeligt skal traeffe enhver passende foranstaltning, saaledes at overfoerslen af pensionsrettighederne kan finde sted, har anfoert, at den forpligtelse, der paahviler institutionen i henhold til artikel 2 i forordning nr. 571/92, henhoerer under den generelle bistandsforpligtelse, som institutionerne har i forhold til deres tjenestemaend ifoelge vedtaegtens artikel 24.

30 I denne sag har Kommissionen imidlertid ikke opfyldt de forpligtelser, der paahviler den i medfoer af artikel 11 i vedtaegtens bilag VIII og artikel 2 i forordning nr. 571/92.

31 I saa henseende kritiserer sagsoegeren for det foerste Kommissionen for ikke at have besvaret hans anmodning af 8. maj 1992 og dermed gjort det noedvendigt for ham at indgive en klage.

32 For det andet finder sagsoegeren, at efter at Faellesudvalget for Tjenestegrenene havde konstateret, at hans anmodning ikke var blevet oversendt til den kompetente tjenestegren, burde Kommissionens Sektion for Pensionsoverfoersler have lagt pres paa hans nationale pensionskasse for at opnaa et svar fra denne.

33 For det tredje bebrejder sagsoegeren Kommissionen, at den for sent tilsendte ham den nationale pensionskasses afslag, og at den ikke mindede denne om, at den var forpligtet til at foretage overfoerslen, da de omhandlede vedtaegtsbestemmelser er bindende og umiddelbart anvendelige.

34 For det fjerde kritiserer sagsoegeren Kommissionen for, at den ikke indkaldte til et nyt moede i Faellesudvalget for Tjenestegrene, selv om den havde givet tilsagn om at goere det i tilfaelde af et negativt svar fra Hermandad.

35 Sagsoegeren har anfoert, at alle disse klagepunkter viser, at der foreligger en overtraedelse af artikel 11, stk. 2, i vedtaegtens bilag VIII, idet de er udtryk for, at Kommissionen har undladt at traeffe konkrete og virksomme foranstaltninger med henblik paa at muliggoere overfoerslen af hans pensionsrettigheder, hvilke foranstaltninger Kommissionen er forpligtet til at traeffe i medfoer af den foernaevnte bestemmelse.

36 Sagsoegeren, som erkender, at Kommissionen ikke er kompetent til at foretage den faktiske overfoersel af hans pensionsrettigheder, mener herefter, at hans soegsmaal kan realitetsbehandles, fordi han hermed anfaegter Kommissionens afvisning af at traeffe alle fornoedne foranstaltninger med henblik paa at opnaa, at hans nationale pensionskasse, Hermandad, overfoerer de pensionsrettigheder, som han har erhvervet i denne.

37 Herved har sagsoegeren yderligere gjort gaeldende, at ordene i hans anmodning, klage og staevning er klare. Han minder om, at han paa intet tidspunkt har anmodet Kommissionen om selv at overfoere hans pensionsrettigheder. Da han i anmodningen har fremsat begaering til Kommissionen om, at den traeffer "passende foranstaltninger til, at der til Faellesskabernes pensionskasse overfoeres det hoejeste beloeb af den aktuarmaessige modvaerdi eller den fastsatte tilbagekoebsvaerdi af hans pensionsrettigheder", og han i klagen har anmodet Kommissionen om "at faa tilkendt ti yderligere pensionsgivende tjenesteaar, for hvilket der er betalt bidrag til Faellesskabernes pensionskasse", og idet han i staevningen har gjort gaeldende, at det paahviler Kommissionen "at anerkende den paagaeldende tjenestemands ret til at faa sine pensionsrettigheder overfoert til Faellesskabernes pensionskasse og at traeffe alle hensigtsmaessige foranstaltninger ° herunder i forhold til den nationale socialsikringsmyndighed ° for at denne ret gennemfoeres, og for at denne overfoersel saaledes bliver effektiv", har han slet og ret anmodet om, at bestemmelserne i artikel 11 i vedtaegtens bilag VIII, som aendret ved forordning nr. 571/92, overholdes.

38 Sagsoegeren har endvidere anfoert, at han den 30. marts 1993 har indgivet en klage til det spanske Finansministerium for at opnaa en irettesaettelse af Hermandad, og at han i forbindelse med denne klage den 30. juni 1993 har anmodet Kommissionen om teknisk og processuel assistance med hjemmel i vedtaegtens artikel 24.

39 Endelig kritiserer sagsoegeren ogsaa Kommissionen for ikke paa noget tidspunkt under den administrative procedure at have rejst formalitetsspoergsmaalet med hensyn til hans anmodning og klage. Selv om sagsoegeren er enig i, at denne undladelse ikke afskaerer Kommissionen fra at paastaa afvisning under retssagen, finder han det maerkeligt, at Kommissionen paabegyndte behandlingen af hans klage, hvis den var af den opfattelse, at hans anmodning angik noget, der ikke henhoerte under dens kompetence.

Rettens bemaerkninger

40 Retten bemaerker, at den i henhold til procesreglementets artikel 113 til enhver tid af egen drift kan efterproeve, om en sag skal afvises paa grund af ufravigelige procesforudsaetninger. Det er en afgoerende forudsaetning for, at et annullationssoegsmaal i henhold til bestemmelserne i EF-traktatens artikel 173 og vedtaegtens artikel 91 kan antages til realitetsbehandling, at der foreligger en retsakt, der kan efterproeves, og den omstaendighed, at forudsaetningen ikke var opfyldt, er i flere sager fastslaaet af egen drift af Domstolen (kendelse af 7.10.1987, sag 248/86, Brueggemann mod OESU, Sml. s. 3963, og af 4.6.1986, sag 78/85, De Europaeiske Hoejrepartiers Gruppe mod Parlamentet, Sml. s. 1753) og af Retten (dom af 10.7.1990, sag T-64/89, Automec mod Kommissionen, Sml. II, s. 367, og af 18.11.1992, sag T-16/91, Rendo m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 2417).

41 I naervaerende sag har sagsoegeren nedlagt paastand om "annullation af Kommissionens stiltiende afslag paa hans anmodning af 8. maj 1992 om at faa overfoert de pensionsrettigheder, som han har erhvervet i Spanien, og, for saa vidt det er noedvendigt, af det stiltiende afslag paa hans klage af 9. september 1992".

42 Det skal foelgelig undersoeges, om den anfaegtede akt udgoer en retsakt, der kan goeres til genstand for et annullationssoegsmaal, for saa vidt som den bestaar i den oplysning, som Kommissionen gav sagsoegeren den 16. marts 1993 om, at hans nationale pensionskasse havde afslaaet at foretage den oenskede overfoersel af pensionsrettighederne, og at sagsoegte ville stille sagen i bero.

43 Som det fremgaar af Domstolens og Rettens faste praksis, skal det i denne forbindelse undersoeges, om Kommissionens tilkendegivelse af, at den ville stille sagsoegerens sag i bero, udgoer et stiltiende afslag paa sagsoegerens ansoegning og dermed en afgoerelse, der kan goeres til genstand for et soegsmaal, for saa vidt som den har retsvirkninger, der kan skade sagsoegerens interesser, idet den vaesentligt aendrer dennes retsstilling og endelig fastlaegger institutionens holdning (jf. senest Rettens dom af 8.6.1993, sag T-50/92, Fiorani mod Parlamentet, Sml. II, s. 555, af 24.6.1993, sag T-69/92, Seghers mod Raadet, Sml. II, s. 651, af 13.7.1993, sag T-20/92, Moat mod Kommissionen, Sml. II, s. 799, og af 28.9.1993, forenede sager T-57/92 og T-75/92, Graf Yorck von Wartenburg mod Parlamentet, Sml. II, s. 925).

44 Med henblik paa at fastlaegge indholdet og raekkevidden af Kommissionens svar paa sagsoegerens klage maa der tages hensyn til den faktiske og retlige baggrund for dette svar.

45 I saa henseende mindes om, at artikel 11, stk. 2, i vedtaegtens bilag VIII bestemmer, at tjenestemanden, der indtraeder i Faellesskabernes tjeneste efter at have fratraadt en stilling i en administration eller en national eller international organisation eller i en virksomhed, eller efter at have udoevet loennet virksomhed eller selvstaendig erhvervsvirksomhed, ved sin fastansaettelse kan foranledige, at enten den aktuarmaessige modvaerdi af de pensionsrettigheder, som han tidligere har erhvervet, eller den fastsatte tilbagekoebsvaerdi, som tilkommer ham, indbetales til Faellesskaberne. I saa fald fastsaetter den institution, som tjenestemanden hoerer under, det antal pensionsgivende tjenesteaar, som den efter sin egen ordning medregner paa grundlag af den tidligere tjenesteperiode, under hensyn til den loenklasse, hvori fastansaettelsen er sket, og paa grundlag af stoerrelsen af den aktuarmaessige modvaerdi eller af den fastsatte tilbagekoebsvaerdi.

46 Det fremgaar af disse bestemmelser, at institutionen ikke selv kan foretage overfoerslen af de pensionsrettigheder, tjenestemanden har erhvervet i sit land, og at den foerst kan tilkende ret til samt fastsaette antallet af pensionsgivende tjenesteaar, der skal medregnes efter dens egen ordning for den tidligere tjenesteperiode, naar vedkommende medlemsstat har fastlagt betingelserne for overfoerslen.

47 Heraf foelger, at saafremt medlemsstaterne ikke fastsaetter betingelserne for overfoersel af pensionsrettigheder, kan denne faktisk ikke finde sted, og foelgelig kan der ikke gives medhold i ansoegninger herom, der indgives af EF-tjenestemaend, der har erhvervet pensionsrettigheder i disse stater. Medlemsstaternes manglende vedtagelse af de fornoedne foranstaltninger til effektiv gennemfoerelse af artikel 11, stk. 2, i vedtaegtens bilag VIII har i oevrigt flere gange foranlediget Kommissionen til at anlaegge traktatbrudssoegsmaal mod medlemsstaterne med hjemmel i traktatens artikel 169, og det er under disse soegsmaal blevet fastslaaet, at de naevnte bestemmelser i vedtaegten er bindende i alle enkeltheder og gaelder umiddelbart i hver medlemsstat (jf. Domstolens dom af 20.10.1981, sag 137/80, Kommissionen mod Belgien, Sml. s. 2393, af 3.10.1989, sag 383/85, Kommissionen mod Belgien, Sml. s. 3069, af 20.3.1986, sag 72/85, Kommissionen mod Nederlandene, Sml. s. 1219, og af 17.12.1987, sag 315/85, Kommissionen mod Luxembourg, Sml. s. 5391).

48 I naervaerende sag konstaterer Retten, at Kommissionen den 27. oktober 1992 tilsendte Kongeriget Spanien en aabningsskrivelse vedroerende Spaniens manglende vedtagelse af de fornoedne foranstaltninger for at muliggoere, at pensionsrettigheder erhvervet i Spanien kan overfoeres, hvilket ifoelge artikel 11, stk. 2, i vedtaegtens bilag VIII er en ret for tjenestemaend, der indtraeder i Faellesskabernes tjeneste.

49 Retten finder under disse omstaendigheder, at Kommissionens svar af 16. marts 1993 skal fortolkes saaledes, at det indirekte henviser til den procedure, der kan ivaerksaettes i henhold til traktatens artikel 169 med henblik paa at muliggoere den oenskede overfoersel.

50 Kommissionen tilkendegav saaledes, at den ville saette behandlingen af sagsoegerens anmodning i bero og udskyde den til et senere tidspunkt, idet den forbeholdt sig muligheden for i givet fald at ivaerksaette en procedure mod Kongeriget Spanien i henhold til traktatens artikel 169, hvorved denne procedures udfald vil vaere bestemmende for den afgoerelse, der skal traeffes vedroerende sagsoegerens ansoegning.

51 Denne udsaettelse er ikke ensbetydende med et endeligt afslag paa sagsoegerens ansoegning, for saa vidt som Kommissionen har holdt muligheden aaben for, at behandlingen af den sag, der er ivaerksat i medfoer af artikel 11, stk. 2, i vedtaegtens bilag VIII, kan fremmes, efter at Kongeriget Spanien har fastsat de naermere bestemmelser, der er noedvendige for at foretage overfoerslen af pensionsrettighederne.

52 Retten konstaterer foelgelig, at den anfaegtede akt ikke tager endeligt stilling til den oenskede overfoersel af pensionsrettighederne. Den har saaledes ikke kunnet fremkalde retsvirkninger i saa henseende, og der foreligger for saa vidt ingen afgoerelse, der indeholder et klagepunkt i forhold til sagsoegeren. Det foelger heraf, at annullationspaastanden vedroerende denne akt skal afvises.

53 Sagsoegeren har i sine bemaerkninger vedroerende afvisningspaastanden anfoert en fortolkning af sin paastand, hvorefter denne ikke er rettet mod Kommissionens stiltiende afslag paa faktisk at foretage overfoerslen af hans pensionsrettigheder, men mod dens afslag paa omhyggeligt at traeffe alle fornoedne foranstaltninger med henblik paa, at den oenskede overfoersel kan gennemfoeres.

54 Det bemaerkes for det foerste, at Rettens kompetence til at afgoere tvister mellem Faellesskaberne og deres ansatte som omhandlet i EF-traktatens artikel 179 skal udoeves med de begraensninger og paa de betingelser, der er fastsat i vedtaegten, eller som fremgaar af ansaettelsesvilkaarene for de oevrige ansatte, og, for det andet, at Retten ifoelge vedtaegtens artikel 91, stk. 1, kan afgoere enhver tvist mellem Faellesskaberne og en af de i denne vedtaegt omfattede personer om lovligheden af en akt, der indeholder et klagepunkt mod vedkommende person i vedtaegtens artikel 90, stk. 2' s forstand (Rettens dom af 17.10.1990, sag T-134/89, Hettrich m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 565).

55 Det skal herved bemaerkes, at sagsoegerens paastand, saaledes som han har fortolket den under sagen, ikke gaar ud paa at anfaegte lovligheden af en retsakt, der indeholder et klagepunkt i forhold til ham i vedtaegtens artikel 91, stk. 1' s forstand, men det soeges hermed opnaaet, at Kommissionen tilpligtes at anvende de befoejelser, den har som institution i henhold til traktatens artikel 169. Som det imidlertid fremgaar af Domstolens praksis (jf. de ovennaevnte domme i sagerne Luetticke mod Kommissionen og Star Fruit Company mod Kommissionen, dom af 17.5.1990, sag C-87/89, Sonito m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 1981, kendelse af 23.5.1990, sag C-72/90, Asia Motor France mod Kommissionen, Sml. I, s. 2181, og af 12.6.1992, sag C-29/92, Asia Motor France m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 3935), har private ikke under nogen omstaendigheder adgang til at anfaegte Kommissionens afvisning af at ivaerksaette en traktatbrudsprocedure over for en medlemsstat.

56 Hvad endelig angaar sagsoegerens paastand om, at der tilkendes ham 6,56 eller 5,77 yderligere pensionsgivende tjenesteaar, for hvilke der er betalt bidrag til Faellesskabernes pensionskasse, er det tilstraekkeligt at minde om, at den endelige fastsaettelse af pensionsrettighederne efter Faellesskabets ordning foerst kan ske, efter at Kommissionen fra den institution, hvori den paagaeldende tidligere var sikret, har modtaget meddelelse om stoerrelsen af den aktuarmaessige modvaerdi eller den fastsatte tilbagekoebsvaerdi af pensionen (Domstolens dom af 9.11.1989, forenede sager 75/88, 146/88 og 147/88, Bonazzi-Bertottilli m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 3599). En saadan paastand maa under alle omstaendigheder, og uden at det er noedvendigt at undersoege, om den henhoerer under Rettens kompetence, betragtes som nedlagt for tidligt og maa foelgelig afvises.

57 Det foelger af det anfoerte, at sagen maa afvises.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

58 I henhold til artikel 87, stk. 2, i Rettens procesreglement paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Efter procesreglementets artikel 88 baerer institutionerne dog selv deres egne omkostninger i tvister mellem Faellesskaberne og deres ansatte.

Afgørelse

Af disse grunde

bestemmer

RETTEN (Femte Afdeling)

1) Sagen afvises.

2) Hver part baerer sine omkostninger.

Saaledes bestemt i Luxembourg den 14. december 1993.