ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sag C-101/04

Roger Noteboom

mod

Rijksdienst voor Pensioenen

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Arbeidsrechtbank Gent)

»Social sikring af vandrende arbejdstagere – forordning (EØF) nr. 1408/71 – ydelser ved alderdom – feriepenge tildelt en modtager af alderspension – arbejdsløs grænsearbejder, der bliver ydelsesberettiget i henhold til en pensionsordning«

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 20. januar 2005

Sammendrag af dom

1. Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende – fællesskabsbestemmelser – materielt anvendelsesområde – omfattede ydelser og udelukkede ydelser – sondringskriterier – feriepenge tildelt modtageren af en alderspension – ydelse tildelt på grundlag af objektive kriterier, og hvis bestanddele udgør en ydelse ved alderdom – omfattet

(Rådets forordning nr. 1408/71, art. 4, stk. 1)

2. Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende – arbejdsløshed – fuldt arbejdsløs grænsearbejdstager – ret til ydelser ved alderdom i bopælsmedlemsstaten – hensyntagen til arbejdsløshedsperiode tilbagelagt i henhold til denne stats lovgivning

(Rådets forordning nr. 1408/71, art. 45, stk. 1 og 6)

1. En ydelse kan kun anses for en social sikringsydelse, der henhører under det materielle anvendelsesområde for forordning nr. 1408/71, såfremt den dels tildeles de berettigede uden nogen individuel bedømmelse af personlige behov, men efter lovbestemte kriterier, dels vedrører en af de risici, der udtrykkeligt er anført i nævnte forordnings artikel 4, stk. 1. Hvad angår den anden betingelse er sondringen mellem ydelser, der ikke er omfattet, og ydelser, der er omfattet af denne forordning, hovedsageligt baseret på de enkelte bestanddele i den pågældende ydelse, navnlig dens formål og de betingelser, under hvilke ydelsen tilkendes, og ikke på, om en ydelse betegnes som en social sikringsydelse i den nationale lovgivning.

Det følger heraf, at en ydelse såsom feriepenge, der tildeles modtageren af en alderspension, opfylder disse to betingelser, såfremt bestemmelserne om tildeling heraf giver de berettigede en lovbestemt ret, denne ret automatisk tildeles de personer, der opfylder bestemte objektive kriterier, og ydelsens enkelte bestanddele viser, at den kan anses for en ydelse ved alderdom.

(jf. præmis 21, 23 og 24 samt domskonkl. 1)

2. Artikel 45, stk. 6, i forordning nr. 1408/71 skal fortolkes således, at medlemsstatens kompetente institution ved tildelingen af en ydelse såsom feriepenge, der tildeles modtageren af en alderspension, skal medregne den periode med fuld arbejdsløshed, hvorunder den tidligere arbejdstager har oppebåret ydelser ved arbejdsløshed i henhold til samme forordnings artikel 71, stk. 1, litra a), nr. ii), som om denne arbejdstager under sin seneste beskæftigelse havde været omfattet af en for denne institution gældende lovgivning.

(jf. præmis 34 og 36 samt domskonkl. 2)
Sag C-126/04

Heineken Brouwerijen BV

mod

Hoofdproductschap Akkerbouw

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af College van Beroep voor het bedrijfsleven)

»Korn – importordning – EF-toldkontingent for maltbyg – forskelsbehandling«

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 13. januar 2005

Sammendrag af dom

Landbrug – fælles markedsordning – korn – importordning – toldkontingent – byg – kontingent, der alene omfatter byg af høj kvalitet – tilsidesættelse af princippet om forbud om forskelsbehandling – foreligger ikke

(Art. 34, stk. 2, andet afsnit, EF; Rådets forordning nr. 1269/1999 og nr. 822/2001)

Begrænsningen af anvendelsesområdet for de EF-toldkontingenter, der var åbnet ved forordning nr. 1269/1999 og nr. 822/2001 udelukkende til fordel for byg af høj kvalitet, der anvendes til fremstilling af malt, der benyttes til brygning af øl, der er lagret på bøgetræstanke, udgør ikke en tilsidesættelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling, da den er objektivt begrundet som følge af forskellene mellem denne byg og byg, der er bestemt til brygning af andre former for øl.

(jf. præmis 22)
En medlemsstat kan i forbindelse med en tvist anfægte lovligheden af en forordning, med hensyn til hvilken den ikke har anlagt annullationssøgsmål inden udløbet af fristen i artikel 230, stk. 5, EF. Selv om en sådan ulovlighedsindsigelse, for at kunne antages til realitetsbehandling, i princippet skal være anført i stævningen, kan den alligevel antages til realitetsbehandling, såfremt den udtrykkeligt er fremsat i replikken, uden at der er anført andre anbringender end dem, der allerede er anført i stævningen, for så vidt som ulovlighedsindsigelsen implicit, men dog klart, fremgår af stævningen.

Princippet om forbud mod forskelsbehandling i artikel 34, stk. 2, EF kræver, at ensartede forhold ikke må behandles forskelligt, og at forskellige forhold ikke må behandles ensartet, medmindre en sådan forskellig behandling er objektivt begrundet.

Bestemmelserne i artikel 3, 4 og 6 i forordning nr. 1954/2003 om forvaltning af fiskeriindsatsen for så vidt angår visse fiskerizoner og visse fiskeressourcer i EF finder ens anvendelse på samtlige medlemsstater. Navnlig er referenceperioden 1998-2002, der i henhold til disse bestemmelser anvendes ved vurderingen og tildelingen af fiskeriindsatsen for de heri omhandlede fiskerier og områder, den samme i hele Det Europæiske Fællesskab. Den begrænsning i fiskeriindsatsten, som er fastsat på baggrund af hver national flådes faktisk udførte fiskeriindsats for disse områder og fiskerier i den omhandlede periode, finder således anvendelse på samtlige fiskerfartøjer i Fællesskabet, uanset deres nationalitet. Foranstaltningerne i disse bestemmelser kan således kun anses for at være diskriminerende for en medlemsstat, hvis denne dels befandt sig i en situation, der adskilte sig fra de øvrige medlemsstaters ved vedtagelsen af foranstaltningerne, dels, såfremt det ikke er objektivt begrundet, hvis den pågældende medlemsstat i givet fald undergives samme forvaltningsordning for fiskeriindsatsen som den, der finder anvendelse på de andre medlemsstater.

Det forekommer objektivt begrundet at lade en medlemsstat, der ved vedtagelsen af forordning nr. 1954/2003 befandt sig i en situation, der adskiller sig fra de andre medlemsstaters, være omfattet af den samme forvaltningsordning for fiskeriindsatsen som den, der blev indført ved den nævnte forordning, og som finder anvendelse på de andre medlemsstater, for så vidt som ordningen for det første fastsætter en vurderingsmetode for fiskeriindsatsen, som er baseret på objektive kriterier, nemlig på den fiskeriindsats, som hver medlemsstat faktisk udførte i de omhandlede områder og fiskerier i en nylig periode på fem år, og for så vidt formålet med ordningen er at bidrage til bevarelsen af fiskeressourcer, hvilket ifølge fjerde betragtning til forordningen sikres ved, at den nuværende samlede fiskeriindsats ikke øges.

(jf. præmis 35, 36, 40 og 41)
Mens artikel 4, litra c), KS forbyder statsstøtte til kul- og stålindustrien uden at sondre mellem individuel støtte og støtte ydet i medfør af en støtteordning, henviser artikel 67 KS kun udtrykkeligt til statsstøtte som led i beskyttelsesforanstaltninger, som Kommissionen kan godkende i medfør af artikel 67, stk. 2, første led, KS til fordel for kul- og stålvirksomheder, hvis disse udsættes for konkurrenceulemper som følge af generelle økonomisk-politiske foranstaltninger.

Endvidere omhandler artikel 4 KS og 67 KS to forskellige områder. Førstnævnte ophæver og forbyder visse indgreb fra medlemsstaternes side på et område, som traktaten undergiver fællesskabskompetencen, mens sidstnævnte tilsigter at afbøde de indgreb i konkurrencen, som medlemsstaternes udøvelse af de dem forbeholdte beføjelser ikke kan undgå at medføre. Artikel 67 KS dækker således de generelle foranstaltninger, som medlemsstaterne kan træffe som led i deres økonomiske og sociale politik, og de af medlemsstaterne trufne foranstaltninger, der gælder for andre sektorer end kul- eller stålindustrien, men som kan have en mærkbar virkning på konkurrencevilkårene i disse industrier.

I øvrigt kan indgrebene i artikel 67 KS ikke være dem, der i artikel 4 KS erklæres for uforenelige med fællesmarkedet for kul og stål, og som skal ophæves og forbydes, i hvilken som helst form dette sker. Det kan nemlig ikke antages, at EKSF-traktatens forfattere har bestemt i artikel 4, litra c), KS, at tilskud eller anden støtte ydet af medlemsstaterne, i hvilken som helst form dette sker, skal ophæves og forbydes, for herefter i artikel 67 KS at udtale, at denne støtte endog uden at være godkendt af Kommissionen kan tillades under forbehold af foranstaltninger, som bliver anbefalet af Kommissionen for at mildne eller rette op på følgerne heraf.

Artikel 67, stk. 2, første led, KS, hvorefter der kan ydes statsstøtte under fravigelse af artikel 4 KS, i form af beskyttelsesforanstaltninger for virksomheder, der er opregnet i artikel 80 KS, sondrer ikke mellem særlig støtte på kul- og stålsektoren og støtte, der ydes til denne sektor som led i en almindelig foranstaltning.

Endelig har en støtte ydet til en virksomhed, som er omfattet af EKSF-traktaten, de samme konkurrencebegrænsende virkninger, uanset om der er tale om individuel støtte eller en støtte tildelt i medfør af en statsstøtteordning, der ikke er sektorbestemt til kul- og stålsektoren.

Artikel 4, litra c), KS finder herefter anvendelse på statsstøtte tildelt kul- og stålvirksomheder i medfør af en statsstøtteordning, der ikke er sektorbestemt til kul- og stålsektoren.

En sådan fortolkning skader ikke den effektive virkning af artikel 67 KS, eftersom de generelle politiske foranstaltninger kan have en mærkbar indvirkning på konkurrencevilkårene i kul- eller stålindustrien i artikel 67, stk. 1, KS’ forstand, uden at de udgør statsstøtte.

(jf. præmis 31-37)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Miljø – beskyttelse af vilde fugle – direktiv 79/409 – udlægning som særligt beskyttet område

(Rådets direktiv 79/409, art. 4, stk. 1 og 2)

Sammendrag

Artikel 4 i direktiv 79/409 om beskyttelse af vilde fugle indeholder bestemmelser, der har en specielt målrettet karakter og er særligt udbygget såvel for de i bilag I til direktivet nævnte arter som for trækfuglearterne, der ikke er omfattet af bilaget, hvilket er begrundet i den omstændighed, at der er tale om henholdsvis de mest truede arter og arter, der udgør et fælles eje for Det Europæiske Fællesskab. Det følger endvidere af niende betragtning til direktivet, at det er nødvendigt at beskytte, opretholde eller genskabe tilstrækkeligt forskelligartede og vidtstrakte levesteder, hvis samtlige fuglearter skal bevares. Medlemsstaterne er derfor forpligtet til at vedtage de nødvendige foranstaltninger til bevaring af nævnte arter og til at udlægge alle de lokaliteter, der efter ornitologiske kriterier findes bedst egnede til beskyttelsen af de omhandlede arter, som særligt beskyttede områder (SBO).

Med henblik herpå er det nødvendigt med ajourførte videnskabelige oplysninger for at afklare forholdene for de mest truede arter og arter, der udgør et fælles eje for Fællesskabet. »Inventory of Important Bird Areas in the European Community« (fortegnelse over områder af stor betydning for beskyttelsen af vilde fugle i Det Europæiske Fællesskab) (IBA 2000) opstiller imidlertid en ajourført oversigt over vigtige områder til beskyttelse af vilde fugle, der i mangel af modstående videnskabelige beviser udgør et referencegrundlag, som gør det muligt at vurdere, om denne medlemsstat som SBO har udlagt områder, der er tilstrækkelige med hensyn til antal og udstrækning, således at alle de fuglearter, der er anført i bilag I til direktiv 79/409, samt de trækfuglearter, der ikke er anført i det pågældende bilag, er beskyttet.

I mangel af fremlæggelse af videnskabelige undersøgelser, der kan imødegå resultaterne af IBA 2000, tilsidesætter en medlemsstat de forpligtelser, der påhviler den i henhold til artikel 4, stk. 1 og 2, i direktiv 79/409, når den udlægger områder som SBO, hvis antal og samlede udstrækning klart ligger under det antal og samlede udstrækning af områder, som kræves til udlægning som SBO, når den ikke udlægger områder til beskyttelse af bestemte arter som SBO, og når den udlægger områder som SBO, hvori andre arter ikke er tilstrækkeligt repræsenteret.

Selv om medlemsstaterne alene er ansvarlige for udlægning af SBO og med henblik herpå skal lægge de bedste, for dem tilgængelige, videnskabeligt udredte fakta til grund, er det nemlig ikke ensbetydende med, at en sådan forpligtelse bortfalder, så længe de kompetente myndigheder ikke fuldt ud har kontrolleret og verificeret ny videnskabelig viden. En sådan forpligtelse til udlægning har eksisteret siden udløbet af fristen til at gennemføre direktiv 79/409.

(jf. præmis 24, 25, 28, 32, 34, 48, 60 og 62 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fællesskabsret – principper – ligebehandling – forskelsbehandling på grundlag af nationalitet

(Art. 43 EF og 49 EF)

Sammendrag

Offentlige myndigheder, som indgår aftaler om offentlige tjenesteydelseskoncessioner, er forpligtet til at overholde EF-traktatens grundlæggende regler i almindelighed, bl.a. artikel 43 EF og 49 EF, og princippet om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet i særdeleshed, som er et særligt udtryk for det generelle princip om ligebehandling. Ligebehandlingsprincippet og princippet om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet indebærer navnlig en gennemsigtighedsforpligtelse, som består i at sikre en passende grad af offentlighed til fordel for enhver potentiel tilbudsgiver, der gør det muligt at åbne koncessionen på tjenesteydelser for konkurrence og at kontrollere, at udbudsprocedurerne er upartiske.

En medlemsstat, som fornyer koncessioner på afholdelse af hestevæddemål uden nogen form for indkaldelse af konkurrerende bud, har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 43 EF og 49 EF og navnlig det generelle princip om gennemsigtighed samt forpligtelsen til at sikre en passende grad af offentliggørelse.

En fornyelse af de nævnte koncessioner uden indkaldelse af konkurrerende bud kan ikke begrundes i nødvendigheden af at modvirke udviklingen af ulovlig væddemålvirksomhed, eftersom den ikke er egnet til at sikre virkeliggørelsen af dette mål, og går videre end hvad der er nødvendigt for at undgå, at tjenesteydere beskæftiget i hestevæddemålsektoren involveres i kriminelle og bedrageriske aktiviteter.

Desuden kan bevæggrunde af økonomisk natur, såsom at sikre koncessionsindehaverne kontinuitet, økonomisk stabilitet og et passende afkast af tidligere foretagne investeringer, ikke godkendes som tvingende almene hensyn, der kan begrunde en restriktion af en grundlæggende frihed, som er sikret ved traktaten.

(jf. præmis 22-24, 31, 34, 35 og 38 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – økonomisk virksomhed som omhandlet i sjette direktivs artikel 4, stk. 1 og 2

(Rådets direktiv 77/388, art. 4, stk. 2)

Sammendrag

Artikel 4, stk. 1 og 2, i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter skal fortolkes således, at tildeling af licenser såsom licenser til tredjegenerations-mobilkommunikation, de såkaldte »UMTS-licenser«, der foretages af den nationale tilsynsmyndighed, som er ansvarlig for frekvenstildelingen, ved afholdelse af auktion over brugsrettigheder til teleudstyr, ikke er økonomisk virksomhed i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i denne bestemmelse, og følgelig ikke er omfattet af dette direktivs anvendelsesområde.

Denne virksomhed skal således anses for en nødvendig og forudgående betingelse for adgangen til markedet for mobiltelefoni for erhvervsdrivende og kan ikke anses for at udgøre deltagelse på dette marked fra den kompetente nationale myndigheds side. Det er nemlig kun disse erhvervsdrivende, som er indehavere af tildelte rettigheder, der driver virksomhed på det pågældende marked ved at udnytte det pågældende gode med henblik på opnåelse af indtægter af en vis varig karakter.

Når den kompetente nationale myndighed således tildeler sådanne licenser, deltager den ikke i udnyttelsen af et gode, der består i nævnte brugsrettigheder, med henblik på opnåelse af indtægter af en vis varig karakter. Ved denne tildelingsprocedure udøver denne myndighed udelukkende en kontrol- og reguleringsvirksomhed med hensyn til udnyttelsen af det elektromagnetiske spektrum, som er udtrykkeligt pålagt den.

Den omstændighed, at der i forbindelse med tildeling af de omhandlede licenser opkræves et gebyr, ændrer desuden ikke på den retlige kvalifikation af denne virksomhed.

(jf. præmis 36, 38, 39 og 43 samt domskonkl.)
Sag C-128/04

Straffesag

mod

Annic Andréa Raemdonck

og

Raemdonck-Janssens BVBA

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rechtbank van eerste aanleg te Dendermonde)

»Vejtransport – sociale bestemmelser – forordning (EØF) nr. 3821/85 – forpligtelse til at installere og anvende en fartskriver – forordning (EØF) nr. 3820/85 – undtagelse for køretøjer, der anvendes til »transport af materiel eller udstyr««

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 17. marts 2005.

Sammendrag af dom

Transport – vejtransport – sociale bestemmelser – undtagelser – forpligtelse til at installere og anvende en fartskriver – undtagelser for køretøjer, der anvendes til transport af materiel eller udstyr – begreb – materialer, der er nødvendige for gennemførelsen af arbejder, der henhører under førerens hovedvirksomhed – anden hovedvirksomhed end den, som består i kørsel af køretøjet – omfattet

[Rådets forordning nr. 3820/85, art. 13, stk. 1, litra g), og nr. 3821/85, art. 3, stk. 2]

Udtrykket »materiel eller udstyr« i artikel 13, stk. 1, litra g), i forordning nr. 3820/85 om harmonisering af visse bestemmelser på det sociale område inden for vejtransport skal inden for rammerne af undtagelsesordningen – hvorved visse køretøjer fritages for forpligtelsen til at være udstyret med en fartskriver – der er foreskrevet i artikel 3, stk. 2, i forordning nr. 3821/85 om kontrolapparatet inden for vejtransport, fortolkes således, at det ikke udelukkende henviser til »redskaber og værktøj«, men også omfatter de materialer, herunder byggematerialer eller kabler, der er nødvendige for gennemførelsen af de arbejder, der henhører under føreren af det pågældende køretøjs hovedvirksomhed. En sådan aktivitet, der ifølge ordlyden af artikel 13, stk. 1, litra g), ikke kan bestå i kørsel af køretøjet, skal udgøre førerens og ikke den berørte virksomheds hovedvirksomhed.

(jf. præmis 16 og 24 samt domskonkl.)
Sag C-109/04

Karl Robert Kranemann

mod

Land Nordrhein-Westfalen

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesverwaltungsgericht)

»EF-traktatens artikel 48 (efter ændring nu artikel 39 EF) – arbejdskraftens frie bevægelighed – offentligt ansat i praktik – praktik gennemført i en anden medlemsstat – godtgørelse af rejseudgifter begrænset til den del af rejsen, der er foretaget i indlandet«

Forslag til afgørelse fra generaladvokat L.A. Geelhoed fremsat den 27. januar 2005

Domstolens dom (Første Afdeling) af 17. marts 2005.

Sammendrag af dom

Fri bevægelighed for personer – arbejdstagere – ligebehandling – praktikperiode som forberedelse til visse stillinger – godtgørelse af rejseudgifter begrænset til den del af rejsen, der er foretaget i indlandet – ulovligt

(EF-traktaten, art. 48 (efter ændring nu art. 39 EF))

Traktatens artikel 48 (efter ændring nu artikel 39 EF) er til hinder for en national foranstaltning, hvorefter en person, der under en praktikperiode som forberedelse til visse stillinger har udøvet faktisk og reel lønnet beskæftigelse i en anden medlemsstat end sin oprindelsesmedlemsstat, kun har ret til godtgørelse af rejseudgifter for så vidt angår den indenlandske del af rejsen, mens de samlede rejseudgifter ville være blevet godtgjort, hvis en sådan beskæftigelse var blevet udøvet i indlandet.

(jf. præmis 36 og domskonkl.)
Sag C-39/04

Laboratoires Fournier SA

mod

Direction des vérifications nationales et internationales

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af tribunal administratif de Dijon)

»Restriktioner for den frie udveksling af tjenesteydelser – skattelovgivning – selskabsskat – skattefradrag for forskningsudgifter«

Forslag til afgørelse fra generaladvokat F.G. Jacobs fremsat den 9. december 2004

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 10. marts 2005

Sammendrag af dom

Fri udveksling af tjenesteydelser – restriktioner – skattelovgivning – selskabsskat – national lovgivning, hvorefter der kan indrømmes ret til skattefradrag for udgifter til forskning, som er udført på den pågældende medlemsstats område – ulovlig – begrundelse – foreligger ikke

(Art. 49 EF)

Artikel 49 EF er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, hvorefter der kun indrømmes ret til skattefradrag for udgifter til forskning, som er udført på den pågældende medlemsstats område.

En sådan lovgivning er nemlig, om end indirekte, baseret på tjenesteyderens etableringssted og kan dermed hindre hans grænseoverskridende virksomhed. Lovgivningen kan ikke begrundes i nødvendigheden af at bevare sammenhængen i beskatningsordningen, at fremme forskningen eller at sikre en effektiv skattekontrol.

(jf. præmis 18, 20, 23, 24 og 26 samt domskonkl.)
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 11. januar 2007 – Technische Glaswerke Ilmenau mod Kommissionen

(sag C‑404/04 P)

»Appel – statsstøtte – artikel 87, stk. 1, EF – kontraktligt tilsagn om betaling – væsentlig forudsætning for kontrakter bortfaldet – nye søgsmålsgrunde og argumenter – udbedring af begrundelsen – begæring om afhøring af vidner – kriteriet om den private investor – begrundelse af Rettens dom – bestemmelse af støttebeløbet – artikel 87, stk. 3, litra c), EF – retten til at blive hørt – tilsidesættelse af den pågældende medlemsstats ret til kontradiktion«

1. Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde (art. 87, stk. 1, EF, art. 88, stk. 2, EF og art. 253 EF) (jf. præmis 30)

2. Statsstøtte – begreb (art. 87 EF) (jf. præmis 45 og 46)

3. Appel – anbringender – anbringender og argumenter, som blot gentager det for Retten påberåbte – ingen identificering af den påberåbte retlige fejl – afvisning [art. 225 EF; Domstolens statut, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, første afsnit, litra c)] (jf. præmis 48-50)

4. Retspleje – dommes begrundelse – rækkevidde (jf. præmis 90)

5. Fællesskabsret – principper – ret til forsvar (art. 88, stk. 2, EF) (jf. præmis 125 og 131)

Angående

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Femte Udvidede Afdeling) den 8. juli 2004, Technische Glaswerke Ilmenau GmbH mod Kommissionen (sag T-198/01), hvorved Retten frifandt Kommissionen for søgsmålet om annullation af Kommissionens beslutning 2002/185/EF af 12. juni 2001 om Tysklands statsstøtte til Technische Glaswerke Ilmenau GmbH, Tyskland (EFT L 62, s. 30).

Konklusion

Appellen forkastes.

Technische Glaswerke Ilmenau GmbH bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber har afholdt i sagen om foreløbige forholdsregler og denne sag.

Technische Glaswerke Ilmenau GmbH betaler Schott AG’s omkostninger i sagen om foreløbige forholdsregler.
Traktatbrud – ufuldstændig gennemførelse af artikel 7, stk. 8, i Rådets direktiv 89/391/EØF af 12. juni 1989 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet (EFT L 183, s. 1) – definition af færdigheder og kvalifikationer hos de arbejdstagere, som arbejdsgiveren udpeger til at varetage aktiviteterne til beskyttelse og aktiviteter til forebyggelse af erhvervsbetingede risici inden for virksomheden.
Den Italienske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 1255/1999 af 17. maj 1999 om den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter og Kommissionens forordning (EF) nr. 2799/1999 af 17. december 1999 om gennemførelsesbestemmelser til forordning (EF) nr. 1255/1999 for så vidt angår ydelse til støtte til skummetmælk og skummetmælkspulver bestemt til foderbrug og salg af sådant skummetmælkspulver, idet den ensidigt har indført en ordning for sporing af skummetmælkspulver bestemt til visse former for brug, som ikke har hjemmel i de harmoniserede fællesskabsbestemmelser, der gælder i denne sektor.