Sag C‑222/13

TDC A/S

mod

Erhvervsstyrelsen

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Teleklagenævnet)

»Præjudiciel forelæggelse — elektroniske kommunikationsnet og ‑tjenester — direktiv 2002/22/EF — artikel 32 — supplerende obligatoriske tjenester — kompensationsordning for omkostningerne forbundet med at varetage disse tjenester — begrebet »ret« som omhandlet i artikel 267 TEUF — Domstolen ikke kompetent«

Sammendrag – Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 9. oktober 2014

Præjudicielle spørgsmål – forelæggelse for Domstolen – national ret som omhandlet i artikel 267 TEUF – begreb – Teleklagenævnet – ikke omfattet

(Art. 267 TEUF)

Domstolen har ikke kompetence til at besvare en anmodning om præjudiciel afgørelse fra Teleklagenævnet.

For at bedømme, om det organ, der forelægger en sag, er en ret i artikel 267 TEUF’s forstand – et spørgsmål, som alene skal afgøres på grundlag af EU-retten – tager Domstolen en hel række forhold i betragtning, nemlig om organet er oprettet ved lov, har permanent karakter, virker som obligatorisk retsinstans, anvender en kontradiktorisk sagsbehandling, træffer afgørelse på grundlag af retsregler, og om det er uafhængigt.

Hvad nærmere bestemt angår det forelæggende organs uafhængighed omfatter dette begreb to aspekter. Det første, eksterne, aspekt forudsætter, at organet er beskyttet mod indgreb og pres udefra, der kan bringe dets medlemmers uafhængige bedømmelse af de tvister, de får forelagt, i fare. Det andet, interne, aspekt hænger sammen med begrebet upartiskhed og vedrører det forhold, at der skal være den samme afstand til tvistens parter og deres respektive interesser for så vidt angår tvistens genstand.

Teleklagenævnet opfylder ikke dette kriterium om uafhængighed og er derfor ikke en ret i artikel 267 TEUF’s forstand. Der er således intet, der tyder på, at afsættelse af dets medlemmer er omgærdet af særlige garantier, der gør det muligt at fjerne enhver rimelig tvivl om, at organet er uimodtageligt for påvirkninger udefra. Medlemmerne, der er omfattet af de almindelige forvaltningsretlige og arbejdsretlige bestemmelser, kan således afsættes af erhvervs- og vækstministeren, som også har kompetence til at udnævne dem. Desuden kan en klage over en afgørelse fra Teleklagenævnet indbringes for de almindelige domstole. Indgives en sådan klage, har Teleklagenævnet egenskab af sagsøgt. En sådan deltagelse fra Teleklagenævnets side i en procedure, hvorved nævnets egen afgørelse anfægtes, indebærer, at Teleklagenævnet, når det træffer den nævnte afgørelse, ikke udgør en udenforstående i forhold til de foreliggende interesser og derfor ikke besidder den upartiskhed, som kræves. Denne organisering af klage- og søgsmålsadgang med hensyn til en afgørelse fra Teleklagenævnet fremhæver den ikke-retslige karakter af de afgørelser, der træffes af dette organ.

(jf. præmis 27, 30, 31 og 34-38 samt domskonkl.)

Sag C‑222/13

TDC A/S

mod

Erhvervsstyrelsen

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Teleklagenævnet)

»Præjudiciel forelæggelse — elektroniske kommunikationsnet og ‑tjenester — direktiv 2002/22/EF — artikel 32 — supplerende obligatoriske tjenester — kompensationsordning for omkostningerne forbundet med at varetage disse tjenester — begrebet »ret« som omhandlet i artikel 267 TEUF — Domstolen ikke kompetent«

Sammendrag – Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 9. oktober 2014

Præjudicielle spørgsmål — forelæggelse for Domstolen — national ret som omhandlet i artikel 267 TEUF — begreb — Teleklagenævnet — ikke omfattet

(Art. 267 TEUF)

Domstolen har ikke kompetence til at besvare en anmodning om præjudiciel afgørelse fra Teleklagenævnet.

For at bedømme, om det organ, der forelægger en sag, er en ret i artikel 267 TEUF’s forstand – et spørgsmål, som alene skal afgøres på grundlag af EU-retten – tager Domstolen en hel række forhold i betragtning, nemlig om organet er oprettet ved lov, har permanent karakter, virker som obligatorisk retsinstans, anvender en kontradiktorisk sagsbehandling, træffer afgørelse på grundlag af retsregler, og om det er uafhængigt.

Hvad nærmere bestemt angår det forelæggende organs uafhængighed omfatter dette begreb to aspekter. Det første, eksterne, aspekt forudsætter, at organet er beskyttet mod indgreb og pres udefra, der kan bringe dets medlemmers uafhængige bedømmelse af de tvister, de får forelagt, i fare. Det andet, interne, aspekt hænger sammen med begrebet upartiskhed og vedrører det forhold, at der skal være den samme afstand til tvistens parter og deres respektive interesser for så vidt angår tvistens genstand.

Teleklagenævnet opfylder ikke dette kriterium om uafhængighed og er derfor ikke en ret i artikel 267 TEUF’s forstand. Der er således intet, der tyder på, at afsættelse af dets medlemmer er omgærdet af særlige garantier, der gør det muligt at fjerne enhver rimelig tvivl om, at organet er uimodtageligt for påvirkninger udefra. Medlemmerne, der er omfattet af de almindelige forvaltningsretlige og arbejdsretlige bestemmelser, kan således afsættes af erhvervs- og vækstministeren, som også har kompetence til at udnævne dem. Desuden kan en klage over en afgørelse fra Teleklagenævnet indbringes for de almindelige domstole. Indgives en sådan klage, har Teleklagenævnet egenskab af sagsøgt. En sådan deltagelse fra Teleklagenævnets side i en procedure, hvorved nævnets egen afgørelse anfægtes, indebærer, at Teleklagenævnet, når det træffer den nævnte afgørelse, ikke udgør en udenforstående i forhold til de foreliggende interesser og derfor ikke besidder den upartiskhed, som kræves. Denne organisering af klage- og søgsmålsadgang med hensyn til en afgørelse fra Teleklagenævnet fremhæver den ikke-retslige karakter af de afgørelser, der træffes af dette organ.

(jf. præmis 27, 30, 31 og 34-38 samt domskonkl.)