Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Appel - anbringender - alene admittering af naermere underbyggede retlige argumenter

[EF-traktaten, art. 168 A; EF-statutten for Domstolen, art. 51; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, litra c)]

2 Appel - anbringender - utilstraekkelig begrundelse - princippet om hensigtsmaessig administration - sygeforsikring - udgifter i anledning af sygdom - tillaegssygeforsikringsordningen for tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland - anvendelsesomraade - appellen forkastet

(Tjenestemandsvedtaegten, art. 72; bilag X, art. 24)

Sammendrag

3 Appel i medfoer af traktatens artikel 168 A og artikel 51 i statutten for Domstolen kan kun stoettes paa anbringender om tilsidesaettelse af retsregler og ikke paa anbringender vedroerende de faktiske omstaendigheder, der skal anses for endeligt afgjort af Retten, og appelskriftet skal i henhold til artikel 112, stk. 1, litra c), i Domstolens procesreglement indeholde de retlige anbringender og argumenter, der paaberaabes til stoette for appellen. Det foelger af disse bestemmelser, at et appelskrift praecist skal angive de anfaegtede punkter i den afgoerelse, der paastaas ophaevet, samt de retlige anbringender, som denne paastand specielt stoettes paa.

4 Det er ikke udtryk for en utilstraekkelig eller selvmodsigende begrundelse i Rettens dom, naar denne har antaget, paa den ene side, at hensynet til en hensigtsmaessig administration begrunder ordningen i henhold til artikel 24 i bilag X til vedtaegten, hvorefter der for tjenestemaend, der goer tjeneste i et tredjeland, disses aegtefaeller, boern og andre personer, over for hvem de har forsoergerpligt, gaelder en tillaegssygeforsikringsordning, som daekker forskellen mellem de faktisk afholdte udgifter og de ydelser, der udbetales i henhold til den i artikel 72 fastlagte sygesikringsordning, ogsaa i tilfaelde, hvor udgifterne i anledning af sygdom i et tredjeland ikke er hoejere end i Faellesskabet, og naar de paagaeldende udgifter er afholdt under et midlertidigt ophold i Faellesskabet, og paa den anden side, at artikel 24 kun kan have et formaal i det noeje omfang, de konkrete ulemper, der ligger til grund for indfoerelsen af den paagaeldende ordning, maatte bestaa.

Faellesskabslovgiver kunne saaledes med rette ud fra hensynet til enkelthed indfoere en ordning, der uden stoerre vanskeligheder kan administreres, med den begrundelse, at det ville have vaeret uforholdsmaessigt for hvert lands vedkommende at undersoege de faktiske udgifter til laegebehandling og spoergsmaalet om, hvor stor risikoen for sygdom er, naar henses til de med en saadan undersoegelse forbundne ressourcer, det lille antal lande, hvor udgifterne i anledning af eller risikoen for sygdom ikke er hoejere end i Faellesskabet, det ringe antal tjenestemaend, der goer tjeneste i saadanne lande, og vanskelighederne ved at sammenligne sundhedssystemerne i forskellige lande.

Naar forholdet derimod er det, at det snarere er udgangspunktet end en undtagelse, at de paagaeldende konkrete ulemper, der har sammenhaeng med tjenesten i et tredjeland, ikke foreligger, dvs. naar vedkommende har fast bopael i Faellesskabet, goer de hensyn, som formaalet med ordningen i henhold til artikel 24 i bilag X er udtryk for, sig ikke gaeldende.