ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Mischo fremsat den 1. juli 1999. - Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod den Italienske Republik. - Traktatbrud - Manglende gennemførelse af direktiv 93/103/EF. - Sag C-362/98.



Samling af Afgørelser 1999 side I-06299



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1 Ved staevning indleveret den 9. oktober 1998 har Kommissionen nedlagt paastand om, at det fastslaas, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser efter traktaten og Raadets direktiv 93/103/EF af 23. november 1993 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed under arbejdet om bord paa fiskerfartoejer (13. saerdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EOEF) (EFT L 307, s. 1, herefter »direktivet«), da den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, som er noedvendige for at efterkomme direktivet, eller i hvert fald ikke har givet Kommissionen meddelelse herom. Kommissionen har endvidere nedlagt paastand om, at Den Italienske Republik paalaegges at betale sagens omkostninger.

2 Kommissionen har i staevningen beskrevet de forskellige etaper, som er tilbagelagt i den forudgaaende administrative procedure, og som er foreskrevet i EF-traktatens artikel 169 (nu artikel 226 EF). Hvad angaar sagens realitet har Kommissionen gjort gaeldende, at Den Italienske Republik ved ikke at traeffe de noedvendige gennemfoerelsesforanstaltninger har tilsidesat saavel direktivets artikel 13, stk. 1 - hvorefter fristen for foranstaltningernes vedtagelse udloeb den 23. november 1995 - som EF-traktatens artikel 189 (nu artikel 249 EF), stk. 3, samt EF-traktatens artikel 5 (nu artikel 10 EF).

3 I svarskriftet, som er indleveret den 29. januar 1999, har Den Italienske Republik hverken bestridt, at den forudgaaende administrative procedure er blevet forskriftsmaessigt fulgt, eller at den har begaaet det foreholdte traktatbrud.

4 Den Italienske Republik har begraenset sig til at anfoere, at det foerst blev muligt at ivaerksaette proceduren til direktivets gennemfoerelse i maj 1998, paa hvilket tidspunkt EF-loven for 1995/1997 traadte i kraft, og at denne procedure nu er i gang.

5 Kommissionen har fundet det overfloedigt at afgive replik, og de to parter har givet afkald paa, at der afholdes mundtlig forhandling i sagen.

6 Herefter kan jeg kun foreslaa Domstolen at tage Kommissionens paastande fuldt ud til foelge, idet jeg dog skal tilfoeje, at det efter min opfattelse maa vaere tilstraekkeligt at fastslaa, at direktivets artikel 13 er tilsidesat.

7 Jeg skal derfor foreslaa Domstolen

1) at fastslaa, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser efter Raadets direktiv 93/103/EF af 23. november 1993 om minimumsforskrifter for sikkerhed og sundhed under arbejdet om bord paa fiskerfartoejer (13. saerdirektiv i henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 89/391/EOEF), idet den ikke har vedtaget og/eller ikke givet Kommissionen meddelelse om de love og administrative bestemmelser, som er noedvendige for at efterkomme direktivet

2) at paalaegge Den Italienske Republik at betale sagens omkostninger.
Forslag til afgørelse fra generaladvokat La Pergola fremsat den 21. oktober 1999. - Miguel Amengual Far mod Juan Amengual Far. - Anmodning om præjudiciel afgørelse: Audiencia Provincial de Palma de Mallorca - Spanien. - Sjette momsdirektiv - Bortforpagtning og udlejning af fast ejendom - Fritagelser. - Sag C-12/98.



Samling af Afgørelser 2000 side I-00527



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1 Audiencia Provincial de Palma de Mallorca havde indgivet en præjudiciel anmodning, idet retten ønskede oplyst, om de spanske bestemmelser, hvorefter der som hovedregel skal svares merværdiafgift (herefter »moms«) ved bortforpagtning og udlejning af lokaler, hvor der udøves forretningsmæssig virksomhed, er en korrekt gennemførelse af Rådets direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (1).

2 Ved afgørelse af 19. januar 1999 traf Domstolen i medfør af procesreglementets artikel 44a afgørelse om, at sagen skulle afgøres uden mundtlig forhandling. Forslaget til afgørelse blev fremsat den 18. marts 1999.

3 Ved kendelse af 24. september 1999 traf Domstolen i medfør af procesreglementets artikel 61 bestemmelse om genåbning af den mundtlige forhandling. Parterne gav imidlertid afkald på at afgive mundtlige indlæg.

4 Da der således ikke er fremkommet nye faktiske eller retlige omstændigheder, kan jeg kun henvise til det forslag til afgørelse, jeg fremsatte den 18. marts 1999.

5 Herefter skal jeg foreslå, at de spørgsmål, der er forelagt af Audiencia Provincial de Palma de Mallorca, besvares som følger:

»Medlemsstaterne kan i henhold til Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter - Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag udvide anvendelsesområdet for undtagelserne fra fritagelserne til ikke udtrykkeligt omhandlede situationer, som f.eks. som i den foreliggende sag udlejning af fast ejendom, der er bestemt til udøvelse af økonomisk virksomhed.«

(1) - EFT L 145, s. 1.
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Jacobs fremsat den 14. oktober 1999. - Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Storhertugdømmet Luxembourg. - Traktatbrud - Direktiv 94/56/EF - Flytransport - Civil luftfart - Undersøgelser af flyvehavarier og flyvehændelser - Gennemførelse. - Sag C-138/99.



Samling af Afgørelser 1999 side I-09021



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1 Under denne sag har Kommissionen nedlagt påstand om, at det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser efter Rådets direktiv 94/56/EF af 21. november 1994 om fastlæggelse af de grundlæggende principper for undersøgelse af flyvehavarier og flyvehændelser inden for civil luftfart (1), da det ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet.

2 Ifølge direktivets artikel 12, stk. 1, skulle medlemsstaterne senest den 21. november 1996 sætte de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme direktivet.

3 I svarskriftet, som blev indgivet til Domstolen den 19. maj 1999, har Storhertugdømmet Luxembourg ikke benægtet, at det har undladt at vedtage de nødvendige foranstaltninger, men har forklaret, at grundene til forsinkelsen udelukkende skyldes en række proceduremæssige krav og de vanskeligheder, dette har rejst.

4 Kommissionens påstand er følgelig begrundet.

Forslag til afgørelse

5 Jeg må derfor konkludere, at Domstolen bør

1) fastslå, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser efter Rådets direktiv 94/56/EF af 21. november 1994 om fastlæggelse af de grundlæggende principper for undersøgelse af flyvehavarier og flyvehændelser inden for civil luftfart, da det ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet

2) tilpligte Storhertugdømmet Luxembourg at betale sagens omkostninger.

(1) - EFT L 319, s. 14.
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Alber fremsat den 22. februar 2000. - Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod den Italienske Republik. - Traktatbrud - Artikel 12 EF, 43 EF og 49 EF - Virksomhed som speditør udøvet af erhvervsdrivende, der er etableret i andre medlemsstater - National ordning, der indeholder krav om indskrivning i virksomhedsregistret. - Sag C-264/99.



Samling af Afgørelser 2000 side I-04417



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1. I det foreliggende traktatbrudssøgsmål har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber nedlagt følgende påstande:

1) Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser efter artikel 12 EF, 43 EF og 49 EF (tidligere EF-traktatens artikel 6, 52 og 59) ved at opretholde lovregler, som kræver, at EF-borgere, der som tjenesteydere udøver virksomhed som speditør i Italien, efter at have indhentet indenrigsministerens godkendelse skal være indskrevet i det særlige register hos handelskamrene.

2) Den Italienske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

2. Kommissionen gør indsigelse mod to bestemmelser i lov nr. 1442 af 14. november 1941 i den affattelse, der var gældende på tidspunkt for den forudgående administrative procedure. Artikel 4, stk. 1, i denne lov forpligter enhver speditør, der er etableret i en anden medlemsstat, og som vil udøve virksomhed i Italien, til at være indskrevet i et særligt register hos industri- og handelskamrene. En sådan forpligtelse til indskrivning er uforenelig med princippet om den frie udveksling af tjenesteydelser. Forpligtelsen udgør en hindring for, at en erhvervsdrivende, der er etableret i en anden medlemsstat end Italien, kan udøve virksomhed i Italien.

3. Lovens artikel 6, sidste stykke, stiller krav om, at virksomheder, der er repræsenteret af udenlandske statsborgere, skal fremlægge godkendelse fra indenrigsministeren for at blive indskrevet i registeret. Dette krav er uforeneligt med princippet om den frie etableringsret og strider mod ligebehandlingsprincippet.

4. Den italienske regering har i sit svarskrift ikke bestridt klagepunkterne. Regeringen har med hensyn til lovens artikel 4 bebudet en lovændring. Med hensyn til artikel 6 har regeringen meddelt, at den bestående bestemmelse vil blive ophævet.

5. På det for traktatbrudsproceduren relevante tidspunkt, dvs. ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist , var klagepunkterne ubestridt ikke afhjulpet. Den Italienske Republik bør derfor dømmes i overensstemmelse med påstanden. Sagsomkostninger idømmes i henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2.

Forslag til afgørelse

6. Jeg foreslår følgende afgørelse:

»1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser efter artikel 12 EF, 43 EF og 49 EF (tidligere EF-traktatens artikel 6, 52 og 59) ved at opretholde lovregler, som kræver, at EF-borgere, der som tjenesteydere udøver virksomhed som speditør i Italien, efter at have indhentet indenrigsministerens godkendelse skal være indskrevet i det særlige register hos handelskamrene.

2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.«
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Léger fremsat den 11. januar 2000. - Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik. - Traktatbrud - Manglende gennemførelse af direktiv 94/62/EF. - Sag C-123/99.



Samling af Afgørelser 2000 side I-02881



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1. I nærværende sag har Kommissionen for Domstolen nedlagt påstand om, at det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktiv 94/62/EF om emballage og emballageaffald (herefter »direktivet«), idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv.

2. I henhold til direktivets artikel 22, stk. 1, skal medlemsstaterne sætte de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 30. juni 1996. Ifølge samme artikel skulle de straks underrette Kommissionen om de trufne foranstaltninger.

3. Da Kommissionen ikke modtog nogen underretning om gennemførelsen af direktivet i den græske retsorden, indledte den den administrative procedure i henhold til EF-traktatens artikel 169 (nu artikel 226 EF).

4. Ved skrivelse af 16. januar 1997 tilstillede Kommissionen Den Hellenske Republik en åbningsskrivelse, hvori den anmodede denne om at fremsætte sine bemærkninger inden for en frist på to måneder.

5. Da den græske regering undlod at besvare denne henvendelse, fremsendte Kommissionen den 2. oktober 1997 en begrundet udtalelse, hvori den opfordrede regeringen til at efterkomme direktivet inden for en frist på to måneder.

6. Ved skrivelse af 22. juni 1998 sendte den græske regering Kommissionen et lovforslag med henblik på gennemførelse af direktivet.

7. Kommissionen har anlagt nærværende sag den 13. april 1999.

8. Selv om Den Hellenske Republik har nedlagt påstand om frifindelse, har den ikke bestridt det fremsatte anklagepunkt. I svarskriftet har den anført, at foranstaltningen til gennemførelse af direktivet snart vil blive underskrevet af de kompetente ministre, hvorefter den vil blive forelagt Parlamentet.

9. Ifølge Domstolens faste praksis foreslår jeg derfor Domstolen at tage Kommissionens påstand til følge.

10. I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Den Hellenske Republik har tabt sagen og bør derfor pålægges at betale sagens omkostninger i overensstemmelse med Kommissionens påstand.

Forslag til afgørelse

11. På grundlag af ovenstående overvejelser foreslår jeg Domstolen at fastslå følgende:

»1) Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 22, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/62/EF af 20. december 1994 om emballage og emballageaffald, idet den ikke inden for den fastsatte frist har sat de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv.

2) Den Hellenske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.«
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Jacobs fremsat den 12. oktober 2000. - Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Irland. - Traktatbrud - Manglende gennemførelse af direktiv 95/50/EF. - Sag C-347/99.



Samling af Afgørelser 2000 side I-11647



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1. Kommissionen har i denne sag nedlagt påstand om, at det fastslås, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 95/50/EF af 6. oktober 1995 om indførelse af ensartede kontrolprocedurer i forbindelse med transport af farligt gods ad vej , idet Irland ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, som er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller i hvert fald ikke har givet Kommissionen meddelelse herom.

2. Irland har i svarskriftet ikke bestridt traktatbruddet. Irland har blot anført, at arbejdet på et udkast til en bekendtgørelse til gennemførelse af direktivet fortsætter, og at den irske regering håber, at bekendtgørelsen til gennemførelsen af direktivet snart vil blive udstedt.

Forslag til afgørelse

3. På grundlag af det anførte foreslås det Domstolen at:

1) fastslå, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 95/50/EF af 6. oktober 1995 om indførelse af ensartede kontrolprocedurer i forbindelse med transport af farligt gods ad vej, idet Irland ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, som er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller i hvert fald ikke har givet Kommissionen meddelelse herom, og at

2) pålægge Irland at betale sagens omkostninger.
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Jacobs fremsat den 23. november 2000. - Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik. - Traktatbrud - Manglende gennemførelse ubestridt - Direktiv 95/16/EF. - Sag C-219/99.



Samling af Afgørelser 2001 side I-01093



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1. I denne sag har Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber nedlagt påstand om, at det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 95/16/EF af 29. juni 1995 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om elevatorer (herefter »direktivet«) , idet den ikke har udstedt de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.

2. Direktivet har til formål at harmonisere standarder for sikkerhed ved elevatorer. I henhold til direktivets artikel 15, stk. 1, var medlemsstaterne forpligtet til inden den 1. januar 1997 at vedtage og offentliggøre de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet og til straks at underrette Kommissionen herom. Medlemsstaterne skulle anvende bestemmelserne fra den 1. juli 1997.

3. Den franske regering har indrømmet, at der er indtrådt forsinkelser med gennemførelsen af direktivet, og har ikke bestridt Kommissionens påstande. Den har gjort rede for de vanskeligheder, der har ført til forsinkelsen, men den har erkendt, at den ikke vil kunne anfægte Kommissionens søgsmål ved at påberåbe sig vanskelighederne. Ved at gøre rede for de omstændigheder, der ligger til grund for forsinkelsen, har regeringen mere ønsket at vise sin gode vilje.

4. Efter afslutningen af den skriftlige forhandling har den franske regering ved skrivelse af 3. oktober 2000 meddelt Domstolen, at det dekret, der skal gennemføre direktivet, er blevet offentliggjort i Journal officiel de la Republique française af 27. august 2000 .

5. Kommissionen har ikke reageret på denne oplysning, og det er ikke nødvendigt, at Domstolen tager stilling til, om dekretet gennemfører direktivet fuldt og helt, om end forsinket. Ifølge Domstolens faste praksis er Kommissionen berettiget til at anlægge sag med henblik på at få fastslået en manglende gennemførelse af et direktiv, selv om dette efterfølgende er blevet fuldstændigt gennemført.

Forslag til afgørelse

6. I lyset af ovenstående foreslår jeg, at Domstolen træffer følgende afgørelse:

»1) Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 95/16/EF af 29. juni 1995 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om elevatorer, idet den ikke har udstedt de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.

2) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.«
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Jacobs fremsat den 22. februar 2001. - Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Hellenske Republik. - Traktatbrud - Manglende gennemførelse af direktiv 94/62/EF. - Sag C-494/99.



Samling af Afgørelser 2001 side I-02761



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1. Kommissionen har i denne sag i medfør af artikel 226 EF nedlagt påstand om, at det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktaten og Rådets direktiv 94/56/EF af 21. november 1994 om fastlæggelse af de grundlæggende principper for undersøgelse af flyvehavarier og flyvehændelser inden for civil luftfart , idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for fuldt ud at efterkomme det nævnte direktiv, subsidiært ved ikke at have underrettet Kommissionen herom.

2. Formålet med direktivet er i henhold til artikel 1 »at øge flysikkerheden ved at fremme hurtig gennemførelse af undersøgelser, hvis eneste formål er at forebygge fremtidige flyvehavarier og flyvehændelser«. Direktivet fastlægger grundlæggende principper for sådanne undersøgelser.

3. Direktivets artikel 12, stk. 1, lyder således:

»Medlemsstaterne sætter de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv senest den 21. november 1996 . De underretter straks Kommissionen herom.«

4. Den Hellenske Republik har anerkendt, at den endnu ikke har gennemført direktivets bestemmelser i græsk ret, men den har i svarskriftet anført, at et udkast til lov vil blive forelagt parlamentet inden for den nærmeste fremtid. I duplikken har den anført, at lovudkastet er blevet forelagt Simvoulio tis Epikratias.

5. Det følger af ovenstående, at Kommissionens påstand må tages til følge.

Forslag til afgørelse

6. Jeg foreslår således Domstolen at

1) fastslå, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EF-traktaten og Rådets direktiv 94/56/EF af 21. november 1994 om fastlæggelse af de grundlæggende principper for undersøgelse af flyvehavarier og flyvehændelser inden for civil luftfart , idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for fuldt ud at efterkomme det nævnte direktiv

2) pålægge Den Hellenske Republik at betale sagens omkostninger.
70.

Endvidere må man tiltræde Kommissionens opfattelse af, at medlemsstaternes forpligtelse i medfør af artikel 9, stk. 2, i forordning nr. 2241/87 ikke blot begrænser sig til at videregive de oplysninger, som er blevet meddelt myndighederne i den pågældende medlemsstat inden for en bestemt frist. Hvis fællesskabsordningen skal fungere i praksis, afhænger dette i høj grad af pålideligheden af de oplysninger, som medlemsstaterne er i besiddelse af. For det første tjener oplysningerne til at give medlemsstaterne mulighed for i rette tid at iværksætte de foranstaltninger til forebyggelse af overfiskeri, som måtte være nødvendige i de enkelte tilfælde, og for det andet udgør de en ubetinget forudsætning for, at Kommissionen har mulighed for at udøve kontrol inden for dette område. I den forbindelse skal henses til artikel 10 EF, i henhold til hvilken medlemsstaterne letter Fællesskabets institutioner gennemførelsen af deres opgaver.
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Jacobs fremsat den 18. januar 2001. - Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod den Italienske Republik. - Traktatbrud - Traktatbruddet ikke bestridt - Direktiv 73/23/EØF - Elektriske vandvarmere - Krav, der ikke er fastsat i direktivet. - Sag C-100/00.



Samling af Afgørelser 2001 side I-02785



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1. I den foreliggende sag har Kommissionen i medfør af artikel 226 EF nedlagt påstand om, at det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til fællesskabsretten, idet den for elektriske vandvarmere af beholdertypen har opstillet sikkerhedskrav, der ikke er fastsat i Rådets direktiv 73/23/EØF af 19. februar 1973 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om elektrisk materiel bestemt til anvendelse inden for visse spændingsgrænser , og således for produkter, der er fremstillet i overensstemmelse med standarden EN 60335-2-21 , ikke anerkender formodningen for, at de er i overensstemmelse med sikkerhedskravene.

2. Kommissionen har i det væsentlige anført, at der i Italien gælder et krav om, at elektriske vandvarmere skal være udstyret med en anordning, hvorved elektricitetsforsyningen afbrydes, når vandtemperaturen når 100° C, mens der i henhold til fællesskabsretten gælder en maksimal temperatur på 130° C.

3. Den italienske regering har ikke bestridt traktatbruddet, men anført, at den vil forsøge at bringe det til ophør så hurtigt som muligt.

Forslag til afgørelse

4. Efter min opfattelse bør Domstolen således

1) fastslå, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til fællesskabsretten, idet den for elektriske vandvarmere af beholdertypen har opstillet sikkerhedskrav, der ikke er fastsat i Rådets direktiv 73/23/EØF af 19. februar 1973 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om elektrisk materiel bestemt til anvendelse inden for visse spændingsgrænser, og således for produkter, der er fremstillet i overensstemmelse med standarden EN 60335-2-21, ikke anerkender formodningen for, at de er i overensstemmelse med sikkerhedskravene

2) pålægge Den Italienske Republik at betale sagens omkostninger.