ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug – fælles markedsordning – sukker – prisordning – metode til beregning af sukkerforbruget – sukker tilsat forarbejdede produkter – produkter, der importeres til landet, tages i betragtning – produkter, der eksporteres til en anden medlemsstat, udelades – lovlig

(Rådets forordning nr. 1361/98)

Sammendrag

Kommissionen har ikke anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved i forordning nr. 1361/98 om fastsættelse for produktionsåret 1998/1999 af de afledte interventionspriser for hvidt sukker, interventionsprisen for råsukker, minimumspriserne for A-sukkerroer og B-sukkerroer, samt refusionsbeløbet til udligning af lageromkostninger, at anvende en metode til beregning af det anslåede sukkerforbrug, hvorefter sukker tilsat forarbejdede produkter, som udføres til andre stater, ikke anses for forbrugt i den pågældende medlemsstat, idet denne metode ved beregning af det omhandlede forbrug samtidig tager hensyn til det sukker, som er indeholdt i forarbejdede produkter, som importeres eller indføres fra andre stater.

(jf. præmis 40 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Frie varebevægelser — kvantitative restriktioner — foranstaltninger med tilsvarende virkning — administrativ praksis, hvorefter visse vitamin- eller mineralpræparater, der indeholder mere end én dosis af den daglige tilførsel, klassificeres som lægemidler — begrundelse — beskyttelse af folkesundheden — foreligger ikke — nødvendigt med en indgående evaluering i hvert enkelt tilfælde — (Art. 28 EF og 30 EF; Rådets direktiv 65/65, art. 1)

Sammendrag

En medlemsstat, der systematisk klassificerer vitamin- eller mineralpræparater, der lovligt fremstilles eller markedsføres som kosttilskud i de andre medlemsstater, som lægemidler, enten når deres indhold af andre vitaminer end vitaminerne A, C, D eller K eller af andre mineraler end mineralstoffer af kromatgruppen er mere end én dosis af den daglige tilførsel af disse næringsstoffer, eller når de indeholder vitaminerne A, D eller K uanset indholdet heraf, tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til artikel 28 EF.

Da der for så vidt angår andre vitaminer end vitaminerne A, C, D eller K og andre mineraler end mineralstoffer af kromatgruppen er tale om en klassificering af de pågældende præparater, der alene er begrundet i den anbefalede daglige tilførsel, og dermed ikke fuldt ud opfylder kravet om en klassificering afhængigt af hvert vitamin- eller mineralpræparats farmaceutiske egenskaber, og det således ikke nødvendigvis følger heraf, at alle de pågældende præparater henhører under definitionen af et lægemiddel »efter funktion« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i direktiv 65/65 om farmaceutiske specialiteter, og da den omhandlede praksis, hvad angår vitaminerne A, D og K, kan have det resultat, at præparater, der indeholder vitaminerne A, D eller K, klassificeres som lægemidler, selv om indholdet af disse næringsstoffer er for lille til, at de kan være omfattet af definitionen i direktiv 65/65, skaber den anfægtede praksis en hindring for samhandelen, da vitamin- eller mineralpræparater, der lovligt markedsføres eller fremstilles som kosttilskud i de andre medlemsstater, først kan markedsføres i den pågældende medlemsstat efter at have været omfattet af proceduren for en markedsføringstilladelse for et lægemiddel.

Den nævnte praksis kan ikke begrundes i hensynet til beskyttelse af menneskers sundhed og liv, der er nævnt i artikel 30 EF, da den ikke sondrer mellem de forskellige tilsatte vitaminer og mineraler, og navnlig ikke sondrer efter det risikoniveau, tilsætningen heraf eventuelt kan medføre for folkesundheden, og da den systematiske karakter af denne praksis således ikke gør det muligt at fastlægge og evaluere en reel risiko for folkesundheden, hvilket kræver en indgående evaluering i hvert enkelt tilfælde af de virkninger, som tilsætningen af de omhandlede vitaminer og mineraler kan have.

(jf. præmis 68, 74, 82, 95, 96 og 102 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Frie varebevægelser – kvantitative restriktioner – foranstaltninger med tilsvarende virkning – national lovgivning, der betinger tilsætning af næringsstoffer til levnedsmidler af en tilladelse – ikke tilladt i mangel af en forenklet procedure

(EF-traktaten, art. 30 (efter ændring nu art. 28 EF))

2. Frie varebevægelser – kvantitative restriktioner – foranstaltninger med tilsvarende virkning – national lovgivning, der hindrer markedsføringen af levnedsmidler, der er beriget med næringsstoffer – ulovlig – begrundelse – beskyttelse af den offentlige sundhed – foreligger ikke, da der ikke er godtgjort en reel risiko

(EF-traktaten, art. 30 og 36 (efter ændring nu art. 28 EF og 30 EF))

Sammendrag

1. En medlemsstat, der ikke fastsætter en forenklet procedure for at få optaget næringsstoffer, der er tilsat almindelige levnedsmidler og levnedsmidler bestemt til særlig ernæring, der er lovligt fremstillet og/eller markedsført i andre medlemsstater, på den nationale liste over tilladte næringsstoffer, tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til traktatens artikel 30 (efter ændring nu artikel 28 EF).

Denne procedure skal være let tilgængelig og kunne afsluttes inden for en rimelig frist, og såfremt resultatet af proceduren bliver et afslag, skal dette kunne indbringes for domstolene.

(jf. præmis 26 og 76 samt domskonkl.)

2. En medlemsstat, der hindrer markedsføringen på sit område af visse levnedsmidler, såsom kosttilskud og diætprodukter, der indeholder stofferne L-tartrat og L-carnitin, og konfekture- og drikkevarer, som er tilsat visse næringsstoffer, uden at godtgøre, at markedsføringen af disse levnedsmidler indebærer en reel risiko for folkesundheden, tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til EF-traktatens artikel 30 (efter ændring nu artikel 28 EF).

Selv om fællesskabsretten i princippet ikke er til hinder for, at en medlemsstats lovgivning forbyder opbevaring med henblik på salg eller markedsføring af levnedsmidler bestemt til mennesker uden forudgående tilladelse, når de er tilført andre næringsstoffer end dem, som det er lovligt at tilsætte efter lovgivningen – eftersom det tilkommer medlemsstaterne at afgøre, hvor langt de vil strække beskyttelsen af menneskers sundhed og liv, når der ikke er sket harmonisering, og i det omfang, der på den videnskabelige forsknings nuværende udviklingstrin består en vis usikkerhed – skal denne skønsbeføjelse nemlig imidlertid udøves under iagttagelse af proportionalitetsprincippet. Det påhviler desuden de nationale myndigheder i hvert enkelt tilfælde, og under hensyntagen til nationale kostvaner og internationale forskningsresultater, at godtgøre, at deres bestemmelser er nødvendige for effektivt at beskytte de interesser, der er nævnt i traktatens artikel 36 (efter ændring nu artikel 30 EF), og navnlig, at markedsføringen af de pågældende produkter frembyder en reel risiko for folkesundheden.

(jf. præmis 49, 51-53 og 76 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – varemærker – direktiv 89/104 – afslag på registrering eller ugyldighed – varemærker, der udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares egenskaber – begreb – neologisme, der er sammensat af bestanddele, der er beskrivende for de omhandlede varers eller tjenesteydelsers egenskaber – omfattet, når kombinationen ikke er usædvanlig – der findes synonymer til betegnelse af de samme egenskaber – ingen betydning

[Rådets direktiv 89/104, art. 3, stk. 1, litra c)]

Sammendrag

Artikel 3, stk. 1, litra c), i første direktiv 89/104 om varemærker skal fortolkes således, at et varemærke, som består af en neologisme, der er sammensat af bestanddele, som hver for sig er beskrivende for egenskaber ved de varer og tjenesteydelser, med hensyn til hvilke der er indgivet ansøgning om registrering, selv er beskrivende for disse varers og tjenesteydelsers egenskaber i den nævnte bestemmelses forstand, undtagen hvis der er en synlig forskel mellem neologismen og den blotte sum af de bestanddele, den er sammensat af, hvilket forudsætter, at neologismen – på grund af kombinationens usædvanlige karakter i forhold til de nævnte varer eller tjenesteydelser – skaber et indtryk, der ligger tilstrækkelig fjernt fra det indtryk, som er fremkaldt ved den blotte forening af de angivelser, der meddeles ved de bestanddele, den er sammensat af, således at den er mere end summen af de nævnte bestanddele.

Ved vurderingen af, om et sådant varemærke henhører under de registreringshindringer, der er nævnt i artikel 3, stk. 1, litra c), i direktiv 89/104, har det ingen betydning, om der findes eller ikke findes synonymer, der gør det muligt at betegne de samme egenskaber ved de varer og tjenesteydelser, der er nævnt i registreringsansøgningen.

(jf. præmis 43 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Socialpolitik – information og høring af arbejdstagere i fællesskabsvirksomheder – direktiv 94/45 – oplysninger, der er nødvendige for, at der kan indledes forhandlinger med henblik på nedsættelse af et europæisk samarbejdsudvalg − pligt for den centrale ledelse til at give disse oplysninger til arbejdstagerrepræsentanterne − den centrale ledelse ikke beliggende i en medlemsstat − pligt påhvilende den fiktive centrale ledelse i direktivets artikel 4, stk. 2’s forstand − rækkevidde

(Rådets direktiv 94/45, art. 4, stk. 1 og 2, art. 5 og art. 11, stk. 1)

Sammendrag

Artikel 4, stk. 1, og artikel 11, stk. 1, i direktiv 94/45 om indførelse af europæiske samarbejdsudvalg eller en procedure i fællesskabsvirksomheder og fællesskabskoncerner med henblik på at informere og høre arbejdstagerne skal fortolkes som følger:

− Når den centrale ledelse for en fællesskabskoncern ikke er beliggende i en medlemsstat, påhviler dens ansvar for at give arbejdstagerrepræsentanterne de oplysninger, der er nødvendige for, at der kan indledes forhandlinger med henblik på at nedsætte et europæisk samarbejdsudvalg, den fiktive centrale ledelse i direktivets artikel 4, stk. 2, andet afsnits forstand.

− Når nævnte centrale ledelse ikke med henblik på oprettelsen af et europæisk samarbejdsudvalg stiller bestemte oplysninger til rådighed for den fiktive centrale ledelse, har sidstnævnte ledelse − for at den kan opfylde sin oplysningsforpligtelse over for de pågældende repræsentanter − pligt til at anmode de øvrige af koncernens virksomheder, der er beliggende i medlemsstaterne, om og ret til fra disse virksomheder at modtage de oplysninger, der er nødvendige for, at der kan indledes forhandlinger med henblik på at nedsætte et sådant udvalg.

− Ledelserne i de øvrige af koncernens virksomheder, der er beliggende i medlemsstaterne, har pligt til at give den fiktive centrale ledelse de nævnte oplysninger, som de råder over, eller som de er i stand til at indhente.

− De berørte medlemsstater sikrer, at de pågældende ledelser giver disse oplysninger til den fiktive centrale ledelse.

Den oplysningspligt, der følger af nævnte artikel 4, stk. 1, og artikel 11, stk. 1, i direktiv 94/45, omfatter oplysninger om det samlede gennemsnitlige antal arbejdstagere, disses fordeling på medlemsstaterne, virksomhedens bedrifter og koncernens virksomheder og om virksomhedens struktur og strukturen i koncernens virksomheder, samt navne og adresser på arbejdstagerrepræsentanter, som vil kunne medvirke ved oprettelsen af et særligt forhandlingsorgan i henhold til samme direktivs artikel 5 eller til nedsættelsen af et europæisk samarbejdsudvalg, når oplysningerne er nødvendige for indledningen af forhandlinger med henblik på nedsættelsen af et sådant udvalg.

(jf. præmis 64 og 72 samt domskonkl. 1 og 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Medlemsstater — forpligtelser — samarbejdsforpligtelse — forpligtelse for et forvaltningsorgan til at genoptage en endelig forvaltningsafgørelse med henblik på at tage hensyn til en fortolkning af den relevante bestemmelse, som Domstolen i mellemtiden har foretaget — betingelser — (Art. 10 EF og 234, stk. 3, EF)

Sammendrag

Samarbejdsprincippet i henhold til artikel 10 EF påbyder et forvaltningsorgan, der er blevet forelagt en anmodning herom, at genoptage en endelig forvaltningsafgørelse med henblik på at tage hensyn til en fortolkning af den relevante bestemmelse, som Domstolen i mellemtiden har foretaget, såfremt

– forvaltningsorganet efter national ret har kompetence til at omgøre afgørelsen

– den pågældende afgørelse er blevet endelig som følge af en dom afsagt af en national ret, der traf afgørelse som øverste instans

– den nævnte dom i betragtning af en efterfølgende praksis fra Domstolen er baseret på en urigtig fortolkning af fællesskabsretten, der blev foretaget, uden at Domstolen var blevet forelagt en præjudiciel anmodning i medfør af artikel 234, stk. 3, EF, og

– den berørte part ufortøvet efter at have fået kendskab til denne praksis har rettet henvendelse til forvaltningsorganet.

(jf. præmis 28 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fiskale bestemmelser — harmonisering af lovgivningerne — punktafgiftssatser for mineralolie — direktiv 92/82 — national lovgivning, som fastsætter mulighed for at anvende lempeligere beskattet gasolie som motorbrændstof — ulovlig — (Rådets direktiv 92/82, art. 5, stk. 1)

2. Fiskale bestemmelser — harmonisering af lovgivningerne — strukturen af punktafgifterne på mineralolie — direktiv 92/81 — punktafgiftssatser for mineralolie — direktiv 92/82 — national lovgivning om anvendelse af gasolie — manglende iværksættelse af afgiftskontrol, der kan sikre opkrævning af minimumspunktafgiftssatsen i tilfælde af anvendelse som motorbrændstof — traktatbrud — (Rådets direktiv 92/81, art. 8, stk. 2 og 3, og direktiv 92/82, art. 5, stk. 1)

Sammendrag

1. En national lovgivning, der samtidig med at den indfører en tillægsafgift og/eller en brændstofafgift, der opkræves efter en forudgående anmeldelse, og som ikke er punktafgifter, som fastsætter mulighed for at anvende lempeligere beskattet gasolie som motorbrændstof, kan ikke anses for at være forenelig med artikel 5, stk. 1, i direktiv 92/82 om indbyrdes tilnærmelse af punktafgiftssatserne for mineralolier, hvorefter gasolie, der anvendes som motorbrændstof, skal pålægges den deri fastsatte minimumspunktafgiftssats.

(jf. præmis 94 og 95)

2. Mens medlemsstaterne efter artikel 5, stk. 1, i direktiv 92/82 om indbyrdes tilnærmelse af punktafgiftssatserne for mineralolier skal sikre, at mineralolier, der anvendes som motorbrændstof, afgiftspålægges med mindst den i denne bestemmelse fastsatte punktafgiftssats, er der i artikel 8, stk. 2 og 3, i direktiv 92/81 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for mineralolier opregnet visse sektorer, hvori anvendelse af mineralolier som motorbrændstof kan være berettiget til fritagelse eller anvendelse af reducerede punktafgiftssatser, forudsat at anvendelsen er underlagt afgiftsmyndighedernes kontrol.

En medlemsstat – der opretholder en lovgivning om anvendelse af gasolie, hvorved der indføres en afgiftskontrolmekanisme, der ikke gør det muligt at opfylde de formål, der forfølges med disse bestemmelser, idet mekanismen ikke effektivt kan hindre anvendelsen som motorbrændstof af mineralolie, der er bestemt til andre formål, og som derfor afgiftspålægges lempeligere, og således sikre, at gasolie, der anvendes som motorbrændstof, faktisk bliver pålagt den i disse bestemmelser fastsatte minimumspunktafgiftssats – tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til disse bestemmelser.

(jf. præmis 97, 108 og 109 samt domskonkl.)
Sag C-185/00





Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

mod

Republikken Finland





«Traktatbrud – direktiv 92/81/EØF og 92/82/EØF – punktafgiftssatser for mineralolie – afgiftskontrol – anvendelse af gasolie som motorbrændstof»

Forslag til afgørelse fra generaladvokat L.A. Geelhoed fremsat den 5. december 2002

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 27. november 2003

Sammendrag af dom

1. Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – punktafgiftssatser for mineralolie – direktiv 92/82 – national lovgivning, som fastsætter mulighed for at anvende lempeligere beskattet gasolie som motorbrændstof – ulovlig

(Rådets direktiv 92/82, art. 5, stk. 1)

2. Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – strukturen af punktafgifterne på mineralolie – direktiv 92/81 – punktafgiftssatser for mineralolie – direktiv 92/82 – national lovgivning om anvendelse af gasolie – manglende iværksættelse af afgiftskontrol, der kan sikre opkrævning af minimumspunktafgiftssatsen i tilfælde af anvendelse som motorbrændstof – traktatbrud

(Rådets direktiv 92/81, art. 8, stk. 2 og 3, og direktiv 92/82, art. 5, stk. 1)

1.

En national lovgivning, der samtidig med at den indfører en tillægsafgift og/eller en brændstofafgift, der opkræves efter en forudgående anmeldelse, og som ikke er punktafgifter, som fastsætter mulighed for at anvende lempeligere beskattet gasolie som motorbrændstof, kan ikke anses for at være forenelig med artikel 5, stk. 1, i direktiv 92/82 om indbyrdes tilnærmelse af punktafgiftssatserne for mineralolier, hvorefter gasolie, der anvendes som motorbrændstof, skal pålægges den deri fastsatte minimumspunktafgiftssats.

(jf. præmis 94 og 95)

2.

Mens medlemsstaterne efter artikel 5, stk. 1, i direktiv 92/82 om indbyrdes tilnærmelse af punktafgiftssatserne for mineralolier skal sikre, at mineralolier, der anvendes som motorbrændstof, afgiftspålægges med mindst den i denne bestemmelse fastsatte punktafgiftssats, er der i artikel 8, stk. 2 og 3, i direktiv 92/81 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for mineralolier opregnet visse sektorer, hvori anvendelse af mineralolier som motorbrændstof kan være berettiget til fritagelse eller anvendelse af reducerede punktafgiftssatser, forudsat at anvendelsen er underlagt afgiftsmyndighedernes kontrol.

En medlemsstat – der opretholder en lovgivning om anvendelse af gasolie, hvorved der indføres en afgiftskontrolmekanisme, der ikke gør det muligt at opfylde de formål, der forfølges med disse bestemmelser, idet mekanismen ikke effektivt kan hindre anvendelsen som motorbrændstof af mineralolie, der er bestemt til andre formål, og som derfor afgiftspålægges lempeligere, og således sikre, at gasolie, der anvendes som motorbrændstof, faktisk bliver pålagt den i disse bestemmelser fastsatte minimumspunktafgiftssats – tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til disse bestemmelser.
Sag C-246/00





Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

mod

Kongeriget Nederlandene





«Traktatbrud – direktiv 91/439/EØF – kørekort – gensidig anerkendelse – obligatorisk registrering – beregning af gyldighedens varighed»

Forslag til afgørelse fra generaladvokat P. Léger fremsat den 21. november 2002

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 10. juli 2003

Sammendrag af dom

1. Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – kørekort – direktiv 91/439 – gensidig anerkendelse af kørekort

(Rådets direktiv 91/439, art. 1, stk. 2)

2. Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – kørekort – direktiv 91/439 – mulighed for en medlemsstat, som ikke har udstedt kørekortet, for at anvende visse af sine nationale bestemmelser – begrænsninger

(Rådets direktiv 91/439, art. 1, stk. 3)

1.

Artikel 1, stk. 2, i direktiv 91/439 om kørekort indeholder et princip om gensidig anerkendelse af de kørekort, som er udstedt af de øvrige medlemsstater. Anerkendelsen, som skal ske uden nogen formaliteter, udgør en præcis og ubetinget forpligtelse, og medlemsstaterne råder ikke over noget skøn med hensyn til de foranstaltninger, der skal træffes for at efterkomme forpligtelsen. Da registreringen af et kørekort, der er udstedt af en anden medlemsstat, udgør en forpligtelse, eftersom indehaveren af kørekortet pålægges en sanktion, såfremt han efter bosættelsen i værtsmedlemsstaten fører et køretøj uden at have ladet sit kørekort registrere, må en sådan registrering anses for en formalitet og strider derfor mod direktivets artikel 1, stk. 2.

(jf. præmis 60-62)

2.

De foranstaltninger, som en medlemsstat træffer for at udnytte sin mulighed efter artikel 1, stk. 3, i direktiv 91/439 om kørekort for at anvende de nationale bestemmelser med hensyn til gyldighedsperiode, lægekontrol og fiskale forhold på indehaveren af et kørekort, der er udstedt af en anden medlemsstat, og at påføre kørekortet sådanne påtegninger, som er nødvendige af administrative hensyn, må ikke genere EF-borgeres ret til udøvelse af den frie bevægelighed for personer og af etableringsfriheden eller gøre disse rettigheder mindre attraktive, og i fald dette ikke desto mindre sker, skal disse foranstaltninger anvendes uden forskelsbehandling, ligesom de skal være begrundet i tvingende almene hensyn, være egnede til at sikre opfyldelsen af det tilstræbte formål og ikke må gå videre end nødvendigt til at opfylde dette formål.
DOMSTOLENS DOM

10. juli 2003

»Direktiv 93/53/EØF – destruktion af fisk angrebet af hæmorragisk virusseptikæmi (VHS) og infektiøs lakseanæmi (ISA) – erstatning – medlemsstatens forpligtelser – beskyttelse af grundrettighederne, især ejendomsretten – direktiv 93/53's gyldighed«

mod

DOMSTOLEN,,

efter at der er indgivet skriftlige indlæg af:

–

–

–

–

–

–

–

–

–

–

efter at der i retsmødet den 15. maj 2001 er afgivet mundtlige indlæg af Booker Aquaculture Ltd ved P.S. Hodge og J. Mure, af Hydro Seafood GSP Ltd ved A. O'Neill og E. Creally, af The Scottish Ministers ved N. Paines og L. Dunlop, af Det Forenede Kongeriges regering ved G. Amodeo, som befuldmægtiget, bistået af N. Paines, af den italienske regering ved F. Quadri, af Rådet ved J. Carbery, og af Kommissionen ved K. Fitch,

og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den 20. september 2001,