Sag T-223/06 P 
Europa-Parlamentet 
mod 
Ole Eistrup 
»Appel — stævning underskrevet af en advokat ved hjælp af et stempel — 
afvisning af sagen« 
Rettens dom (Appelafdelingen) af 23. maj 2007 II-1584 
Sammendrag af dom 
Retspleje — stævning —formkrav 
(Statutten for Domstolen, art. 21, stk. 2; Rettens procesreglement, art. 43, stk. 1, første afsnit, og 
art. 44, stk. 6; instruks for justitssekretæren ved Retten, art. 6, stk. 1, 3, 4 og 5) 
II - 1581 
SAMMENDRAG — SAG T-223/06 P 
Efter den gældende udformning af de 
processuelle bestemmelser, der finder anven­
delse ved Fællesskabets retsinstanser, er den 
underskrift, som advokaten egenhændigt har 
påført det originale eksemplar af stævningen, 
den eneste måde, hvorpå det kan sikres, at 
ansvaret for udfærdigelsen og indholdet af 
dette processkrift påhviler en person, som er 
beføjet til at repræsentere sagsøgeren for 
Fællesskabets retsinstanser. Kravet om en 
håndskreven underskrift i artikel 43, stk. 1, 
første afsnit, i Rettens procesreglement har 
således ud fra retssikkerhedsmæssige be­
tragtninger til formål at sikre stævningens 
autenticitet og at udelukke risikoen for, at 
underskriften i virkeligheden ikke hidrører 
fra den person, der har beføjelse til at skrive 
under. Dette krav må herefter anses for at 
udgøre en væsentlig formforskrift, der må 
anvendes strengt, med den virkning, at 
manglende overholdelse medfører, at sagen 
må afvises, og der er tale om en formmangel, 
der ikke kan afhjælpes efter artikel 21, stk. 2, 
i Domstolens statut, efter artikel 44, stk. 6, i 
Rettens procesreglement og efter artikel 6, 
stk. 1, 4 og 5, i instruks for justitssekretæren 
ved Retten. 
Det følger heraf, at den omstændighed, at en 
stævning påføres et stempel, der gengiver 
den af sagsøger befuldmægtigede advokats 
underskrift, medfører, at sagen må afvises, 
idet denne indirekte og mekaniske måde at 
»skrive under« på ikke i sig selv gør det 
muligt at fastslå, at det nødvendigvis er 
advokaten selv, der har underskrevet det 
omtvistede processkrift. En sådan væsentlig 
formforskrift kan hverken afhjælpes ved en efterfølgende redegørelse fra advokaten, der 
ikke efterlader nogen tvivl om, at det var den 
pågældende advokat, der havde underskrevet 
stævningen, ved sagsøgerens bekræftelse 
heraf, ved forkyndelse af stævningen for 
modparten eller derved, at Retten efterføl­
gende modtager en udgave af stævningen 
påført en håndskreven underskrift. Mangelen 
kan heller ikke afhjælpes ved det forhold, at 
sagsøgte ikke har godtgjort, at hans ret til 
kontradiktion ville blive tilsidesat, såfremt 
stævningen blev fremmet til realitetsbehand­
ling, da tilsidesættelsen af en væsentlig 
formforskrift medfører, at sagen må afvises, 
uden at det er nødvendigt at undersøge 
virkningen af en sådan tilsidesættelse og 
navnlig at efterprøve, om den manglende 
håndskrevne underskrift på stævningen har 
forvoldt modparten skade. 
Begrebet »en undskyldelig vildfarelse« kan 
heller ikke medføre, at en stævning, der er 
behæftet med en mangel i form af mang­
lende håndskreven underskrift, kan antages 
til realitetsbehandling, men den kan hindre, 
at søgsmålsfristen begynder at løbe i forhold 
til den pågældende, således at et behørigt 
underskrevet eksemplar af stævningen efter­
følgende kan indleveres, uden at dette anses 
for at være indleveret for sent. Uden nogen 
usædvanlig omstændighed, der kunne have 
hindret advokaten i at påføre stævningen sin 
håndskrevne underskrift, har advokaten 
II - 1582 
PARLAMENTET MOD EISTRUP 
nemlig ikke godtgjort, at han har udvist den 
agtpågivenhed, der kan kræves af en normalt 
påpasselig person, da han påførte stævningen 
et stempel, der gengav hans underskrift, idet 
en gennemgang af de relevante tekster, bl.a. 
af artikel 6, stk. 3, i instruks for justitsse­kretæren, burde have fået en agtpågivende og 
kyndig advokat til at underskrive stævningen 
i hånden. 
(jf. præmis 48, 50-54, 58-60 og 64-66) 
II - 1583