ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 89/15

Appel iværksat den 28. januar 2015 af Electrabel SA og Dunamenti Erőmű Zrt til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 13. november 2014 i sag T-40/14, Electrabel SA og Dunamenti Erőmű Zrt mod Europa-Kommissionen

(Sag C-32/15 P)

(2015/C 089/16)

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: Electrabel SA og Dunamenti Erőmű Zrt (ved avocat J. Philippe)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanterne har nedlagt følgende påstande

— Den af Retten den 13. november 2014 afsagte kendelse i sag T-40/14 ophæves, for så vidt som den af appellanterne anlagte sag derved blev afvist.

— Det fastslås, at den af appellanterne anlagte sag kan antages til realitetsbehandling, eller subsidiært at den kan antages til realitetsbehandling for så vidt angår perioden fra 10. januar 2009.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger for Retten og for Domstolen.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanterne har påberåbt sig fire anbringender. Retten afviste i den appellerede kendelse det søgsmål, appellanterne havde anlagt med påstand om, i det væsentlige, erstatning for de tab, de havde lidt som følge af den uretmæssige ophævelse af elkøbsaftalen i medfør af Kommissionens ulovlige beslutning 2009/609/EF af 4. juni 2008 om statsstøtte C 41/05 (1). Retten fastslog, at appellanternes søgsmål var forældet og afviste deres søgsmål fra realitetsbehandling.

Med deres første anbringende har appellanterne respektfuldt gjort gældende, at Retten har undladt at anføre en begrundelse for, hvorfor Rettens procesreglements (»procesreglementet«) artikel 102, stk. 2, som foreskriver en forlængelse af frister under hensyn til afstand, ikke finder anvendelse i forhold til appellanternes stævning, selv om det af en gennemlæsning af traktaterne, Statutten for Domstolen (»Statutten«) og procesreglementet fremgår, at artikel 102, stk. 2, finder anvendelse på den i Statuttens artikel 46, stk. 1, fastsatte tidsfrist.

Med deres andet anbringende har appellanterne respektfuldt anført, at Retten har begået en retlig fejl ved anvendelsen af artikel 268 og artikel 340, stk. 2, i Traktaten om den Europæiske Unions funktionsmåde (»TEUF«), idet den har pålagt appellanterne at påberåbe sig den tilbagevendende karakter af den lidte skade i deres oprindelige anmodning.

Med deres tredje anbringende har appellanterne respektfuldt gjort gældende, at Retten har undladt at anføre en begrundelse for, hvorfor den retspraksis, som appellanterne har henvist til som støtte for skadens tilbagevendende karakter, ikke er sammenlignelig med deres omstændigheder, selv om appellanterne fremlagde en omfattende bevisførelse.

Med deres fjerde anbringende har appellanterne respektfuldt anført, at Retten har begået en retlig fejl, idet den har forkastet appellanternes argumentation om, at deres skade er vedvarende, på grundlag af, at Kommissionens beslutning stadig er under prøvelse.

(1) EUT L 225, s. 53.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 89/13

Appel iværksat den 22. januar 2015 af Kongeriget Spanien til prøvelse af dom afsagt af Retten (Ottende Afdeling) den 13. november 2014 i sag T-481/11, Spanien mod Kommissionen

(Sag C-26/15 P)

(2015/C 089/14)

Processprog: spansk

Parter

Appellant: Kongeriget Spanien (ved A. Rubio González, som befuldmægtiget)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Appellen tiltrædes, og dommen afsagt af Retten den 13. november 2014 i sag T-481/11, Spanien mod Kommissionen, ophæves.

— Bilag I, afsnit 2, punkt VI D, femte led, i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 543/2011 af 7. juni 2011 om nærmere bestemmelser for anvendelsen af Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 for så vidt angår frugt og grøntsager og forarbejdede frugter og grøntsager (1) annulleres.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender og væsentligste argumenter

Retlig fejl hvad angår omfanget af begrundelsespligten. De årsager, som Retten har lagt til grund, har ikke den nødvendige klarhed og utvetydighed, som en forordnings begrundelse skal have for at opfylde kravene i henhold til artikel 296 TEUF. Retten har faktisk udfyldt begrundelsesmanglerne i den anfægtede forordning og erstattet den anfægtede retsakts begrundelse med sin egen.

Retlig fejl hvad angår overholdelsen af ligebehandlingsprincippet. Rettens argumentation herom er ikke støttet på kriterier, der er egnede til at foretage sammenligningen. Retten har støttet sin argumentation på et angiveligt åbenbart faktisk forhold, som er uden faktisk og videnskabelig støtte, ved f.eks. at sammenligne frugt med tyk skræl med frugter med fin skræl og inkludere citrusfrugter under den første kategori.

Retlig fejl hvad angår domstolsprøvelsen af proportionalitetsprincippet. Rettens prøvelse af proportionaliteten af en begrænsning af handelen med varer, som er pålagt af en institution, skal foretages i betragtning af Kommissionens vide skøn. Retten har imidlertid ikke udøvet denne retslige prøvelse i overensstemmelse med Tetra Laval-dommen (2). Den har dels ikke foretaget en passende prøvelse af relevansen og egnetheden af de forhold, som den vedtagne afgørelse er støttet på hvad angår begrundelsen for begrænsningen, dels har den ikke foretaget en korrekt undersøgelse af de konklusioner, der er udledt af disse oplysninger, hvorfor begrænsningen går ud over, hvad der er nødvendigt for at nå det forfulgte mål.

(1) EUT L 157, s. 1.

(2) Dom af 15.2.2005, Kommissionen mod Tetra Laval (C-12/03 P, EU:C:2005:87), præmis 39.
—

For det første har Rettens begået en retlig fejl ved at kræve til bevis for at en foranstaltning er selektiv, at det fastslås, at der findes en virksomhedskoncern med særlige kendetegn, der karakteriserer selve koncernen (kan fastslås ex ante)
—

For det første begik Retten en fejl ved for at godtgøre, at en foranstaltning er selektiv, at kræve, at der findes en gruppe af virksomheder med særlige og iboende karakteristika (identificeret ex ante), og
—

gives rekvirenten principalt bemyndigelse til at opretholde og forfølge det udlæg, der allerede er foretaget og foretage andre udlæg hos Den Europæiske Union/Europa-Kommissionen i alle beløb, pengemidler, værdipapirer eller genstande, som den besidder eller kommer til at besidde, skylder eller vil skylde Den Demokratiske Republik Congo, uanset fuldbyrdelsesgrundlaget eller grunden hertil, og
DA Den Europæiske Unions Tidende C 127/9

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht München I (Tyskland) den 19. januar 2015 — Verband Sozialer Wettbewerb e.V. mod Innova Vital GmbH

(Sag C-19/15)

(2015/C 127/14)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht München I

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Verband Sozialer Wettbewerb e.V.

Sagsøgt: Innova Vital GmbH

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 1924/2006 (1) fortolkes således, at bestemmelserne i denne forordning også gælder for ernærings- og sundhedsrelaterede oplysninger, som gives i kommercielle meddelelser i forbindelse med reklame for fødevarer, der leveres i den foreliggende form til den endelige forbruger, hvis den kommercielle meddelelse eller reklame udelukkende er henvendt til fagkredse?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1924/2006 af 20.12.2006 om ernærings- og sundhedsanprisninger af fødevarer (EUT L 404, s. 9).
—

Vedrørende det tredje anbringende undlod Retten at angive en tilstrækkelig og sammenhængende begrundelse med hensyn til, hvorfor det i den anfægtede afgørelse med rette blev lagt til grund, at økonomiske interessegrupper ikke kunne anses for potentielt begunstigede af den nye SLB-ordning, eller hvorfor der i denne afgørelse med rette blev defineret en referenceramme til bedømmelse af foranstaltningens virkninger. Endvidere undlod Retten at angive en tilstrækkelig begrundelse for, hvorfor den anfægtede afgørelse indeholdt en fyldestgørende forklaring på, hvordan den nye SLB-ordning udgjorde en del af det almindige system.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 127/9

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Essen (Tyskland) den 12. januar 2015 — straffesag mod Kanapathippilai Kanageswaran

(Sag C-7/15)

(2015/C 127/13)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht Essen

Tiltalt i straffesagen

Kanapathippilai Kanageswaran

Præjudicielt spørgsmål

Er optagelsen af Liberation Tigers of Tamil Eelam på den liste, der er omhandlet i artikel 2, stk 3, i Rådets forordning (EF) nr. 2580/2001 af 27. december 2001 om specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder med henblik på at bekæmpe terrorisme (1) for perioden fra den 9. september 2007 til og med den 24. maj 2009 ugyldig, navnlig på grund af Rådets afgørelser 2006/379/EF af 29. maj 2006 (2), 2007/445/EF af 28. juni 2007 (3), 2007/868/EF som affattet ved berigtigelse af samme dag af 20. december 2007 (4), 2008/583/EF af 15. juli 2008 (5) og 2009/62/EF af 26. januar 2009 (6)?

(1) EUT L 344, s. 70.

(2) EUT L 144, s. 21.

(3) EUT L 169, s. 58.

(4) EUT L 340, s. 100.

(5) EUT L 188, s. 21.

(6) EUT L 23, s. 25.
2)

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende: a) Er det tilstrækkeligt til, at der foreligger en finansieringspligt, at den pågældende postbefordrende virksomhed udfører posttjenester, som efter den nationale lovgivning må kvalificeres som omfattet af befordringspligten, men som går ud over det minimumsudbud af tjenester, der er omfattet af befordringspligten, og som skal tilbydes efter direktivet? b) Skal beregningen af den enkelte virksomheds andel af finansieringsbidragene ske på samme måde som beregningen af finansieringsbidragene til udligningsfonden i henhold til det nævnte direktivs artikel 7, stk. 4? c) Følger det af kravet om respekt af principperne om ikke-forskelsbehandling og proportionalitet som omhandlet i det nævnte direktivs artikel 7, stk. 5, og om hensyntagen til, om ydelserne »kan anses for at kunne træde i stedet for ydelser, der er omfattet af befordringspligt« som omhandlet i 27. betragtning til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/6/EF af 20. februar 2008, at omsætning, der skyldes værdiforøgende tjenester, altså tjenester, der ikke er omfattet af befordringspligten, men som står i sammenhæng hermed, ikke medregnes og ikke medtages ved beregningen af andelen?
1)

Skal artikel 53, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF (1) af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter alene og sammenholdt med rækkevidden af de EU-retlige principper om lighed og gennemsigtighed i forbindelse med indgåelse af offentlige kontrakter fortolkes således, at den ordregivende myndighed, såfremt kontrakten skal tildeles den bydende, der ud fra den ordregivende myndigheds synspunkt har afgivet det økonomisk mest fordelagtige tilbud, altid er forpligtet til på forhånd at fastsætte den bedømmelsesmetode eller de vægtningsregler, som uanset forudseelighed, brug i almindelighed eller rækkevidde, vil blive lagt til grund for bedømmelsen af tilbuddene i henhold til kriterierne eller underkriterierne for tildeling af kontrakten, og optage dem i udbudsbekendtgørelsen,
2.

Domstolen udøver sin fulde prøvelsesret og træffer på grundlag af de oplysninger, der foreligger for den, følgende afgørelse: Principalt: — Safa Nicu Sepahan Co. tilkendes 5 6 62 737,40 EUR, med tillæg af renter, i erstatning for den økonomiske skade, der er lidt som følge af en alvorlig tilsidesættelse af en retsregel og som følge af Rådet for Den Europæiske Unions retsstridige adfærd. — Safa Nicu Sepahan Co. tilkendes 2 0 00 000 EUR, med tillæg af renter, i erstatning for den ikke-økonomiske skade, der er lidt som følge af en alvorlig tilsidesættelse af en retsregel og som følge af Rådet for Den Europæiske Unions retsstridige adfærd. — Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale de retsomkostninger og andre omkostninger, som appellanten har afholdt i forbindelse med denne appel, herunder de i forbindelse med den oprindelige sag for Retten afholdte omkostninger, med tillæg af renter. Subsidiært: — Safa Nicu Sepahan Co. tilkendes et efter ret og billighed fastsat beløb, med tillæg af renter, i erstatning for den økonomiske skade, der er lidt som følge af en alvorlig tilsidesættelse af en retsregel og som følge af Rådet for Den Europæiske Unions retsstridige adfærd. — Safa Nicu Sepahan Co. tilkendes et efter ret og billighed fastsat beløb, dog ikke under 50 000 EUR, med tillæg af renter (som allerede tilkendt ved den appellerede dom fra Retten), i erstatning for den ikke-økonomiske skade, der er lidt som følge af en alvorlig tilsidesættelse af en retsregel og som følge af Rådet for Den Europæiske Unions retsstridige adfærd. — Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale de retsomkostninger og andre omkostninger, som Safa Nicu Sepahan Co. har afholdt i forbindelse med denne appel, herunder de i forbindelse med den oprindelige sag for Retten afholdte omkostninger, med tillæg af renter. Mere subsidiært:
1)

Er artikel 56 TEUF til hinder for en national skattelovgivning, hvorved bestemmes, at finansielle institutioner, der ikke er hjemmehørende i Portugal, er skattepligtige for de renteindtægter, som er oppebåret på dette territorium, ved indeholdelse af en endelig kildeskat med en fast sats på 20 % (eller en lavere sats, såfremt der foreligger en dobbeltbeskatningsoverenskomst), der finder anvendelse på bruttoindtægterne — uden at der kan foretages fradrag for erhvervsudgifter, der er direkte forbundet med den udøvede finansielle virksomhed — hvorimod de af hjemmehørende finansielle institutioner indtjente renter medregnes i den samlede skattepligtige indkomst, hvorved der ved fastsættelsen af fortjenesten med henblik på selskabsbeskatningen foretages fradrag af de udgifter, der er forbundet med den udøvede virksomhed, således at der på nettorenteindtægterne anvendes den almindelige rentesats på 25 %?
3)

Afhængig af svaret på det foregående spørgsmål skal direktivet da fortolkes således, at det er til hinder for en national lovgivning, der straffer en tredjelandsstatsborgers ulovlige indrejse med fængselsstraf under de samme betingelser som dem, der ifølge Den Europæiske Unions Domstols dom af 6. december 2011, Achughbabian (C-329/11) (2) gælder for ulovligt ophold, og hvorefter der ikke stilles krav om, at udlændingen forinden har været undergivet tvangsforanstaltninger i henhold til direktivets artikel 8, og at frihedsberøvelsen har haft en bestemt varighed?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 118/15

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rechtbank van Koophandel te Gent (Belgien) den 16. januar 2015 — New Valmar BVBA mod Global Pharmacies Partner Health srl

(Sag C-15/15)

(2015/C 118/21)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank van Koophandel te Gent

Parter i hovedsagen

Sagsøger: New Valmar BVBA

Sagsøgt: Global Pharmacies Partner Health srl

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 45 TEUF fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en lovgivning i en delstatsenhed af en medlemsstat, såsom in casu Vlaamse Gemeenschap i forbundsstaten Belgien, hvorefter enhver virksomhed, der har sit driftssted på denne enheds område, i henhold til artikel 52 i lovene af 18. juli 1966 om brug af sprog i forvaltningssager (Belgisch Staatsblad af 2.8.1966) i forbindelse med dekret af 19. juli 1973 fra Vlaamse Gemeenschap (Belgisch Staatsblad af 6.9.1973) er pålagt en pligt til at udstede fakturaer af grænseoverskridende karakter udelukkende på denne delstatsenheds officielle sprog, idet tilsidesættelse heraf medfører fakturaernes ugyldighed, som fastslås af retten af egen drift?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 118/14

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Hannover (Tyskland) den 8. januar 2015 — Alexandra Stück mod Swiss International Air Lines AG

(Sag C-3/15)

(2015/C 118/19)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Amtsgericht Hannover

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Alexandra Stück

Sagsøgt: Swiss International Air Lines AG

Præjudicielt spørgsmål

Skal aftalen mellem Det Schweiziske Forbund og Det Europæiske Fællesskab af 21. juni 1999 om luftfart (1), som affattet i afgørelse nr. 2/2010 vedtaget af Luftfartsudvalget Fællesskabet/Schweiz den 26. november 2010 (2), fortolkes således, at Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (3) i henhold til sin artikel 3, stk. 1, litra b), også gælder for passagerer, som afrejser fra en lufthavn, der er beliggende i et tredjeland, til en lufthavn, der er beliggende Schweiz, med et schweizisk luftfartsselskab?

(1) EFT L 114, s. 73.

(2) Afgørelse nr. 2/2010 truffet af Luftfartsudvalget Fællesskabet/Schweiz, der er oprettet i henhold til aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om luftfart af 26. november 2010 om erstatning af bilaget til aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om luftfart (EUT L 347, s. 54).

(3) EFT L 46, s. 1.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour de cassation (Frankrig) den 16. januar 2015 — Cdiscount SA mod Ministère public

(Sag C-13/15)

(2015/C 107/28)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Cdiscount SA

Sagsøgt: Ministère public

Præjudicielt spørgsmål

Er bestemmelserne i artikel 5 til 9 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked (1) til hinder for, at prisnedsættelser, der ikke udregnes i forhold til en ved lov fastsat referencepris, under alle omstændigheder og uanset deres mulige indvirkning på gennemsnitsforbrugerens beslutning forbydes?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11.5.2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (direktivet om urimelig handelspraksis) (EUT L 149, s. 22).
—

Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 56-62 TEUF, idet den på tidspunktet for indregistrering af et motorkøretøj, der lejes eller leases af en kunde bosiddende i Den Hellenske Republik, har opkrævet den fulde registreringsafgift hos en tjenesteyder, som er etableret i en anden medlemsstat, uden at tage hensyn til hverken varigheden af leje- eller leasingkontrakten eller til varigheden af den periode, hvori det pågældende køretøj er blevet anvendt på det græske nationale område.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 138/42

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Symvoulio tis Epikrateias (Grækenland) den 20. februar 2015 — Kapnoviomichania Karelia AE mod Ypourgos Oikonomikon

(Sag C-81/15)

(2015/C 138/56)

Processprog: græsk

Den forelæggende ret

Symvoulio tis Epikrateias

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Kapnoviomichania Karelia AE

Sagsøgt: Ypourgos Oikonomikon

Præjudicielt

Skal direktiv 92/12/EØF (1), fortolket i lyset af EU-rettens almindelige principper, og navnlig effektivitetsprincippet, princippet om retssikkerhed og proportionalitetsprincippet, antages at være til hinder for anvendelsen i en sag som den foreliggende af en medlemsstats lovbestemmelse, såsom artikel 108 i toldkodeksen, ifølge hvilken den godkendte oplagshaver kan erklæres solidarisk hæftende for betalingen af administrative sanktioner som følge af smugleri af produkter transporteret fra oplagshaverens afgiftsoplag under suspensionsordningen og flyttet på uretmæssig måde fra ovennævnte ordning som følge af smugleri, uanset om vedkommende på tidspunktet for overtrædelsen var ejer af varerne i henhold til de privatretlige bestemmelser, og uanset om der mellem gerningsmændene bag den ovennævnte smuglertrafik og den godkendte oplagshaver forelå et kontraktforhold, hvoraf det kan udledes, at de har optrådt som oplagshaverens repræsentanter?

(1) Rådets direktiv 92/12/EØF af 25.2.1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed (EFT L 76, s. 1).
1)

udelukker andet selskabsdirektiv (1) da under alle omstændigheder, herunder under omstændighederne i denne sag, udstedelsen af et påbud i medfør af section 9 i Credit Institutions (Stabilisation) Act 2010 i henhold til ministerens opfattelse, hvorefter den er nødvendig, når et sådant påbud har den virkning, at selskabets kapital forhøjes uden generalforsamlingens samtykke, at der tildeles nye aktier, uden at de tilbydes eksisterende aktionærer som forkøbsret uden generalforsamlingens samtykke, at den nominelle værdi af selskabets aktier sænkes uden generalforsamlingens samtykke, og at selskabets stiftelsesoverenskomst og vedtægter i denne forbindelse ændres uden generalforsamlingens samtykke?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 138/27

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht München (Tyskland) den 21. januar 2015 — Josef Plöckl mod Finanzamt Schrobenhausen

(Sag C-24/15)

(2015/C 138/38)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht München

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Josef Plöckl

Sagsøgt: Finanzamt Schrobenhausen

Præjudicielt spørgsmål

Tillader artikel 22, stk. 8, og artikel 28c, punkt A, litra a), første afsnit, og litra d), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF (1) af 17. maj 1977 medlemsstaterne at give afslag på en afgiftsfritagelse for en levering inden for Fællesskabet (her: overførsel inden for Fællesskabet), hvis leverandøren ganske vist ikke har truffet alle rimelige foranstaltninger med hensyn til formelle krav i forbindelse med notering af momsregistreringsnummeret, men der ikke er konkrete indicier for en afgiftsunddragelse, genstanden er overført til en anden medlemsstat og også de øvrige forudsætninger for afgiftsfritagelsen er til stede?

(1) Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17.5.1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, EFT L 145, s. 1, som ændret.
3)

Er det for at kunne erklære, at en overførsel af affald er ulovlig som omhandlet i artikel 2, nr. 35), litra g), nr. iii), i forordning (EF) nr. 1013/2006, påkrævet, at den, der udfylder dokumentet i den nævnte forordnings bilag VII, bevidst vildleder myndigheden?
2)

Skal EF-traktatens artikel 49 til 55 samt artikel 56 til 66, eventuelt sammenholdt med EF-traktatens artikel 10 og 293, andet led, fortolkes således, at de er til hinder for, at en medlemsstat ensidigt ændrer et tilknytningskriterium for en afgift, som den, der er fastsat i den belgiske arveafgiftslovs artikel 161 ff., med henblik på at erstatte et personligt tilknytningskriterium, der bygger på den skattepligtiges bopæl, og som er anerkendt i international skatteret, med et faktuelt tilknytningskriterium, som ikke er anerkendt i international skatteret, når henses til, at medlemsstaten for at underbygge sin beskatningskompetence har fastsat en særlig sanktion i arveafgiftslovens artikel 162, stk. 3, der kun tager sigte på udenlandske virksomheder?