DA Den Europæiske Unions Tidende C 37/28

Appel iværksat den 15. december 2009 af Elf Aquitaine SA til prøvelse af dom afsagt af Retten i Første Instans (Syvende Afdeling) den 30. september 2009 i sag T-174/05, Elf Aquitaine mod Kommissionen

(Sag C-521/09 P)

2010/C 37/35

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Elf Aquitaine SA (ved avocats E. Morgan de Rivery og S. Thibault-Liger)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Principalt: — Ophævelse af Rettens afgørelse af 30. september 2009 i sag T-174/05, Elf Aquitaine SA mod Kommissionen for de Europæiske Fællesskaber i sin helhed i henhold til artikel 256 i TEUF og artikel 56 i protokol nr. 3 vedrørende statutten for Den Europæiske Unions Domstol. — De for Retten nedlagte påstande tages til følge. — Følgelig annulleres artikel 1, litra d), artikel 2, litra c), artikel 3 og 4, stk. 9, i Kommissionens beslutning K(2004) 4876 endelig udg. af 19. januar 2005 om en procedure efter artikel 81 EF og EØS-aftalens 53 (sag COMP/E-1/37.773 — MCAA).

— Subsidiært annulleres eller nedsættes i henhold til artikel 261 i TEUF den bøde på 45 mio. EUR, der er pålagt Arkema SA og Elf Aquitaine til solidarisk hæftelse i henhold til artikel 2, litra c), i Kommissionens ovennævnte beslutning, som led i den fulde prøvelsesret som følge af de objektive mangler i begrundelsen og i argumentationen i Rettens afgørelse i sag T-174/05, som nævnt i appelsagens seks anbringender.

— Under alle omstændigheder tilpligtes Europa-Kommissionen at betale sagens omkostninger, herunder Elf Aquitaines omkostninger for Retten.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har fremført seks anbringender til støtte for appellen.

Med det første anbringende har appellanten gjort gældende, at Retten har begået en retlig fejl ved ikke at drage alle konsekvenserne af den repressive karakter af sanktionerne i artikel 101 i TEUF (81 EF). Appellanten har nærmere bestemt kritiseret Retten for uberettiget at udelukke den fra anvendelse af princippet om uskyldsformodningen og straffens personalitet ved at pålægge appellanten ansvaret for en overtrædelse begået af dets datterselskab, selvom de af appellanten fremførte argumenter derimod klart viser, at den ikke selv har begået en overtrædelse, og at den ikke kendte til den omtvistede overtrædelses eksistens, da den blev begået.

Med det andet anbringende har Elf Aquitaine påberåbt sig en tilsidesættelse af retten til forsvar som følge af en fejlfortolkning af billighedsprincippet og princippet om processuel ligestilling. I den appellerede dom har Retten udtalt, at princippet om processuel ligestilling er blevet iagttaget i den foreliggende sag, idet appellanten har været i stand til på effektiv vis at fremsætte sit synspunkt under den administrative procedure, og at appellanten i klagepunktsmeddelelsen for første gang blev oplyst om klagepunkter vedrørende selskabet. Ifølge appellanten er denne fortolkning forkert, idet den indebærer en fornægtelse af nødvendigheden af at iagttage appellantens ret til forsvar allerede fra det tidspunkt, hvor den indledende undersøgelse iværksættes, og ligeledes medfører en manglende iagttagelse af nødvendigheden af, at Kommissionen foretager en sådan undersøgelse på en upartisk måde — idet der tages hensyn til både bebyrdende, men også diskulperende elementer — over for enhver, der mistænkes for en overtrædelse.

Med det tredje anbringende har appellanten foreholdt Retten, at den har begået flere retlige fejl vedrørende begrundelsespligten. Disse fejl angår både bedømmelsen af den af Kommissionen krævede begrundelses indhold og styrke og indholdet af selve den appellerede dom, der indeholder flere modstridende angivelser.

Med det fjerde anbringende har Elf Aquitaine gjort gældende, at der er sket en tilsidesættelse af artikel 263 TEUF [230 EF], idet Retten har overskredet grænserne for legalitetskontrol ved at sætte sin egen vurdering om muligheden for at tilskrive moderselskabet ansvaret for en overtrædelse, der er begået af datterselskabet, i stedet for den i Kommissionens beslutning indeholdte utilstrækkelige og summariske vurdering.

Med det femte anbringende, der indeholder fire led, har appellanten gjort gældende, at Retten har tilsidesat reglerne om at tilregne et moderselskab en konkurrencebegrænsende adfærd, som er udvist af et datterselskab. I stedet for at godkende formodningen for moderselskabets ansvar for dets datterselskabs handlinger, burde Retten have efterprøvet, om Kommissionen havde ført bevis for appellantens konkrete indgriben i driften af dets datterselskab.

Med det sjette og sidste anbringende gør appellanten endelig subsidiært gældende, at hvis Rettens fejl og tilsidesættelser ikke fører til, at Kommissionens beslutning annulleres, burde de foranledige Domstolen til at annullere eller nedsætte den bøde, som appellanten er blevet pålagt til solidarisk hæftelse.