DOM AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (FJERDE AFDELING) DEN 11. JULI 1991. - DETLEF VON HOESSLE MOD REVISIONSRETTEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - TJENESTEMAEND - INDPLACERING PAA LOENTRIN - FAGLIG ERFARING. - SAG T-19/90.



Samling af Afgørelser 1991 side II-00615



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Tjenestemaend - soegsmaal - forudgaaende administrativ klage - frister - ufravigelig karakter

(Tjenestemandsvedtaegten, art. 90 og 91)

2. Tjenestemaend - soegsmaal - genstand - paabud til administrationen - afvisning

(Tjenestemandsvedtaegten, art. 91)

3. Tjenestemaend - soegsmaal - forudgaaende administrativ klage - genstand - overensstemmelse mellem klagen og soegsmaalet - ex officio-undersoegelse paa grundlag af reglen om ufravigelige procesforudsaetninger - anbringende, der ikke er indeholdt i klagen - formalitetskrav

(Tjenestemandsvedtaegten, art. 90 og 91; procesreglementet, art. 113)

4. Tjenestemaend - ansaettelse - indplacering paa loentrin - anciennitetsforbedring - hensyntagen til faglig erfaring - administrationens skoen - manglende hensyntagen til en periode med faglig erfaring inddraget ved beslutningen om at udnaevne den paagaeldende

(Tjenestemandsvedtaegten, art. 32, stk. 2)

Sammendrag

1. Klage- og soegsmaalsfristerne i vedtaegtens artikel 90 og 91 har til formaal at fremme sikkerheden i retsforhold. Der er saaledes herved tale om ufravigelige procesforudsaetninger, som hverken parterne eller vedkommende retsinstans kan goere undtagelser fra.

Den omstaendighed, at den sagsoegte institution ikke formelt under retsforhandlingerne fremsaetter en formalitetsindsigelse, hvorved det goeres gaeldende, at sagsoegeren har mistet sin soegsmaalsadgang som foelge af en for sen indgivelse af den paagaeldende klage, medfoerer ikke, at Retten ikke paa grundlag af de i sagen foreliggende oplysninger har pligt til at undersoege, om de naevnte frister er blevet overholdt.

2. Retten kan hverken rette paabud til faellesskabsinstitutionerne eller traeffe afgoerelser paa disses vegne.

3. Der er ved det formalitetsspoergsmaal, om der foreligger en overensstemmelse mellem den forudgaaende administrative klage og soegsmaalet, tale om en ufravigelig procesforudsaetning, for saa vidt det drejer sig om lovmaessigheden af den administrative procedure, som er udtryk for et vaesentligt formkrav. Det er begrundet at efterproeve dette spoergsmaal ex officio, navnlig naar henses til selve formaalet med den administrative procedure, som er, at konflikter mellem tjenestemaend eller oevrige ansatte og administrationen skal loeses i mindelighed.

Et anbringende kan ikke admitteres, saafremt det ikke er blevet fremsat i klagen, men fremsaettes for foerste gang under den skriftlige forhandling for Retten, for saa vidt den administrative klage ikke alene ikke omtaler anbringendet, men heller ikke indeholder noget moment, hvoraf den sagsoegte institution, selv om den bestraebte sig paa at fortolke klagen saa vidt som muligt, havde kunnet udlede, at sagsoegeren ville paaberaabe sig det saaledes omtvistede anbringende.

4. For saa vidt angaar spoergsmaalet om ved ansaettelsen af en tjenestemand at indroemme denne en anciennitetsforbedring, raader ansaettelsesmyndigheden i henhold til vedtaegtens artikel 32, stk. 2, over et skoen med hensyn til alle de aspekter, der kan taenkes at vaere af betydning i forbindelse med anerkendelse af tidligere faglig erfaring, saavel med hensyn til dennes art og varighed som hvad angaar den mere eller mindre snaevre sammenhaeng med kvalifikationskravene i forbindelse med den stilling, der skal besaettes.

Ansaettelsesmyndigheden overskrider ikke graenserne for sine skoensmaessige befoejelser ved i forbindelse med sin beslutning om at udnaevne en ansoeger i en ledig stilling at tage hensyn til en faglig erfaring hidroerende fra en bestemt periode, samtidig med at den i oevrigt undlader at tage hensyn til den samme periode, for saa vidt angaar spoergsmaalet om indroemmelse af en anciennitetsforbedring, saafremt den skoenner, at denne erfaring ikke er tilstraekkeligt specifik i forhold til kvalifikationskravene i forbindelse med den stilling, der skal besaettes.

Dommens præmisser

Faktiske omstaendigheder og sagens baggrund

1 Sagsoegeren, Detlef von Hoessle, har eksamensbevis som "Finanzwirt" (eksamensbevis inden for oekonomisk forvaltning fra en hoejere uddannelsesinstitution). Han var foerst ansat i delstaten Bayern' s (Tyskland) finansforvaltning. Fra den 1. april 1980 gjorde han midlertidig tjeneste ved Bayerischer Oberster Rechnungshof (Bayern' s hoejeste revisionsret, herefter benaevnt "BORH"), og med virkning fra den 1. november s.aa. blev han forflyttet til en stilling dér. Fra den 2. februar 1981 var han ved BORH "Rechnungsrat" og fra den 17. februar 1984 "Oberrechnungsrat". Sagsoegeren forlod BORH den 31. oktober 1985 som "Oberrechnungsrat", der er den hoejeste indplacering inden for "der gehobene Dienst" (den hoejere mellemkategori).

2 Efter at have bestaaet proeverne i forbindelse med udvaelgelsesproeve CC1982 blev sagsoegeren den 1. november 1985 ansat ved Revisionsretten for De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "Revisionsretten"). Ved Revisionsrettens beslutning af 15. oktober 1985 blev sagsoegeren med virkning fra den 1. november 1985 indplaceret i loenklasse B3, loentrin 3. Han blev fastansat med virkning fra den 1. august 1986.

3 Sagsoegeren bestod senere proeverne i forbindelse med den almindelige udvaelgelsesproeve EUR/A/17, som blev afholdt af Kommissionen og Revisionsretten med henblik paa oprettelse af en ansaettelsesreserve af fuldmaegtige. I meddelelsen om udvaelgelsesproeven, der blev offentliggjort den 25. februar 1988 (EFT C 54, s. 13), blev "arbejdsomraadet", jf. afsnit I i meddelelsen, beskrevet som foelger:

"Udfoerelse paa grundlag af generelle retningslinjer af planlaegnings-, analyse- og kontrolopgaver, der vedroerer Faellesskabernes aktivitet paa revisionsomraadet.

Arbejdsomraadet omfatter udfoerelse af en eller flere opgaver, der til orientering er beskrevet i det foelgende. Denne oversigt er ikke udtoemmende:

- kontrol og bilagsrevision paa stedet af Faellesskabets regnskaber og forvaltning

- analyse af systemer, anvendelse af finansielle og regnskabsmaessige teknikker

- cost/-benefitanalyser, finansielle beregninger, oekonomiske og juridiske analyser, anvendelse af statistiske teknikker samt proeveudtagningsteknikker

- anvendelse af edb-teknikker samt databaser

- ex-post evaluering af Faellesskabets finansielle interventioner."

I afsnit II, punkt B 2, var angivet foelgende krav, som ansoegerne skulle opfylde:

"a) have en fuldstaendig uddannelse paa universitetsniveau, der er afsluttet med et eksamensbevis ...

b) ... have [en] faglig erfaring paa et niveau, der svarer til det for det under [afsnit] I beskrevne arbejdsomraade ..."

I afsnit II, punkt C, var det dog anfoert, at "adgang til udvaelgelsesproeven har - for saa vidt de ikke opfylder de saerlige betingelser under punkt B 2 b) - ansoegere, der den 8. april 1988 er tjenestemaend eller oevrige ansatte ved De Europaeiske Faellesskaber, som i de seneste to aar har vaeret indplaceret i kategori B, og som har afsluttet en fuldstaendig uddannelse paa universitetsniveau med et eksamensbevis".

4 Den 19. april 1989 offentliggjorde Revisionsretten stillingsopslag CC/A/7/89, der omfattede fem stillinger som fuldmaegtige. De forudsatte "eksaminer og kvalifikationer" var angivet som foelger:

"- Uddannelse paa universitetsniveau afsluttet med et anerkendt eksamensbevis eller faglig erfaring, der har foert til et tilsvarende niveau.

- Yderligere mindst et aars faglig erfaring i forbindelse med det paagaeldende arbejde."

5 Efter offentliggoerelsen af dette stillingsopslag blev sagsoegeren med virkning fra den 1. juni 1989 udnaevnt til fuldmaegtig ved sagsoegtes afgoerelse af 19. maj 1989. Sagsoegeren blev paa grundlag af artikel 46 i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "vedtaegten") indplaceret i loenklasse A7, loentrin 1.

6 Den 10. juli 1989 udsendte formanden for Revisionsretten Meddelelse til Personalet nr. 32-89 vedroerende indplacering af tjenestemaend efter overgang fra én kategori til en anden eller fra én stillingsgruppe til en anden efter en almindelig udvaelgelsesproeve (herefter benaevnt "meddelelse nr. 32-89"), hvorved den tidligere meddelelse nr. 15-89 af 19. april 1989 om samme spoergsmaal blev ophaevet, og det blev meddelt, at der var blevet truffet bestemmelse om, at tjenestemaend, der havde bestaaet en almindelig udvaelgelsesproeve vedroerende overgang til en hoejere kategori eller stillingsgruppe i henhold til vedtaegtens artikel 32 eller 46, ville blive indplaceret efter den af de to bestemmelser, der gav den hoejeste indplacering.

7 Efter udsendelsen af meddelelse nr. 32-89 anmodede sagsoegeren ved skrivelse af 18. juli 1989 sagsoegte om at blive indplaceret paa loentrin 3 i stedet for loentrin 1 i loenklasse A7, idet han paaberaabte sig sin tjeneste som revisionsembedsmand ved BORH fra den 1. april 1980 til den 31. oktober 1985, hvorved han mente at have opnaaet en erfaring, der maatte sidestilles med, hvad der gaelder for en tjenestemand ved Revisionsretten i kategori A.

8 Ved skrivelse af 4. september 1989 til sagsoegte uddybede sagsoegeren sin ansoegning, idet han fremlagde en erklaering af 1. august 1989 fra BORH, hvori denne myndighed beskrev sagsoegerens stilling og tjeneste ved denne paa foelgende maade:

"- forberedelse af revisionsundersoegelser (som f.eks. udarbejdelse af kontrolkriterier og udfaerdigelse af spoergeskemaer og forberedende analytiske undersoegelser, udvaelgelse af dokumenter til revision)

- gennemfoerelse af revisionsundersoegelser selvstaendigt eller, ved mere omfangsrige undersoegelser, i samarbejde med andre revisionsembedsmaend paa samme niveau (navnlig kontrol af bogfoeringsdokumenter hos [BORH] eller paa stedet, rentabilitetskontrol, cost/-benefitanalyser.

Saadanne kontrolundersoegelser forudsaetter, at den paagaeldende revisionsembedsmand, der udfoerer dem, alt efter de naermere omstaendigheder har kundskaber og erfaring navnlig inden for oekonomi, budgetret, databehandling samt personalebehovsanalyser.

Udarbejdelse af beretninger og skriftlige indstillinger vedroerende revisionsspoergsmaal, som underskrives endeligt af myndighedens medlemmer, samt udfaerdigelse af udkast til aarsberetninger."

9 Ved skrivelse af 13. september 1989 afslog sagsoegte sagsoegerens ansoegning med den begrundelse, at det maatte antages at fremgaa af erklaeringen fra BORH, at sagsoegerens tjeneste ved denne myndighed henhoerte under "der gehobene Dienst" og svarede til de arbejdsopgaver, som tjenestemaend ved Revisionsretten i kategori B udfoerer.

10 Ved skrivelse af 15. september 1989 rejste sagsoegeren indsigelse mod denne afgoerelse, idet han gjorde gaeldende, at sagsoegte ikke havde foretaget en egentlig sammenligning mellem de arbejdsopgaver, der udfoeres af revisionsembedsmaend ved BORH, og dem, som udfoeres af revisorer ved Revisionsretten, ligesom sagsoegte ikke havde taget hensyn til de to myndigheders forskellige struktur.

11 Ved notits af 15. december 1989, som sagsoegte modtog samme dag, meddelte sagsoegeren, at hans skrivelse af 15. september 1989 herefter skulle anses for en egentlig klage i henhold til vedtaegtens artikel 90, stk. 2.

12 Ved notits af 17. januar 1990 afviste sagsoegte klagen med den begrundelse, at det fremgik af den af sagsoegeren fremlagte dokumentation, at de arbejdsopgaver, som udfoeres af en "Rechnungsrat" eller en "Oberrechnungsrat" - sagsoegerens indplaceringer ved BORH - maatte anses for ligestillet med arbejdsopgaverne for en revisionsembedsmand inden for "der gehobene Dienst", idet hoejere indplacerede revisionsembedsmaend henhoerer under "der hoehere Dienst" (den hoejere kategori). Administrationen havde derfor med rette kunnet laegge til grund, at den erfaring, som sagsoegeren havde erhvervet under sin tjeneste ved BORH, svarede til, hvad der gaelder en assisterende revisor ved Revisionsretten, dvs. hvad der er tilfaeldet for en tjenestemand i kategori B.

13 Den 9. februar 1990 indgav sagsoegeren en ny ansoegning, der blev uddybet ved en notits af 13. marts 1990, og hvorved han anmodede om, at hans sag blev taget op til fornyet overvejelse, selv om den administrative procedure maatte anses for afsluttet. Ved skrivelser af 12. og 21. marts 1990 afslog sagsoegte denne ansoegning.

Retsforhandlinger

14 Ved staevning, indleveret til Justitskontoret ved Retten i Foerste Instans den 13. april 1990, har sagsoegeren herefter anlagt denne sag med paastand om, at sagsoegte tilpligtes at indplacere ham paa loentrin 3 i stedet for loentrin 1 i loenklasse A7.

15 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse.

16 Ved skrivelse af 7. december 1990 fra Rettens justitssekretaer har Retten dog opfordret parterne til skriftligt at besvare to spoergsmaal angaaende sagens art samt formaliteten.

17 Ved skrivelse, indleveret til Rettens Justitskontor den 18. januar 1991, har sagsoegeren besvaret Rettens spoergsmaal. Ved skrivelse, indleveret den 4. februar 1991, har sagsoegte besvaret spoergsmaalene.

18 Den mundtlige forhandling fandt sted den 21. marts 1991. Parternes repraesentanter afgav mundtlige indlaeg og besvarede spoergsmaal fra Retten.

19 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:

a) Det fastslaas, at sagsoegerens uddannelse og den erfaring, han har erhvervet i perioden 1. april 1980 til 31. oktober 1985, giver ham ret til en anciennitetsforbedring i medfoer af vedtaegtens artikel 32, stk. 2.

b) Sagsoegte tilpligtes at indplacere sagsoegeren paa loentrin 3 i loenklasse A7 med virkning fra den 1. juni 1989.

c) Det fastslaas, at sagsoegte ved at tage hensyn til faglig erfaring i tilfaelde, der maa sidestilles med sagsoegerens, og ved at afslaa dennes ansoegninger har tilsidesat ligebehandlingsprincippet i vedtaegtens artikel 5, stk. 3.

d) Det tages om fornoedent til efterretning, at sagsoegeren har foert foelgende bevis: "De arbejdsopgaver, som udfoeres af revisionsembedsmaend ved BORH, maa sidestilles med dem, der udfoeres af revisorer i loenklasserne A6-A7 ved Revisionsretten for De Europaeiske Faellesskaber, saavel hvad angaar de faglige krav som med hensyn til arbejdets art."

e) Det tages til efterretning, at sagsoegeren har fremsat begaering om, at der traeffes bestemmelse om en fremsendelse til Retten af David Ramsay' s og David Richardson' s personlige aktmapper eller i hvert fald af de elementer af disse, der er relevante for afgoerelsen af sagen, med henblik paa en klarlaeggelse af, hvilke forhold i forbindelse med disse tjenestemaends karriereforloeb der har foranlediget sagsoegte til at imoedekomme deres ansoegninger om aendret indplacering paa loentrin, samt en vurdering af, hvorvidt en anvendelse af de paagaeldende kriterier ud fra en analogibetragtning begrunder en ret for sagsoegeren til en anciennitetsforbedring.

f) Sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger.

20 Sagsoegte har nedlagt foelgende paastande:

- Afvisning, subsidiaert frifindelse.

- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Formaliteten

Spoergsmaalet, om sagsoegerens klage blev indgivet for sent

21 Sagsoegte har, uden konkret at paastaa sagen afvist, i sit svar paa Rettens spoergsmaal gjort gaeldende, at sagsoegeren indgav sin klage for sent, hvilket vil kunne foere til, at sagen som helhed maa afvises. Sagsoegte anfoerer herved allerede den 13. september 1990 at have taget stilling til sagsoegerens ansoegning om aendret indplacering, mens sagsoegeren foerst indbragte sin klage den 15. december 1990, dvs. efter udloebet af den i vedtaegtens artikel 90, stk. 2, fastsatte frist paa tre maaneder.

22 Under den mundtlige forhandling har sagsoegerens repraesentant bestridt, at sagsoegeren modtog det den 13. september 1990 daterede svar denne dag. Svaret kom foerst sagsoegeren i haende den 15. september 1990, saaledes at der er sket en overholdelse af den i vedtaegten fastsatte frist paa tre maaneder.

23 Det bemaerkes, at klage- og soegsmaalsfristerne i vedtaegtens artikel 90 og 91 har til formaal at fremme sikkerheden i retsforhold. Der er saaledes herved tale om ufravigelige procesforudsaetninger, som hverken parterne eller vedkommende retsinstans kan goere undtagelser fra, og den omstaendighed, at Revisionsretten ikke formelt har paaberaabt sig, at klagen blev indgivet for sent, og gjort gaeldende, at sagsoegeren derved har mistet sin soegsmaalsadgang for Retten, kan derfor ikke medfoere en fravigelse af ordningen med absolutte frister i vedtaegtens artikel 90 og 91 (jf. senest Rettens dom af 6.12.1990, sag T-130/89, B. mod Kommissionen, Sml. II, s. 761, praemis 16).

24 I henhold til procesreglementet kan Retten til enhver tid af egen drift efterproeve, om en sag skal afvises, fordi ufravigelige procesforudsaetninger ikke er opfyldt. Retten boer derfor undersoege, om klage- og soegsmaalsfristerne i naervaerende tilfaelde er blevet overholdt.

25 Det bemaerkes herved, at den i vedtaegtens artikel 90, stk. 2, fastsatte klagefrist paa tre maaneder begynder at loebe den dag, hvor den paagaeldende beslutning er blevet meddelt adressaten, og i hvert fald senest den dag, hvor han eller hun har faaet kendskab til beslutningen. Det fremgaar endvidere af fast retspraksis, at det paahviler den part, der vil paaberaabe sig en fristoverskridelse, at godtgoere, paa hvilken dato fristen er begyndt at loebe (jf. senest Rettens dom af 20.3.1991, sag T-1/90, Perez-Minguez Casariego mod Kommissionen, Sml. II, s. 143, praemis 37). Der foreligger imidlertid ingen dokumentation i sagen for, at sagsoegeren fik meddelelse om eller kendskab til Revisionsrettens svar paa hans ansoegning paa et tidligere tidspunkt end den 15. september 1990. Det er dermed ikke blevet godtgjort, at fristen paa tre maaneder ikke er blevet overholdt, hvorfor sagen ikke boer afvises som foelge af en forsinket indgivelse af klagen.

Sagens art

26 I sit svar paa Rettens spoergsmaal vedroerende sagens art har sagsoegte oplyst, at naar sagsoegte ikke i sine skriftlige indlaeg har rejst nogen formalitetsindsigelse, har det vaeret for at give sagsoegeren mulighed for at redegoere for sine argumenter vedroerende sagens realitet. Efter af Retten at vaere blevet opfordret til at tilkendegive sin stillingtagen paa dette punkt har sagsoegte dog paastaaet sagen afvist under henvisning til, at det fremgaar af Domstolens faste praksis, at Retten ikke som led i sin legalitetsproevelse kan rette paabud til administrationen som dem, sagsoegeren har nedlagt paastand om. Sagsoegte har herved anfoert, at dette saa meget mere maa gaelde i naervaerende sag, da sagsoegeren end ikke har nedlagt paastand om annullation af de afgoerelser, hvis lovlighed han anfaegter.

27 I sit svar paa samme spoergsmaal har sagsoegeren gjort gaeldende, at den af ham anlagte sag maa anses som et annullationssoegsmaal. Hans paastande om aendret indplacering og om en anvendelse for hans vedkommende af ligebehandlingsprincippet maa noedvendigvis ses i sammenhaeng med en annullation af de anfaegtede afgoerelser. Under den mundtlige forhandling har sagsoegerens repraesentant naermere anfoert, at sagsoegerens annullationssoegsmaal har vaeret rettet mod Revisionsrettens generalsekretaers afvisning af sagsoegerens ansoegning, som blev modtaget den 15. september 1989, og mod afgoerelsen af 17. januar 1990 om afvisning af sagsoegerens klage.

28 Selv om sagsoegtes formalitetsindsigelse er blevet rejst for sent, paahviler det i henhold til procesreglementet Retten af egen drift at tage indsigelsen i betragtning, da der her er spoergsmaal om Rettens kompetence og dermed om hensyn, som ikke kan fraviges (jf. Domstolens dom af 17.2.1970, sag 31/69, Kommissionen mod Italien, Sml. s. 25, praemis 8).

29 Det bemaerkes herved, at sagsoegeren ved de i staevningen anfoerte anbringender og argumenter anfaegter lovligheden af sagsoegtes afvisning af 13. september 1990 af sagsoegerens ansoegning om aendret indplacering samt afgoerelsen af 17. januar 1990 om at afvise hans klage. Retten finder herefter, at foerste og tredje led af sagsoegerens paastande maa fortolkes saaledes, at det egentlige formaal hermed er at opnaa en annullation af de paagaeldende afgoerelser, hvorfor den af sagsoegeren anlagte sag for saa vidt maa antages til realitetsbehandling som annullationssoegsmaal.

30 Hvad derimod angaar andet led af sagsoegerens paastande, hvorved sagsoegeren udtrykkeligt har nedlagt paastand om, at Retten tilpligter sagsoegte at indplacere ham paa loentrin 3 i loenklasse A7 med virkning fra den 1. juni 1989, maa sagen aabenbart afvises, idet Retten hverken kan rette paabud til institutionerne eller traeffe afgoerelser paa disses vegne (jf. senest Rettens dom af 20.3.1991, sag T-1/90, Perez-Minguez Casariego, jf. ovenfor, praemis 91).

Manglende overensstemmelse mellem klagen og sagens genstand

31 I sit svar paa Rettens spoergsmaal har sagsoegte paastaaet sagen afvist, for saa vidt angaar det andet af de i staevningen fremsatte anbringender, hvorved sagsoegte haevdes at have udoevet forskelsbehandling over for sagsoegeren. Dette anbringende har ikke nogen sammenhaeng overhovedet med det eneste anbringende, som blev fremsat under den administrative procedure, nemlig at der var sket en tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 32.

32 Under den mundtlige forhandling har sagsoegerens repraesentant gjort gaeldende, at selv om spoergsmaalet om en tilsidesaettelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling ikke blev udtrykkeligt naevnt i klagen, maa dette anbringende dog anses for omfattet af denne.

33 Selv om spoergsmaalet om admitteringen af det andet anbringende ikke rettidigt er blevet rejst af sagsoegte, maa Retten i henhold til procesreglementet undersoege det af egen drift. Dette formalitetsspoergsmaal vedroerer overensstemmelsen mellem den administrative klage og sagen for Retten. Der er her tale om en ufravigelig procesforudsaetning, for saa vidt det drejer sig om lovmaessigheden af den administrative procedure, som Domstolen har betegnet som et vaesentligt formkrav, jf. dom af 3. februar 1977 (sag 91/76, De Lacroix mod Domstolen, Sml. s. 225, praemis 10 og 11). Naermere bestemt er det begrundet at efterproeve dette spoergsmaal ex officio, navnlig naar henses til selve formaalet med den administrative procedure, saaledes som denne er defineret i fast retspraksis, jf. senest Rettens dom af 29. marts 1990 (sag T-57/89, Alexandrakis mod Kommissionen, Sml. II, s. 143, praemis 8), hvorefter "formaalet med den forudgaaende administrative klageprocedure [er], at konflikter mellem tjenestemaend eller oevrige ansatte og administrationen skal loeses i mindelighed. For at dette formaal kan naas, maa ansaettelsesmyndigheden tilstraekkeligt praecist vaere bekendt med de klagepunkter, som de paagaeldende fremfoerer mod den anfaegtede afgoerelse" (jf. ogsaa foelgende domme fra Domstolen: dom af 14.3.1989, sag 133/88, Casto del Amo Martinez mod Parlamentet, Sml. s. 689, praemis 9, dom af 17.2.1977, sag 48/76, Reinarz mod Kommissionen og Raadet, Sml. s. 291, og dom af 1.7.1976, sag 58/75, Sergy mod Kommissionen, Sml. s. 1139).

34 Det bemaerkes, at det andet anbringende, som er blevet rejst under den skriftlige forhandling for Retten, ikke blev fremfoert under den administrative procedure, som blev afsluttet ved sagsoegtes afgoerelse af 17. januar 1990 om at afvise sagsoegerens klage af 15. december 1989. Det fremgaar herved af fast retspraksis, at "i tjenestemandssager kan paastandene, der nedlaegges for Domstolen, kun have samme genstand som dem, der er fremsat i klagen, og kun indeholde klagepunkter, der hviler paa samme grundlag som dem, der er angivet i klagen. Disse klagepunkter kan for Domstolen uddybes ved fremsaettelse af anbringender og argumenter, der ikke noedvendigvis figurerer i klagen, men som er snaevert forbundet hermed" (jf. dom af 7.5.1986, sag 52/85, Rihoux m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1555, praemis 13, dom af 20.5.1987, sag 242/85, Geist mod Kommissionen, Sml. s. 2181, praemis 9, dom af 26.1.1989, sag 224/87, Koutchoumoff mod Kommissionen, Sml. s. 99, praemis 10, og dom af 14.3.1989, sag 133/88, Casto del Amo Martinez, jf. ovenfor, praemis 10).

35 Det maa om naervaerende spoergsmaal laegges til grund i sagen, at ikke alene omtaler sagsoegerens administrative klage af 15. december 1989 ikke det andet anbringende, men klagen indeholder - efter formuleringen i praemis 13 i dommen af 14. marts 1989, jf. ovenfor - heller ikke "noget moment, hvoraf den sagsoegte institution, selv om den bestraebte sig paa at fortolke klagen saa vidt som muligt, havde kunnet udlede", at sagsoegeren ville paaberaabe sig en tilsidesaettelse af ligebehandlingsprincippet.

36 Det andet anbringende kan herefter ikke tages i betragtning.

Realiteten

37 Sagsoegeren har i foerste raekke gjort gaeldende, at han i overensstemmelse med meddelelse nr. 32-89 burde vaere blevet indplaceret paa grundlag af bestemmelserne i vedtaegtens artikel 32, som var mere fordelagtige for ham end bestemmelserne i vedtaegtens artikel 46, paa grundlag af hvilke han blev indplaceret pr. 1. juni 1989.

38 Sagsoegte har anlagt en forkert fortolkning og foretaget en forkert anvendelse af vedtaegtens artikel 32, stk. 2. Det var naermere bestemt med urette, at sagsoegte undlod at anerkende den uddannelse og den faglige erfaring, som sagsoegeren erhvervede ved BORH i perioden 1. april 1980 til 31. oktober 1985, og at sagsoegte paa dette grundlag afviste at indroemme ham en anciennitetsforbedring.

39 Sagsoegeren anfaegter, at sagsoegte har sidestillet revisionsembedsmaend ved BORH med tjenestemaend ved Revisionsretten i kategori B, idet sagsoegte har gjort dette paa abstrakt maade uden at tage hensyn til sagsoegerens konkrete faglige erfaring.

40 Hierarkisk har Revisionsretten en helt anden struktur end den, der gaelder de tyske "Landesrechnungshoefe" (delstaternes revisionsretter). En sammenligning af karriereforloeb inden for de to former for myndigheder er ikke mulig, og en vurdering af en faglig erfaring kan kun ske paa grundlag af de konkrete personers respektive funktioner og arbejdsopgaver.

41 Saavel indholdsmaessigt som med hensyn til de noedvendige kundskaber og den noedvendige erfaring bestaar der en hoej grad af overensstemmelse mellem stillinger som fuldmaegtige i loenklasserne A7/A6 ved Revisionsretten, saaledes som disse krav var fastlagt i meddelelsen om udvaelgelsesproeve EUR/A/17 (jf. ovenfor, praemis 3), og stillinger som revisionsembedsmaend ved BORH, saaledes som disse er beskrevet i denne myndigheds erklaering af 1. august 1989 (jf. ovenfor, praemis 8). Det er derfor udtryk for en fejl, at sagsoegte har sidestillet arbejdsopgaverne for en revisionsembedsmand ved BORH med arbejdsopgaverne for en EF-tjenestemand i kategori B i stedet for at sidestille dem med arbejdsopgaverne for en tjenestemand i kategori A.

42 Sagsoegeren goer endvidere under henvisning til Rettens dom af 22. maj 1990 (sag T-50/89, Sparr mod Kommissionen, Sml. II, s. 207) gaeldende, at den paagaeldendes faglige erfaring skal bedoemmes i henseende til de arbejdsopgaver, der er forbundet med den stilling, som skal besaettes, og ikke paa grundlag af national lovgivning.

43 Endelig henviser sagsoegeren til ordlyden af stillingsopslag CC/A/7/89, efter hvilket han blev udnaevnt til tjenestemand i loenklasse A7 (jf. ovenfor, praemis 4). Sagsoegeren ville ikke som kraevet i stillingsopslaget i kraft af sit arbejde som tjenestemand i kategori B ved Revisionsretten have kunnet erhverve "... mindst et aars faglig erfaring i forbindelse med det paagaeldende arbejde", idet der her noedvendigvis maatte vaere tale om faglig erfaring svarende til, hvad der gaelder en tjenestemand i kategori A. Det fremgaar saaledes heraf, at sagsoegte ved sin udnaevnelse af sagsoegeren til tjenestemand i kategori A selv, hvad angaar den kraevede faglige erfaring, tog hensyn til sagsoegerens tjeneste ved BORH.

44 Sagsoegte har erkendt, at indplaceringen af sagsoegeren i loenklasse A7, loentrin 1, med virkning fra den 1. juni 1989 skete paa grundlag af vedtaegtens artikel 46. Sagsoegte goer gaeldende, at paa trods af en fornyet gennemgang af oplysningerne om sagsoegeren paa grundlag af vedtaegtens artikel 32 under den administrative procedure, jf. meddelelse nr. 32-89, var det ikke muligt at indplacere sagsoegeren paa et andet loentrin, idet sagsoegeren allerede maatte antages at have opnaaet den hoejest mulige indplacering.

45 Sagsoegte goer gaeldende, at der ingen holdepunkter er for at antage, at sagsoegeren inden sin tiltraedelse af en stilling som tjenestemand i De Europaeiske Faellesskaber varetog opgaver, der kan sidestilles med dem, der gaelder en EF-tjenestemand i kategori A. Hverken BORH' s erklaering af 1. august 1989 eller den af sagsoegeren til stoette for det af ham anfoerte citerede retspraksis kan svaekke denne antagelse.

46 Over for det af sagsoegeren anfoerte, hvorefter sagsoegte selv ved at udnaevne sagsoegeren til tjenestemand i loenklasse A7 efter stillingsopslag CC/A/7/89 erkendte, at sagsoegerens arbejdsopgaver ved BORH maatte sidestilles med arbejdsopgaverne for en EF-tjenestemand i kategori A, har sagsoegte henvist til meddelelsen om udvaelgelsesproeve EUR/A/17 (jf. ovenfor, praemis 3). Da sagsoegte gav sagsoegeren adgang til at deltage i denne udvaelgelsesproeve, skete dette under anvendelse af de saerlige betingelser, der var angivet i meddelelsens afsnit II, punkt C 2, hvorefter ansoegere, der ikke opfyldte de andre i punkt B angivne betingelser ville faa adgang til udvaelgelsesproeven, saafremt de var tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber, som "i de to seneste aar [havde] vaeret indplaceret i kategori B, og som [havde] afsluttet en fuldstaendig uddannelse paa universitetsniveau ...".

47 Det bemaerkes indledningsvis, at ansaettelsesmyndigheden i henhold til vedtaegtens artikel 32, stk. 2 - som parterne er enige om finder anvendelse i sagen - ved udnaevnelsen af en nyansat tjenestemand kan indroemme denne en anciennitetsforbedring inden for den paagaeldende loenklasse for at tage hensyn til tjenestemandens uddannelse og en saerlig faglig erfaring, som denne maatte have.

48 Det fremgaar herved af fast retspraksis (jf. navnlig foelgende domme fra Domstolen: dom af 5.2.1987, sag 280/85, Mouzourakis mod Parlamentet, Sml. s. 589, dom af 1.12.1983, sag 190/82, Blomefield mod Kommissionen, Sml. s. 3981, og dom af 12.7.1984, sag 17/83, Angelidis mod Kommissionen, Sml. s. 2907; og foelgende domme fra Retten: dom af 7.2.1991, forenede sager T-18/89 og T-24/89, Tagaras mod Domstolen, Sml. II, s. 54, praemis 65, dom af 7.2.1991, sag T-2/90, Ferreira de Freitas mod Kommissionen, Sml. II, s. 103, praemis 56, og dom af 20.3.1991, sag T-109/89, André mod Kommissionen, Sml. II, s. 139, praemis 32), at ansaettelsesmyndigheden raader over et skoen med hensyn til alle de aspekter, der kan taenkes at vaere af betydning i forbindelse med anerkendelse af tidligere erfaring, saavel med hensyn til dennes art og varighed som hvad angaar den mere eller mindre snaevre sammenhaeng med kvalifikationskravene i forbindelse med den stilling, der skal besaettes.

49 Retten vil derfor kun vaere befoejet til at annullere sagsoegtes omtvistede afgoerelser, saafremt det maa antages, at sagsoegte ved at afslaa at indroemme sagsoegeren en anciennitetsforbedring aabenbart har anlagt en forkert vurdering med hensyn til dennes faglige erfaring. Naermere bestemt maa det undersoeges, hvorvidt sagsoegeren under sin tjeneste ved BOHR rent faktisk har udfoert arbejdsopgaver, der vil kunne sidestilles med arbejdsopgaverne for en tjenestemand i kategori A ved Revisionsretten, uden inddragelse af den officielle titel eller stillingsbetegnelse, som sagsoegeren i medfoer af national tysk lovgivning havde ved BOHR. Det bemaerkes dog, at Retten ikke kan tilsidesaette sagsoegtes fortolkning, medmindre det maa antages at fremgaa, at sagsoegte har gjort sig skyldig i en aabenbar fejlvurdering.

50 Det fremgaar af Rettens gennemgang af sagsoegerens personlige aktmappe, at der ingen holdepunkter er for, at sagsoegte har udvist en mangel paa omhu ved den vurdering af sagsoegerens tidligere erfaring, som sagsoegte anlagde paa tidspunktet for sagsoegerens udnaevnelse. Der foreligger ingen dokumentation for, at ansaettelsesmyndigheden har gjort sig skyldig i en aabenbar fejlvurdering ved at laegge til grund, at sagsoegeren under sin tjeneste ved BORH opnaaede en faglig erfaring, som maa sidestilles med, hvad der gaelder de arbejdsopgaver, som udfoeres af en EF-tjenestemand i kategori B, men ikke dem, der udfoeres af en EF-tjenestemand i kategori A. Der foreligger heller ikke nogen dokumentation for, at ansaettelsesmyndigheden ved sin vurdering udelukkende baserede sig paa sagsoegerens stillingsbetegnelse ved BORH uden at tage hensyn til hans faktiske arbejdsopgaver ved denne myndighed.

51 Naar henses til de skoensmaessige befoejelser, som ansaettelsesmyndigheden raader over paa dette omraade, kan den naevnte vurdering herefter ikke anses for urimelig.

52 Hvad endvidere angaar sagsoegerens argumentation paa grundlag af ordlyden af stillingsopslag CC/A/7/89 og det af ham anfoerte, hvorefter administrationen selv erkendte, at hans arbejdsopgaver ved BORH maatte sidestilles med arbejdsopgaverne for en EF-tjenestemand i kategori A, bemaerkes, at der efter stillingsopslaget, jf. afsnittet "eksaminer og kvalfikationer", kraevedes mindst et aars yderligere faglig erfaring "i forbindelse med" det paagaeldende arbejde, hvorimod der ikke udtrykkeligt blev opstillet noget krav om, at denne faglige erfaring skulle svare til, hvad der gaelder en EF-tjenestemand i kategori A. Det savner derfor grundlag for sagsoegeren at haevde, at administrationen ved efter stillingsopslag CC/A/7/89 at udnaevne ham til fuldmaegtig i loenklasse A7 noedvendigvis maa have anerkendt, at den faglige erfaring, som sagsoegeren erhvervede under sin tjeneste ved BORH, svarede til, hvad der gaelder en EF-tjenestemand i kategori A.

53 Det bemaerkes i oevrigt, at selv om det antages, at den i henhold til stillingsopslaget kraevede faglige erfaring havde vaeret en erfaring svarende til, hvad der gaelder en tjenestemand i kategori A, indebaerer dette ikke, at ansaettelsesmyndigheden dermed var forpligtet til at indroemme sagsoegeren en anciennitetsforbedring, saaledes som vedtaegtens artikel 32, stk. 2, indeholder hjemmel til. Som led i de vide skoensmaessige befoejelser, som ansaettelsesmyndigheden i henhold til den naevnte bestemmelse raader over, kan den ved sin beslutning om at udnaevne en ansoeger i en stilling saaledes tage hensyn til en faglig erfaring hidroerende fra en bestemt periode, samtidig med at den i oevrigt undlader at tage hensyn til den samme periode med dertil knyttet faglig erfaring, for saa vidt angaar spoergsmaalet om indroemmelse af en anciennitetsforbedring, saafremt den skoenner, at denne erfaring ikke er tilstraekkeligt specifik, for saa vidt angaar dens art, varighed eller den mere eller mindre snaevre sammenhaeng, der kan vaere med kvalifikationskravene i forbindelse med den stilling, der skal besaettes.

54 Det af sagsoegeren under henvisning til ordlyden af stillingsopslag CC/A/7/89 anfoerte kan foelgelig heller ikke laegges til grund.

55 Sagsoegte vil herefter vaere at frifinde.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

56 Sagsoegeren har nedlagt paastand om, at sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger, hvorved han anfoerer, at hans ansoegninger blev behandlet med en saa stor grad af ligegyldighed og overfladiskhed, at han var noedsaget til at indbringe sagen for Retten for at sikre sine grundlaeggende rettigheder i denne forbindelse, idet alle hans forsoeg paa at undgaa en retssag var forgaeves.

57 Sagsoegte har derimod nedlagt paastand om, at sagsoegeren tilpligtes at betale samtlige sagens omkostninger, idet sagsoegte ved flere lejligheder over for sagsoegeren detaljeret redegjorde for sin retlige vurdering, navnlig for saa vidt angaar det forhold, at de af sagsoegeren fremlagte dokumenter blot bekraeftede rigtigheden af denne vurdering.

58 I henhold til procesreglementet paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, saafremt der er nedlagt paastand herom. I tvister mellem Faellesskaberne og deres ansatte baerer institutioner efter procesreglementet dog selv sine egne omkostninger.

59 Der findes ikke i sagen at vaere grundlag for at fravige disse bestemmelser, da ingen af parterne har kunnet godtgoere rigtigheden af det af dem paa dette punkt anfoerte, ligesom parterne ikke har foert bevis for, at der foreligger omstaendigheder, som kan begrunde en fravigelse af reglerne om sagsomkostningerne.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

RETTEN (Fjerde Afdeling)

1) Sagsoegte frifindes.

2) Hver part baerer sine omkostninger.