FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT

P. PIKAMÄE

fremsat den 13. januar 2022 ( 1 )

Sag C-520/20

DB,

LY

mod

Natjalnik na Rajonno upravlenie Silistra pri Oblastna direktsia na Ministerstvo na vatresjnite raboti

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Administrativen sad Silistra (forvaltningsdomstolen i Silistra, Bulgarien))

»Præjudiciel forelæggelse – retligt samarbejde i straffesager – anden generation af Schengen-informationssystemet (SIS II) – afgørelse 2007/533/RIA – artikel 38 og 39 – indberetninger om genstande, der skal beslaglægges eller anvendes som bevismidler i straffesager – iværksættelse af forholdsregler på grundlag af en indberetning – foranstaltninger, der skal træffes – national bestemmelse og administrativ praksis, som pålægger den kompetente myndighed at iværksætte de påkrævede forholdsregler«

1. I den foreliggende sag har Administrativen sad Silistra (forvaltningsdomstolen i Silistra, Bulgarien) forelagt Domstolen en anmodning om præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af artikel 39 i Rådets afgørelse 2007/533/RIA af 12. juni 2007 om oprettelse, drift og brug af anden generation af Schengen-informationssystemet (SIS II) ( 2 ).

2. Domstolen får dermed i sin kommende dom lejlighed til for første gang at komme med præciseringer om den mekanisme, der er oprettet ved dette juridiske instrument med henblik på at støtte det retlige samarbejde i straffesager, i forbindelse med genstande indberettet i SIS II, der skal beslaglægges eller anvendes som bevismidler i straffesager ( 3 ). Den skal nærmere bestemt fastlægge omfanget af den skønsmargen, der tilfalder medlemsstaternes kompetente myndigheder i forbindelse med iværksættelsen af forholdsregler på grundlag af en indberetning og opfølgningen på en sådan iværksættelse.

I. Retsforskrifter

A. EU-retten

3. Artikel 38, 39, 45, 48 og 49 i afgørelse 2007/533 er relevante for den foreliggende sag.

B. Bulgarsk ret

4. I artikel 84 i Zakon za Ministerstvoto na vatresjnite raboti (lov om indenrigsministeriet) ( 4 ) fastsættes følgende: »(1) Politimyndighederne kan midlertidigt beslaglægge en genstand, der er indberettet med henblik på eftersøgning i SIS eller i Den Internationale Kriminalpolitiorganisations (Interpol) databaser. (2) Den person, hos hvem den i stk. 1 omhandlede eftersøgte genstand befinder sig, anmodes om at udlevere den frivilligt. Der udarbejdes en protokol om frivillig udlevering af genstanden, som underskrives af den person, der udleverer den fundne genstand […] (3) Såfremt personen nægter at udlevere den i stk. 1 omhandlede genstand, beslaglægges genstanden, og der udarbejdes en protokol om beslaglæggelsen. […] […] (6) […] Den medlemsstat, der har indlæst indberetningen med henblik på eftersøgning i SIS eller i Interpols database, underrettes om udleveringen eller beslaglæggelsen. (7) Den medlemsstat, der har indlæst indberetningen om eftersøgning i SIS eller Interpols database, underrettes af indenrigsministeriets særlige kompetente enhed. (8) […] Hvis den indberettende medlemsstat anmoder om tilbagelevering af genstanden inden for 60 dage, tilbageleveres denne inden for 7 dage til den person, der er nævnt i anmodningen, ved afgørelse truffet af lederen af den kompetente enhed som omhandlet i stk. 6. (9) […] Hvis den indberettende medlemsstat ikke anmoder om tilbagelevering af genstanden inden for 60 dage, tilbageleveres denne inden for 7 dage til den person, der har udleveret den, eller hos hvem den blev beslaglagt, ved afgørelse truffet af lederen af den kompetente enhed som omhandlet i stk. 6. […]«

II. Sagens faktiske omstændigheder, hovedsagen, det præjudicielle spørgsmål og retsforhandlingerne for Domstolen

5. EF, der er bulgarsk statsborger, købte et motorkøretøj ved hjælp af et lån optaget hos en norsk bank benævnt Santander Consumer Bank. Det fremgår, at EF i maj 2016 indstillede tilbagebetalingen af dette lån, og at banken derefter overgav sagen til Lindorff AS med henblik på inddrivelse af gælden. Som svar på en anmodning om frivillig betaling og et påkrav meddelte EF dette selskab, at det pågældende køretøj befandt sig i Bulgarien. Køretøjet var blevet solgt til AB, en ejer, som var behørigt registreret i denne stat, og som havde solgt det videre til sagsøgeren i hovedsagen, DB. Sidstnævnte havde købt køretøjet i Varna (Bulgarien) i marts 2017 og havde fået det indregistreret.

6. Den 24. maj 2017 oprettede og registrerede Norge en indberetning i det nationale Schengen-informationssystem (SISN) med henblik på beslaglæggelse af et motorkøretøj, der blev betegnet som »stjålet, ulovligt handlet eller forsvundet«, og som var korrekt identificeret, herunder med stelnummeret.

7. Den 26. maj 2017 fandt det bulgarske politi køretøjet, som var indregistreret i DB’s navn, på en parkeringsplads i Silistra (Bulgarien) og konstaterede efter søgning i det automatiserede informationssystem »Efterforskningsaktivitet« – SIS II, at stelnummeret var identisk med det køretøj, som var genstand for den af Norge indlæste indberetning. På grundlag af artikel 84, stk. 3, i lov om indenrigsministeriet blev køretøjet og registreringsattesten beslaglagt hos DB.

8. Efter informationsudvekslingen mellem det bulgarske og det norske Sirene-kontor traf lederen af politistationen i Silistra afgørelse om tilbagelevering af de beslaglagte genstande. Det fremgår af afgørelsens begrundelse, at det pågældende køretøj af det norske Sirene-kontor var blevet meldt eftersøgt i forbindelse med retsforfølgningen af en lovovertrædelse betegnet som bedrageri eller underslæb, som var blevet begået den 23. december 2014 i Hordaland (Norge).

9. Det norske erhvervsdrivende selskab Santander Consumer Bank, som var ejer af køretøjet, oplyste, at det ønskede at få køretøjet leveret tilbage, og bemyndigede i denne forbindelse selskabet Lindorff, hvis repræsentant i Bulgarien var selskabet Plam EOOD.

10. Den 6. juni 2017 modtog den bulgarske politimyndighed en anmodning om udlevering af det beslaglagte køretøj fra Plam EOOD. Denne myndighed kontaktede derefter det bulgarske indenrigsministerium med henblik på Norges fremsendelse af en formel anmodning om udlevering. Den 4. juli 2017 blev det omhandlede køretøj udleveret til direktøren for Plam EOOD, CD. Den 12. juli 2017 blev de to nummerplader samt køretøjets registreringsattest tilbageleveret til sagsøgeren.

11. DB og dennes hustru, LY, anlagde sag ved den forelæggende ret med henblik på at anfægte lovligheden af den afgørelse om udlevering af det omhandlede køretøj til Plam EOOD, som den politimyndighed, der er sagsøgt i hovedsagen, havde truffet i medfør af artikel 84, stk. 8, i lov om indenrigsministeriet, henset til den uberettigede karakter af den indberetning, som Norge havde indlæst i SIS II, idet der ikke forelå et overbevisende bevis for, at der var blevet indledt og ført en straffesag vedrørende dette køretøj i Norge. Sagsøgerne i hovedsagen indgav tillige en anmodning til denne myndighed om omgående udlevering af køretøjet med den begrundelse, at beslaglæggelsen var blevet foretaget ved tvang og uden noget faktisk og retligt grundlag. Efter at have modtaget en udtrykkelig afvisning fra denne myndighed, har de anfægtet afvisningen ved den forelæggende ret. Denne anden sag er blevet udsat, indtil der er truffet afgørelse i hovedsagen.

12. Den forelæggende ret har anmodet den sagsøgte myndighed om at fremlægge et uddrag af den gældende straffelov i Norge, ledsaget af en korrekt oversættelse til bulgarsk, herunder af de afsnit, der lå til grund for registreringen af indberetningen om det omtvistede motorkøretøj i SIS II, hvilket ikke er sket. I retsmødet den 8. juli 2020 oplyste denne ret ligeledes over for ovennævnte myndighed, at det tilkom denne at fremlægge et officielt svar fra de norske politimyndigheder på spørgsmålet om, hvorvidt der var blevet indledt en straffesag i Norge vedrørende dette køretøj, og i bekræftende fald på spørgsmålet om, hvilken lovovertrædelse der lå til grund for sagens indledning, og hvilket trin sagen befandt sig på. I forlængelse af denne anmodning blev der i retsmødet den 26. august 2020 fremlagt en skrivelse fra lederen af Sirene-afdelingen i indenrigsministeriets direktion »Internationalt operativt samarbejde«, i hvilken det præciseres, at sagsakterne og behandlingen af sagen om det omhandlede køretøj var blevet afsluttet den 10. juli 2017, da køretøjet var blevet fundet og bragt tilbage til Norge.

13. Den forelæggende ret er i tvivl om, hvorvidt det omtvistede køretøj rent faktisk har været genstand for en straffesag i Norge ( 5 ), og er af den opfattelse, at indberetningen i SIS II i benægtende fald blev foretaget uden for det anvendelsesområde, der er fastlagt i artikel 2 i afgørelse 2007/533, og dermed i strid med formålet med oprettelsen af SIS II som defineret i denne afgørelse.

14. Henset til disse betragtninger er den forelæggende ret i tvivl om, hvorvidt en national lovbestemmelse som artikel 84 i lov om indenrigsministeriet, der pålægger de kompetente bulgarske myndigheder at beslaglægge enhver genstand, der indberettes med henblik på eftersøgning i SIS II, og, såfremt den indberettende medlemsstat anmoder om tilbagelevering heraf, at levere den omhandlede genstand tilbage til denne stat, uden at disse myndigheder under denne procedure kan gøre gældende, at indberetningen er foretaget ulovligt, som beskrevet i det foregående punkt, er forenelig med afgørelse 2007/533. I denne henseende har den forelæggende ret bl.a. anført, at eventuelle ejere i god tro, som sagsøgerne i hovedsagen, således fratages enhver retsbeskyttelse.

15. Under disse omstændigheder har Administrativen sad Silistra (forvaltningsdomstolen i Silistra) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »Skal artikel 39 og navnlig artikel 39, stk. 3, i […] afgørelse [2007/533] fortolkes således, at den [ikke er til hinder for] en national bestemmelse og administrativ praksis, hvorefter det kompetente håndhævende organ kan og skal afvise håndhævelsen, hvis der er belæg for at antage, at indberetningen til SIS ikke er omfattet af de formål, som den blev registreret for at opnå, og navnlig ikke af formålene med artikel 38, stk. 1?«

16. DB, den bulgarske regering og Europa-Kommissionen har indgivet skriftlige indlæg.

III. Bedømmelse

A. Indledende bemærkninger

17. Det foreliggende spørgsmål bør efter min opfattelse omformuleres. Det bemærkes i denne forbindelse, at spørgsmålet som formuleret af den forelæggende ret synes at være rent hypotetisk, og Domstolens svar vil derfor ikke kunne bidrage til at løse tvisten i hovedsagen.

18. Den forelæggende ret ønsker oplyst, om en national bestemmelse eller administrativ praksis, hvorefter myndighederne i den håndhævende medlemsstat skal afvise håndhævelsen af en indberetning i SIS II, hvis de finder, at indberetningen ikke er omfattet af de formål, der forfølges med afgørelse 2007/533, er i overensstemmelse med denne afgørelses artikel 39.

19. Som anført ovenfor følger det ikke desto mindre af artikel 84 i lov om indenrigsministeriet, at bulgarsk lovgivning på ingen måde tillader en sådan afvisning fra de kompetente nationale myndigheders side under omstændigheder som dem, der er beskrevet af den forelæggende ret. Tværtimod handler disse myndigheder i en situation med bunden kompetence, for så vidt som de nævnte myndigheder, når en genstand, der er indberettet i SIS II med henblik på eftersøgning, bliver fundet igen, er forpligtet til at beslaglægge den og, såfremt de efterfølgende modtager en anmodning om tilbagelevering af genstanden fra den indberettende medlemsstat inden for 60 dage efter, at denne stat er blevet underrettet om beslaglæggelsen, levere den tilbage til den person, der er angivet i anmodningen.

20. Jeg opfordrer derfor Domstolen til at omformulere spørgsmålet, men ikke i den af Kommissionen foreslåede retning. Ifølge Kommissionen ønsker den forelæggende ret oplyst, om den bulgarske lovgivning er i overensstemmelse med afgørelse 2007/533, for så vidt som den bestemmer, at genstande, der beslaglægges på grundlag af en indberetning i SIS II, ubetinget skal leveres tilbage, idet den kontrol, som den nævnte ret skal foretage inden for rammerne af tvisten i hovedsagen, udelukkende vedrører dette aspekt.

21. Det er korrekt, at sagsøgerne i hovedsagen har anfægtet lovligheden af den afgørelse, der er truffet på grundlag af artikel 84, stk. 8, i lov om indenrigsministeriet, hvorved det bulgarske politi efterkom den skriftlige anmodning om tilbagelevering af det omhandlede køretøj, som Norge havde fremsendt. Det fremgår imidlertid efter min opfattelse af flere punkter i forelæggelsesafgørelsen, at deres kritik snarere vedrører en ulovlighed som følge af den manglende overholdelse af betingelserne for indlæsning af indberetningen i SIS II, som har medført, at håndhævelsen af indberetningen som helhed er ugyldig, ud fra den betragtning, at hvis de kompetente myndigheder i den anmodede medlemsstat havde haft mulighed for at gøre en sådan ulovlighed gældende, ville det hverken have været muligt at beslaglægge køretøjet eller at bringe det tilbage til Norge. Kommissionens forslag om at omformulere det forelagte spørgsmål, således at det udelukkende vedrører den nationale bestemmelses overensstemmelse med afgørelse 2007/533 hvad angår den ubetingede karakter af tilbageleveringen af genstande, der er blevet beslaglagt i overensstemmelse med en indberetning i SIS II, må derfor afvises.

22. Jeg finder det dermed nødvendigt at omformulere det forelagte spørgsmål således, at den forelæggende ret ønsker oplyst, om artikel 39 i afgørelse 2007/533 er til hinder for en national bestemmelse, hvorefter den anmodede medlemsstats myndigheder ikke kan afvise håndhævelsen af en indberetning om en genstand, som er registreret i SIS II, hvis der er belæg for at antage, at indberetningen ikke er omfattet af det formål, der er fastsat i afgørelsens artikel 38.

23. Jeg vil vende tilbage hertil nedenfor.

B. Det præjudicielle spørgsmål

24. SIS, der blev oprettet ved konventionen om gennemførelse af Schengen-aftalen (herefter »gennemførelseskonventionen«) ( 6 ) og derefter udviklet til den nuværende udgave som anden generation af SIS (SIS II), er et fælles informationssystem, der gør det muligt for de kompetente sikkerhedsmyndigheder i medlemsstaterne at samarbejde ved at udveksle oplysninger til brug ved gennemførelsen af politikker, der er vigtige for at skabe et område uden kontrol ved Unionens indre grænser. SIS giver nærmere bestemt disse myndigheder mulighed for via en automatisk søgningsprocedure at få adgang til indberetninger vedrørende personer eller genstande, som er indlæst af en af de andre medlemsstater. Disse indberetninger anvendes til kontrol af personer ved de ydre grænser eller på det nationale område og til udstedelse af visa og opholdstilladelser samt i forbindelse med det politimæssige og strafferetlige samarbejde ( 7 ). SIS udgør således et væsentligt værktøj for såvel anvendelsen af Schengen-reglernes bestemmelser om den frie bevægelighed for personer som for sikringen af et højt sikkerhedsniveau inden for dette område ( 8 ).

25. Selv om der er tale om et enkelt system, er SIS II reguleret ved to forskellige retsakter, nemlig forordning nr. 1987/2006 ( 9 ) og afgørelse 2007/533, og denne dobbelthed er nødvendig, da systemet er udformet med henblik på at støtte såvel gennemførelsen af politikker vedrørende den frie bevægelighed for personer, der er omfattet af TEUF, som det strafferetlige samarbejde, der er omfattet af TEU. Disse retsakter finder ligeledes anvendelse på Island og Norge i medfør af artikel 2 i aftalen indgået mellem Rådet for Den Europæiske Union og Republikken Island og Kongeriget Norge om disse to staters associering i gennemførelsen, anvendelsen og udviklingen af Schengen-reglerne ( 10 ).

26. Hvad angår afgørelse 2007/533, der er genstand for den fortolkning, som den forelæggende ret har anmodet om i den foreliggende sag, skal det indledningsvis fastslås, at der i afgørelsens artikel 2, stk. 1, fastsættes betingelser og procedurer for optagelse og behandling af indberetninger om personer og genstande i SIS II og udveksling af supplerende og uddybende oplysninger til brug i politisamarbejdet og det retlige samarbejde i straffesager.

27. Udvekslingen af »supplerende oplysninger«, der er forbundet med en indberetning, er afgørende for gennemførelsen af visse bestemmelser i afgørelse 2007/533 ( 11 ). I henhold til denne afgørelses artikel 7, stk. 2, skal hver medlemsstat indføre en enhed benævnt »Sirene-kontoret«, der forestår den omhandlede udveksling i overensstemmelse med bestemmelserne i en håndbog benævnt »Sirene-håndbogen«, jf. afgørelsens artikel 8, stk. 1.

28. I afgørelse 2007/533 klassificeres og reguleres indberetningerne efter grunden til deres registrering i SIS II. Der er et kapitel om hver således identificeret kategori af indberetninger, der nødvendigvis indeholder en bestemmelse om de oplysninger, der gør det muligt at identificere eller finde den person eller genstand, der er omfattet af indberetningen, og en bestemmelse om de forholdsregler, som de kompetente myndigheder i den anmodede medlemsstat skal iværksætte for at håndhæve indberetningen.

29. Når indberetningerne vedrører genstande, klassificeres de som indberetninger med henblik på diskret kontrol eller målrettet kontrol, som er reguleret i artikel 36 og 37 i afgørelse 2007/533, og indberetninger med henblik på beslaglæggelse eller anvendelse som bevismidler i straffesager, som er reguleret i afgørelsens artikel 38 og 39. Med hensyn til denne anden kategori af indberetninger er de oplysninger, der gør det muligt at identificere eller finde den pågældende genstand, de kategorier af let identificerbare genstande, der er omhandlet i afgørelsens artikel 38, stk. 2.

30. Det er imidlertid ubestridt, at den i hovedsagen omhandlede indberetning blev indlæst i SIS II af Norge med henblik på beslaglæggelse af det pågældende køretøj, og at dette sammen med dets registreringsattest og nummerplader henhører under henholdsvis kategorien »motorkøretøjer med et slagvolumen på over 50 cc« [artikel 38, stk. 2, litra a), i afgørelse 2007/533] og kategorien »stjålne, ulovligt handlede, forsvundne eller ugyldiggjorte registreringsbeviser og nummerplader til køretøjer« [afgørelsens artikel 38, stk. 2, litra f)].

31. De forholdsregler, der skal iværksættes på grundlag af en indberetning med henblik på beslaglæggelse eller anvendelse som bevismidler i straffesager, som i den foreliggende sag, er omfattet af artikel 39 i afgørelse 2007/533. Artiklens stk. 1 lyder som følger: »Hvis der ved en søgning viser sig at foreligge en indberetning om en lokaliseret genstand, tager den myndighed, der har konstateret dette, kontakt til den indberettende myndighed for at aftale, hvilke foranstaltninger der skal træffes. […]«

32. Selv om denne bestemmelses ordlyd giver anledning til en vis usikkerhed med hensyn til den nøjagtige fastlæggelse af de forholdsregler, som de kompetente myndigheder i den anmodede medlemsstat skal iværksætte, er det tilstrækkeligt at henvise til punkt 2.2.2 i tillæg 2 til Sirene-håndbogen for at konstatere, at disse forholdsregler består i følgende handlinger: for det første beslaglæggelse af genstanden eller iværksættelse af alle de nødvendige retsbevarende foranstaltninger, for det andet identifikation af den person, der er i besiddelse af genstanden, og for det tredje kontakt til den indberettende medlemsstats Sirene-kontor (for at aftale, hvilke foranstaltninger der skal træffes).

33. Hvad angår iværksættelsen af forholdsregler fastsættes det i denne henseende i artikel 39, stk. 2, i afgørelse 2007/533, at de kompetente myndigheder i de berørte medlemsstater kommunikerer med hinanden ved udveksling af supplerende oplysninger. Det fremgår nærmere bestemt af punkt 8.3 i Sirene-håndbogen, at der finder en struktureret udveksling af oplysninger sted mellem Sirene-kontoret i den indberettende medlemsstat og Sirene-kontoret i den anmodede medlemsstat ved hjælp af Sirene-formularer. Den anmodede medlemsstat anvender G-formularen til at underrette Sirene-kontoret i den indberettende medlemsstat om et hit på en automatisk søgning i SIS II vedrørende en genstand, som sidstnævnte har indberettet. Når der anmodes om supplerende oplysninger, udleverer medlemsstatens Sirene-kontor oplysningerne ved brug af P-formularen.

34. Det fremgår således, at når en indberetning med henblik på beslaglæggelse eller anvendelse som bevismidler i straffesager først er blevet optaget i SIS II, er de kompetente myndigheder i den anmodede medlemsstat i princippet forpligtet til at iværksætte forholdsregler på grundlag af denne indberetning.

35. Disse myndigheders afvisning af at iværksætte forholdsregler på grundlag af indberetningen kan navnlig ikke være baseret på deres egen vurdering af de omstændigheder, der lå til grund for indlæsningen af en indberetning i SIS II, såsom de omstændigheder, der har at gøre med, om der verserer en straffesag i den indberettende medlemsstat. Denne konklusion fremgår bl.a. af bestemmelserne i artikel 49, stk. 1 og 2, i afgørelse 2007/533, hvorefter kun den indberettende medlemsstat har ansvaret for at sikre, at oplysningerne er korrekte og aktuelle, samt at de er lovligt indlæst i SIS II, og må ændre, supplere, rette, ajourføre eller slette de oplysninger, den har indberettet ( 12 ). På samme måde fastslås det i afgørelsens artikel 21, at det er den indberettende medlemsstat, der forud for udstedelsen af en indberetning undersøger, om det pågældende tilfælde er så egnet, relevant og vigtigt, at indberetningen bør optages.

36. Som Domstolen har forklaret i dommen i sagen Kommissionen mod Spanien ( 13 ), er en sådan konklusion ikke overraskende.

37. I denne sag skulle Domstolen tage stilling til en tilsidesættelse af gennemførelseskonventionens regler – som nu er indeholdt i forordning nr. 1987/2006 – om indrejse på området og nægtelse af udstedelse af visum til enhver tredjelandsstatsborger, der er indberettet i SIS som uønsket. I denne henseende bemærkede Domstolen indledningsvis, at disse regler for det første fastsatte, at den indberettende medlemsstat skal vurdere de omstændigheder, der begrunder indberetningen i SIS (gennemførelseskonventionens artikel 94, stk. 1, og artikel 105), og for det andet, at de øvrige kontraherende stater – undtagen i særlige tilfælde – har pligt til at nægte en udlænding, der er uønsket, indrejse og visum (gennemførelseskonventionens artikel 5 og 15). Den forklarede derefter, at den omstændighed, at der »automatisk« skulle ske nægtelse, var »udtryk for det princip om samarbejde mellem de kontraherende stater«, som ligger til grund for Schengen-reglerne, og som er nødvendigt for at sikre funktionsdueligheden af SIS ( 14 ).

38. En sådan automatik kendetegner efter min opfattelse ligeledes afgørelse 2007/533, for så vidt som denne også indeholder regler om den indberettende medlemsstats kompetence med hensyn til at vurdere de omstændigheder, der ligger til grund for en indberetning i SIS II (artikel 49, stk. 1 og 2, og artikel 21), og myndighederne i den anmodede medlemsstats pligt til at iværksætte forholdsregler på grundlag af indberetningen (artikel 39). Som Domstolen gjorde i dommen i sagen Kommissionen mod Spanien ( 15 ), skal det således nødvendigvis bemærkes, at der er en vis automatik forbundet med iværksættelsen af forholdsregler på grundlag af indberetningen, hvis nødvendighed er begrundet i den omstændighed, at den er udtryk for det princip om loyalt samarbejde mellem medlemsstaterne, der ligger til grund for Schengen-reglerne, og som er nødvendigt for at sikre funktionsdueligheden af et integreret forvaltningssystem, der har til formål at garantere et højt sikkerhedsniveau i Unionens område med frihed, sikkerhed og retfærdighed, som et modstykke til den frie passage af de indre grænser i Schengen-området.

39. Selv om der er indberetninger, som kan anfægtes og medføre, at håndhævelsen nægtes, er dette ikke tilfældet for indberetninger om genstande, der skal beslaglægges eller anvendes som bevismidler i straffesager.

40. Det skal således fastslås, at artikel 24 i afgørelse 2007/533, hvorefter den anmodede medlemsstat kan anmode om, at en indberetning forsynes med en »påtegning« om, at den ikke vil blive fuldbyrdet på dens område, når denne stat finder, at det ikke er foreneligt med dens nationale lovgivning, dens internationale forpligtelser eller væsentlige nationale hensyn at lade indberetningen få virkning, ikke vedrører disse to kategorier. Dens anvendelighed er, henset til dens ordlyd, begrænset til indberetninger, som er indlæst i overensstemmelse med afgørelsens artikel 26 (»Indberetninger vedrørende personer, der begæres anholdt med henblik på overgivelse eller udlevering«), artikel 32 (»Indberetninger om forsvundne personer«) eller artikel 36 (»Indberetninger om personer og genstande med henblik på diskret kontrol eller målrettet kontrol«).

41. Artikel 48 i afgørelse 2007/533 omhandler et tilfælde af manglende gennemførelse af en indberetning, som dog ikke skyldes, at den anmodede medlemsstats myndigheder har nægtet at gennemføre den. Denne bestemmelse pålægger den anmodede medlemsstat straks at underrette den indberettende medlemsstat, »[h]vis en krævet forholdsregel ikke kan iværksættes«. Det skal i denne forbindelse bemærkes, at den omhandlede situation er en situation, hvor umuligheden er af objektiv karakter, som det fremgår af præciseringen i punkt 2.4 i Sirene-håndbogen, hvorefter den underretningspligt, der er fastsat i den nævnte bestemmelse, påhviler den anmodede medlemsstat, »der ikke er i stand til at følge proceduren [efter et hit]« ( 16 ), og vedrører situationer, hvor »det er umuligt at følge procedurerne« ( 17 ) (samt grundene til, at det er umuligt) ( 18 ).

42. For fuldstændighedens skyld skal det præciseres, at når de i artikel 49, stk. 3, i afgørelse 2007/533 opregnede betingelser er opfyldt, giver bestemmelsen på ingen måde de kompetente myndigheder i den anmodede medlemsstat mulighed for at nægte iværksættelsen af forholdsregler på grundlag af indberetningen. I denne bestemmelse fastsættes det nemlig, at når den anmodede medlemsstat er i besiddelse af indicier, der lader formode, at en oplysning er ukorrekt eller er blevet ulovligt lagret, meddeler denne stat ved udveksling af supplerende oplysninger den indberettende medlemsstat dette ved førstgivne lejlighed (og senest ti dage efter, at den fik kendskab til disse indicier), og hvis den er uenig med den indberettende stat forelægger den sagen for Den Europæiske Tilsynsførende for Databeskyttelse (EDPS), der skal fungere som mægler sammen med de nationale tilsynsmyndigheder. Med andre ord skal de kompetente myndigheder i den anmodede medlemsstat kun underrette den indberettende medlemsstat om, at oplysningerne er ukorrekte eller er blevet ulovligt opbevaret, idet denne stat i sidste ende har ansvaret for at rette eller slette disse oplysninger.

43. Det skal præciseres, at artikel 49, stk. 3 og 4, i afgørelse 2007/533 under alle omstændigheder ikke vedrører det tilfælde, hvor de kompetente myndigheder i den anmodede medlemsstat hævder, at oplysningerne er ulovlige, med den begrundelse, at den indberetning, der er indlæst i SIS II, ikke er omfattet af de formål, der forfølges med afgørelsen. Denne konklusion er baseret på såvel ordlyds- som kontekstspecifikke elementer. Hvad angår ordlyden kan jeg ikke lade være med at bemærke, at der i denne artikel 49, stk. 3, henvises til, at en oplysning er »ukorrekt«, og at den er blevet »ulovligt lagret«, og ikke til, at den er blevet »ulovligt indlæst«, hvilket tyder på, at denne ulovlighed ikke vedrører betingelserne for indlæsning af indberetninger i SIS II. Hvad angår konteksten bemærker jeg for det første, at artikel 49 i afgørelse 2007/533 indgår i afgørelsens kapitel XI, som har overskriften »Generelle regler for behandling af oplysninger« ( 19 ), og for det andet, at der ikke er nogen grund til at gøre gældende, at udtrykket »oplysning, der er blevet ulovligt lagret« som omhandlet i denne artikel skal fortolkes anderledes end det tilsvarende udtryk i afgørelsens artikel 58, stk. 5, hvorefter »[e]nhver person har ret til at […] få slettet oplysninger om sig selv, der lagres ulovligt«. Det følger efter min opfattelse heraf, at disse oplysningers ulovlighed er begrundet i en tilsidesættelse af nationale regler eller EU-regler om beskyttelse af personoplysninger, hvilket fremgår af den omstændighed, at en eventuel mægling mellem den anmodede medlemsstat og den indberettende medlemsstat skal foretages af EDPS.

44. Henset til det ovenstående er der efter min opfattelse næppe tvivl om, at afgørelse 2007/533 ikke giver de kompetente myndigheder i den anmodede medlemsstat mulighed for at sætte spørgsmålstegn ved lovligheden af indlæsningen af en indberetning med henblik på beslaglæggelse eller anvendelse som bevismidler i straffesager og dermed nægte at gennemføre den med den begrundelse, at indberetningen ikke er i overensstemmelse med de formål, der kan begrunde, at der optages en indberetning i SIS II. Effektiviteten af SIS II risikerer i øvrigt at blive sat alvorligt over styr, hvis denne afgørelse skal fortolkes således, at medlemsstaterne kan nægte at fuldbyrde en indberetning på ovennævnte grundlag.

45. Det følger heraf, at den bulgarske lovgivning, som anvendes under de omstændigheder, der gav anledning til hovedsagen, dvs. artikel 84 i lov om indenrigsministeriet, ikke kan anses for at være uforenelig med afgørelse 2007/533, for så vidt som denne lovgivning pålægger de nationale politimyndigheder en ubetinget forpligtelse til midlertidigt at beslaglægge en fundet genstand, når de har fastslået, at denne genstand er omfattet af en indberetning i SIS II.

46. Hvad angår tilbageleveringen af det køretøj, som de bulgarske politimyndigheder beslaglagde i hovedsagen, bemærkes, at denne henhører under de »foranstaltninger, der skal træffes«, hvis indhold skal aftales mellem den anmodede medlemsstat og den indberettende medlemsstat efter en udveksling af oplysninger som omhandlet i artikel 39 i afgørelse 2007/533. Mens udvekslingen af supplerende oplysninger mellem disse medlemsstaters Sirene-kontorer med henblik på at nå til enighed om sådanne foranstaltninger er en del af de forholdsregler, der skal træffes på grundlag af en indberetning om genstande, der skal beslaglægges eller anvendes som bevismidler i straffesager ( 20 ), er gennemførelsen af de nævnte foranstaltninger ikke omfattet af fuldbyrdelsen af denne indberetning som omhandlet i afgørelse 2007/533. Det følger heraf, at denne gennemførelse i henhold til afgørelsens artikel 39, stk. 3, udelukkende er underlagt national lovgivning.

47. Dette betyder, at den bulgarske lovgivning som fortolket af de nationale domstole faktisk kunne give de kompetente nationale myndigheder mulighed for ikke at levere den pågældende genstand tilbage for at respektere ejendomsretten for en køber i god tro, såsom sagsøgerne i hovedsagen. Dette indebærer imidlertid også, at et andet lovvalg, såsom det, der er truffet i den foreliggende sag om ubetinget tilbagelevering, ikke kan anses for at være uforeneligt med afgørelse 2007/533. Som Kommissionen med rette har fremhævet i sit skriftlige indlæg, foreligger der nemlig ikke en pligt til tilbagelevering, som følger af en sådan afgørelse.

48. Denne fortolkning støttes efter min opfattelse af indholdet af den retlige ordning vedrørende sletning af indberetninger.

49. I artikel 45, stk. 1 og 3, i afgørelse 2007/533 fastsættes det, at indberetninger om genstande, der er optaget i SIS II, kun opbevares, så længe det er nødvendigt af hensyn til det formål, der ligger til grund for indberetningen, og højst i ti år, når der er tale om indberetninger om genstande, der skal beslaglægges eller anvendes som bevismidler i straffesager. Med hensyn til sidstnævnte kategori af indberetninger præciseres det i punkt 8.4 i Sirene-håndbogen, at de, ud over når de udløber [litra b)], eller når beslutningen om sletning er truffet af den kompetente myndighed i den indberettende medlemsstat [litra c)], skal slettes i forbindelse med »beslaglæggelse af genstanden eller en lignende foranstaltning, når den nødvendige opfølgende udveksling af oplysninger mellem Sirene-kontorerne har fundet sted, eller genstanden omfattes af en anden retslig eller administrativ procedure« ( 21 ), og der nævnes som eksempel en retslig procedure vedrørende køb i god tro, sager om ejendomsret eller retligt samarbejde om bevismidler. Med andre ord skal indberetningen slettes, når genstanden i den anmodede medlemsstat er omfattet af en retslig procedure, der er udløst af en anfægtelse af ejendomsretten hertil, således som det er tilfældet i den foreliggende sag.

50. Den forklaring, der følger af Sirene-håndbogen, skal suppleres med en henvisning til kataloget med henstillinger og bedste praksis for korrekt anvendelse af anden generation af Schengeninformationssystemet (SIS II) og udveksling af supplerende oplysninger ( 22 ), idet det i dette instrument angives, at »[m]ed hensyn til sletning af indberetninger indeholder kataloget eksempler, der underbygger den mere koncise tekst i Sirenehåndbogen« ( 23 ). I forbindelse med sletning af indberetninger om genstande forklares det i kataloget, at »SIS lokaliserer personer og genstande. Systemet spiller ingen rolle i de nationale judicielle myndigheders efterfølgende procedurer. Formålet med indberetningerne om genstande er således at beslaglægge den pågældende genstand (eller i nogle tilfælde at lokalisere den), så de nationale myndigheder kan gennemføre yderligere procedurer uden for rammerne af SIS« ( 24 ), hvorefter det tilføjes, at »[h]vis sagen er kompleks, f.eks. en sag om ejendomsret eller køb i god tro, skal sagen ligeledes behandles uden for rammerne af SIS« ( 25 ).

51. Med andre ord henviser artikel 38 og 39 i afgørelse 2007/533 til indberetninger om genstande med henblik på beslaglæggelse eller anvendelse som bevismidler i straffesager. Det følger heraf, at når den pågældende genstand er blevet beslaglagt (eller omfattet af en tilsvarende foranstaltning), bliver sagen til en civil sag om ejendomsret, og indberetningen kan slettes, da den allerede har tjent sit formål. Afgørelse 2007/533 giver herefter den nationale lovgivning forrang.

52. Dette indebærer, at hvis den nationale lovgivning som fortolket i den relevante retspraksis, som i den foreliggende sag bestemmer, at den beslaglagte genstand skal udleveres til den indberettende medlemsstat, uden at de kompetente myndigheder i den anmodede medlemsstat har mulighed for at anfægte indberetningens indlæsnings overensstemmelse med det formål, der forfølges med afgørelse 2007/533, kan dette lovvalg på ingen måde anfægtes på grundlag af denne afgørelse.

53. Jeg mener derfor, at den automatiske karakter af den omhandlede lovbestemmelse, dvs. artikel 84 i lov om indenrigsministeriet, hvorefter den bulgarske politimyndighed, når den finder et køretøj, der er indberettet i SIS II, beslaglægger det, og, hvis den indberettende medlemsstat indgiver en anmodning herom, leverer det tilbage, er fuldt ud i overensstemmelse med artikel 39 i afgørelse 2007/533.

IV. Forslag til afgørelse

54. På baggrund af det ovenstående foreslår jeg, at Domstolen besvarer det præjudicielle spørgsmål, der er forelagt af Administrativen sad Silistra (forvaltningsdomstolen i Silistra, Bulgarien), således: »Artikel 39 i Rådets afgørelse 2007/533/RIA af 12. juni 2007 om oprettelse, drift og brug af anden generation af Schengen-informationssystemet (SIS II) er ikke til hinder for en national bestemmelse, hvorefter den anmodede medlemsstats myndigheder ikke kan afvise håndhævelsen af en indberetning om en genstand, som er registreret i SIS II, hvis der er belæg for at antage, at indberetningen ikke er omfattet af det formål, der er fastsat i afgørelsens artikel 38, stk. 1. Genstandens tilbagelevering er en af de foranstaltninger, der skal træffes, som medlemsstaterne skal indgå aftale om efter en udveksling af supplerende oplysninger, og hvis iværksættelse ikke henhører under anvendelsesområdet for afgørelse 2007/533.«

( 1 ) – Originalsprog: fransk.

( 2 ) – EUT 2007, L 205, s. 63.

( 3 ) – Domstolen har fortolket andre specifikke bestemmelser i afgørelse 2007/533, nemlig artikel 41, stk. 2, og artikel 45, stk. 2, i kendelse af 7.6.2018, Gaki mod Europol (C-671/17 P, ikke trykt i Sml., EU:C:2018:416, præmis 24-30).

( 4 ) – DV nr. 53 af 27.6.2014; lov som senest ændret og suppleret (DV nr. 58 af 23.7.2019).

( 5 ) – Den forelæggende ret har i denne forbindelse anført, at låntageren EF’s adfærd, der svarer til misligholdelse af en aftale om banklån, bl.a. er blevet betegnet som »groft bedrageri« og »afpresning«, men at sådanne strafferetlige betegnelser ikke kan lægges til grund i henhold til bulgarsk ret i forbindelse med ovennævnte retsforhold.

( 6 ) – Konvention om gennemførelse af Schengen-aftalen af 14.6.1985 mellem regeringerne for staterne i Den Økonomiske Union Benelux, Forbundsrepublikken Tyskland og Den Franske Republik om gradvis ophævelse af kontrollen ved de fælles grænser (EFT 2000, L 239, s. 19), artikel 92-119.

( 7 ) – Jf. forslag til Rådets afgørelse om oprettelse, drift og brug af anden generation af Schengen-informationssystemet (SIS II) (KOM/2005/230 endelig – CNS 2005/0103), s. 2 og 4.

( 8 ) – Jf. i denne henseende femte betragtning til afgørelse 2007/533.

( 9 ) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) af 20.12.2006 om oprettelse, drift og brug af anden generation af Schengen-informationssystemet (SIS II) (EUT 2006, L 381, s. 4).

( 10 ) – EFT 1999, L 176, s. 36.

( 11 ) – I artikel 3, stk. 1, litra b), i afgørelse 2007/533 defineres begrebet »supplerende oplysninger« som følger: »oplysninger, der ikke lagres i SIS II, men har tilknytning til indberetninger til SIS II, og som udveksles: i) for at gøre det muligt for medlemsstaterne at konsultere og informere hinanden i forbindelse med indlæsning af en indberetning; ii) når en søgning har givet et positivt resultat, således at de rette forholdsregler kan træffes; iii) når den påkrævede forholdsregel ikke kan træffes; iv) i spørgsmål vedrørende kvaliteten af SIS II-oplysningerne; v) i spørgsmål vedrørende indberetningernes kompatibilitet og prioritet; vi) i spørgsmål vedrørende retten til adgang til systemet«.

( 12 ) – Jf. i denne retning kendelse af 7.6.2018, Gaki mod Europol (C-671/17 P, ikke trykt i Sml., EU:C:2018:416, præmis 29), hvori Domstolen godkendte Rettens konklusion om, at Europol ikke havde kompetence til at behandle argumenter om, at de oplysninger, der var indlæst i SIS II, ikke var korrekte, efter i det væsentlige bl.a. at have bemærket, at vurderingen af, om disse oplysninger er korrekte, i henhold til artikel 49, stk. 2, i afgørelse 2007/533 henhører under den indberettende medlemsstats enekompetence.

( 13 ) – Dom af 31.1.2006, Kommissionen mod Spanien (C-503/03, EU:C:2006:74).

( 14 ) – Dom af 31.1.2006, Kommissionen mod Spanien (C-503/03, EU:C:2006:74, præmis 36 og 37).

( 15 ) – Dom af 31.1.2006 (C-503/03, EU:C:2006:74).

( 16 ) – Min fremhævelse.

( 17 ) – Min fremhævelse.

( 18 ) – I punkt 2.4 i Sirene-håndbogen anføres det ligeledes, at når den anmodede medlemsstat har opfyldt den underretningspligt, der er omhandlet i artikel 48 i afgørelse 2007/533, aftaler de berørte medlemsstater, når det er muligt, hvilke foranstaltninger der skal træffes i henhold til deres nationale lovgivning og bestemmelserne i SIS II-retsgrundlaget.

( 19 ) – Min fremhævelse.

( 20 ) – Jf. i denne henseende koordinationsgruppen for tilsyn med SIS II, fælles holdning nr. 1/2016 om sletning af indberetninger om stjålne køretøjer, der skal beslaglægges eller anvendes som bevismidler i straffesager, og om fortolkning af artikel 38 i Rådets afgørelse 2007/533/RIA, punkt 17 og 18, der i det væsentlige understreger, at formålet med indberetningen ikke er nået, og at indberetningen følgelig ikke kan slettes, hvis der ikke er truffet afgørelse om de foranstaltninger, der skal træffes, efter udvekslingen af oplysninger, jf. artikel 39 i afgørelse 2007/533.

( 21 ) – Min fremhævelse.

( 22 ) – Bilag til Kommissionens henstilling om udarbejdelse af et katalog med henstillinger og bedste praksis for korrekt anvendelse af anden generation af Schengeninformationssystemet (SIS II) og udveksling af supplerende oplysninger mellem de kompetente myndigheder i medlemsstaterne, der gennemfører og anvender SIS II (C(2015) 9169 final).

( 23 ) – Mere overordnet kan dette katalog i henhold til s. 2 i Kommissionens henstilling, som det er knyttet til som bilag, »give medlemsstaterne ikke retligt bindende vejledning om de forskellige aspekter af anvendelsen af SIS og udvekslingen af supplerende oplysninger«.

( 24 ) – Min fremhævelse.

( 25 ) – Min fremhævelse.