I tilfælde af, at tankstationsindehaveren ikke bærer sådanne risici eller alene bærer en ubetydelig del heraf, bliver han ikke en uafhængig økonomisk operatør ved salget af motorbrændstof til tredjemænd, idet forholdene mellem indehaveren og leverandøren således er identiske med dem, som findes mellem en agent og hans kommittent. I dette tilfælde er det alene de forpligtelser, der er pålagt tankstationsindehaveren i forbindelse med salg af produkter til tredjemænd for leverandørens regning, herunder fastsættelsen af detailsalgspriser, der ikke er omfattet af artikel 81, stk. 1, EF. Derimod er det alene de forpligtelser, der er pålagt indehaveren inden for rammerne af de mellemhandlertjenester, som denne tilbyder over for leverandøren, som vedrører forholdene mellem agenten og kommittenten som økonomisk uafhængige aktører, der kan falde inden for bestemmelsens anvendelsesområde. Dette er tilfældet for så vidt angår klausuler om eksklusivitet og konkurrenceklausuler, som kan være i strid med konkurrencereglerne, for så vidt som bestemmelserne indebærer, at der sker udelukkelse fra det relevante marked.

En aftale om eneforhandling af olieprodukter mellem indehaveren af en tankstation og en leverandør kan falde inden for anvendelsesområdet for artikel 81, stk. 1, EF, hvis den på den ene side udgør en aftale mellem virksomheder, fordi tankstationsindehaveren i en ikke ubetydelig grad bærer en eller flere finansielle og forretningsmæssige risici forbundet med salg af disse produkter til tredjemænd, hvorfor han bliver betragtet som uafhængig økonomisk aktør, og hvis aftalen på den anden side indeholder klausuler, som kan begrænse konkurrencen, såsom klausulen vedrørende fastsættelse af detailsalgspriserne, hvilket udtrykkeligt er forbudt i henhold til artikel 81, stk. 1, litra a), EF, for så vidt som alle de andre betingelser for anvendelse af bestemmelsen er opfyldt.

En aftale om eneforhandling af olieprodukter mellem indehaveren af en tankstation og en leverandør kan drage fordel af en gruppefritagelse efter forordning nr. 1984/83 om anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 3, [nu artikel 81, stk. 1, EF] på kategorier af eksklusive købsaftaler, som ændret ved forordning nr. 1582/97, hvis den overholder kravet om en maksimal varighed på ti år efter denne forordnings artikel 12, stk. 1, litra c), og hvis leverandøren til gengæld for eksklusiviteten giver tankstationsindehaveren væsentlige økonomiske fordele, som medvirker til en forbedring af distributionen, letter installeringen eller moderniseringen af tankstationen og nedsætter salgsomkostningerne.

I tilfælde af, at gyldighedsperioden for en eksklusiv købsaftale, som er indgået under ordningen i forordning nr. 1984/83, løber til efter udløbet af denne forordning, den 31. december 1999, finder den i forordningen omhandlede fritagelse fortsat anvendelse frem til den 31. maj 2000 i henhold til forordning nr. 2790/1999 om anvendelse af artikel 81, stk. 3, EF på kategorier af vertikale aftaler og samordnet praksis. En sådan kontrakt kan således falde ind under fritagelsen i forordning nr. 2790/1999 fra ikrafttrædelsesdatoen, den 1. juni 2000, på betingelse af, at leverandørens markedsandel ikke overstiger 30% af det relevante marked, hvorpå denne sælger aftalevarerne eller -tjenesterne, og at varigheden af de direkte eller indirekte konkurrenceklausuler ikke er ubegrænset eller på over fem år, idet en konkurrenceklausul, som stiltiende fornys ud over en periode på fem år, skal betragtes som indgået på ubestemt tid. En overgangsperiode blev imidlertid fastsat frem til den 31. december 2001, hvor forbuddet i artikel 81, stk. 1, EF ikke skulle finde anvendelse på aftaler, som var i kraft den 31. maj 2000, og som opfyldte betingelserne for fritagelse i forordning nr. 1984/83, men ikke betingelserne i forordning nr. 2790/1999.

Spørgsmålet, om det på den ene side er muligt for leverandøren ensidigt at ændre klausulen om fastsættelse af prisen for at bringe den i overensstemmelse med konkurrencereglerne, og på den anden side, om kontrakten i dette tilfælde kan forblive gyldig, henhører under den nationale ret, som finder anvendelse på en sådan kontrakt. I tilfælde af, at en ensidig ændring er tilladt, skal betingelserne for fritagelse undersøges med hensyn til den lovgivning, der var gældende på tidspunktet for en sådan ændring.

Artikel 10-13 i forordning nr. 1984/83 om anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 3, [nu artikel 81, stk. 1, EF] på kategorier af eksklusive købsaftaler, som ændret ved forordning nr. 1582/97, skal fortolkes således, at de er til hinder for anvendelsen af gruppefritagelsen på en eneforhandlerkontrakt, som bestemmer, at leverandøren fastsætter detailsalgsprisen, idet en sådan forpligtelse ikke er blandt de forpligtelser, der opregnes udtømmende i forordningens artikel 11, og som, ud over eksklusivitet, kan pålægges videreforhandleren.

Fritagelsen efter artikel 2 i forordning nr. 2790/1999 om anvendelse af traktatens artikel 81, stk. 3, EF på kategorier af vertikale aftaler og samordnet praksis gælder ifølge forordningens artikel 4, litra a), ikke for vertikale aftaler, der har til formål at begrænse køberens adgang til at fastsætte sin salgspris med forbehold af leverandørens mulighed for at fastsætte maksimumssalgspriser eller vejledende salgspriser, forudsat at disse ikke som følge af pres eller incitamenter fra den ene af parterne får karakter af faste priser eller minimumssalgspriser.

Hvad angår fastsættelsen af en maksimal salgspris tilkommer det den forelæggende ret at undersøge, hvorvidt videresælgeren har en reel mulighed for at nedsætte salgsprisen, idet der skal tages hensyn til de kontraktmæssige forpligtelser under ét i deres økonomiske og retlige sammenhæng, og parterne i hovedsagens adfærd. Det skal særligt undersøges, hvorvidt detailsalgsprisen ikke reelt var fastsat ved indirekte eller skjulte foranstaltninger, såsom fastsættelse af videresælgerens margin, trusler, afskrækkelser, advarsler, sanktioner eller tilskyndelsesforanstaltninger.

(jf. præmis 69-71)