ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolen baserede sig ikke på en særlig bestemmelse i vedtægten for at træffe denne afgørelse, men konstaterede, med henvisning til dom Kommissionen mod Belgien (EU:C:1981:237), i præmis 45-48 i dom My (EU:C:2004:821), at en sådan lovgivning, i lighed med en undladelse af at træffe de nødvendige foranstaltninger til overførsel af den aktuarmæssige modværdi eller tilbagekøbsværdien af pensionsrettigheder, som er erhvervet under den nationale pensionsordning, til Fællesskabets pensionsordning, jf. artikel 11, stk. 2, i bilag VIII til vedtægten, kunne gøre det vanskeligere for Unionens institutioner at ansætte nationale tjenestemænd med en vis anciennitet. Domstolen anførte, at en sådan lovgivning nemlig kunne afholde personer fra at udøve en erhvervsaktivitet ved en sådan institution, for så vidt som en arbejdstager, der tidligere havde været tilknyttet en national pensionsordning, ved at acceptere en ansættelse ved en af disse institutioner, risikerede at miste muligheden for at modtage en ydelse ved alderdom efter denne ordning, som han ville have været berettiget til, hvis han ikke havde accepteret denne ansættelse. Domstolen fandt, at sådanne konsekvenser var uacceptable under hensyn til den pligt til loyalt samarbejde og loyal bistand, der påhviler medlemsstaterne over for Unionen, og som kommer til udtryk i den pligt, der er knæsat i artikel 10 EF, til at lette Unionen gennemførelsen af dens opgaver.
18

Hvad angår den påståede omstændighed, hvorefter det er så godt som umuligt at opnå grænseoverskridende koncernlempelse, har Det Forenede Kongerige gjort gældende, at et selskab normalt har mulighed for at fremføre underskud til et senere skatteår, når selskabet fortsætter med at have erhvervsaktiviteter. Endvidere kan den i Section 119(4) i CTA 2010 fastsatte betingelse opfyldes under videre omstændigheder end de af Kommissionen anførte. Det fremgår ikke af de relevante bestemmelser, at det er en betingelse for anvendelse af grænseoverskridende koncernlempelse, at det ikke-hjemmehørende datterselskab afvikles inden afslutningen af det skatteår, hvor underskuddet er lidt. Beviser for hensigten til at opløse et datterselskab, der har underskud, og den omstændighed, at likvidationsproceduren indledes hurtigt efter afslutningen af skatteåret, udgør faktorer, som der skal tages hensyn til. Der tages hensyn til hensigten om at indlede likvidation sammen med samtlige de andre relevante faktiske omstændigheder, der er gældende ved afslutningen af det skatteår, hvor underskuddet er lidt, med henblik på at fastlægge, hvorvidt kriteriet om, at der ikke foreligger mulighed for hensyntagen til underskuddet, er opfyldt.
38

Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal det forelagte spørgsmål besvares med, at artikel 5, nr. 3), i forordning nr. 44/2001 skal fortolkes således, at i tilfælde af en påstået krænkelse af ophavsret og beslægtede rettigheder, der er sikret af den medlemsstat, hvor den ret, ved hvilken sagen er anlagt, er beliggende, er denne ret i medfør af det sted, hvor skaden er indtrådt, kompetent til at træffe afgørelse i en sag om erstatning for krænkelsen af disse rettigheder ved offentliggørelsen af beskyttede fotografier på et websted, der er tilgængeligt i dennes retskreds. Denne ret er kun kompetent til at træffe afgørelse om den skade, der er forvoldt på den medlemsstats område, hvor retten er beliggende.
7

Artikel 10, stk. 9g og 9h, i lovdekret nr. 16 fastsætter: »9g I forbindelse med en omstrukturering af bestemmelserne på området for offentlige spil, herunder bestemmelserne på området for væddemål på sportsbegivenheder, også hestevæddeløb, og ikke-sportsrelaterede begivenheder er formålet med bestemmelserne i dette stykke at fremme den nævnte omstrukturering gennem en indledende synkronisering af udløbstidspunktet for koncessionerne på indsamling af de pågældende væddemål under overholdelse af kravet om, at de nationale regler for udvælgelse af de personer, som på statens vegne indsamler væddemål på sportsbegivenheder, også hestevæddeløb, og ikke-sportsrelaterede begivenheder, tilpasses til de i dom [Costa og Cifone (EU:C:2012:80)] fastslåede principper. Med henblik herpå skal det selvstændige organ, der administrerer statslige monopoler, henset til det forestående udløb af en række koncessioner på indsamling af de nævnte væddemål, straks, og under alle omstændigheder senest den 31. juli 2012, afholde et udbud til udvælgelse af de personer, som indsamler disse væddemål, idet følgende kriterier i det mindste skal overholdes: a) mulighed for deltagelse for de personer, der allerede udøver spilindsamlingsvirksomhed i en af staterne i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, idet de her har deres lovlige og operationelle hjemsted, på grundlag af en gyldig og faktisk tilladelse udstedt i henhold til de gældende bestemmelser i lovgivningen i nævnte stat, og som ligeledes opfylder de krav om hæderlighed og pålidelighed samt om økonomisk og finansiel kapacitet, som er angivet af det selvstændige organ, der administrerer statslige monopoler […] b) tildeling af koncessioner med udløb den 30. juni 2016 på indsamling, udelukkende i et fysisk netværk, af væddemål på sportsbegivenheder, også hestevæddeløb, og ikke-sportsrelaterede begivenheder i op til 2000 spillesteder, hvis eneste aktivitet består i markedsføring af offentlige spilprodukter, uden begrænsninger for så vidt angår minimumsafstande mellem disse spillesteder eller i forhold til allerede aktive spillesteder til indsamling af lignende væddemål c) som en del af prisen fastsættes en udbudssum på 11000 EUR for hvert spillested d) indgåelse af en koncessionskontrakt med et indhold, der er i overensstemmelse med ethvert andet princip, der er fastslået i dom [Costa og Cifone, (EU:C:2012:80)], og med de gældende forenelige nationale bestemmelser på området for offentlige spil e) mulighed for at drive spillestederne i enhver kommune eller provins, uden kvantitative territoriale begrænsninger eller begunstigende betingelser i forhold til de koncessionshavere, der allerede har tilladelse til indsamling af lignende væddemål, eller betingelser, der under alle omstændigheder kan vise sig at give en fordel til de sidstnævnte f) sikkerhedsstillelse […] 9h Koncessionshaverne til indsamling af de i stk. 9g omhandlede væddemål, hvis koncessioner udløber den 30. juni 2012, fortsætter med deres indsamlingsvirksomhed indtil datoen for indgåelse af de koncessionskontrakter, der er udbudt i overensstemmelse med det nævnte stykke. […]«
48

Det fremgår af de argumenter, som parterne i hovedsagen har fremført for Domstolen, at indehaverne af ophavsrettighederne – i det mindste ikke udtrykkeligt – har samtykket til spredningen af overførsler på lærred. Såfremt reglen om udtømning af spredningsretten anvendes, vil dette fratage disse indehavere muligheden for at forbyde spredning af disse genstande eller i tilfælde af spredning at kræve et passende vederlag for den kommercielle udnyttelse af deres værker. I denne sammenhæng har Domstolen allerede fastslået, at for at kunne betegnes som passende skal et sådant vederlag stå i et rimeligt forhold til den økonomiske værdi af udnyttelsen af den beskyttede genstand (jf. analogt dom Football Association Premier League m.fl., EU:C:2011:631, præmis 107-109). Hvad angår overførsler på lærred er det ubestridt af parterne i hovedsagen, at deres økonomiske værdi overstiger plakaternes økonomiske værdi væsentligt.
47

Til støtte for påstanden har den rumænske regering for det første gjort gældende, at de rumænske myndigheder har handlet i god tro. Sidstnævntes opfattelse er nemlig indledningsvis begrundet i Domstolens faste praksis, bl.a. dom Rönfeldt (EU:C:1991:52). Dernæst har denne medlemsstat, selv om Kommissionen har indledt en traktatbrudsprocedure mod Rumænien med henblik på konstatering af denne medlemsstats tilsidesættelse af sine forpligtelser i henhold til forordning nr. 1408/71, ikke ændret sin holdning under denne procedure, og Kommissionen har ikke reageret på denne medlemsstats anmodning om at organisere tekniske konsultationer og tage skridt over for de græske myndigheder. De rumænske myndigheders gode tro kan i øvrigt ikke drages i tvivl af den omstændighed, at andre medlemsstater, der stilles over for tilsvarende problemer, har accepteret at anvende forordning nr. 1408/71, idet de aftaler, som Den Hellenske Republik har indgået med andre stater, er forskellige fra den, der blev indgået med Rumænien. Endelig har de rumænske myndigheder taget skridt over for de græske myndigheder med henblik på at afklare situationen.
§ 56 i TKG 2003 med overskriften »Overdragelse af frekvenser« foreskriver:

»1) Overdragelsen af brugsrettigheder til frekvenser, der er tildelt af tilsynsmyndigheden, kræver en forudgående tilladelse fra sidstnævnte. Tilsynsmyndigheden skal offentliggøre anmodningen om tilladelse vedrørende overdragelsen af brugsrettigheder til frekvenser samt den dertil knyttede beslutning. Tilsynsmyndigheden skal ved sin afgørelse i hver enkelt sag vurdere en overdragelses betydning, bl.a. i teknisk henseende, for konkurrencen. I tilladelsen kan der fastsættes supplerende bestemmelser, for så vidt som disse er nødvendige for at undgå, at konkurrencen skades. Ansøgningen om tilladelse skal under alle omstændigheder afvises, såfremt overdragelsen uanset fastsættelsen af supplerende bestemmelser risikerer at skade konkurrencen.

1a) Hvis det i forbindelse med overdragelsen af brugsrettigheder til frekvenser viser sig, at en ændring af karakteren og udstrækningen af frekvensernes anvendelse er nødvendig for at undgå enhver teknisk negativ indvirkning på konkurrencen, skal denne ændring foretages i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 57.

2) Væsentlige ændringer i ejerstrukturen hos de virksomheder, til hvem brugsrettighederne til frekvenser er blevet tildelt i forbindelse med en procedure i henhold til § 55, kræver tilsynsmyndighedens forudgående tilladelse. Stk. 1, tredje til sidste punktum, finder tilsvarende anvendelse.

[...]«
31

I denne forbindelse fremgår det af de sagsakter, som Domstolen råder over, at den hensyntagen til perioder, der ligger forud for tjenestemandens indtræden i tjenesten, og som denne har tilbagelagt uden for tjenesteforholdet, er en undtagelsesbestemmelse, som er blevet indført for ikke, med hensyn til optjening af pensionsrettigheder, at diskriminere de tjenestemænd, som forud for deres tiltrædelse af tjenesten ved Bund har gennemført en længere uddannelse end dem, hvis ansættelse ikke er underlagt et særligt uddannelseskrav, og som følgelig har kunnet tiltræde tjenesten ved Bund ved det fyldte 18. år. Reglerne i tjenestemændenes pensionsordning er således udformet på en sådan måde, at den samlede karriere, der skal tages hensyn til med henblik på beregningen af alderspensionens størrelse, starter ved den krævede minimumsalder for indtræden i statens tjeneste. Den i hovedsagen omhandlede nationale lovgivning tilsigter at ensrette starttidspunktet for bidragsindbetaling til pensionsordningen og følgelig at bibeholde pensionsalderen. I denne sammenhæng er en manglende hensyntagen til de uddannelsesperioder, der er tilbagelagt inden det fyldte 18. år, begrundet ved, at den pågældende principielt ikke i disse perioder udøver nogen form for lønnet beskæftigelse, der giver anledning til betaling af bidrag til pensionsordningen.
31

Hvis det stod en national retsinstans frit for at ændre indholdet af urimelige kontraktvilkår, ville en sådan adgang derfor kunne skade gennemførelsen af det langsigtede mål, der er nævnt i artikel 7 i direktiv 93/13. En sådan adgang kunne nemlig bidrage til at ophæve den afskrækkende virkning over for erhvervsdrivende, der opstår ved helt og holdent at undlade at anvende sådanne urimelige vilkår over for forbrugerne, for så vidt som de erhvervsdrivende fortsat ville være fristede til at anvende disse vilkår velvidende, at aftalen, selv hvis disse vilkår skulle blive erklæret ugyldige, ikke desto mindre ville kunne tilpasses i nødvendigt omfang af den nationale ret, således at deres interesse på denne måde blev sikret (domme Banco Español de Crédito, EU:C:2012:349, præmis 69, og Kásler og Káslerné Rábai, EU:C:2014:282, præmis 79).
44

Selv om medlemsstaterne har bevaret deres kompetence til selv at udforme betingelserne for tilslutning til deres sociale sikringsordninger, skal de imidlertid overholde EU-retten ved udøvelsen af denne kompetence. Som anført af den forelæggende ret har Domstolen fremhævet, at betingelserne for, om der består en ret eller en pligt til at tilslutte sig en social sikringsordning, ikke kan have til virkning at udelukke de personer, hvorpå en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede i henhold til forordning nr. 1408/71 finder anvendelse, fra anvendelsesområdet for samme lovgivning (jf. domme Salemink, EU:C:2012:17, præmis 40, og Bakker, EU:C:2012:328, præmis 33). Artikel 13, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1408/71 har således den virkning, at en regel i gældende national lovgivning, hvorefter tilslutning til den sociale sikringsordning, der er fastsat i denne lovgivning, er underlagt en betingelse om bopæl i den berørte medlemsstat, ikke kan gøres gældende over for personer, der er omfattet af den nævnte bestemmelse i forordning nr. 1408/71 (jf. i denne retning domme Salemink, EU:C:2012:17, præmis 45, og Bakker, EU:C:2012:328, præmis 35 og den deri nævnte retspraksis).
17

Det er under disse omstændigheder, at Lietuvos Aukščiausiasis Teismas (Lithauens Højesteret) har besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »1) Skal en fysisk person, der modtager juridiske tjenesteydelser i henhold til aftaler indgået med en advokat om juridiske tjenesteydelser mod vederlag i sager, der sandsynligvis er forbundet med den fysiske persons personlige interesser (skilsmisse, deling af aktiver erhvervet under ægteskab osv.), betragtes som en »forbruger« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i EU-retlige bestemmelser om forbrugerbeskyttelse? 2) Skal en advokat, der er medlem af et liberalt erhverv (»[liberal] profession« på engelsk), der indgår en aftale med en fysisk person om juridiske tjenesteydelser mod vederlag, hvorefter han er forpligtet til at yde juridiske tjenesteydelser med henblik på at opfylde den fysiske persons mål, der ikke vedrører personens beskæftigelse eller profession, betragtes som en »erhvervsdrivende« i forhold til EU-retlige bestemmelser om forbrugerbeskyttelse? 3) Falder aftaler om juridiske tjenesteydelser mod vederlag, som en advokat udfærdiger i forbindelse med sine erhvervsmæssige aktiviteter som udøver af et liberalt erhverv, inden for anvendelsesområdet for direktiv 93/13 […]? 4) Såfremt tredje spørgsmål besvares bekræftende, skal kategoriseringen af sådanne aftaler som forbrugeraftaler ske efter generelle kriterier, eller skal de ske efter særlige kriterier? Såfremt det er nødvendigt at anvende særlige kriterier for kategoriseringen af disse aftaler som forbrugeraftaler, hvilke er da disse?«
7

Indtil slutningen af 2008 var Air Berlins reservationssystem udformet på en sådan måde, at kunden efter at have valgt en rejse og dato, på andet trin fik adgang til en tabel med de mulige flyforbindelser på den valgte dag, hvoraf fremgik afrejse- og ankomsttider og to forskellige priser for hver flyvning. Under denne tabel var de skatter og afgifter, der var pålagt den valgte trafikflyvning, samt kerosintillægget angivet i et særligt felt, mens den beregnede »pris pr. person« inklusive alle disse elementer var fremhævet i en ramme. En dobbeltstjerne, der var anbragt efter det nævnte felt, forklarede under henvisning til de gældende betingelser, at der kunne påløbe et behandlingsgebyr, nemlig »service charge«, som i første omgang ikke var indregnet i den endelige pris. Efter på et tredje trin havde indtastet de nødvendige personlige oplysninger, kunne kunden på et fjerde trin få kendskab til den endelige pris på rejsen inklusive behandlingsgebyret.
72

Henset til samtlige ovenstående betragtninger skal de forelagte spørgsmål besvares med, at KN skal fortolkes således, at med henblik på at afgøre, om produkter som de i hovedsagen omhandlede skal tariferes i pos. 9018 i KN som apparater eller instrumenter beregnet til medicinske formål eller i pos. 9019 i KN som apparater til mekanoterapi snarere end i pos. 8543 i KN som elektriske apparater med selvstændig funktion, skal der tages hensyn til samtlige relevante forhold i den foreliggende sag, for så vidt som disse vedrører de objektive karakteristika og egenskaber, der er knyttet til disse produkter. De relevante forhold, der skal vurderes, omfatter bl.a. den anvendelse, som producenten har tiltænkt de nævnte produkter, samt fremgangsmåden og stedet for anvendelse heraf. Den omstændighed, at produkterne er beregnet til behandlingen af en eller flere forskellige sygdomme, og den omstændighed, at behandlingen skal foretages i et godkendt lægecenter under overvågning af en sundhedsfagligt kvalificeret person, udgør indikationer, der kan godtgøre, at produkterne er beregnet til medicinske formål. Omvendt taler den omstændighed, at disse produkter hovedsageligt muliggør kosmetiske forbedringer, og den omstændighed, at produkterne kan anvendes uden for lægelige rammer, f.eks. på en skønhedssalon, og uden indgriben fra en sundhedsfagligt kvalificeret person, for, at de nævnte produkter ikke er beregnet til medicinske formål. Målene, vægten og den anvendte teknologi udgør ikke elementer, der er afgørende ved tariferingen af produkter som de i hovedsagen omhandlede i pos. 9018 i KN.
Artikel 253 i den nævnte lov med overskriften: »Tinglige forpligtelser og særlige fortrinsrettigheder« fastlægger følgende i stk. 1-4:

»1. Foranstaltningerne i herværende afsnit udgør tinglige forpligtelser (»oneri reali«) på de forurenede arealer såfremt de gennemføres af den kompetente myndighed i henhold til artikel 250 [...]

2. For de i stk. 1 omhandlede omkostninger til foranstaltning stiftes der en særlig fortrinsrettighed til fast ejendom vedrørende selve arealerne i henhold til vilkårene og i henhold til forvaltningslovens artikel 2748, stk. 2. Den nævnte fortrinsrettighed kan ligeledes udøves til skade for tredjemands ret til ejendommen.

3. Fortrinsrettigheden og opkrævningen af udgifter kan kun gøres gældende over for ejere af et område, som ikke er ansvarlig for forureningen eller risikoen herfor, ved en begrundet afgørelse fra den kompetente myndighed, som navnlig gør rede for, at forureneren ikke kan identificeres, eller at udgifterne ikke kan gøres gældende over for den pågældende, eller at et sådant tiltag ville være resultatløst.

4. Under alle omstændigheder kan en ejer, som ikke er ansvarlig, kun forpligtes til at godtgøre […] udgifterne for de af den kompetente myndighed gennemførte indgreb inden for rammerne af ejendommens markedsværdi, som fastlægges efter gennemførelsen af de pågældende indgreb. Hvis den ikke-ansvarlige ejer spontant har foretaget rehabilitering af det forurenede område, har han ret til at indlede et regressøgsmål mod den ansvarlige for forureningen for så vidt angår de oppebårne omkostninger og for de eventuelle yderligere skader, som måtte være lidt.«
12

Gérard de Ruyter indgav til denne forvaltning klager over disse beskatninger, idet han fandt, at den forpligtelse, han var blevet pålagt, til at betale bidrag til to forskellige sygesikringsordninger på grundlag af de samme indtægter ikke var forenelig med princippet om, at kun én medlemsstats sociale lovgivning finder anvendelse i henhold til artikel 13 i forordning nr. 1408/71, henset til, at disse indtægter allerede havde været genstand for samme slags opkrævninger i Nederlandene. Efter afslag på disse klager, og efter at de efterfølgende søgsmål, som han anlagde ved forvaltningsdomstolene i Marseille og Nîmes, ikke blev imødekommet, iværksatte Gérard de Ruyter appel af disse domme ved cour administrative d’appel de Marseille.
32

Under disse omstændigheder har Hoge Raad der Nederlanden besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »1) Skal momsdirektivets artikel 140, litra a) og b), fortolkes således, at den i denne bestemmelse indeholdte fritagelse for moms ikke gælder for erhvervelse af tandproteser inden for Fællesskabet? Såfremt dette ikke er tilfældet, er fritagelsen for afgift da betinget af, at tandprotesen fra udlandet leveres af en tandlæge eller tandtekniker og/eller leveres til en tandlæge eller tandtekniker 2. Såfremt den i momsdirektivets artikel 140, litra a) og b), indeholdte fritagelse for merværdiafgift (med eller uden de i spørgsmål 1 nævnte betingelser) gælder for erhvervelse af tandproteser inden for Fællesskabet, gælder fritagelsen da i medlemsstater som Kongeriget Nederlandene, der har tilpasset sig fritagelsen i henhold til momsdirektivets artikel 132, også for erhvervelse inden for Fællesskabet af tandproteser, der hidrører fra en medlemsstat, der har benyttet sig af undtagelses- og overgangsordningen i momsdirektivets artikel 370?«
35

Den nederlandske regering har gjort gældende, at såfremt der foreligger en restriktion for retten til at færdes og opholde sig frit, er bestemmelserne i WSF 2000 begrundet i objektive almene hensyn, nemlig målet om at sikre en mindstegrad af integration mellem støtteansøgeren og ydelsesstaten. Det er således berettiget at forbeholde støtten til en hel uddannelse i udlandet til de studerende, der godtgør, at de er tilstrækkeligt integreret i Nederlandene. En studerende, der har boet i Nederlandene i en periode på minimum tre ud af de foregående seks år forud for sin uddannelse i udlandet, godtgør denne integrationsgrad. Dette krav går af to grunde heller ikke videre, end hvad der er nødvendigt for at nå de forfulgte mål. For det første kan den kompetente minister i henhold til artikel 11.5 i WSF 2000 undlade at anvende kravet om tre ud af seks år, såfremt det vil være åbenbart urimeligt at opretholde kravet, hvorved det undgås at anse dette krav for at være for generelt. For det andet forudsætter det nævnte bopælskrav ikke, at den studerende har haft bopæl i Nederlandene i en periode på tre år i træk inden påbegyndelsen af sit studie, og er derfor ikke for ekskluderende.