Artikel 5, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1782/2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere, sammenholdt med bilag IV til samme forordning, skal fortolkes således, at den indeholder en principiel forpligtelse for medlemsstaten til ved hjælp af egnede almengyldige regler at indføre alle de i nævnte bilag omhandlede normer med undtagelse af bl.a. normerne »Normer for vekseldrift« og »Minimumsbelægningsgrader for dyr og/eller passende systemer«. Denne bedømmelse finder anvendelse mutatis mutandis og i endnu højere grad på artikel 6, stk. 1, i forordning nr. 73/2009 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere, sammenholdt med bilag III til samme forordning, der i henhold til denne fortolkning udtrykkeligt sondrer mellem obligatoriske og fakultative normer.

Forpligtelsen for medlemsstaterne til at fastlægge sådanne krav ved lov i henhold til artikel 5, stk. 1, i forordning nr. 1782/2009 indebærer dels, at de skal overholde alle de i bilag IV til denne forordning omhandlede normer, dels hænger tæt sammen med et vist skøn hvad angår fastsættelse af de konkrete krav på grundlag af nævnte normer, idet disse normer er baseret på begreber og generelle udtryk, hvis gennemførelse nødvendigvis indebærer en skønsmargen. Det følger dog ikke af ordlyden af artikel 5, stk. 1, i forordning 1782/2003, at medlemsstaterne i givet fald har ret til slet ikke at gennemføre nogle af normerne vedrørende god landbrugs- og miljømæssig stand. Henset til den upræcise formulering af samme forordnings artikel 5, stk. 1, er det dog nødvendigt at se på formuleringen af hver enkelt norm for at afgøre dens obligatoriske karakter samt på rækkevidden af det skøn, der er overladt til medlemsstaterne ved fastlæggelsen og den konkrete anvendelse af normerne

Selv hvis det antages, at landbrugsarealerne eller de pågældende områder ifølge den berørte medlemsstat allerede i sig selv frembød karakteristika, der var mere eller mindre i overensstemmelse med målene med forordning nr. 1782/2003, hvorved normerne vedrørende god landbrugs- og miljømæssig stand blev uvirksomme eller deres gennemførelse uforholdsmæssig, fritager denne omstændighed alene, henset til retssikkerhedsprincippet, ikke medlemsstaten fra dens forpligtelse til at gennemføre nævnte forordnings relevante bestemmelser via en passende national lovgivning. Ikke desto mindre kan medlemsstaten inden for rammerne af udøvelsen af det skøn, som de generelle og upræcise begreber, der kendetegner de nævnte normer, giver den, tilpasse og udmønte dem således, at de er tilpasset den nationale sammenhæng. Den kan derimod ikke helt undlade at gennemføre dem. Gennemførelsen af normerne vedrørende god landbrugs- og miljømæssig stand via en passende national lovgivning, skal nemlig ligeledes muliggøre kontrol og sanktioner i tilfælde af manglende overholdelse. Henset til det grundlæggende krav om kontrol og sanktioner kan den pågældende medlemsstat imidlertid ikke gøre sin hævdede skønsmargen eller proportionalitetsprincippet gældende som begrundelse for slet ikke at gennemføre nævnte normer, og Kommissionen er beføjet til at kræve en sådan gennemførelse af normerne, om ikke andet så for at få indført en fuldstændig og effektiv kontrol- og sanktionsordning.

(jf. præmis 43, 44, 62, 65 og 66)