ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
3.

For det tredje har den ungarske regering gjort gældende, at medlemmerne af Europa-Parlamentets demokratiske rettigheder, princippet om medlemmernes ligebehandling og princippet om direkte demokrati blev tilsidesat under afstemningen om den anfægtede beslutning. Medlemmerne kunne ikke udøve de rettigheder, som er nødvendige for varetagelsen af deres hverv som folkets repræsentanter i overensstemmelse med demokratiprincippet, hvilke også omfatter retten til at undlade at stemme (tredje anbringende).
C 436/22

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 29. august 2018 — Indaco Service Soc. coop. Sociale og Coop. sociale il Melograno mod Ufficio Territoriale del Governo Taranto

(Sag C-552/18)

(2018/C 436/29)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Appellanter: Indaco Service Soc. coop. Sociale og Coop. sociale il Melograno

Indstævnt: Ufficio Territoriale del Governo Taranto

Præjudicielt spørgsmål

Er EU-retten, nærmere bestemt artikel 57, stk. 4, i direktiv 2014/24/EU (1) om offentlige udbud, sammenholdt med 101. betragtning til dette direktiv, samt med proportionalitetsprincippet og ligebehandlingsprincippet, til hinder for en national lovgivning som den i det foreliggende tilfælde omhandlede, der, idet en »alvorlig forsømmelse i forbindelse med udøvelsen af et erhverv« defineres som en obligatorisk grund til udelukkelse af en økonomisk aktør, bestemmer, at denne aktør, såfremt denne alvorlige forsømmelse har medført en førtidig ophævelse af en udbudskontrakt, alene kan udelukkes, hvis ophævelsen ikke er anfægtet ad rettens vej eller stadfæstet ved afslutningen af en retssag?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26.2.2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF (EUT 2014, L 94, s. 65).
Appel iværksat den 21. september 2018 af ABB Ltd og ABB AB til prøvelse af dom afsagt af Retten (Ottende Afdeling) den 12. juli 2018 i sag T-445/14, ABB Ltd og ABB AB mod Europa-Kommissionen

(Sag C-593/18 P)

(2018/C 436/38)

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: ABB Ltd og ABB AB (ved advocaat I. Vandenborre og avocat S. Dionnet)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanterne har nedlagt følgende påstande

— Dommen ophæves, eller der træffes andre foranstaltninger, som findes påkrævet.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringender og væsentligste argumenter

Første anbringende. Retten begik en retlig fejl ved at fastslå, at Kommissionen løftede sin bevisbyrde, da den fastslog, at der forelå en overtrædelse fra appellantens side, som omfattede alle jordkabler og tilbehør med spændinger på mellem 110 kV og 220 kV. Retten efterprøvede ikke om afgørelsen (1) identificerede overtrædelsen med »tilstrækkelig præcision« og på en retligt fyldestgørende måde. Retten foretog heller ikke en behørig anvendelse af betingelserne for, at der foreligger tilstrækkeligt grundlag for at fastslå, at appellanten deltog i overtrædelsen.

Andet anbringende. Retten foretog ikke en anvendelse af ligebehandlingsprincippet eller princippet om uskyldsformodning, da den stadfæstede Kommissionens konstatering af, at overtrædelsesperioden vedrørende appellanten startede den 1. april 2000.

Tredje anbringende. Retten tilsidesatte sin begrundelsespligt vedrørende dens bedømmelse af appellantens anbringende om forskelsbehandling og fastslog fejlagtigt, at appellanten havde accepteret en sådan sondring under den administrative procedure, og tillagde denne accept afgørende betydning ved bedømmelsen.

(1) Kommissionens afgørelse af 2.4.2014 om en procedure i henhold til artikel 101 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og EØS-aftalens artikel 53 (Sag AT.39610 — Elkabler) (meddelt under nummer C(2014) 2139 final) (EUT 2014, C 319, s. 10).
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Ungarn) den 24. september 2018 — UTEP 2006. SRL mod Vas Megyei Kormányhivatal Hatósági Főosztály, Hatósági, Építésügyi és Oktatási Osztály

(Sag C-600/18)

(2018/C 436/40)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

Parter i hovedsagen

Sagsøger: UTEP 2006. SRL

Sagsøgt: Vas Megyei Kormányhivatal Hatósági Főosztály, Hatósági, Építésügyi és Oktatási Osztály

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 92 TEUF fortolkes således, at den er til hinder for en fortolkning af § 12/A i a kis- és középvállalkozásokról, fejlődésük támogatásáról szóló 2004. évi XXXIV. törvény (lov XXXIV af 2004 om små og mellemstore virksomheder og støtte til deres udvikling, herefter »lov KKV«) og for den praksis, som myndighederne har fulgt i forbindelse hermed, hvorefter det ikke er muligt at anvende § 12/A i lov KKV på virksomheder (retlige enheder), som ikke er registreret i Ungarn, men derimod i en anden medlemsstat, og som i øvrigt henhører under begrebet lille og mellemstor virksomhed, som er fastlagt i nævnte lov?
1)

Skal det under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede, hvor en producentorganisation som defineret i artikel 11, stk. 1, [og i] artikel 15 i Rådets forordning (EF) nr. 2200/96 af 28. oktober 1996 om den fælles markedsordning for frugt og grøntsager (forordning nr. 2200/96) (1) leverer genstande til de producenter, der er tilsluttet organisationen, og herfor fra producenterne modtager en betaling, som ikke dækker indkøbsprisen, lægges til grund, a) at der foreligger en byttehandel med kontant vederlag (»Tausch mit Baraufgabe«), fordi producenterne til gengæld for transaktionen over for producentorganisationen ved kontrakt har forpligtet sig til i formålsbindingsperioden at levere frugt og grøntsager til producentorganisationen, således at afgiftsgrundlaget for transaktionen er den indkøbspris for investeringsaktiverne, som producentorganisationen har betalt til de tidligere leverandører? b) at det beløb, som driftsfonden faktisk betaler til producentorganisationen for transaktionen, i fuldt omfang udgør et »tilskud, der er direkte forbundet med transaktionernes pris« som omhandlet i artikel 11, punkt A, stk. 1, litra a), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter (direktiv 77/388/EØF) (2), således at afgiftsgrundlaget også omfatter den finansielle støtte som omhandlet i artikel 15 i forordning nr. 2200/96, som er ydet til driftsfonden af de kompetente myndigheder på grundlag af et driftsprogram?
1)

Skal det under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede, hvor en producentorganisation som defineret i artikel 11, stk. 1, [og i] artikel 15 i Rådets forordning (EF) nr. 2200/96 af 28. oktober 1996 om den fælles markedsordning for frugt og grøntsager (forordning nr. 2200/96) (1) leverer genstande til de producenter, der er tilsluttet organisationen, og herfor fra producenterne modtager en betaling, som ikke dækker indkøbsprisen, lægges til grund, a) at der foreligger en byttehandel med kontant vederlag (»Tausch mit Baraufgabe«), fordi producenterne til gengæld for transaktionen over for producentorganisationen ved kontrakt har forpligtet sig til i formålsbindingsperioden at levere frugt og grøntsager til producentorganisationen, således at afgiftsgrundlaget for transaktionen er den indkøbspris for investeringsaktiverne, som producentorganisationen har betalt til de tidligere leverandører? b) at det beløb, som driftsfonden faktisk betaler til producentorganisationen for transaktionen, i fuldt omfang udgør et »tilskud, der er direkte forbundet med transaktionernes pris« som omhandlet i artikel 11, punkt A, stk. 1, litra a), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter (direktiv 77/388/EØF) (2), således at afgiftsgrundlaget også omfatter den finansielle støtte som omhandlet i artikel 15 i forordning nr. 2200/96, som er ydet til driftsfonden på grundlag af et driftsprogram?
2)

Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 23, stk. 1, i direktiv 2008/50/EF i sig selv, og sammenholdt med del A i bilag XV hertil, idet den ikke fra og med den 11. juni 2010 har vedtaget egnede foranstaltning til at sikre, at grænseværdierne for PM10 ikke overskrides i de i første påstand nævnte zoner, og navnlig at den har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktivets artikel 23, stk. 1, andet afsnit, idet den ikke har sikret at overskridelsesperioden af de heri nævnte grænser bliver kortest mulig.
—

Det fastslås, at Ungarn siden den 11. juni 2010 har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 23, stk. 1, herunder navnlig andet afsnit, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/50/EF af 21. maj 2008 om luftkvaliteten og renere luft i Europa, sammenholdt med bilag XV dertil, til at sørge for, at overskridelsesperioden bliver kortest mulig.
—

Det fastslås, at Republikken Slovenien har tilsidesat sine forpligtelser i medfør af artikel 93 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/65/EU af 15. maj 2014 om markeder for finansielle instrumenter og om ændring af direktiv 2002/92/EF og direktiv 2011/61/EU, som ændret ved artikel 1 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/1034 af 23. juni 2016 om ændring af direktiv 2014/65/EU om markeder for finansielle instrumenter, idet den ikke har vedtaget (alle) de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme disse direktiver, eller ikke har meddelt Kommissionen herom.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Najwyższy (Polen) den 17. august 2018 — YV

(Sag C-537/18)

(2018/C 427/16)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Najwyższy

Parter i hovedsagen

Klager: YV

Sagsøgt: Krajowa Rada Sądownictwa

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 47 i chartret om grundlæggende rettigheder sammenholdt med artikel 9, stk. 1, i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv (1) fortolkes således, at i tilfælde, hvor der iværksættes et retsmiddel ved en medlemsstats domstol i sidste instans, hvorved det gøres gældende, at der er sket en overtrædelse af forbuddet mod forskelsbehandling på grund af alder i forhold til en dommer ved denne domstol, og der samtidig anmodes om udsættelse med gennemførelsen af den anfægtede afgørelse, er den pågældende domstol — for at sikre de rettigheder, der følger af EU-retten, ved foranstaltninger til foreløbig retsbeskyttelse efter national ret — forpligtet til ikke at anvende de nationale bestemmelser, hvorved kompetencen i den tvist, hvori der er indgivet klage, tildeles en organisatorisk enhed ved denne domstol, som ikke er fungerende, idet de pågældende dommerembeder ikke er blevet besat?

(1) EFT 2000, L 303, s. 16.
5)

Skal bestemmelserne i artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU, artikel 4, stk. 3, tredje afsnit, TEU, og artikel 2 TEU, sammenholdt med artikel 267 TEUF og chartrets artikel 47 fortolkes således, at retsstatsprincippet skal anses for at være en grundlæggende værdi i Den Europæiske Union, hvorfor den nationale domstol — i tilfælde af tvivl om, hvorvidt denne værdi og det dertil hørende princip om en effektiv retsbeskyttelse, idet der er tale om domstolenes og de fungerende dommeres uafhængighed, er til hinder for nationale bestemmelser, der nedsætter dommernes pensionsalder i henhold til de nærmere bestemmelser, der er beskrevet i de to første spørgsmål — skal have beføjelse til ex officio over for alle de dommere, der falder inden for disse bestemmelsers anvendelsesområde, at kunne suspendere anvendelsen af de nationale bestemmelser, der rejser tvivl om princippet om dommeres uafsættelighed?
Sag anlagt den 2. oktober 2018 — Europa-Kommissionen mod Republikken Polen

(Sag C-619/18)

(2018/C 427/39)

Processprog: polsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved K. Banks, H. Krämer og S. Kaleda, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Republikken Polen

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 19, stk. 1, andet afsnit, i traktaten om Den Europæiske Union, sammenholdt med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, idet den har nedsat alderen for pensionering (pensionsalderen) for dommere ved Sąd Najwyższy (øverste domstol) og anvendt den nedsatte pensionsalder på personer, der blev udnævnt til dommere i Sąd Najwyższy før den 3. april 2018, og ligeledes har givet præsidenten for Republikken Polen ret til at forlænge dommerne ved Sąd Najwyższys aktive tjeneste efter dennes skøn.

— Republikken Polen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommissionen har for det første anført, at bestemmelserne i lov af 8. december 2017 om den øverste domstol (ustawa z dnia 8 grudnia 2017 r. o Sądzie Najwyższym), hvormed pensionsalderen for siddende dommere ved Sąd Najwyższy, som var blevet udnævnt til dommere i Sąd Najwyższy inden datoen for denne lovs ikrafttræden (3.4.2018), blev nedsat, er i strid med princippet om dommeres uafsættelighed.

For det andet har Kommissionen gjort gældende, at bestemmelserne i loven om den øverste domstol, hvormed præsidenten for Republikken Polen er blevet givet retten til at forlænge den aktive tjeneste for dommerne ved Sąd Najwyższy efter sit skøn, er i strid med princippet om domstolenes uafhængighed.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hof van Cassatie (Belgien) den 19. juli 2018 — IN mod Belgische Staat

(Sag C-469/18)

(2018/C 427/07)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hof van Cassatie

Parter i hovedsagen

Sagsøger: IN

Sagsøgt: Belgische Staat

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder fortolkes således, at bestemmelsen med hensyn til merværdiafgiftsansættelse under alle omstændigheder er til hinder for brug af bevismidler, der er tilvejebragt under tilsidesættelse af retten til respekt for privatlivet, som sikres af chartrets artikel 7, eller tillader den en national ordning, hvorefter den ret, der skal afgøre, om et sådant bevismiddel kan lægges til grund for en momsansættelse, skal foretage en afvejning som bekrevet i punkt 20 og 21 i denne afgørelse?
(iii)

[Retten] fordrejede de faktiske omstændigheder, anlagde et åbenbart urigtigt skøn, og undlod at give en begrundelse, da den konkluderede, at hvis sagsøgeren var blevet hørt vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt han var indehaver af en juridisk grad, ville denne høring faktisk kunne have ændret resultatet af den omhandlede beslutningsproces.
C 445/6

Appel iværksat den 21. september 2018 af The Goldman Sachs Group Inc. til prøvelse af dom afsagt af Retten (Ottende Afdeling) den 12. juli 2018 i sag T-419/14, The Goldman Sachs Group mod Europa-Kommissionen

(Sag C-595/18 P)

(2018/C 445/07)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: The Goldman Sachs Group Inc. (ved advokaterne A. Mangiaracina og J. Koponen)

De andre parter i appelsagen: Europa- Kommissionen, Prysmian SpA og Prysmian Cavi e Sistemi Srl

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves.

— Artikel 1, 2, 3 og 4 i Kommissionens afgørelse C(2014) 2139 af 2. april 2014 (1) annulleres helt eller delvist (f.eks. fra maj 2007 eller november 2007 og fremefter, hvor GS Group og denne koncerns datterselskaber kun ejede henholdsvis ca. 45 % og 26 % af Prysmians aktier), for så vidt som de vedrører appellanten, og/eller

— Den bøde, der pålægges appellanten ved artikel 2 i Kommissionens afgørelse C(2014) 2139 af 2. april 2014, nedsættes.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne i første instans og i appelsagen.

Anbringender og væsentligste argumenter

Første anbringende: Retten foretog en urigtig anvendelse af artikel 101 TEUF og artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 (2) ved at pålægge appellanten ansvaret for en overtrædelse begået af Prysmian mellem den 29. juli 2005 og den 3. maj 2007 (perioden forud for børsintroduktionen).

Andet anbringende: Appellanten udøvede ikke en afgørende indflydelse mellem den 3. maj 2007 og den 28. januar 2009 (perioden efter børsintroduktionen) i den forstand, hvori det i henhold til retspraksis er påkrævet.

Tredje anbringende: Anmodning om, at appellanten omfattes af enhver bødenedsættelse, som måtte indrømmes Prysmian.

(1) Kommissionens afgørelse af 2.4.2014 om en procedure efter artikel 101 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og EØS-aftalens artikel 53 (Sag AT.39610 — Elkabler)

(2) Rådets forordning (EF) nr. 1/2003 af 16.12.2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i traktatens artikel 81 og 82 (EUT 2003, L 1, s. 1).
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Court of Session, Edinburgh (Det Forenede Kongerige) den 3. oktober 2018 — Andy Wightman o.a. mod Secretary of State for Exiting the European Union

(Sag C-621/18)

(2018/C 445/12)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Court of Session, Edinburgh

Parter i hovedsagen

Appellanter: Andy Wightman, Ross Greer, Alyn Smith, David Martin, Catherine Stihler, Jolyon Maugham og Joanna Cherry

Øvrige parter i appelsagen: Secretary of State for Exiting the European Union

Modpart: Chris Leslie og Tom Brake

Præjudicielt spørgsmål

I en situation, hvor en medlemsstat i overensstemmelse med artikel 50 i traktaten om Den Europæiske Union har meddelt Det Europæiske Råd, at den har besluttet at udtræde af Den Europæiske Union, tillader EU-retten da, at denne meddelelse ensidigt trækkes tilbage af den meddelende medlemsstat, og i givet fald på hvilke betingelser og med hvilken virkning for medlemsstatens forbliven i Den Europæiske Union?
—

For det første begik Retten en fejl, da den fastslog, at UCC (1) og beslægtede delegerede forordninger og gennemførelsesforordninger ikke tillægger Kommissionen beføjelser til at træffe afgørelser, der er bindende for de nationale toldmyndigheder i undersøgelsen af de økonomiske forudsætninger.
—

Irland tilpligtes at betale en tvangsbøde i henhold til artikel 260, stk. 3, TEUF på 17 190,60 EUR, at regne fra datoen for Domstolens dom, på grund af tilsidesættelse af pligten til at give meddelelse om foranstaltninger til gennemførelse af direktiv (EU) 2015/849.
—

Det fastslås, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 13, stk. 1, sammenholdt med bilag XI til direktiv 2008/50/EF (1), idet årsgrænseværdien for nitrogendioxid (NO2) i 26 områder til vurdering og kontrol af luftkvaliteten (DEZBXX0001A det bymæssige område Berlin, DEZCXX0007A det bymæssige område Stuttgart, DEZCXX0043S forvaltningsområdet Tübingen, DEZCXX0063S forvaltningsområdet Stuttgart, DEZCXX0004A det bymæssige område Freiburg, DEZCXX0041S forvaltningsområdet Karlsruhe (uden bymæssige områder), DEZCXX0006A det bymæssige område Mannheim/Heidelberg, DEZDXX0001A det bymæssige område München, DEZDXX0003A det bymæssige område Nürnberg/Fürth/Erlangen, DEZFXX0005S område III Mittel- und Nordhessen, DEZFXX0001A bymæssigt område I (Rhein-Main), DEZFXX0002A byområde II (Kassel), DEZGLX0001A det bymæssige område Hamburg, DEZJXX0015A Grevenbroich (brunkulsområde ved Rhinen), DEZJXX0004A Köln, DEZJXX0009A Düsseldorf, DEZJXX0006A Essen, DEZJXX0017A Duisburg, Oberhausen, Mülheim, DEZJXX0005A Hagen, DEZJXX0008A Dortmund, DEZJXX0002A Wuppertal, DEZJXX0011A Aachen, DEZJXX0016S by- og landområder i Nordrhein-Westfalen, DEZKXX0006S Mainz, DEZKXX0007S Worms/Frankenthal/Ludwigshafen, DEZKXX0004S Koblenz/Neuwied) og timegrænseværdien for NO2 i to af disse områder (DEZCXX0007A det bymæssige område Stuttgart, DEZFXX0001A bymæssigt område I (Rhein-Main)) siden 2010 systematisk og vedvarende er blevet overskredet.
3)

Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, og medlemsstaten dermed kan anvende andre betingelser end den, der er opstillet i artikel 10, stk. 2 (dvs. forsørges af flygtningen), betyder dette, at medlemsstaten, hvis den finder det hensigtsmæssigt, har mulighed for at fastsætte et hvilket som helst krav — herunder dem, der er fastsat med hensyn til andre familiemedlemmer i artikel 4, stk. 2 og 3, eller kan medlemsstaten udelukkende anvende den betingelse, der er opstillet i direktivets artikel 4, stk. 3? I bekræftende fald ønskes det oplyst, hvilke faktiske omstændigheder er omfattet af betingelsen »objectively unable to provide for their own needs on account of their state of health« i direktivets artikel 4, stk. 3? Skal betingelsen fortolkes således, at familiemedlemmet ikke er i stand til at forsørge »sig selv«, eller således, at familiemedlemmet »ikke er i stand til« at tage vare »på sig selv«, eller skal den i givet fald fortolkes på en anden måde?
1)

Skal artikel 7, stk. 2, i forordning (EF) nr. 1370/2007 (1) af 23. oktober 2007 fortolkes således, at den kompetente myndighed, som har til hensigt at tildele en kontrakt uden forudgående udbud, skal tage de nødvendige skridt til offentliggørelse eller give meddelelse om samtlige oplysninger med det formål, at samtlige potentielle operatører af offentlig trafikbetjening kan afgive et seriøst og rimeligt bud?
1)

Kan bestemmelserne vedrørende ansøgninger, der kan afvises, i artikel 33 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU (1) om fælles procedurer for tildeling og fratagelse af international beskyttelse (omarbejdning) (herefter »proceduredirektivet«) fortolkes således, at de ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning, ifølge hvilken en ansøgning kan afvises inden for rammerne af asylproceduren, når ansøgeren er indrejst i den pågældende medlemsstat, Ungarn, via et land, hvor han ikke er udsat for forfølgelse eller risiko for alvorlig overlast, eller hvor der er garanti for et tilstrækkeligt beskyttelsesniveau?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 11. september 2018 — Caseificio Cirigliana Srl m.fl. mod Ministero delle Politiche agricole, alimentari e forestali m.fl.

(Sag C-569/18)

(2018/C 436/34)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøgere i første instans og nu appellanter: Caseificio Cirigliana Srl, Mail Srl og Sorì Italia Srl

Sagsøgte i første instans og nu indstævnte: Ministero delle Politiche agricole, alimentari e forestali, Presidenza del Consiglio dei Ministri og Ministero della Salute

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 3 TEUF, 26 TEUF, 32 TEUF, 40 TEUF og 41 TEUF samt artikel 1, 3-5 og 7 i forordning (EU) nr. 1151/2012 (1), der indeholder bestemmelser om beskyttede oprindelsesbetegnelser, og hvorefter medlemsstaterne skal sikre fri konkurrence for produkter inden for Den Europæiske Union samt beskyttelse af kvalitetsordninger med henblik på at understøtte ugunstigt stillede landbrugsområder, fortolkes således, at de er til hinder for en national bestemmelse (artikel 4 i lovdekret nr. 91 af 24.6.2014, som ophøjet til lov nr. 116 af 11.8.2014), der indfører en restriktion for fremstillingen af Mozzarella di Bufala Campana BOB, således at den kun må finde sted i dertil indrettede anlæg, hvor det er forbudt at opbevare og lagre mælk fra bedrifter, der ikke er omfattet af kontrolordningen for Mozzarella di Bufala Campana BOB?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 af 21.11.2012 om kvalitetsordninger for landbrugsprodukter og fødevarer (EUT L 343, s. 1).
2)

Medfører medlemsstaternes skønsmargin ifølge ovennævnte artikel 7, stk. 2, i direktiv 2003/96/EF (»Medlemsstaterne kan indføre differentierede afgiftssatser for erhvervsmæssig og ikke-erhvervsmæssig brug af dieselolie anvendt i motorkøretøjer, forudsat at EF-minimumsafgiftssatserne overholdes, og at afgiftssatsen for dieselolie anvendt i motorkøretøjer ikke kommer under den afgiftssats, der var gældende pr. 1. januar 2003«), at den bestemmelse, hvorefter erhvervsmæssig brug af dieselolie også omfatter dieselolie anvendt til »lejlighedsvis personbefordring«, ikke umiddelbart og ubetinget finder anvendelse«?
2)

Har det for besvarelsen af spørgsmål 1 nogen betydning, om den situation, i hvilken et sådant middel anvendes, er fri for skadegørerne, og i bekræftende fald, efter hvilke kriterier skal det afgøres, om dette er tilfældet?