ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

I lyset af den retspraksis, som er fastslået i Federutility-sagen (1), er en foranstaltning om fastsættelse af en maksimumspris på flydende gas på flaske, der tilsigter at beskytte socialt udsatte brugere, da forenelig med denne retspraksis og i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, når mindst én af de tre herunder opregnede omstændigheder foreligger? — foranstaltningen finder generel anvendelse for alle forbrugere og på ubestemt tid »så længe konkurrencebetingelserne på dette marked ikke anses for at være tilstrækkelige« — foranstaltningen allerede har været gældende i mere end [1]8 år — foranstaltningen kan medvirke til, at der varigt opretholdes en ringe konkurrence, idet den udgør en hindring for nye operatørers adgang til markedet
1)

Skal artikel 4, litra c), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/48/EF (1) af 29. april 2004 om håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder fortolkes således, at medlemsstaterne er forpligtet til at anerkende organisationer til kollektiv forvaltning af intellektuelle ejendomsrettigheder, som varetager varemærkeindehaveres rettigheder, som personer, der er berettiget til med henblik på at forsvare varemærkeindehaveres rettigheder i eget navn at iværksætte retsmidler og med henblik på at håndhæve varemærkeindehaveres rettigheder i eget navn at anlægge sager ved domstolene?
II)

Skal artikel 1, stk. 2, i direktiv 2011/96 (1) fortolkes således, at den er til hinder for, at en medlemsstat udsteder en bestemmelse, hvorefter et udenlandsk moderselskab, hvis eneste aktionær er et kapitalselskab med hjemsted i indlandet, nægtes friholdelse for kapitalindkomstskat af udloddet udbytte, for så vidt det ejes af personer, der ikke havde ret til tilbagebetaling eller fritagelse, såfremt de oppebar indtægterne direkte, og det udenlandske selskab ikke oppebærer sin bruttoindkomst i det pågældende regnskabsår på grundlag af egen økonomisk virksomhed eller 1. der for så vidt angår disse indtægter ikke foreligger økonomiske eller andre væsentlige grunde til at inddrage det udenlandske selskab som mellemled, eller 2. det udenlandske selskab ikke deltager i den almindelige økonomiske omsætning med en virksomhedsstruktur, der er passende henset til selskabets formål?
Retten har med urette fastslået, at Rådet ikke tilsidesatte princippet om god forvaltningsskik. For det første er det af Retten anførte om Rådets forpligtelse til at være upartisk behæftet med retlige fejl. For det andet har Retten undladt at vurdere omfanget af forpligtelsen til nøje at fastlægge de faktiske omstændigheder. På denne baggrund er det også åbenbart, at appellantens proceduremæssige rettigheder er blevet tilsidesat.

Retten har med urette fastslået, at Rådet ikke foretog »et åbenbart urigtigt skøn«. For det første har Retten undladt at anerkende sin kontrolforpligtelse i forhold til den anfægtede retsakt, idet den ikke har kontrolleret den procedure, som førte til vedtagelsen af den anfægtede retsakt. Retten har begået en retlig fejl ved at fastslå, at Rådet alene kunne basere sig på et brev fra Ukraine. Retten har dermed undladt at tage hensyn til Rådets forpligtelse til at foretage yderligere undersøgelser. Retten har desuden underkendt rækkevidden af Domstolens seneste retspraksis om restriktive foranstaltninger. Retten har endvidere i det store hele argumenteret på en politisk måde og undladt at vurdere betydningen af grundlæggende rettigheder i et tredjeland.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 374/18

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Corte di Appello di Trento (Italien) den 14. august 2017 — Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca — MIUR mod Fabio Rossato og Conservatorio di Musica F.A. Bonporti

(Sag C-494/17)

(2017/C 374/26)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Corte di Appello di Trento

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca — MIUR

Kontraappellant: Fabio Rossato

Sagsøgt: Conservatorio di Musica F.A. Bonporti

Præjudicielt spørgsmål

Skal § 5, stk. 1, i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, som er opført som bilag til Rådets direktiv 1999/70/EF (1) af 28. juni 1999, fortolkes således, at den er til hinder for anvendelsen af bestemmelserne i artikel 1, stk. 95, 131 og 132, i den italienske stats lov nr. 107/2015, som fastsætter stabilisering af ansættelsesforholdene for tidsbegrænset ansatte lærere med hensyn til fremtiden, uden tilbagevirkende kraft og uden erstatning for tab, i deres egenskab af foranstaltninger, der er forholdsmæssige, tilstrækkeligt effektive og afskrækkende, således at det sikres, at rammeaftalens regler har fuld gennemslagskraft, og der samtidig hindrer tilsidesættelse af rammeaftalen som følge af misbrug af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter med hensyn til tiden inden den periode, som omfattes af disse reglers virkninger?

(1) Rådets direktiv 1999/70/EF af 28.6.1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP (EFT L 175, s. 43).
3)

Skal påvisningen af farlige stoffer baseres på en nøjagtig og repræsentativ vurdering, som tager højde for affaldets sammensætning, hvis den allerede er kendt eller fastlægges i forbindelse med karakteriseringen, eller skal påvisningen af farlige stoffer derimod foretages ifølge sandsynlighedskriterier ved at tage udgangspunkt i de stoffer, som med rimelighed kan forventes at forefindes i affaldet?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 374/16

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per la Basilicata (Italien) den 10. august 2017 — Olympus Italia Srl mod Istituto di Ricovero e Cura a Carattere Scientifico — Centro di Riferimento Oncologico della Basilicata (IRCCS — CROB) i Rionero in Vulture

(Sag C-486/17)

(2017/C 374/22)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per la Basilicata

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Olympus Italia Srl

Sagsøgt: Istituto di Ricovero e Cura a Carattere Scientifico — Centro di Riferimento Oncologico della Basilicata (IRCCS — CROB) i Rionero in Vulture

Præjudicielt spørgsmål

Er de EU-retlige principper, og navnlig princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og retssikkerhedsprincippet, samt princippet om frie varebevægelser, princippet om etableringsfrihed og princippet om fri udveksling af tjenesteydelser, der er fastlagt i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), samt de heraf afledte principper, såsom ligebehandlingsprincippet, princippet om forbud mod forskelsbehandling, princippet om gensidig anerkendelse, proportionalitetsprincippet og gennemsigtighedsprincippet, som anerkendt i direktiv 2014/24/EU (1), til hinder for en national lovgivning som den italienske, der følger af artikel 95, stk. 10, sammenholdt med artikel 83, stk. 9, i lovdekret nr. 50/2016, hvorefter manglende særskilt oplysning af omkostningerne til sikkerheden på arbejdspladsen i det økonomiske bud i en udbudsprocedure for tildeling af offentlige kontrakter under alle omstændigheder medfører udelukkelse af tilbudsgiveren, uden at tilbudsgiveren indrømmes muligheden for supplering eller uddybning af forelagte bevisligheder, også i tilfælde hvor pligten til særskilt oplysning ikke er blevet specificeret på den vedlagte formular til afgivelse af bud, også selv om buddet ud fra et indholdsmæssigt synspunkt opfylder minimumsomkostningerne til sikkerheden på arbejdspladsen?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26.2.2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF (EUT L 94, s. 65).
—

Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 13 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/61/EU af 15. maj 2014 om foranstaltninger for at reducere omkostningerne ved etablering af højhastighedsnet til elektronisk kommunikation (EUT L 155, s. 1), idet det ikke senest den 1. januar 2016 havde vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv, eller under alle omstændigheder idet det har undladt at underrette Kommissionen om disse bestemmelser.
1)

Har den importør (klarerer), der på indførselstidspunktet anmoder om momsfritagelse (indførsel efter toldprocedure 42), fordi varerne er bestemt til levering i en anden medlemsstat, pligt til at betale moms (såfremt der efterfølgende fastslås, at betingelserne for fritagelse ikke er opfyldt) på tilsvarende måde som han har pligt til at betale told?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 374/15

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Raad van State (Nederlandene) den 10. august 2017 — K mod Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

(Sag C-484/17)

(2017/C 374/21)

Processprog: nedelandsk

Den forelæggende ret

Raad van State

Parter i hovedsagen

Sagsøger: K

Sagsøgt: Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 15, stk. 1 og 4, i Rådets direktiv 2003/86/EF af 22. september 2003 om ret til familiesammenføring (EUT 2003, L 251, som berigtiget i EUT 2012, L 71) fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national bestemmelse som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter en ansøgning om en selvstændig opholdstilladelse fra en udlænding, der i medfør af en familiesammenføring har opholdt sig lovligt i mere end fem år på en medlemsstats område, kan afslås på det grundlag, at integrationsbetingelserne efter national ret ikke er opfyldt?
1)

Er det i overensstemmelse med artikel 4 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/13/EU (1) af 22. maj 2012 om ret til information under straffesager (herefter »direktiv 2012/12/EU«), artikel 8, stk. 2, i direktiv 2012/12/EU, retten til frihed og sikkerhed som omhandlet i artikel 6 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, retten til forsvar i artikel 48, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og retten til en retfærdig rettergang i artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, når nationale myndigheder ikke under en tilbageholdelse skriftligt meddeler en anholdt person alle (eller samtlige) de i artikel 4, stk. 2, i direktiv 2012/12/EU omhandlede informationer (navnlig informationer om retten til aktindsigt i materiale i sagen), og heller ikke gør det muligt at anfægte undladelsen af at fremlægge disse informationer i henhold til artikel 8, stk. 2, i direktiv 2012/13/EU? I benægtende fald kan en sådan tilsidesættelse af EU-retten da på et hvilket som helst trin i straffesagen påvirke lovligheden af frihedsberøvelsen, der består i en anholdelse eller varetægtsfængsling, ud over en opretholdelse af selve varetægtsfængslingen, set i lyset af artikel 6 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 5, stk. 1, litra c), i Den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder? Har den omstændighed, at den anholdte person er tiltalt for en alvorlig forbrydelse, som ifølge national ret straffes med fængsel i mindst 15 år, nogen indflydelse på besvarelsen af de foregående spørgsmål?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 374/14

Appel iværksat den 27. juli 2017 af Vincent Piessevaux til prøvelse af dom afsagt af Retten (Første Afdeling) den 17. maj 2017 i sag T-519/16, Vincent Piessevaux mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-454/17 P)

(2017/C 374/19)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Vincent Piessevaux (ved avocat L. Ponteville)

Den anden part i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Dom afsagt af Retten den 17. maj 2017 i sag T-519/16 ophæves.

— Appellanten gives medhold i de påstande, der blev nedlagt for Retten.

— Appelindstævnte tilpligtes at betale sagsomkostningerne i de to instanser.

Anbringender og væsentligste argumenter

Første appelanbringende vedrører en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet, artikel 77 i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union og artikel 11, stk. 2, i bilag VIII hertil. Retten begik en retlig fejl ved at forkaste ulovlighedsindsigelsen vedrørende meddelelse til personalet nr. 113/11 fra Rådets ansættelsesmyndighed, hvorved der blev indført en undtagelse til artikel 9, stk. 3, sidste punktum, i Rådets afgørelse af 11. oktober 2011 om vedtagelse af almindelige gennemførelsesbestemmelser til artikel 11 og 12 i bilag VIII til tjenestemandsvedtægten vedrørende overførsel af pensionsrettigheder (»de almindelige gennemførelsesbestemmelser af 2011«) — en undtagelse, hvorefter de almindelige gennemførelsesbestemmelser, som blev vedtaget den 29. april 2004 (»de almindelige gennemførelsesbestemmelser af 2004«) kun finder anvendelse fremover, såfremt ansættelsesmyndigheden har meddelt den berørte person et forslag om godskrivning af pensionsgivende tjenesteår, og den pågældende har givet sit samtykke før ikrafttrædelsen af de almindelige gennemførelsesbestemmelser af 2011. Begrundelsen for denne forkastelse, som fremgår af den appellerede doms præmis 68-71, er nemlig i strid med ligebehandlingsprincippet, artikel 77 i tjenestemandsvedtægten og artikel 11, stk. 2, i bilag VIII hertil.

Andet appelanbringende vedrører en urigtig gengivelse af første led i det af appellanten fremsatte tredje annullationsanbringende, tilsidesættelse af princippet om sagsakters troværdighed, manglende begrundelse og tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet. Retten begik nemlig følgende retlige fejl:

— I den appellerede doms præmis 73, 74, 80 og 81 gengav Retten første led af tredje annullationsanbringende urigtigt og tilsidesatte princippet om, at sagsøgers indlæg er troværdige, idet den med urette anførte, at sagsøgeren havde påberåbt en tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.

— I den appellerede doms præmis 73-100 tog Retten i strid med artikel 36 i statutten for Domstolen ikke stilling til første led i tredje annullationsanbringende, der var begrundet i en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet og ikke i princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.
3)

Tredje anbringende vedrører en retlig fejl med hensyn til fastsættelsen af den periode, hvori der angiveligt er lidt et ikke-økonomiske tab, og manglende begrundelse, for så vidt som Retten uden at angive nogen begrundelse herfor fastslog, at den periode, hvori der angiveligt blev lidt et ikke-økonomiske tab, som bestod i betaling af omkostninger til bankgaranti, kunne være forskellig fra den periode med hensyn til hvilken, Retten havde fastslået, at den retsstridige handling, som angiveligt var årsagen til tabet, var blevet begået.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 402/12

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht Hamburg (Tyskland) den 11. september 2017 — Wolfgang Wirth m.fl. mod Thomson Airways Ltd.

(Sag C-532/17)

(2017/C 402/14)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht Hamburg

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Wolfgang Wirth, Theodor Mülder, Ruth Mülder og Gisela Wirth

Sagsøgt: Thomson Airways Ltd.

Præjudicielt spørgsmål

Skal begrebet »transporterende luftfartsselskab« i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (1) (herefter »forordning nr. 261/2004«) fortolkes således, at et luftfartsselskab, når det udlejer et fly med besætning til et andet luftfartsselskab under en såkaldt »wet lease« til et kontraktligt fastsat antal flyvninger, men ikke har det operationelle hovedansvar for de pågældende flyvninger, og der i passagerens reservationsbekræftelse er anført: »udføres af […]« netop dette selskab, anses for transporterende luftfartsselskab i denne forordnings forstand?

(1) EUT L 46, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 402/16

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Østre Landsret (Danmark) den 22. september 2017, 2M-Locatel A/S mod Skatteministeriet

(Sag C-555/17)

(2017/C 402/19)

Processprog: dansk

Den forelæggende ret

Østre Landsret

Parter

Sagsøger: 2M-Locatel A/S

Sagsøgte: Skatteministeriet

Præjudicielt spørgsmål

Skal i den Kombinerede Nomenklatur i Den Fælles Toldtarif, som affattet ved bilag I til Kommissionens forordning (EF) nr. 1549/2006 (1) af 17. oktober 2006 om ændring af bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 (2) om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif,

(i) underopdelingen »--- Videotunere« af hovedposition 8528,

(ii) underposition 8528 71 13 samt

(iii) underposition 8528 71 90

fortolkes således, at en vare, som opfylder varebeskrivelsen i underposition 8528 71 13, og som har kapacitet til at modtage, indstille og behandle Live TV-fjernsynssignaler transmitteret via internetteknologi, men ikke til at modtage, indstille og behandle Live TV-fjernsynssignaler transmitteret via sendemast, kabel-tv eller satellit, skal tariferes i underposition 8528 71 13, i underposition 8528 71 90 eller i en tredje underposition?

(1) EUT 2006 L 301, s. 1

(2) EFT 1987 L 256, s. 1
1)

Er EU-retten til hinder for, at en medlemsstat (her Tyskland) i henhold til hjemmelen i artikel 33, stk. 2, litra a), i direktiv 2013/32 (1) henholdsvis den foregående ordning i artikel 25, stk. 2, litra a), i direktiv 2005/85/EF (2) afviser en ansøgning om international beskyttelse, fordi ansøgeren er blevet tildelt flygtningestatus i en anden medlemsstat, såfremt udformningen af den internationale beskyttelse, navnlig levevilkårene for anerkendte flygtninge i den anden medlemsstat (her Italien), der allerede har givet ansøgeren international beskyttelse, ikke opfylder kravene i artikel 20 ff. i direktiv 2011/95/EU, uden at chartrets artikel 4 eller EMRK’s artikel 3 allerede af den grund krænkes?
2)

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende: Medfører en tilsidesættelse af forpligtelsen til at offentliggøre de oplysninger, der er anført i artikel 7, stk. 2, litra a)-c), i forordning (EF) nr. 1370/2007, senest ét år inden offentliggørelsen af udbuddet, at et udbud, der er gennemført uden en sådan offentliggørelse ét år inden indkaldelsen af bud, men i henhold til denne forordnings artikel 5, stk. 1, andet punktum, i en procedure i henhold til udbudsdirektiverne, skal anses for at være ulovlig? [Org. s. 2]
4)

Skal tilrådighedsstillelsen for almenheden af ophavsretligt beskyttede værker på en pressevirksomheds internetportal ikke anses for redegørelse for dagsbegivenheder — der ikke kræver tilladelse — i henhold til artikel 5, stk. 3, litra c), andet alternativ, i direktiv 2001/29/EF, fordi det var muligt for og med rimelighed kunne forventes af pressevirksomheden, at den inden tilrådighedsstillelsen for almenheden af ophavsmandens værker indhentede dennes samtykke?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 392/11

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Krajowa Izba Odwoławcza (Polen) den 24. januar 2017 — Saferoad Grawil sp. z o.o. og Saferoad Kabex sp. z o.o. mod Generalna Dyrekcja Dróg Krajowych i Autostrad Oddział w Poznaniu

(Sag C-35/17)

(2017/C 392/15)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Krajowa Izba Odwoławcza

Parter i hovedsagen

Appellanter: Saferoad Grawil sp. z o.o. og Saferoad Kabex sp. z o.o.

Indstævnte: Generalna Dyrekcja Dróg Krajowych i Autostrad Oddział w Poznaniu

Procesdeltagere: Przedsiębiorstwo Budownictwa Drogowego S.A. og Zakład Bezpieczeństwa Ruchu Drogowego (Zaberd) S.A.

Med kendelse af 13. juli 2017 har Den Europæiske Unions Domstol besluttet, at artikel 2 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter (1), princippet om ligebehandling og kravet om gennemsigtighed skal fortolkes således, at de er til hinder for, at en erhvervsdrivende udelukkes fra en procedure for tildeling af en offentlig kontrakt på grund af manglende opfyldelse af en forpligtelse, som ikke udtrykkeligt fremgår af denne procedures dokumenter.

(1) EUT 2004, L 134, s. 114.
1)

Er en messestand i en hal, som en erhvervsdrivende under en messe, der finder sted få dage om året, benytter til salg af sine produkter, et ubevægeligt detailforretningssted som omhandlet i artikel 2, nr. 9), litra a), i direktiv 2011/83/EU (1) eller et bevægeligt detailforretningssted som omhandlet i artikel 2, nr. 9), litra b), i direktiv 2011/83/EU?
—

Kongeriget Spanien pålægges i henhold til artikel 260, stk. 3, TEUF at betale dagbøder på 105 991,60 EUR med virkning fra datoen for afsigelsen af den dom, hvorved det fastslås, at forpligtelsen til at vedtage eller under alle omstændigheder at meddele Kommissionen de bestemmelser, der er nødvendige for at opfylde direktiv 2014/17/EU, er blevet tilsidesat.
1.

Er artikel 67, stk. 2, TEUF, samt artikel 22 og 23 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2016/399 af 9. marts 2016 om en EU-kodeks for personers grænsepassage (Schengengrænsekodeks) (1) til hinder for en national ordning i en medlemsstat, som forpligter busselskaber, der kører i rutekørsel over en indre grænse i Schengen-området, til at kontrollere de dokumenter, der tillader passagererne at passere grænsen, før de passerer en indre grænse, for at modvirke, at udlændinge uden pas og opholdstilladelse befordres ind på Forbundsrepublikken Tysklands område? Navnlig: a) Udgør den generelle lovbestemte forpligtelse eller den administrative forpligtelse, der er pålagt konkrete transportvirksomheder til ikke at befordre udlændinge uden det nødvendige pas eller den nødvendige opholdstilladelse ind på Forbundsrepublikkens område, som kun kan opfyldes af transportvirksomhederne ved en kontrol af samtlige passagerers grænsepassagepapirer før passagen over den indre grænse, en personkontrol ved de indre grænser i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i Schengengrænsekodeksens artikel 22, eller kan den sidestilles hermed? b) Skal pålæggelsen af de i det første spørgsmål anførte forpligtelser bedømmes på grundlag af Schengengrænsekodeksens artikel 23, litra a), selv om transportvirksomhederne ikke udøver nogen »politimæssige beføjelser« i denne bestemmelses forstand og heller ikke har nogen formel beføjelse til at udøve offentlig myndighed ved, at staten har pålagt dem at foretage kontrol? c) Såfremt det første spørgsmål, litra b) besvares bekræftende: Ligger der i den kontrol, som transportvirksomhederne er pålagt, under hensyntagen til kriterierne i Schengengrænsekodeksens artikel 23, litra a), andet punktum, en ulovlig foranstaltning med tilsvarende virkning som ind- og udrejsekontrol? d) Skal pålæggelsen af de i det første spørgsmål anførte forpligtelser, for så vidt den vedrører busselskaber, der kører i rutekørsel, bedømmes på grundlag af Schengengrænsekodeksens artikel 23, litra b), ifølge hvilken den omstændighed, at der ikke foretages grænsekontrol ved de indre grænser, ikke berører transportvirksomheders beføjelse til at foretage sikkerhedskontrol af personer i havne eller lufthavne? Følger det heraf, at det også uden for havne og lufthavne er ulovligt at foretage kontrol i det første spørgsmåls forstand, hvis den ikke udgør nogen sikkerhedskontrol og ikke også angår personer, der rejser inden for en medlemsstats område?
—

Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 16, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/98/EU af 13. december 2011 om én enkelt ansøgningsprocedure for en kombineret tilladelse til tredjelandsstatsborgere til at opholde sig og arbejde på en medlemsstats område og om et sæt fælles rettigheder for arbejdstagere fra tredjelande, der har lovligt ophold i en medlemsstat (1), idet det ikke inden den 25. december 2013 har vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme nævnte direktiv, eller under alle omstændigheder, idet det ikke har meddelt Kommissionen disse love og bestemmelser.