Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Annullationssøgsmål - anbringender - væsentlige formelle mangler - Fællesskabets retsinstanser undersøger af egen drift

(EF-traktaten, art. 173 (efter ændring nu art. 230 EF))

2. Retspleje - intervention - stævning til støtte for en af parternes påstande, men på grundlag af en anden argumentation - formaliteten - frihed til valg af anbringender - udvidet

(Rettens procesreglement, art. 116, stk. 4)

3. De Europæiske Fællesskabers egne indtægter - godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter - artikel 13 i forordning nr. 1430/79 - Kommissionens beslutningskompetence - den pågældende virksomheds ret til at blive hørt - rækkevidde

(Rådets forordning nr. 1430/79, art. 13; Kommissionens forordning nr. 2454/93, art. 905)

4. Fællesskabsret - overholdelse af retten til kontradiktion - grundlæggende princip - anvendelsesområde - told - administrativ procedure vedrørende fritagelse for importafgifter - rækkevidde

(Kommissionens forordning nr. 2454/93, art. 905)

5. De Europæiske Fællesskabers egne indtægter - godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter - »særlige forhold« - omstændigheder, der hverken indebærer »urigtigheder eller åbenlys forsømmelse« begået af den berettigede - begreb

(Rådets forordning nr. 1430/79, art. 13)

6. De Europæiske Fællesskabers egne indtægter - godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter - artikel 13 i forordning nr. 1430/79 - rækkevidde - Kommissionens beslutningskompetence - nærmere regler for udøvelsen heraf - »særlige forhold« - begreb - aftaleparters omfattende tilsidesættelse af en aftale, der er bindende for Fællesskabet - alvorlig forsømmelse fra Kommissionens side

(Rådets forordning nr. 1430/79, art. 13)

7. De Europæiske Fællesskabers egne indtægter - godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter - artikel 13 i forordning nr. 1430/79 - efteropkrævning af import- eller eksportafgifter - artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79 - rækkevidde

(Rådets forordning nr. 1430/79, art. 13, og nr. 1697/79, art. 5, stk. 2)

8. Internationale aftaler - associeringsaftalen EØF-Tyrkiet - aftaleparternes forpligtelser

(associeringsaftalen EØF-Tyrkiet)

9. Kommissionen - forpligtelser - anvendelse af associeringsaftalen EØF-Tyrkiet

(EF-traktaten, art. 155 (nu art. 211 EF))

10. Internationale aftaler - associeringsaftalen EØF-Tyrkiet - tvivl vedrørende gyldigheden af varers markedsføringsattester - forpligtelse til at anvende tvistemålsproceduren i aftalen forud for alle andre foranstaltninger

(associeringsaftalen EØF-Tyrkiet, art. 25)

11. Internationale aftaler - Fællesskabets aftaler - tredjelands overholdelse af aftaleforpligtelser - spændinger mellem Fællesskabet og det pågældende land - Kommissionens pligter - rækkevidde - grænser

(EF-traktaten, art. 155 (nu art. 211 EF))

12. De Europæiske Fællesskabers egne indtægter - efteropkrævning af import- eller eksportafgifter - betingelser for anvendelse af artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79 - fejl fra myndighedernes side, som debitor »ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget« - bedømmelseskriterier

(Rådets forordning nr. 1697/79, art. 5, stk. 2)

13. De Europæiske Fællesskabers egne indtægter - godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter - artikel 13 i forordning nr. 1430/79 - »åbenlys forsømmelse« - bevisbyrde

(Rådets forordning nr. 1430/79, art. 13)

Sammendrag

1. Ved væsentlige formelle regler kan Retten tage et anbringende om tilsidesættelse af retten til kontradiktion under påkendelse ex officio.

( jf. præmis 134 og 135 )

2. I henhold til Rettens procesreglements artikel 116, stk. 4, kan en intervenient ikke udvide den parts påstande, som han støtter, men han frit kan fremføre anbringender og argumenter til støtte herfor.

( jf. præmis 137 )

3. Under enhver procedure, der iværksættes over for en person, og som kan munde ud i en retsakt, der er bebyrdende for den pågældende, er retten til kontradiktion et grundlæggende fællesskabsretligt princip, som skal overholdes, selv om der ikke er fastsat nogen bestemmelser vedrørende den pågældende procedure. Dette princip indebærer, at enhver person, der berøres af en bebyrdende afgørelse, skal have mulighed for at gøre sine synspunkter gældende, i det mindste i relation til de faktorer, Kommissionen har baseret den omtvistede afgørelse på. Når henses til det skøn, Kommissionen råder over, når den træffer beslutning om at anvende den generelle billighedsklausul i artikel 13 i forordning nr. 1430/79 om godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter, må det navnlig i forbindelse med sager om godtgørelse af eller fritagelse for importafgifter sikres, at de parter, der er berørt af proceduren i henhold til denne forordning, har lejlighed til at udtale sig. Dette resultat er så meget mere påkrævet, når Kommissionen som led i den enekompetence, den er tillagt i henhold til artikel 905 i forordning nr. 2454/93, vil fravige den nationale myndigheds indstilling for så vidt angår spørgsmålet, om betingelserne i ovennævnte artikel 13 er opfyldt, navnlig for så vidt angår spørgsmålet om, hvorvidt den pågældende har gjort sig skyldig i en åbenlys forsømmelse.

( jf. præmis 151, 152 og 153 og 155 )

4. Kontradiktionsprincippet, der udgør et grundlæggende fællesskabsretligt princip, kræver ikke alene, at den berørte part får lejlighed til at udtale sig om relevansen af de faktiske omstændigheder, men også, at den pågældende i det mindste kan tage stilling til de for fællesskabsinstitutionen foreliggende dokumenter.

Kontradiktionsprincippet kræver, at den, der har ansøgt om fritagelse for importafgifter, har mulighed for at tage stilling til de dokumenter, som Kommissionen baserer den anfægtede beslutning på.

Det tilkommer ikke Kommissionen at tage stilling til bestemte dokumenters relevans eller interesse for en parts kontradiktionsadgang. Det kan nemlig ikke udelukkes, at dokumenter, som Kommissionen anser for irrelevante, kan have interesse for sagsøgeren. Hvis Kommissionen ensidigt kunne holde dokumenter uden for den administrative procedure, som muligvis vil kunne skade Kommissionen, ville dette kunne indebære en alvorlig tilsidesættelse af retten til kontradiktion for en virksomhed, der har ansøgt om fritagelse for importafgifter.

( jf. præmis 179 og 185 )

5. Artikel 13, stk. 1, i forordning nr. 1430/79 om godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter underkaster godtgørelsen eller fritagelsen to kumulative betingelser, nemlig at der foreligger særlige forhold, og at der ikke er begået urigtigheder eller åbenlys forsømmelse af den berettigede.

Der foreligger særlige forhold, når det fremgår af sagens omstændigheder, at den berørte befinder sig i en usædvanlig situation i forhold til andre erhvervsdrivende, der udøver samme aktivitet, og, såfremt disse omstændigheder ikke foreligger, at den pågældende ikke har lidt tab som følge af efteropkrævning af told.

For så vidt angår betingelsen om, at der ikke må være begået urigtigheder eller åbenlys forsømmelse, skal det præciseres, at betingelsen i artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79 om, at fejlen skulle kunne opdages, svarer til betingelsen i artikel 13, stk. 1, i forordning nr. 1430/79 om urigtigheder eller åbenlys forsømmelse, således at betingelserne ifølge denne bestemmelse i forordning nr. 1430/79 skal vurderes på baggrund af betingelserne i artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79.

( jf. præmis 217-220 )

6. Artikel 13 i forordning nr. 1430/79, der bestemmer, at godtgørelse eller fritagelse for importafgifter kan indrømmes, når der foreligger særlige forhold, og der ikke er begået urigtigheder eller åbenlys forsømmelse af den berettigede, er en generel billighedsklausul.

Kommissionen skal inddrage alle relevante faktiske omstændigheder med henblik på at afgøre, om der foreligger særlige forhold i den nævnte bestemmelses forstand. Denne forpligtelse indebærer i sager, hvor det til støtte for fritagelsesansøgningerne er gjort gældende, at de kontraherende parter i en aftale, der forpligter Fællesskabet, har gjort sig skyldige i alvorlige forsømmelser, at Kommissionens vurdering af begrundelsen for disse ansøgninger skal omfatte samtlige faktiske omstændigheder i forbindelse med de omtvistede importer, som den har fået kendskab til under udøvelsen af den tilsyns- og kontrolfunktion, den har med hensyn til aftalen. Ligeledes kan Kommissionen ikke udelade relevante oplysninger, som den er blevet bekendt med under udøvelsen af sine opgaver, og som, selv om de ikke indgik i de administrative sagsakter, som forelå under den nationale procedure, eventuelt kunne have begrundet en fritagelse i forhold til de berørte parter.

Selv om Kommissionen endvidere ganske vist råder over et skøn i forbindelse med anvendelsen af førnævnte artikel 13, skal den ved udøvelsen heraf foretage en reel afvejning af Fællesskabets interesse i at sikre, at toldbestemmelserne overholdes, og den interesse, som importøren, der er i god tro, har i ikke at lide tab, der går ud over de normale erhvervsrisici. Kommissionen kan derfor ved undersøgelsen af, om fritagelsesansøgningen bør imødekommes, ikke nøjes med at tage hensyn til importørernes adfærd. Den skal også vurdere, hvilken indflydelse dens egen - eventuel forkerte - adfærd har haft på den opståede situation.

( jf. præmis 216 og 222-225 )

7. Artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79 bestemmer, at de kompetente myndigheder kan undlade at foretage efteropkrævning af import- eller eksportafgift, der ikke er opkrævet som følge af en fejl, som de kompetente myndigheder selv har begået, og som debitor ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget, såfremt sidstnævnte i forbindelse med toldangivelsen har handlet i god tro og overholdt samtlige bestemmelser i de gældende forskrifter. Afgiftsskyldners berettigede forventning nyder således kun beskyttelse i henhold til denne bestemmelse, såfremt det er de kompetente myndigheder selv, der har skabt det grundlag, hvorpå afgiftsskyldners forventning hvilede. Denne betingelse kan ikke anses for opfyldt, når de kompetente myndigheder er blevet vildledt, f.eks. med hensyn til varens oprindelse, af afgiftsskyldners urigtige angivelser, som myndighederne ikke skal kontrollere eller bedømme gyldigheden af. I et sådant tilfælde er det afgiftsskyldner, som bærer risikoen for et handelsdokument, som ved en senere kontrol viser sig at være falsk.

Selv om artikel 5, stk. 2, i den nævnte forordning og artikel 13 i forordning nr. 1430/79, der bestemmer, at de kompetente myndigheder kan indrømme godtgørelse af eller fritagelse for importafgifter, når der foreligger særlige forhold, og der ikke er begået urigtigheder eller åbenlys forsømmelse af den berettigede, imidlertid forfølger det samme formål, er de to bestemmelser ikke sammenfaldende. Formålet med den førstnævnte bestemmelse er således mere begrænset end formålet med den sidstnævnte, for så vidt som den alene skal beskytte den afgiftspligtiges berettigede forventning med hensyn til, at samtlige forhold, som ligger til grund for afgørelsen om at foretage eller undlade efteropkrævning, er korrekte, mens den sidstnævnte er en generel billighedsklausul.

Når de kompetente myndigheder ikke har opkrævet told som følge af, at de blev vildledt af angivelser fra eksportører, kan afgiftsskyldneren ikke støtte sig på artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79. Som det ligeledes fremgår af artikel 4, nr. 2, litra c), i forordning nr. 3799/86 og artikel 904, litra c), i forordning nr. 2454/93, kan den afgiftspligtige ikke påberåbe sig, at ugyldige attester, og følgelig de kompetente myndigheders fejl, i sig selv udgør særlige forhold som omhandlet i artikel 13 i forordning nr. 1430/97. Disse bestemmelser udelukker derimod ikke, at den afgiftspligtige påberåber sig andre omstændigheder til støtte for sin fritagelsesansøgning i henhold til artikel 13 i forordning nr. 1430/79. Det kan f.eks. ikke udelukkes, at de kompetente myndigheders forsømmelser som sådan opstod lettere som følge af Kommissionens utilstrækkelige kontrol med anvendelsen af bestemmelserne i en associeringsaftale, da en sådan omstændighed kan udgøre særlige forhold.

( jf. præmis 231-235 )

8. Ifølge artikel 7 i associeringsaftalen mellem EØF og Tyrkiet træffer de kontraherende parter alle almindelige eller særlige foranstaltninger, som er egnede til at sikre opfyldelsen af de forpligtelser, der følger af aftalen, og afholder sig fra at træffe foranstaltninger, der vil kunne bringe virkeliggørelsen af aftalens målsætning i fare. Denne bestemmelse udtrykker princippet pacta sunt servanda, samt princippet om god tro, der et princip, som skal overholdes af parterne i en folkeretlig aftale.

( jf. præmis 237 )

9. I medfør af traktatens artikel 155 (nu artikel 211 EF) og princippet om god forvaltningsskik har Kommissionen pligt til at sikre, at associeringsaftalen mellem EØF og Tyrkiet og tillægsprotokollen blev anvendt korrekt.

( jf. præmis 257 )

10. Det følger af opbygningen af associeringsaftalen mellem EØF og Tyrkiet, at Kommissionen i tilfælde, hvor der er tvivl om gyldigheden af varers markedsføringsattester, først burde have bragt tvistemålsproceduren i aftalens artikel 25 i anvendelse, inden den fastslog, at A.TR.1-attesterne, som de tyrkiske myndigheder havde udstedt, var ugyldige. Dette resultat støttes endvidere af, at aftalen ikke giver mulighed for, at en kontraherende part fastslår, at attester, som toldmyndighederne i en anden kontraherende stat har udstedt, er ugyldige. En sådan fremgangsmåde synes endvidere vanskeligt forenelig med kompetencefordelingen mellem aftaleparternes toldmyndigheder og princippet om, at toldadministrationen i importstaten anerkender de vurderinger, som toldadministrationen i eksportstaten lovligt har foretaget.

( jf. præmis 270 )

11. Det forhold, at der er spændinger mellem Fællesskabet og et tredjeland, fritager ikke Kommissionen, i dens egenskab af vogter af traktaten og af aftaler, der er indgået i medfør heraf, for at forvisse sig om, at dette land korrekt opfylder de forpligtelser, det har påtaget sig i henhold til en aftale indgået med Fællesskabet, ved hjælp af de midler, der er fastsat i denne aftale eller afgørelser truffet i medfør heraf. Såfremt den som følge af disse spændinger ikke er i stand til at opfylde denne forpligtelse, herunder fordi de midler, den råder over, viser sig at være uanvendelige eller utilstrækkelige, påhviler det den i hvert fald snarest muligt at underrette medlemsstaterne om de foranstaltninger, der bør træffes, for at undgå, at Fællesskabet og de erhvervsdrivende i Fællesskabet eventuelt lider skade. Kommissionen kan under ingen omstændigheder anvende den enekompetence, som den er tillagt med hensyn til efteropkrævning af og fritagelse for importtold, til at afbøde forsømmelser ved anvendelsen af en aftale mellem Fællesskabet og et tredjeland.

( jf. præmis 271 og 272 )

12. Bedømmelsen af, om en fejl, som er begået af de kompetente myndigheder, og som »debitor med rimelighed ikke kunne forventes at have opdaget« - som omhandlet i artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79 om opkrævning af import- og eksportafgifter, der ikke er opkrævet hos debitor for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfører en forpligtelse til at betale sådanne afgifter - kan opdages, skal ske under hensyntagen til især fejlens nærmere beskaffenhed samt til den pågældende erhvervsdrivendes erfaring og agtpågivenhed. Denne vurdering skal ske under hensyn til de i dette tilfælde foreliggende omstændigheder. Fejlens karakter skal navnlig bedømmes på baggrund af det tidsrum, der forløb, inden de kompetente myndigheder greb ind, og de omhandlede bestemmelsers kompleksitet.

( jf. præmis 279 og 282 )

13. Artikel 13 i forordning nr. 1430/79 bestemmer, at godtgørelse af og fritagelse for importafgifter kan indrømmes, når der foreligger særlige forhold, og der ikke er begået urigtigheder eller åbenlys forsømmelse af den berettigede. Det påhviler følgelig Kommissionen at bevise, at sagsøgerne havde gjort sig skyldig i åbenlys forsømmelse i en situation, hvor de har indgået deres købsaftaler og gennemført de omtvistede indførsler i overensstemmelse med almindelig handelsbrug.

( jf. præmis 297 )