DOM AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (FOERSTE AFDELING) DEN 6. APRIL 1995. - FERRIERE NORD SPA MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - KONKURRENCE - OVERTRAEDELSE AF EOEF-TRAKTATENS ARTIKEL 85. - SAG T-143/89.



Samling af Afgørelser 1995 side II-00917



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Konkurrence ° karteller ° aftaler mellem virksomheder ° konkurrencebegraensende formaal eller virkning ° paavirkning af handelen mellem medlemsstater ° kriterier ° samlet vurdering og ikke for hver af deltagerne

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

2. Konkurrence ° karteller ° skadelig virkning paa konkurrencen ° kriterier ° konkurrencebegraensende formaal ° tilstraekkeligt

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

3. Konkurrence ° karteller ° skadelig virkning paa konkurrencen ° traktatens artikel 85, stk. 1 ° alternativt krav om et konkurrencebegraensende formaal eller en konkurrencebegraensende virkning ° hensyntagen til de forskellige sproglige versioner

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

4. Konkurrence ° karteller ° paavirkning af handelen mellem medlemsstater ° kriterier

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

5. Konkurrence ° faellesskabsregler ° overtraedelser ° forsaet ° begreb

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

6. Faellesskabsret ° principper ° ligebehandling ° forskelsbehandling ° begreb

7. Annullationssoegsmaal ° anbringender ° magtfordrejning ° begreb

Sammendrag

1. Ved vurderingen af, om en virksomhed har overtraadt traktatens artikel 85, stk. 1, er de eneste relevante spoergsmaal, om den aftale, virksomheden har deltaget i sammen med andre virksomheder, havde til formaal eller til foelge at begraense konkurrencen, og om den kunne paavirke handelen mellem medlemsstater. Det er saaledes uden betydning, om den paagaeldende virksomheds deltagelse i aftalerne trods dens begraensede stoerrelse kunne begraense konkurrencen eller paavirke handelen mellem medlemsstater.

Endvidere kraeves det ikke efter den naevnte bestemmelse, at de fastslaaede konkurrencebegraensninger faktisk har paavirket handelen mellem medlemsstater maerkbart, men kun, at det er bevist, at aftalerne kan have haft en saadan virkning.

2. Det er ikke i relation til traktatens artikel 85, stk. 1, noedvendigt at tage hensyn til en aftales faktiske foelger, naar det fremgaar, at aftalen har til formaal at hindre, begraense eller fordreje konkurrencen inden for faellesmarkedet.

3. Det er ikke noedvendigt for, at der er tale om en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1, at en aftale baade har til formaal og til foelge at begraense konkurrencen, saaledes som den italienske version kunne give indtryk af. Denne version kan saaledes ikke have forrang frem for alle de oevrige sproglige versioner, hvori der er anvendt ordet "eller" og hertil svarende ord, og dette viser klart, at betingelsen er alternativ og ikke kumulativ. Den ensartede fortolkning af de faellesskabsretlige bestemmelser indebaerer saaledes, at de fortolkes og anvendes i lyset af de versioner, der foreligger paa de oevrige faellesskabssprog.

4. Det kraeves ikke efter traktatens artikel 85, stk. 1, at de fastslaaede konkurrencebegraensninger faktisk har paavirket handelen mellem medlemsstater maerkbart, men kun, at det er bevist, at aftalerne kan have haft en saadan virkning.

5. Det er ikke noedvendigt for, at en tilsidesaettelse af traktatens konkurrenceregler kan anses for forsaetlig, at virksomheden har vaeret vidende om, at den overtraadte reglerne, men det er tilstraekkeligt, at den ikke kunne vaere uvidende om, at dens adfaerd havde til formaal at begraense konkurrencen.

6. Forudsaetningen for, at der er tale om en tilsidesaettelse af ligebehandlingsprincippet, er, at sammenlignelige forhold er blevet behandlet forskelligt.

7. En retsakt kan kun antages at vaere udtryk for magtfordrejning, naar det paa grundlag af objektive, relevante og samstemmende indicier maa antages, at der hermed udelukkende eller i overvejende grad er forfulgt andre hensyn end de angivne, eller at en fremgangsmaade, der saerligt er fastsat ved traktaten for at imoedegaa konkret foreliggende vanskeligheder, er soegt omgaaet.

Dommens præmisser

Sagens faktiske omstaendigheder

1 Naervaerende sag vedroerer Kommissionens beslutning 89/515/EOEF af 2. august 1989 om en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 (IV/31.553 ° Armeringsnet, EFT L 260, s. 1, herefter benaevnt "beslutningen"), hvorved fjorten producenter af armeringsnet blev paalagt en boede for overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1. Det produkt, der er genstand for Kommissionens beslutning, er armeringsnet. Armeringsnet er praefabrikerede armeringer af glat eller profileret koldtrukken staaltraad, som ved punktsvejsning i rette vinkler forbindes til et net. Det benyttes inden for naesten alle anvendelsesomraader for armeret jernbetonkonstruktion.

2 Fra 1980 udviklede der sig inden for denne sektor paa det tyske og franske marked samt Benelux-markedet en raekke aftaler og forskellige former for praksis, som ligger til grund for beslutningen.

3 Den 6. og 7. november 1985 foretog tjenestemaend fra Kommissionen i medfoer af artikel 14, stk. 3, i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81, herefter benaevnt "forordning nr. 17"), samtidigt og uden forudgaaende varsel kontrolundersoegelser hos syv virksomheder og to sammenslutninger af virksomheder, nemlig Tréfilunion SA, Sotralentz SA, Tréfilarbed Luxembourg-Saarbruecken SARL, Ferriere Nord SpA (Pittini), Baustahlgewebe GmbH, Thibo Draad- en Bouwstaalprodukten BV (Thibodraad), Bekaert NV, Syndicat national du tréfilage d' acier (STA) og Fachverband Betonstahlmatten eV. Den 4. og 5. december 1985 blev der foretaget yderligere kontrolundersoegelser hos ILRO SpA, G.B. Martinelli, Usines Gustave Boël NV (afdeling Trébos), Tréfileries de Fontaine-l' Évêque, Frère-Bourgeois Commerciale SA, Van Merksteijn Staalbouw BV og ZND Bouwstaal BV.

4 Paa grundlag af det materiale, som blev fundet ved kontrolundersoegelserne, og de oplysninger, som blev indhentet i medfoer af artikel 11 i forordning nr. 17, fandt Kommissionen, at de paagaeldende producenter fra 1980 til 1985 havde overtraadt traktatens artikel 85 ved en raekke aftaler og forskellige former for samordnet praksis vedroerende fastsaettelse af leveringskvoter og priser for armeringsnet. Kommissionen indledte derfor proceduren i henhold til artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 17, og den 12. marts 1987 fremsendte den meddelelse af klagepunkter til de paagaeldende virksomheder. Virksomhederne har besvaret disse klagepunkter. Den 23. og 24. november 1987 fandt der en hoering sted med deltagelse af repraesentanter for virksomhederne.

5 Efter afslutningen af denne procedure vedtog Kommissionen beslutningen. Det fremgaar heraf (22. betragtning), at konkurrencebegraensningerne havde form af en raekke aftaler og/eller samordnet praksis (herefter under ét benaevnt "aftaler") med det formaal at fastsaette priser og/eller leveringskvoter samt at opdele markederne for armeringsnet. Aftalerne vedroerte forskellige delmarkeder (de franske og tyske markeder samt Benelux-markedet), men paavirkede samtidig handelen mellem medlemsstater, fordi der deltog virksomheder fra flere medlemsstater. Det anfoeres i beslutningen: "I det foreliggende tilfaelde er der ikke saa meget tale om en global aftale mellem samtlige producenter i alle de paagaeldende medlemsstater, som om et kompleks bestaaende af flere aftaler med til dels skiftende deltagere. Aftalekomplekset har dog ved at regulere de enkelte delmarkeder foert til en vidtgaaende regulering af en betydelig del af faellesmarkedet."

6 Beslutningen har foelgende ordlyd:

"Artikel 1

Virksomhederne Tréfilunion SA, Société métallurgique de Normandie (SMN), CCG (TECNOR), Société de treillis et panneaux soudés (STPS), Sotralentz SA, Tréfilarbed SA, henholdsvis Tréfilarbed Luxembourg-Saarbruecken SARL, Tréfileries de Fontaine-l' Évêque, Frère-Bourgeois Commerciale SA (nu Steelinter SA), Usines Gustave Boël NV, afdeling Trébos, Thibo Draad- en Bouwstaalprodukten BV (nu Thibo Bouwstaal BV), Van Merksteijn Staalbouw BV, ZND Bouwstaal BV, Baustahlgewebe GmbH, ILRO SpA, Ferriere Nord SpA (Pittini) og G.B. Martinelli fu G.B. Metallurgica SpA har overtraadt EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, idet de i perioden fra den 27. maj 1980 til den 5. november 1985 i et eller flere tilfaelde deltog i en eller flere aftaler og/eller samordnet praksis (karteller), som bestod i fastsaettelse af salgspriser, begraensning af afsaetningen, opdeling af markederne og foranstaltninger med henblik paa anvendelse af og kontrol med disse aftaler.

Artikel 2

De i artikel 1 naevnte virksomheder skal ° saafremt de stadig er aktive inden for armeringsnet-sektoren i Faellesskabet ° straks ophoere med de konstaterede overtraedelser (hvis dette endnu ikke er sket) og i fremtiden i forbindelse med deres armeringsnet-aktiviteter afholde sig fra enhver aftale eller samordnet praksis med samme eller lignende formaal eller virkning.

Artikel 3

For de i artikel 1 anfoerte overtraedelser paalaegges der nedenstaaende virksomheder foelgende boeder:

1) Tréfilunion SA (TU) ° en boede paa 1 375 000 ECU

2) Société métallurgique de Normandie (SMN) ° en boede paa 50 000 ECU

3) Société des treillis et panneaux soudés (STPS) ° en boede paa 150 000 ECU

4) Sotralentz SA ° en boede paa 228 000 ECU

5) Tréfilarbed Luxembourg-Saarbruecken SARL ° en boede paa 1 143 000 ECU

6) Steelinter SA ° en boede paa 315 000 ECU

7) Usines Gustave Boël NV, afdeling Trébos ° en boede paa 550 000 ECU

8) Thibo Bouwstaal BV ° en boede paa 420 000 ECU

9) Van Merksteijn Staalbouw BV ° en boede paa 375 000 ECU

10) ZND Bouwstaal BV ° en boede paa 42 000 ECU

11) Baustahlgewebe GmbH (BStG) ° en boede paa 4 500 000 ECU

12) ILRO SpA ° en boede paa 13 000 ECU

13) Ferriere Nord SpA (Pittini) ° en boede paa 320 000 ECU

14) G.B. Martinelli fu G.B. Metallurgica SpA ° en boede paa 20 000 ECU

..."

Retsforhandlinger

7 Sagsoegeren, Ferriere Nord SpA (herefter benaevnt "Ferriere Nord"), har paa denne baggrund ved staevning indgivet til Domstolens Justitskontor den 18. oktober 1989 anlagt naervaerende sag med paastand om annullation af beslutningen. Ti af de tretten andre virksomheder, beslutningen er rettet til, har ligeledes anlagt sag.

8 Ved kendelser af 15. november 1989 har Domstolen i medfoer af artikel 14 i Raadets afgoerelse 88/591/EKSF, EOEF, Euratom af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste instans (EFT L 319, s. 1) henvist denne sag og de ti andre sager til Retten. Sagerne er registreret under nummer T-141/89 ° T-145/89 og T-147/89 ° T-152/89.

9 Ved kendelse af 13. oktober 1992 har Retten besluttet at forene sagerne med henblik paa den mundtlige forhandling, idet de har forbindelse med hinanden, jf. procesreglementets artikel 50.

10 Ved skrivelser indgivet til Rettens Justitskontor i perioden mellem den 22. april og den 7. maj 1993 har parterne besvaret de spoergsmaal, Retten havde stillet dem.

11 Paa grundlag af svarene paa spoergsmaalene og den refererende dommers rapport har Retten besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse.

12 Parterne har afgivet mundtlige indlaeg og besvaret Rettens spoergsmaal under den mundtlige forhandling, der fandt sted fra den 14. til den 18. juni 1993.

Parternes paastande

13 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:

° Beslutningen annulleres, for saa vidt den vedroerer sagsoegeren.

° Subsidiaert ophaeves den boede, der er paalagt sagsoegeren, eller den nedsaettes til et rimeligt beloeb.

° Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

14 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:

° Frifindelse.

° Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Realiteten

15 Det bemaerkes, at det anfoeres i beslutningen (23., 51., 159. og 160. betragtning), at sagsoegeren deltog i to serier af aftaler paa det franske marked. Aftalerne omfattede dels de franske producenter (Tréfilunion, STPS, SMN, CCG og Sotralentz), dels de udenlandske producenter, som opererede paa det franske marked (ILRO, Ferriere Nord, Martinelli, Boël/Trébos, Tréfileries de Fontaine-l' Évêque, Frère-Bourgeois Commerciale og Tréfilarbed). Formaalet med aftalerne var at fastsaette priser og kvoter med henblik paa at begraense importen af armeringsnet til Frankrig og at fastlaegge proceduren for en informationsudveksling. Den foerste serie af aftaler blev gennemfoert fra april 1981 til marts 1982. Den anden serie af aftaler blev gennemfoert fra begyndelsen af 1983 til udgangen af 1984 og var formaliseret ved en "protocol d' accord", som blev vedtaget i oktober 1983.

16 Sagsoegeren har fremfoert tre anbringender til stoette for sine paastande. Det foerste anbringende stoettes paa, at traktatens artikel 85, stk. 1, er blevet tilsidesat. Det andet anbringende stoettes paa, at artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 er blevet tilsidesat, og det tredje paa, at der foreligger magtfordrejning.

Anbringendet om tilsidesaettelse af traktatens artikel 85, stk. 1

Parternes argumenter

17 Sagsoegeren har erkendt at have deltaget i de omhandlede aftaler, men har anfoert, at denne deltagelse "ikke konkret udgoer en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1".

18 For det foerste har sagsoegeren gjort gaeldende, at selskabet indtager en ubetydelig stilling paa det franske marked paa grund af de hoeje omkostninger i forbindelse med transport af armeringsnet, og fordi selskabets fabrikker ligger i det oestlige Italien. Paa grund af selskabets ubetydelige stilling paa det franske marked har dets deltagelse i aftalerne ikke haft nogen indvirkning hverken paa konkurrencen eller paa handelen mellem medlemsstater. Som bevis herfor har sagsoegeren henvist til, at aftalerne ikke indebar en aendring i de italienske producenters samlede markedsandel, og selskabets eksport til Frankrig laa langt under den kvote, der var tildelt det.

19 Sagsoegeren har videre anfoert, at da aftalerne, saaledes som Kommissionen har gjort gaeldende, medfoerte en stigning i priserne paa det franske marked, har dette medfoert en foroegelse af handelen mellem medlemsstater og konkurrencen. De hoeje transportomkostninger, selskabet havde, gjorde, at det kun var paa grund af de hoeje priser i Frankrig, at selskabet kunne komme ind paa dette marked. Ifoelge Domstolens praksis kan det forekomme tvivlsomt, om der foreligger en forstyrrelse af konkurrencen, hvis aftalen netop viser sig at vaere noedvendig for, at en virksomhed kan traenge ind paa et omraade, hvor den ikke hidtil har virket, eller hvis aftalen har haft en gavnlig virkning paa samhandelen (dom af 30.6.1966, sag 56/65 Société technique minière, Sml. 1965-1968, s. 211, org. ref.: Rec. s. 337).

20 I replikken har sagsoegeren bestridt rigtigheden af de oplysninger, Kommissionen har angivet i 25. betragtning til beslutningen, vedroerende den prisstigning, som aftalerne muliggjorde, og har anfoert, at Kommissionen ikke kan daekke over, at aftalerne ikke har haft virkninger, ved at henvise til deres formaal. Den italienske version af traktatens artikel 85 indebaerer saaledes, at aftaler kun er i strid med denne bestemmelse, hvis de baade har til formaal og til foelge at begraense konkurrencen.

21 Endvidere har sagsoegeren anfoert, at armeringsnet har en forholdsvis beskeden mervaerdi (20-25%) i forhold til overgangsproduktet, valstraad, som henhoerer under EKSF-traktaten. Prisen paa armeringsnet afhaenger derfor i hoej grad af prisen paa valstraad, saaledes som Kommissionen har erkendt i anden betragtning til beslutningen. Konkurrencemargenen var saaledes meget begraenset, hvorfor konkurrencen ikke kunne lide skade. Da aftalerne medfoerte en stigning i prisen paa armeringsnet, var virkningen af disse i overensstemmelse med det oenske om en stigning i prisen paa valstraad, Kommissionen gav udtryk for i forbindelse med sin reorganiseringspolitik inden for staalindustrien, idet prisen paa valstraad steg paa grund af stigningen i prisen paa armeringsnet. Som producent af valstraad delte sagsoegeren Kommissionens oenske.

22 Kommissionen har med henvisning til 25. betragtning til beslutningen anfoert, at aftalerne som foelge af fastsaettelsen af priser og kvoter muliggjorde en betydelig prisstigning paa det franske marked, hvilket medfoerte en aendring i konkurrencesituationen, idet markedet blev loensomt selv for sagsoegeren. Der er ikke dokumenter, som stoetter sagsoegerens opfattelse af, at den prisstigning, der blev konstateret paa markedet, afviger fra, hvad der er anfoert i 25. betragtning til beslutningen.

23 Kommissionen har videre anfoert, at faldet i sagsoegerens eksport til Frankrig kun underbygger, at selskabet havde interesse i en betydelig stigning i priserne i Frankrig, navnlig for at selskabet kunne komme ind paa et marked, der under normale konkurrencevilkaar aldrig ville vaere virkelig loensomt (Domstolens dom af 30.1.1985, sag 123/83, BNIC, Sml. s. 391). Kommissionen fastholder, at det ulovlige kartel i vaesentlig grad aendrede samhandelen mellem Frankrig og Italien, idet formaalet hermed var en form af "isolering" af det franske marked, hvilket skulle muliggoere en betydelig prisstigning. Under alle omstaendigheder fremgaar det af Domstolens praksis, at det ikke er noedvendigt at foere bevis for, at aftalerne har paavirket handelen mellem medlemsstater maerkbart, men det er tilstraekkeligt, at det bevises, at de kan have haft en saadan virkning (dom af 1.2.1978, sag 19/77, Miller mod Kommissionen, Sml. s. 131, praemis 15).

24 Endelig har Kommissionen anfoert, at de foranstaltninger, den har truffet med hensyn til visse EKSF-produkter, er uden betydning for den overtraedelse, sagsoegeren begik paa markedet for armeringsnet. Det forhold, at Kommissionen har fastsat bestemmelser for markedet for disse produkter, goer ikke, at virksomhederne kan fastsaette priser og leveringskvoter for et andet produkt, som er omfattet af EOEF-traktaten. Kommissionen har dog ved udmaalingen af boeden (201. betragtning til beslutningen) taget behoerigt hensyn til den indflydelse, prisen paa armeringsnet har paa prisen paa valstraad.

Rettens bemaerkninger

25 Det bemaerkes indledningsvis, at sagsoegeren har erkendt at have tilsluttet sig de aftaler, der blev indgaaet mellem producenter af armeringsnet, og selskabet har ikke bestridt, at formaalet hermed var at fastsaette priser og kvoter.

26 Ifoelge traktatens artikel 85, stk. 1, er alle aftaler mellem virksomheder og alle former for samordnet praksis, der kan paavirke handelen mellem medlemsstater, og som har til formaal eller til foelge at hindre, begraense eller fordreje konkurrencen inden for faellesmarkedet, uforenelige med faellesmarkedet og forbudt, navnlig saadanne, som bestaar i direkte eller indirekte fastsaettelse af koebs- eller salgspriser eller af andre forretningsbetingelser og opdeling af markeder eller forsyningskilder.

27 Det fremgaar af bestemmelsen, at det afgoerende spoergsmaal er, om de aftaler, sagsoegeren deltog i sammen med andre virksomheder, havde til formaal eller til foelge at begraense konkurrencen, og om de kunne paavirke handelen mellem medlemsstater. Det er saaledes uden betydning, om sagsoegerens deltagelse i aftalerne paa grund af selskabets ubetydelige stilling paa det franske marked isoleret set kunne begraense konkurrencen eller paavirke handelen mellem medlemsstater (Rettens dom af 17.12.1991, sag T-6/89, Enichem Anic mod Kommissionen, Sml. II, s. 1623, praemis 216 og 224).

28 Da der i de aftaler, sagsoegeren tiltraadte, blev fastsat priser og kvoter, var formaalet med disse aftaler at begraense konkurrencen, og aftalerne kunne paavirke handelen mellem medlemsstater. Med hensyn til perioden 1981-1982 er det i denne forbindelse tilstraekkeligt at bemaerke, at sagsoegeren deltog i et moede, som blev afholdt i Paris den 1. april 1981 med deltagelse af de franske, italienske og belgiske producenter, og hvorunder der for en periode af tolv maaneder fra april 1981 blev fastsat en kvote paa 32 000/33 000 tons for de italienske producenter, heraf 4 000 tons for sagsoegeren. Ved dette moede blev der ligeledes fastsat priser for de forskellige typer armeringsnet, rabatter, indtraengningsrabatter og forskellige former for informationsudveksling. Dette fremgaar af et telex af 9. april 1981, som Ferriere Nord' s og Martinelli' s agent i Frankrig, Italmet, fremsendte til Martinelli (bilag 33 til beslutningen), af et memorandum af 9. april 1981 (34. betragtning til beslutningen) udarbejdet af Marie, direktoer i Tréfilunion' s afdeling for armeringsnet og fra 1983 formand for Association technique pour le développement de l' emploi du treillis soudé, af en af Tréfilunion udarbejdet tabel med overskriften "Import af armeringsnet fra Italien" (35. betragtning til beslutningen) og af en skrivelse af 4. maj 1981 fra Ferriere Nord' s repraesentant, Cattapan, til François, Italmet (36. betragtning til beslutningen) vedroerende tiltraedelse af betingelserne i aftalen. Med hensyn til perioden 1983-1984 deltog sagsoegeren med andre italienske og franske producenter i et moede den 23. februar 1983, hvorunder der blev aftalt en fordeling af kvoterne (61% til de integrerede franske producenter, 19% til de ikke-integrerede franske producenter, 3% til Belgien, 7% til Tyskland og 10% til Italien) og en stigning i priserne (200-300 FF fra april 1983, 300 FF i juli). Dette fremgaar af Cattapan' s notater vedroerende moedet (53. betragtning til beslutningen) og af et notat fra CCG' s repraesentant, Haller (54. betragtning til beslutningen).

29 Med hensyn til paavirkningen af konkurrencen er det korrekt, som sagsoegeren har anfoert, at prisen paa armeringsnet i stor udstraekning afhaenger af prisen paa valstraad, men dette medfoerer ikke, at enhver mulighed for effektiv konkurrence paa dette omraade er udelukket. Der var saaledes levnet producenterne fornoedent spillerum til en effektiv konkurrence paa markedet. Aftalerne har saaledes kunnet have en maerkbar virkning paa konkurrencen (Domstolens dom 29.10.1980, forenede sager 209/78-215/78 og 218/78, Van Landewyck m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 3125, praemis 133 og 153).

30 Endvidere er det med henblik paa anvendelsen af traktatens artikel 85, stk. 1, ikke noedvendigt at tage hensyn til en aftales konkrete virkning, naar det fremgaar, saaledes som det er tilfaeldet med de i beslutningen fastslaaede aftaler, at formaalet hermed er at hindre, begraense eller fordreje konkurrencen inden for faellesmarkedet (Domstolens dom af 11.1.1990, sag C-277/87, Sandoz Prodotti Farmaceutici mod Kommissionen, Sml. I, s. 45, summarisk offentliggoerelse).

31 Sagsoegeren kan ikke paaberaabe sig den italienske version af traktatens artikel 85 til stoette for, at Kommissionen skal foere bevis for, at aftalen baade havde til formaal og til foelge at begraense konkurrencen. Denne version kan saaledes ikke have forrang frem for alle de oevrige sproglige versioner, hvori der er anvendt ordet "eller" og hertil svarende ord, og dette viser klart, at betingelsen er alternativ og ikke kumulativ, saaledes som det er fastslaaet i Domstolens naevnte dom i sagen Société technique minière og siden har vaeret fast retspraksis. Den ensartede fortolkning af de faellesskabsretlige bestemmelser indebaerer saaledes, at de fortolkes og anvendes i lyset af de versioner, der foreligger paa de oevrige faellesskabssprog (Domstolens dom af 5.12.1967, sag 19/67, Van der Vecht, Sml. 1965-1968, s. 411, org. ref.: Rec. s. 445, paa s. 456, og af 6.10.1982, sag 283/81, Cilfit og Lanificio di Gavardo, Sml. s. 3415, praemis 18).

32 Med hensyn til paavirkningen af handelen mellem medlemsstater bemaerkes, at det efter traktatens artikel 85, stk. 1, ikke er noedvendigt, at de fastslaaede konkurrencebegraensninger faktisk har paavirket handelen mellem medlemsstater maerkbart, men kun, at det er bevist, at aftalerne kan have haft en saadan virkning (ovennaevnte dom i sagen Miller mod Kommissionen, praemis 15).

33 Det bemaerkes endvidere, at det forhold, at de sagsoegeren tilhoerende fabrikker, der fremstiller armeringsnet, er placeret langt fra det franske marked, ikke i sig selv er til hinder for, at selskabet kan eksportere til dette marked. Sagsoegerens argumentation viser i oevrigt, at de aftaler, hvorved man forsoegte at forhoeje priserne, kunne indebaere en foroegelse af selskabets eksport til Frankrig og dermed paavirke handelen mellem medlemsstater.

34 Hertil kommer, at selv om det laegges til grund, at aftalerne, saaledes som sagsoegeren har anfoert, ikke har medfoert en aendring i de italienske producenters samlede markedsandel, og at selskabets eksport laa langt under den kvote, det var blevet tildelt, kunne de fastslaaede konkurrencebegraensninger dreje handelsstroemmene bort fra den retning, de ellers ville have taget (ovennaevnte dom i sagen Van Landewyck m.fl. mod Kommissionen, praemis 172). Formaalet med kartellerne var saaledes at fastsaette kvoter for importen til det franske marked med henblik paa at opnaa en kunstig forhoejelse af priserne paa markedet.

35 Det maa herefter fastslaas, paa samme maade som det er sket i beslutningen, at sagsoegeren ved at tilslutte sig aftaler, som havde til formaal at begraense konkurrencen paa faellesmarkedet, og som kunne paavirke handelen mellem medlemsstater, har overtraadt traktatens artikel 85, stk. 1.

36 Anbringendet forkastes saaledes.

Anbringendet om tilsidesaettelse af artikel 15 i forordning nr. 17

37 Dette anbringende kan opdeles i fire led. Det foerste led vedroerer spoergsmaalet om, hvorvidt sagsoegeren har handlet forsaetligt eller uagtsomt. Det andet led vedroerer den begraensede rolle, sagsoegeren mener at have spillet, og det tredje led vedroerer en tilsidesaettelse af lighedsgrundsaetningen. Endelig vedroerer det fjerde led en utilstraekkelig hensyntagen til den oekonomiske og retlige sammenhaeng.

I ° Manglende forsaet eller uagtsomhed

Parternes argumenter

38 Sagsoegeren har anfoert, at selskabet ikke har haft til hensigt at overtraede traktatens artikel 85, og at dets eneste formaal med at deltage i aftalerne var at komme ind paa det franske marked, hvilket ikke kunne ske uden en forhoejelse af priserne.

39 Sagsoegeren har videre anfoert, at da selskabet som staalproducent er omfattet af EKSF-traktaten, hvorefter der kan fastsaettes bestemmelser om priser og kvoter, var selskabet ikke klar over, at de aftaler, det deltog i, var i strid med EOEF-traktaten.

40 Kommissionen har anfoert, at det efter artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 paa ingen maade er en betingelse for at paalaegge en boede, at vedkommende har haft til hensigt at begaa en overtraedelse, men at der i oevrigt forelaa en saadan hensigt i dette tilfaelde. Sagsoegeren deltog saaledes aktivt i forberedelsen, indgaaelsen, fortolkningen og gennemfoerelsen af de ulovlige aftaler.

Rettens bemaerkninger

41 Det bemaerkes, at for at en tilsidesaettelse af traktatens konkurrenceregler kan anses for forsaetlig, er det ikke noedvendigt, at virksomheden har vaeret vidende om, at den overtraadte reglerne, men det er tilstraekkeligt, at den ikke kunne vaere uvidende om, at dens adfaerd havde til formaal at begraense konkurrencen (Domstolens dom af 11.7.1989, sag 246/86, Belasco m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 2117, praemis 41, og af 8.2.1990, sag C-279/87, Tipp-Ex mod Kommissionen, Sml. I, s. 261, samt Rettens dom af 10.3.1992, sag T-15/89, Chemie Linz mod Kommissionen, Sml. II, s. 1275, praemis 350).

42 Naar henses til, at der er tale om en meget alvorlig og aabenbar overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1, navnlig litra a) og c), finder Retten ikke, at sagsoegeren kan goere gaeldende, at selskabet ikke handlede forsaetligt. Af samme grund kan sagsoegeren heller ikke goere gaeldende, at selskabet som staalproducent normalt er omfattet af EKSF-traktaten og derfor ikke vidste, at aftalerne var i strid med EOEF-traktaten.

43 Anbringendet kan saaledes ikke tiltraedes.

II ° Sagsoegerens begraensede rolle

Parternes argumenter

44 Sagsoegeren har anfoert, at selskabet spillede en begraenset rolle, idet det alene tog de indgaaede aftaler til efterretning og aldrig tog initiativet. Selskabet deltog ikke i aftalerne vedroerende Benelux-markedet eller i aftalerne vedroerende det tyske marked, og det skabte ikke noget kartel paa det italienske marked.

45 Endvidere har sagsoegeren anfoert, at i modsaetning til, hvad Kommissionen har gjort gaeldende, var Italmet, som forestod alle transaktionerne, ikke selskabets agent, men en selvstaendig virksomhed.

46 Kommissionen har anfoert, at boeden fuldt ud er berettiget, naar bl.a. henses til sagsoegerens stoerrelse og den betydning, selskabet havde for de ulovlige aftaler, navnlig ved at vaere talsmand for de italienske producenter og ved paa en maade over for de franske producenter at vaere garant for, at de italienske producenter gennemfoerte aftalerne "korrekt".

Rettens bemaerkninger

47 Retten finder, at sagsoegeren ° i modsaetning til, hvad selskabet har anfoert ° ikke blot tog de indgaaede aftaler til efterretning, men at selskabet i visse tilfaelde tog initiativet. Dette fremgaar af de dokumenter, der er naevnt i 36.-45. betragtning til beslutningen, herunder et telex af 19. april 1982 fra Cattapan til Marie med forslag om forlaengelse af aftalerne for 1982 (42. betragtning til beslutningen). Det anfoeres i telexet: "Paa grund af den faelles vilje til at forsoege at forbedre situationen i en sektor, der allerede er under pres som foelge af den ringe efterspoergsel, tilsluttede de italienske producenter sig forslaget om en rabat paa 325 FF under prislisten plus en mindre saakaldt indtraengningsrabat. De italienske producenter gav tilsagn om maksimale eksportmaengder til Frankrig for maanederne april, maj og juni paa i alt 7 200 tons, dvs. tre gange 1 800 + 300 + 300, paa den udtrykkelige betingelse, at ovennaevnte prognoser holder stik og udvikler sig regelmaessigt ... Jeg tror, at jeg kan forsikre Dem om, at vort faelles maal er naaet, og at vort faelles oenske er opfyldt. Foelgelig anvendes de trufne afgoerelser fra dags dato, da de er i overensstemmelse med vores aftale."

48 Der er i beslutningen taget hensyn til, at sagsoegeren ikke deltog i overtraedelserne paa Benelux-markedet og det tyske marked, idet det ikke anfoeres heri, at selskabet deltog i disse overtraedelser. Endvidere fastslaas det ikke i beslutningen, at der blev indgaaet aftaler paa det italienske marked. Sagsoegeren kan saaledes ikke til stoette for, at den boede, der er paalagt selskabet, skal nedsaettes, goere gaeldende, at den overtraedelse, selskabet begik, ikke var saa grov.

49 Med hensyn til, at Italmet ikke var sagsoegerens agent, bemaerkes, at de notater og telexer, der blev udvekslet mellem sagsoegeren og Italmet, ikke efterlader nogen tvivl om karakteren af de aftaler, sagsoegeren deltog i, bl.a. gennem Italmet (jf. bl.a. de dokumenter, der er naevnt i 36., 41., 42. og 43. betragtning til beslutningen), men ogsaa og navnlig uden om Italmet.

50 Sagsoegerens anbringende maa herefter forkastes.

III ° Kraenkelse af ligebehandlingsprincippet

Parternes argumenter

51 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen har fastsat den boede, der er paalagt selskabet, alene paa grundlag af dets omsaetning vedroerende armeringsnet, hvilket er i strid med artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17, saaledes som denne bestemmelse er fortolket af Domstolen i dom af 7. juni 1983, forenede sager 100/80-103/80, Musique diffusion française m.fl. mod Kommissionen (Sml. s. 1825). Ifoelge denne dom skal der bl.a. ogsaa tages hensyn til den oekonomiske gevinst, de deltagende virksomheder har kunnet opnaa ved de ulovlige aftaler. Sagsoegeren har imidlertid ikke opnaaet nogen fortjeneste ved at deltage i aftalerne. Denne retsvildfarelse har medfoert, at Kommissionen har paalagt selskabet en boede af en saadan stoerrelse, at den indebaerer en forskelsbehandling i forhold til de boeder, der er paalagt de oevrige italienske virksomheder.

52 Kommissionen har anfoert, at den i dette tilfaelde har anvendt de kriterier, der er fastlagt af Domstolen i den naevnte dom i sagen Musique diffusion française m.fl. mod Kommissionen. Den boede, der er paalagt sagsoegeren, er ganske vist hoejere end den, der er paalagt de to andre italienske virksomheder, men dette skyldes navnlig sagsoegerens stoerrelse og den betydning, selskabet havde for de ulovlige aftaler. Sagsoegeren adskiller sig paa disse punkter fra de oevrige italienske virksomheder.

Rettens bemaerkninger

53 Det bemaerkes, at der ved udmaalingen af den boede, der er paalagt sagsoegeren, er taget hensyn til, at selskabet ikke opnaaede nogen fortjeneste ved overtraedelsen. Kommissionen har saaledes taget hensyn til, at fortjenesten paa armeringsnet generelt er mindre tilfredsstillende (201. betragtning til beslutningen), og til virksomhedernes finansielle situation (203. betragtning til beslutningen). Endvidere kan det forhold, at der ikke er opnaaet nogen fortjeneste ved en overtraedelse, ikke vaere til hinder for, at der paalaegges en betydelig boede, idet boederne ellers ville miste deres praeventive virkning.

54 Retten finder, at det foelger af det anfoerte, at Kommissionen ikke har fastsat den boede, der er paalagt sagsoegeren, alene paa grundlag af selskabets omsaetning vedroerende armeringsnet. Omsaetningen er ganske vist indgaaet som en blandt flere faktorer, og denne faktor har medvirket til, at sagsoegeren er blevet paalagt en boede, som i absolutte tal er stoerre end den, der er paalagt de oevrige italienske producenter, men denne fremgangsmaade er i overensstemmelse med, hvad Domstolen har fastslaaet i den naevnte dom i sagen Musique diffusion française m.fl. mod Kommissionen (praemis 120 og 121). Ifoelge denne dom kan Kommissionen tage hensyn til, i hvor hoej grad den paagaeldende virksomhed har kunnet paavirke markedet, navnlig paa grund af dens stoerrelse og oekonomiske stilling. Omsaetningen vedroerende det paagaeldende produkt kan give et indtryk af virksomhedens stoerrelse og oekonomiske stilling. At dette ikke er det eneste kriterium, Kommissionen har taget hensyn til, fremgaar af, at sagsoegeren relativt set er blevet paalagt en mindre boede (1%) end den, der er paalagt Martinelli (1,5%).

55 Med hensyn til, at sagsoegeren skulle have vaeret udsat for en forskelsbehandling i forhold til ILRO, bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens og Rettens faste praksis, at forudsaetningen for, at der er tale om en kraenkelse af ligebehandlingsprincippet, er, at sammenlignelige forhold er blevet behandlet forskelligt. Ifoelge Kommissionen skyldes forskellen mellem den boede, der er paalagt sagsoegeren, og den, der er paalagt ILRO, foelgende forhold: ILRO overholdt ikke de indgaaede aftaler, hvilket medvirkede til at svaekke kartellet, der har ikke kunnet foeres bevis for, at ILRO tilskyndede til en forlaengelse af de aftaler, der var indgaaet for 1981-1982, ILRO ydede Kommissionen bistand ved dens undersoegelser ved paa afgoerende maade at medvirke hertil, saaledes som det blev praeciseret i retsmoedet (204. betragtning til beslutningen), ILRO var udsat for gengaeldelsesforanstaltninger fra de franske myndigheders side, og ILRO ophoerte med at deltage i kartellet i maj 1984 (jf. 44., 64., 65. og 66. betragtning til beslutningen).

56 Det maa herefter fastslaas, at forskellene mellem ILRO' s og sagsoegerens situation, som Kommissionen har redegjort for, er tilstraekkelige til at begrunde, at de to virksomheder er blevet behandlet forskelligt.

57 Sagsoegerens anbringende forkastes derfor.

IV ° Utilstraekkelig hensyntagen til den oekonomiske og retlige sammenhaeng

Parternes argumenter

58 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen skulle have taget hensyn til den oekonomiske og retlige sammenhaeng i den sektor, der udgoer det tidligere omsaetningsled i forhold til fremstillingen af armeringsnet, dvs. sektoren for valstraad. Det er taet forbindelse mellem armeringsnet og valstraad, der var undergivet en kvote- og prisordning. Denne forbindelse er mutatis mutandis den samme som den, der bestaar mellem sukker og roer, og som blev behandlet i Domstolens dom af 16. december 1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73, 55/73, 56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, Suiker Unie m.fl. mod Kommissionen (Sml. s. 1663). I denne sag fandtes der en faelles markedsordning for sukker, som gennem en pris- og kvoteordning skulle sikre en rimelig fortjeneste paa raavaren, roer. I naervaerende fandtes der ogsaa en "faelles markedsordning" vedroerende raavaren, valstraad, hvorved dette produkt direkte blev soegt beskyttet, men der er ikke fastsat bestemmelser for det forarbejdede produkt. Da der ikke var fastsat bestemmelser om levering og priser for det forarbejdede produkt, armeringsnet, var der fare for, at beskyttelsen af valstraad ikke ville vaere effektiv. For at udfylde dette hul i systemet fastsatte producenterne af egen drift deres egne regler. Retten boer derfor ° paa samme maade som Domstolen gjorde i sagen Suiker Unie m.fl. mod Kommissionen ° nedsaette boeden vaesentligt, idet muligheden for anvendelsen af konkurrencereglerne i den omhandlede sektor var yderst begraenset.

59 Sagsoegeren har henvist til, at da kartellet medfoerte en stigning i prisen paa armeringsnet, medfoerte det ogsaa en stigning i prisen paa valstraad, hvilket var i overensstemmelse med det oenske, Kommissionen havde givet udtryk for.

60 Endelig har sagsoegeren anfoert, at Kommissionen ikke eller ikke i tilstraekkeligt omfang har taget hensyn til de formildende omstaendigheder, bl.a. selskabets betydelige samarbejde ved Kommissionens undersoegelse og den vaesentlige indsats, selskabet har ydet i forbindelse med reorganiseringen af staalmarkedet.

61 Kommissionen har anfoert, at som det udtrykkeligt fremgaar af beslutningen (201. betragtning), har den ved udmaalingen af boeden taget hensyn til situationen i sektoren for valstraad. Situationen for sukkermarkedet, som er beskrevet i den naevnte dom i sagen Suiker Unie m.fl. mod Kommissionen, er forskellig fra situationen for armeringsnet, idet der i dette tilfaelde ikke fandtes nogen faelles markedsordning for armeringsnet. I den naevnte dom udtalte Domstolen, at "uanset hvilken kritik man kan rette mod et system, som medvirker til at opretholde en afskaermning af de nationale markeder, navnlig ved hjaelp af nationale kvoter ... gaelder konkurrencereglerne ikke desto mindre for et reelt, om end residualt bestemt omraade".

62 Endvidere har Kommissionen anfoert, at sagsoegerens samarbejde ved dens undersoegelse og ved reorganiseringen af staalmarkedet ikke gaar ud over, hvad der kraeves efter de gaeldende regler.

Rettens bemaerkninger

63 Med hensyn til den forbindelse, der er mellem armeringsnet og valstraad, maa det indledningsvis fastslaas, at Kommissionen har taget hensyn hertil (201. betragtning). Herudover kan sagsoegeren ikke paaberaabe sig den naevnte dom i sagen Suiker Unie m.fl. mod Kommissionen, idet denne sag vedroerte en situation, som paa to punkter er grundlaeggende forskellig fra den foreliggende. For det foerste var der tale om en faelles markedsordning for landbruget, der var fastsat i henhold til EOEF-traktaten, mens der i dette tilfaelde er tale om en pris- og produktionskvoteordning omfattet af EKSF-traktaten. For det andet var det i sagen Suiker Unie m.fl. mod Kommissionen foelgeproduktet, som var genstand for en faelles markedsordning, mens det i dette tilfaelde er basisproduktet, som er omfattet af pris- og produktionskvoteordningen. De forhold, der forelaa i sagen Suiker Unie m.fl. mod Kommissionen, og de, der foreligger i naervaerende sag, er saaledes oekonomisk set grundlaeggende forskellige, og sagsoegeren kan saaledes ikke paaberaabe sig denne dom.

64 Selv om det laegges grund, at gennemfoerelsen af de omhandlede aftaler indirekte medfoerte en stigning i prisen paa valstraad, hvilket var et maal for Kommissionen, vil sagsoegeren ikke kunne paaberaabe sig dette som en formildende omstaendighed. Virksomheder kan saaledes ikke paaberaabe sig, at de pris- og kvoteaftaler, de indgaar med hensyn til et produkt, indirekte har haft en positiv indflydelse paa prisen paa et andet produkt, som er omfattet af en af Kommissionen indfoert produktionskvoteordning, idet de i modsat fald paa uacceptabel maade ville forstaerke virkningen af kvoteordningen. Den kvoteordning for valstraad, Kommissionen indfoerte med hjemmel i EKSF-traktaten, var begraenset til dette produkt. Virksomhederne havde ikke ret til at udvide ordningen til et produkt, som er omfattet af EOEF-traktaten, som f.eks. armeringsnet.

65 Endelig finder Retten ikke, at sagsoegerens samarbejde ved Kommissionens undersoegelse og ved reorganiseringen af staalindustrien gaar ud over, hvad der kraeves efter gaeldende regler, og der er derfor ikke grundlag for at tage hensyn hertil som en formildende omstaendighed.

66 Anbringendet kan saaledes ikke tiltraedes.

Anbringendet om magtfordrejning

67 Sagsoegeren har anfoert, at beslutningen er udtryk for magtfordrejning, idet Kommissionen har fastslaaet en overtraedelse, som ikke forelaa, og har paalagt selskabet en boede, selv om betingelserne herfor ikke var opfyldt. Til stoette herfor har sagsoegeren gentaget de argumenter, selskabet har fremfoert i forbindelse med de to foerste anbringender.

68 Retten finder, at saafremt det antages, at en saa ubestemt beskyldning kan anses for et anbringende, maa det forkastes. En retsakt kan saaledes kun antages at vaere udtryk for magtfordrejning, naar det paa grundlag af objektive, relevante og samstemmende indicier maa antages, at der hermed udelukkende eller i overvejende grad er forfulgt andre hensyn end de angivne, eller at en fremgangsmaade, der saerligt er fastsat ved traktaten for at imoedegaa konkret foreliggende vanskeligheder, er soegt omgaaet (Domstolens dom af 13.11.1990, sag C-331/38, Fedesa m.fl., Sml. I, s. 4023, praemis 24).

69 De argumenter, sagsoegeren har fremfoert til stoette for de to foerste anbringender, kan under ingen omstaendigheder underbygge, at der skulle foreligge magtfordrejning, idet sagsoegeren ikke har paapeget, hvilket andet hensyn end det i beslutningen angivne Kommissionen skulle have forfulgt ved udoevelsen af den kompetence, der er tillagt den i traktaten.

70 Sagsoegte frifindes herefter.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

71 I henhold til artikel 87, stk. 2, i procesreglementet paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Da sagsoegeren har tabt sagen, og Kommissionen har paastaaet selskabet tilpligtet at betale sagens omkostninger, doemmes sagsoegeren til at betale disse.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

RETTEN (Foerste Afdeling)

1) Kommissionen frifindes.

2) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger.