ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
99

Hvad endelig angår argumentet om, at artikel 49 TEUF og 56 TEUF samt ligebehandlingsprincippet og gennemsigtighedsprincippet er til hinder for, at en offentlig myndighed tildeler en offentlig tjenesteydelseskoncession til et selskab uden at afholde et offentligt udbud, bemærkes, at dom Altmark, nævnt i præmis 7 ovenfor (EU:C:2003:415), ikke i sig selv udelukker, at en public service-opgave kan tildeles til en virksomhed uden afholdelse af udbud. Denne dom fastsætter således en fremgangsmåde for undersøgelse af kompensationens niveau, som kan anvendes, når udvælgelsen af den virksomhed, der overdrages en forpligtelse til offentlig tjeneste, i et konkret tilfælde ikke gennemføres inden for rammerne af en procedure for tildeling af offentlige kontrakter. Det følger under alle omstændigheder af retspraksis, at artikel 106, stk. 2, TEUF ikke blandt betingelserne for sin anvendelse indeholder et krav om, at medlemsstaten skal have fulgt en procedure for offentligt udbud ved tildeling af tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse (jf. i denne retning dom SIC mod Kommissionen, nævnt i præmis 61 ovenfor, EU:T:2008:228, præmis 145 og 146).
45

Dernæst er begrundelsen for de anfægtede retsakter ganske vist meget kortfattet for så vidt angår de pågældende indtægters art, idet det heri alene er anført, at de hidrører fra energisektoren. Det forholder sig imidlertid ikke desto mindre således, at sagsøgeren i såvel skrivelserne til Rådet som i stævningen har været i stand til at anfægte berettigelsen af opførelsen af sit navn ved navnlig at gøre gældende, at ministeriets aktiviteter på energiområdet ikke udgjorde en indtægtskilde for den iranske regering, men derimod krævede en tilførsel af offentlige midler i form af støtte. Selv om det må erkendes, at en mere udførlig begrundelse ville have været at foretrække, må det på denne baggrund fastslås, at den angivne begrundelse gjorde det muligt for sagsøgeren i tilstrækkelig præcis grad at få kendskab til begrundelsen for de restriktive foranstaltninger over for denne og til at anfægte den. Tilsvarende gør den nævnte begrundelse det muligt for Retten at udøve en legalitetsprøvelse af de anfægtede retsakter.
106

Sagsøgeren har gjort gældende, at det tegn, der er genstand for det ansøgte varemærke, blev brugt i Den Tjekkiske Republik før intervenientens ikke-registrerede varemærke, som derfor udgør illoyal konkurrence til skade for sagsøgeren og en krænkelse af dennes ophavsret, hvorfor det ikke er gyldigt i henhold til tjekkisk ret. Sagsøgeren har i denne forbindelse nærmere bestemt kritiseret appelkammeret for at have givet medhold i indsigelsen og erklæret sig inkompetent til at undersøge, selv om det blev opfordret til det, om dette ikke-registrerede varemærke var gyldigt i henhold til tjekkisk ret. I denne henseende har sagsøgeren kritiseret appelkammeret for at have fastslået, at det påhvilede sagsøgeren at bevise, at intervenientens rettighed ikke var gyldig, og at den ikke kunne påberåbes over for sagsøgeren. Det påhviler nemlig intervenienten at godtgøre, at denne har rettigheder støttet på national ret, og EUIPO at undersøge disses gyldighed.
118

Rådet har mere præcist anført, at de to kinesiske eksporterende producenter under den oprindelige undersøgelse ikke havde status som virksomhed, der driver virksomhed under markedsøkonomiske vilkår, og at normalværdien følgelig blev fastsat på grundlag af deres faktiske nationale salgspriser i medfør af grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra b) [nu artikel 2, stk. 7, litra b), i forordning 2016/1036]. Det er Rådets opfattelse, at den metode, der under den oprindelige undersøgelse var blevet anvendt for de to kinesiske eksporterende producenter, ikke længere kunne anvendes, eftersom det i den anfægtede forordning blev fastslået, at betingelserne for at indrømme dem status som virksomhed, der driver virksomhed under markedsøkonomiske vilkår, ikke længere var opfyldt, og at normalværdien derfor skulle beregnes i overensstemmelse med grundforordningens artikel 2, stk. 7, litra a). Grundforordningens artikel 11, stk. 9, finder derfor ikke anvendelse i det foreliggende tilfælde.
131

Sagsøgeren har i denne forbindelse anført, at institutionerne, eftersom producenten i referencelandet ikke fremstillede DL-vinsyre, med henblik på beregningen af normalværdien for DL-vinsyre synes først at have sammenlignet visse priser for L+-vinsyre og DL-vinsyre og derefter at have anvendt denne forskel på den beregnede normalværdi for L+-vinsyre i referencelandet. Virksomheden har ikke haft mulighed for at gøre sin opfattelse gældende hvad angår rigtigheden af den prissammenligning, der i den anfægtede forordning er foretaget mellem L+-vinsyre og DL-vinsyre. Det er ligeledes sagsøgerens opfattelse, at oplysningerne vedrørende DL-vinsyre ikke kunne være fortrolige oplysninger for producenten i referencelandet, eftersom denne ikke fremstillede dette produkt. Det var under alle omstændigheder muligt at meddele de fortrolige oplysninger i sammendrag eller ved at anføre en størrelsesorden frem for præcise tal.
132

Herefter og efter samme logik som i den retspraksis, der sammenfattes i præmis 108 og 109 ovenfor, skal det med henblik på at afgøre, om den omhandlede foranstaltning medfører en fordel for Deutsche Post som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF, dernæst undersøges, om foranstaltningen styrker denne virksomheds stilling i forhold til de virksomheder, som den konkurrerer med. I forbindelse med denne undersøgelse skal der tages hensyn til eventuelle forpligtelser, som påhviler Deutsche Post i henhold til den nationale lovgivning med hensyn til finansiering af pensioner, og som ikke påhviler denne virksomheds konkurrenter. Når der er pålagt en forpligtelse til offentlig tjeneste, er det således til hinder for, at betalingen af en kompensation, som ikke overstiger, hvad der er nødvendigt for at dække de udgifter, der er afholdt ved opfyldelsen af denne forpligtelse, anses for at medføre en fordel som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF. Når der ved en offentlig myndighedsakt er pålagt en forpligtelse til at afholde alle pensionsomkostninger for personale med tjenestemandsstatus i stedet for at bidrage til pensionsforsikringen, er det tilsvarende til hinder for, at finansieringen af disse omkostninger betragtes som en fordel, forudsat at denne finansiering ikke overstiger, hvad der er nødvendigt for at sidestille Deutsche Posts forpligtelser med forpligtelserne for de virksomheder, som Deutsche Post konkurrerer med. Der kan derfor kun være tale om en fordel, hvis den pågældende finansiering overstiger denne tærskel.
223

I modsætning til, hvad sagsøgeren har gjort gældende, kan det for det første ikke udledes af dom af 18. juli 2013, Dow Chemical m.fl. mod Kommissionen (C-499/11 P, Sml., EU:C:2013:482), at Kommissionen var forpligtet til at undersøge, om den kunne holde Brink’s ansvarlig som Bax Global (UK)’s tidligere moderselskab. Selv om det skulle kunne udledes af den nævnte doms præmis 47, at Domstolen i det væsentlige fandt, at hovedreglen var, at Kommissionen pålægger alle de juridiske enheder, der er en del af den virksomhed, der har begået en overtrædelse, en bøde, skal denne præmis nemlig læses under hensyntagen til den sammenhæng, som den indgår i. I denne sag gjorde et moderselskab, som Kommissionen havde holdt ansvarlig for et af dets datterselskabers adfærd, således gældende, at Kommissionen i betragtning af den skønsmargen, som den havde, skulle have begrundet sin holdning om at holde moderselskabet ansvarligt. Som svar på dette argument støttede Domstolen sig på princippet om, at moderselskabet som et selskab, der tilhører den virksomhed, som har tilsidesat artikel 101 TEUF, skulle pålægges sanktioner. Det kan imidlertid ikke udledes af denne dom, at Kommissionen er hindret i at anvende en tilgang, der består i kun at forfølge en bestemt kategori af juridiske enheder, når en sådan tilgang ikke er vilkårlig og giver den mulighed for at benytte sine midler effektivt. I præmis 47 i dom Dow Chemical m.fl. mod Kommissionen (EU:C:2013:482) har Domstolen således udtrykkeligt anerkendt, at Kommissionen kunne afholde sig fra at pålægge et moderselskab sanktioner, for så vidt som en sådan beslutning er støttet på objektive årsager.
90

Endvidere har sagsøgeren i denne forbindelse under alle omstændigheder nøjedes med at anføre, at ekstrabeløbet, for så vidt som der ved den anfægtede afgørelse blev pålagt forskellige bøder »til Toshiba« og »til TM T&D«, ikke kunne pålægges i tillæg til den anden bøde, eftersom TM T&D adskilte sig fra selskabets aktionærer, og at dets omsætning ikke var tilstrækkeligt stor til at begrunde anvendelsen af en afskrækkelsesfaktor. Dette argument beror imidlertid på en fejlagtig forudsætning, eftersom den anfægtede afgørelse ikke pålagde særskilte bøder »til sagsøgeren« og »til TM T&D«, men en samlet bøde til sagsøgeren for selskabets deltagelse i overtrædelsen. I øvrigt indebærer den omstændighed, at en del af den bøde, der blev pålagt sagsøgeren, svarer til perioden for TM T&D’s aktivitet, på ingen måde, at denne samme del af bøden ikke kan forhøjes med et ekstrabeløb med henblik på at sikre en afskrækkende virkning i forhold til sagsøgeren, som blev holdt ansvarlig for den overtrædelse, der blev begået af TM T&D.
RETTENS DOM (Appelafdelingen)

23. januar 2014

Sag T-174/13 P

Europa-Kommissionen

mod

BO

»Appel – personalesag – kontraktansatte – social sikring – godtgørelse af transportudgifter – transportudgifter af sproglige grunde – artikel 19, stk. 2, i den fælles ordning vedrørende sygesikring for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber – afsnit II, kapitel 12, punkt 2.5, i de almindelige gennemførelsesbestemmelser for godtgørelse af lægeudgifter«

Angående: Appel af dom afsagt den 15. januar 2013 af Retten for EU-personalesager (Første Afdeling) i sag F-27/11, BO mod Kommissionen, med påstand om ophævelse af denne dom.

Udfald: Appellen forkastes. Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler BO’s omkostninger i forbindelse med appelsagen.

Sammendrag

Tjenestemænd – social sikring – sygeforsikring – transportudgifter af sproglige grunde – godtgørelse – udelukket – godtgørelse af transportudgifter, der er afholdt i forbindelse med lægelige ydelser, som kræver anvendelse af et sprog, der mestres – lovlig – betingelser

(Ordningen om dækning af risikoen for ulykker og erhvervssygdomme, art. 19)

Det følger af artikel 19 i den fælles ordning vedrørende sygesikring for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber og af afsnit II, kapitel 12, punkt 2.5, i de almindelige gennemførelsesbestemmelser for godtgørelse af lægeudgifter, at den omstændighed, at den fælles sygeforsikringsordning for Unionens institutioner godtgør udgifter til lægebehandling, ikke skaber en efterfølgende ret til tilsvarende godtgørelse af transportudgifter.

I et tilfælde, hvor transportudgifter må anses for at opstå som følge af et valg, der ganske vist er i overensstemmelse med princippet om det frie lægevalg i artikel 19 i nævnte fælles ordning, og som afspejler, at den berettigede under den ovennævnte fælles sygeforsikringsordning foretrækker at benytte lægelige ydelser eller en behandling på et sprog, som den pågældende mestrer, men hvor det pågældende sprog ikke udgør en uløselig del af behandlingen, og hvor den nødvendige behandling er til rådighed på den berettigedes tjenestested eller bopæl, udelukker de rent sproglige grunde, som ligger til grund for valget af behandler, således at de tilsvarende transport- og ledsagerudgifter kan godtgøres.

Det forholder sig derimod ikke således i et tilfælde, hvor transportudgifterne opstår af grunde, som ikke henhører under bekvemmelighedsvalg, men er absolut nødvendige for, at den berettigede kan følge en behandling eller modtage pleje, som ikke er tilgængelig på den pågældendes tjenestested eller bopæl, eftersom det sprog, som den omhandlede behandling eller pleje ydes på, udgør en væsentlig forudsætning herfor. Dette er tilfældet, når anvendelsen af et sprog, som tales af den berettigede, er uløseligt og uadskilleligt forbundet med selve behandlingen, herunder inden for rammerne af et psykoterapiforløb for børn.

(jf. præmis 37-41)
3.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — absolutte registreringshindringer — varemærker, der udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan betegne en vares eller en tjenesteydelses egenskaber — begreb — varemærke, der består af et ord eller af en neologisme, som er en sammensætning af bestanddele [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 23)
3.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 57-60 og 75)
1.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — absolutte registreringshindringer — varemærker, der udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan betegne en vares eller en tjenesteydelses egenskaber — vurdering af, om et tegn er beskrivende — kriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 20-22)
4.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — bedømmelse af, om et tegn er egnet til at kunne registreres — udelukkende hensyntagen til de unionsretlige bestemmelser — forudgående registrering af varemærket i visse medlemsstater eller tredjelande — afgørelser, der ikke binder Unionens retsinstanser (Rådets forordning nr. 207/2009) (jf. præmis 49)
3.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — vurdering af risikoen for forveksling — kriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 39, 40, 44 og 83)
Rettens dom (Fjerde Afdeling) af 14. marts 2014 – Lardini mod KHIM (Anbringelse af en blomst på et revers)

(Sag T-131/13)

»EF-varemærker — ansøgning om EF-varemærket, der består i anbringelse af en blomst på et revers — absolut registreringshindring — mangel på fornødent særpræg — artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009«

1. EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — absolutte registreringshindringer — varemærker uden fornødent særpræg — bedømmelsen af det fornødne særpræg — kriterier — positionsvaremærke [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 13-17 og 25)

2. EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — absolutte registreringshindringer — varemærker uden fornødent særpræg — gengivelse af en stiliseret tredimensional blomst anbragt på beklædningsgenstandens revers [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 19-37)

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 13. december 2012 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 2578/2011-1) vedrørende en ansøgning om registrering af et tegn, der består af anbringelse af en blomst på et revers, som EF-varemærke.

Konklusion

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.

2) Lardini Srl betaler sagens omkostninger.

Rettens dom (Fjerde Afdeling) af 14. marts 2014 – Lardini mod KHIM (Anbringelse af en blomst på et revers)

(Sag T-131/13)

»EF-varemærker — ansøgning om EF-varemærket, der består i anbringelse af en blomst på et revers — absolut registreringshindring — mangel på fornødent særpræg — artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009«

1. EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — absolutte registreringshindringer — varemærker uden fornødent særpræg — bedømmelsen af det fornødne særpræg — kriterier — positionsvaremærke [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 13-17 og 25)

2. EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — absolutte registreringshindringer — varemærker uden fornødent særpræg — gengivelse af en stiliseret tredimensional blomst anbragt på beklædningsgenstandens revers [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 19-37)

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 13. december 2012 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 2578/2011-1) vedrørende en ansøgning om registrering af et tegn, der består af anbringelse af en blomst på et revers, som EF-varemærke.

Konklusion

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 15 og 16)

2. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – ordmærkerne 4711 Aqua Mirabilis og AQUA ADMIRABILIS [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 17, 25-33 og 39)

3. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – lighed mellem de pågældende varemærker – bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 22-24)

4. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – det ældre varemærkes svage grad af særpræg – indvirkning [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1,litra, b)] (jf. præmis 38)

Sagens genstand

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 13. november 2012 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1601/2011-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Sacra Srl og Mäurer & Wirtz GmbH & Co. KG.

Afgørelse

Konklusion

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.

2) Mäurer & Wirtz GmbH & Co. KG betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra, b)] (jf. præmis 15, 16 og 23)

2. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – ordmærkerne CALDEA og BALEA [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 21, 24, 25, 28, 52, 53 og 55)

3. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – lighed mellem de pågældende varemærker – bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 29)

Sagens genstand

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 10. oktober 2012 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 2432/2011-1) vedrørende en indsigelsessag mellem dm drogerie markt GmbH & Co. KG og Semtee.

Afgørelse

Konklusion

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.

2) dm drogerie markt GmbH & Co. KG betaler sagens omkostninger.
4.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — vægtning af tegnenes ligheds- eller forskelsbestanddele — hensyntagen til tegnenes væsentligste kendetegn eller til markedsføringsbetingelserne for varerne eller tjenesteydelserne [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 41)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 14, 16, 20, 48 og 53)

2. EF-varemærker – afkald, fortabelse og ugyldighed – relative ugyldighedsgrunde – eksistensen af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – ordmærkerne AYUR og AYUS [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b), og art. 53, stk. 1, litra a)] (jf. præmis 15, 19, 22, 27, 29-40, 44-47 og 51-54)

3. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – lighed mellem de berørte varer eller tjenesteydelser – bedømmelseskriterier – varer, der supplerer hinanden [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 23 og 24)

4. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – lighed mellem de pågældende varemærker – bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 41 og 45)

Sagens genstand

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 23. november 2012 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 2296/2011-4) vedrørende en indsigelsessag mellem Munindra Holding BV og Three-N-Products Private Ltd.

Afgørelse

Konklusion

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.

2) Three-N-Products Private Ltd betaler sagens omkostninger.
2.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — figurmærke, der gengiver en dreng på cykel, der holder en kølle — figurmærker, der gengiver en polo-spiller [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b), og art. 5] (jf. præmis 25-27, 30-33 og 39)