Sag C-379/17

Sag anlagt af Società Immobiliare Al Bosco Srl

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof)

»Præjudiciel forelæggelse – retligt samarbejde i civile sager – forordning (EF) nr. 44/2001 – anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område – frist, der er fastsat i lovgivningen i den medlemsstat, der skal fuldbyrde en kendelse om sikringsforanstaltning – denne frists anvendelighed på et eksekutionsgrundlag, der er vedtaget som sikringsforanstaltning i en anden medlemsstat og erklæret for eksigibelt i den medlemsstat, som anmodningen rettes til«

Sammendrag – Domstolens dom (Anden Afdeling) af 4. oktober 2018

Retligt samarbejde i civile sager – retternes kompetence og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område – forordning nr. 44/2001 – anerkendelse og fuldbyrdelse af afgørelser – anvendelse af processuelle bestemmelser i den medlemsstat, som anmodningen rettes til, på selve fuldbyrdelsen – omfang – national lovgivning i den medlemsstat, som anmodningen rettes til, der fastsætter en frist for fuldbyrdelsen af en kendelse om retssikrende foranstaltninger – omfattet

(Rådets forordning nr. 44/2001, art. 38)

Artikel 38 i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for anvendelsen af en medlemsstats lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der fastsætter en frist for fuldbyrdelsen af en kendelse om retssikrende foranstaltninger, hvor en sådan kendelse er blevet vedtaget i en anden medlemsstat og er eksigibel i den medlemsstat, som anmodningen rettes til.

Da selve fuldbyrdelsen af en afgørelse afsagt af en anden medlemsstat end den medlemsstat, som anmodningen rettes til, og som er eksigibel i denne medlemsstat, ikke har været genstand for en harmonisering af EU-lovgiver, finder procedurereglerne i den anmodende medlemsstat vedrørende fuldbyrdelsen nemlig anvendelse. Det skal navnlig fastslås, at i det omfang forordning nr. 44/2001 ikke har fastsat regler vedrørende fuldbyrdelsen af afgørelser afsagt af en anden medlemsstat end den, som anmodningen rettes til, kan sidstnævnte i sin retsorden frit fastsætte en frist for gennemførelsen af sådanne afgørelser, som er blevet anerkendt og erklæret eksigible i den sidstnævnte medlemsstat. Det følger i denne forbindelse af fast retspraksis, at når denne retsafgørelse én gang er inkorporeret i den anmodede medlemsstats retsorden, finder denne medlemsstats nationale regler vedrørende tvangsfuldbyrdelse nemlig anvendelse på samme måde som ved retsafgørelser, der er truffet af de nationale retter (dom af 13. oktober 2011, Prism Investments, C-139/10, EU:C:2011:653, præmis 40 og den deri nævnte retspraksis). Kun de processuelle bestemmelser i den medlemsstat, som anmodningen rettes til, finder anvendelse. Retterne i den medlemsstat, som anmodningen rettes til, er nemlig ikke forpligtet til at anvende eventuelle bestemmelser i den medlemsstat, hvor afgørelsen er truffet, der for fuldbyrdelsen af afgørelser afsagt af retterne i denne medlemsstat fastsætter frister, der er forskellige fra dem, der er fastsat i lovgivningen i den medlemsstat, som anmodningen rettes til.

(Jf. præmis 33-36 og 51 samt domskonkl.)