Statsrådets andet og tredje spørgsmål drejer sig om fortolkningen af artikel 4 i forbindelse med artikel 5 i direktiv 74/561.

Som bekendt, kan de kompetente myndigheder i medlemsstaterne undtagelsesvis i særlige tilfælde give en ikke-tidsbegrænset tilladelse til, at driften af transportvirksomheden videreføres af en person, der vel ikke opfylder betingelsen med hensyn til faglig virksomhed, men har mindst 3 års erfaring med hensyn til den daglige ledelse af den pågældende virksomhed. Dette er indholdet af artikel 4, stk. 2.

Denne bestemmelse kan imidlertid ikke adskilles fra artiklens første stykke, der lyder således:

»Med henblik på tilfælde, hvor den fysiske person, der udøver erhvervet med godsbefordring ad landevej, eller den fysiske person, der opfylder kravene efter artikel 3, stk. 1, afgår ved døden eller bliver fysisk eller retligt uskikket til at udøve erhvervet, fastsætter medlemsstaterne de betingelser, på hvilke driften af en virksomhed, som udfører transport af gods ad landevej, uanset artikel 3, stk. 1, litra a) og c), dvs. betingelserne om hæderlighed og faglig dygtighed midlerti digt kan videreføres i et tidsrum af højst et år, der kan forlænges i højst seks måneder i særlige tilfælde, der skal begrundes«.

Statsrådets tredje spørgsmål, som jeg vil behandle først, er, om artikel 4, stk. 2, hvorefter der undtagelsesvis kan gives en ikke-tidsbegrænset tilladelse til, at en bestemt virksomheds drift videreføres af en person, der kun har 3 års erfaring med hensyn til ledelsen af den pågældende virksomhed, kun kan finde anvendelse i de i stk. 1 nævnte tilfælde, eller om denne særlige mulighed også foreligger uden for disse tilfælde.

Jeg er af den opfattelse, at artikel 4, stk. 2, kun kan fortolkes restriktivt og kun kan anvendes i de i artiklens stk. 1 nævnte særlige tilfælde, hvis tilstedeværelse de kompetente myndigheder i medlemsstaterne selvstændigt kan afgøre.

Uafhængigt af det ud fra stykkets ordlyd fremførte anbringende om, at det af adverbiet »endvidere«, der indleder stykket, kan udledes, at stk. 2 er en undtagelse fra betingelserne, navnlig med hensyn til perioden, i hvilken virksomheden kan videreføres, forekommer det mig, at Rådet i hele artikel 4 kun har haft ét eneste mål for øje: at undgå at en virksomhed ophører, som lige har mistet den fysiske person, idet vedkommende er afgået ved døden eller er blevet fysisk eller retligt uskikket, som selv udøvede erhvervet med godstransport, eller som navnlig i virksomheden opfyldte betingelsen med hensyn til faglig dygtighed efter artikel 3, stk. 1, litra c).

1 stk. 1 er muligheden for at videreføre virksomhedens drift ret kort rent tidsmæssigt — højst et år og atten måneder. Stk.

2 indeholder — som en særlig undtagelse fra det, som allerede er en undtagelse fra de almindelige bestemmelser med hensyn til den faglige dygtighed — mulighed for varigt at videreføre virksomheden, når der i virksomheden findes en person, der vel ikke opfylder betingelsen med hensyn til faglig dygtighed efter artikel 3, stk. 4, men har en tilstrækkelig lang erfaring med hensyn til den daglige ledelse af den pågældende virksomhed.

Ud fra ovenstående betragtninger kan nu det andet præjudicielle spørgsmål besvares, dette lyder således: Bliver en tilladelse til at udøve erhverv med godstransport ad landevej, som en medlemsstats kompetente myndigheder har udstedt efter den 31. december 1974, men før den 1. januar 1978, til en fysisk person, ugyldig, såfremt vedkommende i henhold til nationale bestemmelser ikke skulle bevise sin faglige dygtighed, og ikke ifølge direktivets artikel 5, stk. 2, inden den 1. januar 1980 opfylder den i artikel 3, stk. 4, omhandlede betingelse med hensyn til faglig dygtighed, og selv om de nævnte myndigheder har meddelt denne tilladelse, fordi de fandt, at der forelå et særligt tilfælde som anført i artikel 4, stk. 2?

Efter min opfattesle består der ingen tvivl om besvarelsen af dette spørgsmål. Artikel 4 og 5 omhandler helt forskellige tilfælde. Førstnævnte artikel omhandler kun tilfælde, hvor den fysiske person, som opfyldte betingelsen med hensyn til faglig dygtighed i den i direktivet forudsatte betydning, er afgået ved døden eller er blevet fysisk eller retligt uskikket til at udøve erhvervet.

I artikel 5 er der tale om en helt anden situation. Denne bestemmelse omfatter nemlig de virksomheder og personer, som i tidsrummet inden den 1. januar 1978 i en medlemsstat har fået tilladelse til at udøve erhverv med godstransport ad landevej. Ifølge stk. 1 er fysiske personer og virksomheder fritaget for at bevise, at de efter forholdene opfylder kravene i direktivets artikel 3: hæderlighed, økonomisk evne, faglig dygtighed. I nærværende sag er kun den tredje betingelse relevant, som kun kan vedrøre fysiske personer, uanset om disse udøver selvstændig transportvirksomhed eller er ansat i en virksomhed.

Men i samme artikel 5 begrænses reglen, idet det kræves, at fysiske personer, som i tidsrummet fra den 31. december til den 1. januar 1978 enten

— har fået tilladelse til at udøve det nævnte erhverv uden at have ført bevis for opfyldelse af kravet om faglig dygtighed i henhold til nationale bestemmelser eller

— er blevet udpeget til vedvarende og faktisk at lede transportarbejdet i en virksomhed

inden den 1. januar 1980 skal opfylde betingelsen om faglig dygtighed som anført i direktivet (artikel 3, stk. 4).

Denne tidsmæssige begrænsning kan efter min opfattelse ikke gøres gældende mod fysiske personer, som i henhold til artikel 4, stk. 2, og altså i tilfælde, hvor en bestemt virksomhed skal videreføres, er indrømmet en ikke-tidsbegrænset fritagelse for betingelsen om faglig dygtighed, fordi de har godtgjort at have mindst 3 års erfaring med hensyn til den daglige ledelse.

En modsat løsning ville være ensbetydende med, at den særlige mulighed, som de kompetente myndigheder i medlemsstaterne besidder i henhold til artikel 4, stk. 2, ville være meningsløs.