Forslag til afgørelse fra generaladvokat Jacobs fremsat den 17. december 1998. - Europa-Parlamentet mod Rådet for Den Europæiske Union. - Forordninger om beskyttelse af skovene mod luftforurening og mod brande - Hjemmel - Ef-traktatens artikel 43 - EF-traktatens artikel 130 S - Parlamentets beføjelser. - Forenede sager C-164/97 og C-165/97..



Samling af Afgørelser 1999 side I-01139



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1 I disse to forenede sager har Europa-Parlamentet nedlagt paastand om annullation af Raadets forordning (EF) nr. 307/97 (1) og Raadets forordning (EF) nr. 308/97 (2) (herefter »forordningerne«) under anbringende af, at disse er vedtaget med hjemmel i en artikel i EF-traktaten, som ikke har vaeret anvendelig. Europa-Parlamentet har ikke anfaegtet forordningernes indhold. Kommissionen har interveneret i sagen til stoette for Raadets paastande.

2 De to forordninger handler om beskyttelse af skovene. De blev begge vedtaget med hjemmel i traktatens artikel 43, der findes i afsnit II »Landbruget« i traktatens tredje del. I artikel 43, stk. 2, hedder det, at Kommissionen »fremlaegger forslag vedroerende udarbejdelse og ivaerksaettelse af den faelles landbrugspolitik ... saavel som om ivaerksaettelsen af de i dette afsnit saerligt naevnte foranstaltninger«. Sidste afsnit i artikel 43, stk. 2, lyder saaledes:

»Paa forslag af Kommissionen og efter hoering af Europa-Parlamentet udsteder Raadet, med enstemmighed i de to foerste etaper og derefter med kvalificeret flertal, forordninger eller direktiver eller vedtager beslutninger uden herved at begraense raekkevidden af sine eventuelle henstillinger.«

3 Parlamentet goer gaeldende, at forordningerne skulle have vaeret vedtaget med hjemmel i EF-traktatens artikel 130 S. Artikel 130 S, stk. 1, indeholder foelgende bestemmelse:

»Raadet traeffer efter fremgangsmaaden i artikel 189 C og efter hoering af Det OEkonomiske og Sociale Udvalg afgoerelse om de aktioner, der skal ivaerksaettes af Faellesskabet med henblik paa at gennemfoere de maal, der er anfoert i artikel 130 R.«

4 EF-traktatens artikel 189 C omhandler samarbejdsproceduren. Inden for rammerne af denne procedure har Parlamentet en stoerre rolle i lovgivningsproceduren end inden for rammerne af den hoeringsprocedure, der skal foelges i henhold til artikel 43.

5 EF-traktatens artikel 130 R, stk. 1, har foelgende ordlyd:

»Faellesskabets politik paa miljoeomraadet skal bidrage til forfoelgelse af nedennaevnte maal:

- besvarelse, beskyttelse og forbedring af miljoekvaliteten

- beskyttelse af menneskers sundhed - en forsigtig og rationel udnyttelse af naturresourcerne

- fremme paa internationalt plan af foranstaltninger til loesning af de regionale og globale miljoeproblemer.«

6 Forordning nr. 307/97 aendrer forordning (EOEF) nr. 3528/86 om beskyttelse af skovene i Faellesskabet mod luftforurening (3) (herefter »forordningen om luftforurening«), mens forordning nr. 308/97 aendrer forordning (EOEF) nr. 2158/92 om beskyttelse af skovene i Faellesskabet mod brande (4) (herefter »forordningen om skovbrande«).

Forordningen om luftforurening

7 Den oprindelige forordning om luftforurening blev vedtaget i 1986. Traktaten indeholdt ikke dengang saerlige kompetenceregler for vedtagelsen af miljoeforordninger. 1986-forordningen blev vedtaget med hjemmel i EF-traktatens artikel 43 og 235 i hvilken sidste det hedder:

»Saafremt en handling fra Faellesskabets side viser sig paakraevet for at virkeliggoere et af Faellesskabets maal inden for faellesmarkedets rammer, og denne traktat ikke indeholder fornoeden hjemmel hertil, udfaerdiger Raadet paa forslag af Kommissionen og efter at have indhentet udtalelse fra Europa-Parlamentet med enstemmighed passende forskrifter herom.«

8 Ifoelge forordningens artikel 1 indfoeres der med henblik paa »at oege beskyttelsen af skovene i Faellesskabet mod luftforurening, og derved bl.a. bidrage til bevarelse af landbrugets produktionskapacitet, en faellesskabsaktion til beskyttelse af skovene mod luftforurening, i det foelgende benaevnt 'aktionen'«.

9 Artikel 2, stk. 1, som aendret ved forordning (EOEF) nr. 2157/92 (5) indeholder foelgende bestemmelser:

»Formaalet med aktionen er at hjaelpe medlemsstaterne med:

- paa grundlag af en faelles metodik regelmaessigt at udarbejde en oversigt over de skader, der er sket paa skovene, navnlig som foelge af luftforurening

- paa en samordnet og harmonisk maade at oprette det net af observationsomraader, der er noedvendigt for at udarbejde denne oversigt, eller at udvide det allerede eksisterende net

- at gennemfoere en intensiv og permanent overvaagning af skovoekosystemerne

- paa samordnet og harmonisk maade at oprette et net af omraader, der er noedvendigt for en saadan intensiv og permanent overvaagning, eller at udvide det allerede eksisterende net.«

10 I artikel 4, stk. 1, hedder det:

»Aktionen tager sigte paa at fremme gennemfoerelsen af:

- praktiske forsoeg med henblik paa at udvide kendskabet til luftforureningen i skove og dens indvirkning paa skovene samt at udvikle metoder til bevarelse og genopretning af de beskadigede skove

- pilot- og demonstrationsprojekter med henblik paa at forbedre metoderne til observation og maaling af de skader, der er sket paa skovene.«

11 I forordningens artikel 11, stk. 1, var det bestemt, at aktionen skulle loebe i fem aar fra den 1. januar 1987.

12 Forordningen om luftforurening er blevet aendret to gange, foer den anfaegtede aendringsforordning blev vedtaget.

13 Ved forordning (EOEF) nr. 1613/89 (6) blev forskellige bestemmelser i forordningen aendret. I forslaget til forordning nr. 1613/89 benyttedes alene traktatens artikel 43 som hjemmel. Men Raadet vedtog forordningen med baade artikel 43 og 130 S som hjemmel.

14 I den udgave af traktatens artikel 130 S, der var gaeldende foer aendringen ved traktaten om Den Europaeiske Union, var det bestemt, at Raadet med enstemmighed traf afgoerelse efter hoering af Europa-Parlamentet. Foerst ved traktaten om Den Europaeiske Union kom den samarbejdsprocedure, der var blevet indfoert ved den europaeiske faelles akt, til ogsaa at omfatte artikel 130 S.

15 Artikel 11, stk. 1, i forordningen om luftforurening blev derefter aendret ved forordning nr. 2157/92, hvorefter aktionen skulle loebe i ti aar fra januar 1987. Ogsaa forordning nr. 2157/92 blev vedtaget med hjemmel i traktatens artikel 43 og 130 S. Den udgave af artikel 130 S, der dengang var gaeldende, var ogsaa udgaven foer aendringen ved traktaten om Den Europaeiske Union.

16 Forordning nr. 307/97, som paastaas annulleret af Parlamentet, aendrer artikel 11, stk. 1, og bestemmer, at aktionen skal loebe i 15 aar fra den 1. januar 1987, hvorhos der gives forskellige finansielle bestemmelser for perioden 1997-2001.

Forordningen om skovbrande

17 Forordningen om skovbrande blev vedtaget i 1992 med hjemmel i traktatens artikel 43 og 130 S (selv om dens forgaenger, forordning (EOEF) nr. 3529/86 (7), ligesom forordningen om luftforurening var hjemlet ved artikel 43 og 235).

18 Forordningens artikel 1 har foelgende ordlyd:

»1. For at oege beskyttelsen af skove og navnlig styrke bestraebelserne for at opretholde og overvaage skovoekosystemerne og bevare de forskellige funktioner, som skovene opfylder til fordel for landdistrikterne, indfoeres der er EF-aktion til beskyttelse af skovene mod brande ...

2. Aktionen har til formaal:

- at formindske skovbrandenes antal

- at formindske skovbrandenes omfang.

3. Aktionen omfatter foranstaltninger med foelgende sigte:

a) at klarlaegge skovbrandenes aarsager og bestemme midlerne til deres bekaempelse ...

b) at indfoere eller forbedre forebyggelsessystemer, og navnlig som led i en samlet strategi for beskyttelse af skovomraader mod brande at tilvejebringe infrastrukturer til beskyttelse mod brande, f.eks. skovveje, stier, vandforsyningssteder, brandbaelter, omraader med ryddet undervaekst og skovfrie straekninger, samt at ivaerksaette arbejder med henblik paa vedligeholdelse af brandbaelter, omraader med ryddet undervaekst og skovfrie straekninger samt ivaerksaettelse af forebyggende skovplantning

...«

19 Forordningens artikel 2 indeholder foelgende bestemmelser:

»1. Medlemsstaterne klassificerer deres omraader efter risikoen for storbrande ...

2. Som hoejrisikozone kan kun klassificeres zoner, hvor en konstant eller regelmaessig tilbagevendende risiko for skovbrande i alvorlig grad truer den oekologiske ligevaegt og sikkerheden for personer og ejendom eller bidrager til fremskyndet oerken- og oedemarksdannelse i landdistrikter.

...

3. Som mellemrisikozone kan klassificeres zoner, hvor risikoen for skovbrande kan true skovoekosystemerne i betydelig grad, men hvor risikoen dog ikke er konstant eller regelmaessigt tilbagevendende.

...«

20 I forordningens artikel 10, stk. 1, hed det, at aktionen skulle loebe i fem aar fra den 1. januar 1992.

21 Forordning nr. 308/97, der paastaas annulleret under naervaerende sag, aendrer artikel 10, stk. 1, hvorved det bestemmes, at aktionen skal loebe i ti aar fra den 1. januar 1992, hvorhos der traeffes forskellige finansielle bestemmelser for perioden 1997-2001.

Gennemgangen af de anfaegtede forordninger

22 Europa-Parlamentet har navnlig anlagt denne sag, fordi det mener, at forordningerne efter deres formaal og indhold henhoerer under miljoepolitikken, selv om de virker til fordel for landbruget og landbrugerne. Raadet har erkendt, at skovene ikke er et af de landbrugsprodukter, der er naevnt i bilag II til traktaten, og som dennes artikel 39-46 finder anvendelse paa i henhold til bestemmelserne i traktatens artikel 38, stk. 3. Det har foerst og fremmest gjort gaeldende, at beskyttelsen af skovene er et vaesentligt element i den faelles landbrugspolitik, idet derved jordbunden, fauna og flora og hydrologien kan beskyttes og forbedres, og oekosystemer, der er til gunst for landbruget, udvikles.

23 Det er i Domstolens praksis fastslaaet, »at valget af hjemmel for en retsakt efter kompetencefordelingen i Faellesskabet skal ske paa grundlag af objektive forhold, som goer det muligt at foretage en domstolskontrol« (8). Disse forhold omfatter navnlig retsaktens formaal og indhold (9).

24 Efter min mening viser forordningernes formaal og indhold klart, at de begge skulle have vaeret vedtaget med hjemmel i traktatens artikel 130 S.

25 Naar det gaelder formaalet med forordning nr. 307/97 kan der citeres fra forordningens praeambel, nemlig anden til tiende betragtning heri:

»skoven spiller en vaesentlig rolle for bevarelsen af den fundamentale balance, navnlig ved dens indflydelse paa jordbund, vandressourcer, klima, fauna og flora; den oekologiske balance er uomgaengeligt noedvendigt for et baeredygtigt landbrug og forvaltningen af landdistrikterne;

besvarelsen af skovoekosystemerne er vigtig for deres oekonomiske, oekologiske og sociale funktioner, og bidrager isaer til at beskytte den sociale funktion for de mennesker, der arbejder i landbruget og i landdistrikterne;

Faellesskabet og dets medlemsstater har paa internationalt plan ... forpligtet sig; ...

resultaterne af de systematiske undersoegelser viser, at der er klare tendenser i den geografiske og tidsmaessige fordeling af skader paa skovene i hele Faellesskabet;

medlemsstaterne har oprettet observationsomraader, hvor der foretages intensiv og permanent overvaagning af skovoekosystemerne; kun ved at viderefoere denne overvaagning over en laengere periode vil det vaere muligt at faa stoerre indsigt i aarsagssammenhaengen mellem aendringer i skovoekosystemerne og de faktorer, der paavirker disse oekosystemer;

skader paa skovene som foelge af forskellige faktorer, herunder luftforurening og ugunstige meteorologiske begivenheder, er problematiske for udviklingen af et baeredygtigt landbrug og forvaltningen af landdistrikterne;

derfor medvirker beskyttelsen af skovene mod luftforurening direkte til at naa maalene i traktatens artikel 39, stk. 1, litra b);

...«

26 Praeamblen til forordning nr. 308/97 foelger helt det samme spor. Tredje og fjerde betragtning svarer til anden og tredje betragtning i forordning nr. 307/97. I fortsaettelsen i femte til tiende betragtning hedder det:

»Faellesskabet og dets medlemsstater tillaegger beskyttelsen af sine skove en saerlig betydning, og det har i denne forbindelse indgaaet internationale forpligtelser om en baeredygtig udvikling af skovene og beskyttelse af skovomraaderne ...

i henhold til forordning (EOEF) nr. 2158/92 er 60 mio. ha skov eller henved halvdelen af Faellesskabets skovareal klassificeret som brandrisikozoner;

brande udgoer fortsat en faktor, der begraenser en baeredygtig udvikling af skovene i risikozonerne, og begraenser saaledes skovenes bidrag til udvikling af et baeredygtigt landbrug og forvaltning af landdistrikterne;

beskyttelsen af skovene mod brande bidrager derfor direkte til, at maalene i traktatens artikel 39, stk. 1, litra b), naas;

Faellesskabets informationssystem for skovbrande, der blev oprettet i henhold til artikel 5 i forordning (EOEF) nr. 2158/92, har gjort det muligt at etablere et EF-samarbejde inden for skovbrande; udbygningen af dette system vil give Faellesskabet et effektivt vaerktoej til bedre at evaluere aktionerne for beskyttelse af skovene mod brande og bedre analysere brandaarsagerne;

planen for beskyttelsen af skovene mod brande som fastsat i forordning (EOEF) nr. 2158/92 boer derfor fortsaettes bl.a. for at styrke sammensaetningen i de skovbrugsforanstaltninger, der finansieres i risikozonerne, og skaerpe bekaempelsen af brandaarsager samt forbedre forebyggelsen og overvaagningen; derfor boer foranstaltningerne forlaenges med fem aar, saaledes at aktionen kommer til at loebe over 10 aar regnet fra den 1. januar 1992«.

27 De to forordninger skal efter deres indhold foerst og fremmest tidsmaessigt forlaenge de skovbeskyttelsesaktioner, der er indfoert ved de forordninger, som aendres, og hvis vigtigste bestemmelser jeg har omtalt ovenfor i punkt 8-11 og 18, 19 og 20.

28 Det fremgaar klart af de to forordningers formaal og indhold, at de naar laest i sammenhaeng med de forordninger, de aendrer, skal sikre fortsaettelsen af aktionerne med henblik paa beskyttelse af skovene og den oekologiske balance, som skovene i hoej grad er med til at opretholde, navnlig ved deres indflydelse paa jordbund, vandressourcer, klima, fauna og flora. Saadanne foranstaltninger haenger efter min mening helt sammen med de maalsaetninger, der er naevnt i traktatens artikel 130 R, og navnlig »bevarelse, beskyttelse og forbedring af miljoekvaliteten«. Beskyttelsen af skovene og den oekologiske balance, som de opretholder, er spoergsmaal, der vedroerer miljoeet i almindelighed, og ikke blot de personer, der ernaerer sig ved landbrug.

29 Som antydet af Raadet og Kommissionen kan en af de saerlige grunde til forordningernes vedtagelse vaere skovenes betydning for udviklingen af landbruget og landdistrikterne. Praeamblerne til forordningerne gaar bestemt ud paa at paavise, at en saadan maalsaetning er en del af formaalet med disse retsakter. Imidlertid vedroerer forordningerne efter deres formaal og indhold foerst og fremmest og direkte beskyttelsen af skovene, og er saaledes led i en politik, der efter sin art henhoerer under miljoepolitikken. Det kan godt vaere, at landbrug og skovbrug, som Raadet har anfoert, hoerer sammen. Men det forholder sig dog ogsaa saaledes, at uden skove ville livet paa jorden ikke vaeret det liv, vi kender.

30 Jeg mener ikke som Raadet, at de heromhandlede forordninger kan sammenlignes med Raadets forordning (EOEF) nr. 2080/92 af 30. juni 1992 om en faellesskabsordning med stoette til skovbrugsforanstaltninger i landbruget (10), der var hjemlet ved traktatens artikel 42 og 43. Ved denne forordning indfoertes en stoetteordning, som medfinansieres af EUGFL specielt med det formaal at opnaa en alternativ udnyttelse af landbrugsarealerne ved skovrejsning og at udvikle skovbrugsaktiviteter paa landbrugsbedrifterne. Selv om den har et formaal med tilknytning til miljoeet, er dens maalsaetninger og indhold meget forskellige fra de foreliggende forordningers maalsaetninger og indhold, idet disse skal forlaenge de aktioner, som var blevet ivaerksat ved forordningen om luftforurening og forordningen om skovbrande.

31 Raadet har i oevrigt gjort gaeldende, at artikel 43 skal have forrang for traktatens oevrige artikler. Det har navnlig henvist til Domstolens domme vedroerende artikel 100 i Det Forenede Kongerige mod Raadet-sagerne (11) og Kommissionen mod Raadet-sagen (12). Domstolen fastslog deri, at traktatens artikel 43 er rette hjemmel for enhver retsakt, der regulerer spoergsmaalet om fremstilling af og handel med de i bilag II til traktaten opregnede landbrugsprodukter, og som bidrager til virkeliggoerelsen af en eller flere af de i traktatens artikel 39 naevnte maalsaetninger med den faelles landbrugspolitik. Saadanne retsakter kan omfatte en harmonisering af de nationale bestemmelser paa dette omraade, uden at det er noedvendigt at anvende traktatens artikel 100 som hjemmel (13). Domstolen har endvidere udtalt:

»at traktatens artikel 38, stk. 2, indeholder et princip, hvorefter de saerlige bestemmelser om landbruget finder anvendelse forud for de generelle bestemmelser om faellesmarkedets oprettelse, og at det heraf foelger, at selv om en retsakt tjener saavel landbrugspolitiske formaal som andre formaal - der i mangel af saerlige bestemmelser fremmes paa grundlag af traktatens artikel 100 - kan man ikke paaberaabe sig denne bestemmelse, der indeholder en generel hjemmel til at udstede direktiver om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivninger, til stoette for en begraensning af anvendelsesomraadet for traktatens artikel 43« (14).

32 Disse domme indeholder imidlertid intet, der kan understoette Raadets synspunkt. Domstolen siger deri blot, at den rette hjemmel for retsakter, der regulerer fremstilling af og handel med de i bilag II til traktaten opregnede landbrugsprodukter er den specielle artikel, der vedroerer landbruget, men ikke den mere generelle artikel, der handler om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning, dvs. traktatens artikel 100.

33 Det samme princip gaelder for forholdet mellem artikel 130 S og artikel 100 A. I Parlamentet mod Raadet-dommen (15) foretrak Domstolen, der skulle afgoere, hvilken hjemmel der var den rette for en forordning om overvaagning og kontrol med overfoersel af affald (16), den mere specielle bestemmelse i traktatens artikel 130 S for den generelle artikel 100 A. I denne dom fastslog Domstolen desuden, at det i den forbindelse var uden betydning, »at forordningen i kraft af tilnaermelsen af de betingelser, der gaelder med hensyn til overfoersel af affald, har betydning for dem og dermed for det indre markeds funktion« (17).

34 Raadet og Parlamentet er i naervaerende sag enige om, at forordningerne ikke vedroerer betingelserne for fremstilling af og handel med de landbrugsvarer, som traktatens bilag II finder anvendelse paa. Der er lige saa lidt tale om et valg mellem en generel bestemmelse og en mere speciel bestemmelse, idet det tvaertimod maa fastslaas, hvilken af to specielle bestemmelser der er den mest passende hjemmel.

35 Raadet har ogsaa gjort gaeldende, at artikel 43 skal have forrang for artikel 130 S. Det har til stoette herfor paaberaabt sig dommen i sagen Graekenland mod Raadet (18), hvori Domstolen fastslog foelgende:

»Artikel 130 R og 130 S har til formaal at give Faellesskabet kompetence til at goere en saerlig indsats paa miljoeomraadet. Disse artikler paavirker dog ikke de befoejelser, som Faellesskabet har i henhold til andre bestemmelser i traktaten, selv om de foranstaltninger, der skal traeffes i henhold til sidstnaevnte bestemmelser, samtidig forfoelger et af miljoebeskyttelsesformaalene.

Denne fortolkning stoettes desuden af artikel 130 R, stk. 2, andet punktum, som bestemmer, at 'kravene med hensyn til miljoebeskyttelse er en vigtig bestanddel af Faellesskabets politik paa andre omraader'. Denne bestemmelse, som udtrykker det princip, at alle faellesskabsforanstaltninger skal opfylde kravene om miljoebeskyttelse, indebaerer, at en faellesskabsforanstaltning ikke kan vaere omfattet af Faellesskabets virke paa miljoeomraadet, alene fordi den tager hensyn til disse krav.«

36 Hermed er det imidlertid kun anerkendt, at det ikke i og med, at en foranstaltning forfoelger miljoeformaal, er givet, at hjemmelen for den skal vaere artikel 130 S. Det er ikke paa nogen maade dermed sagt, at artikel 130 S ikke udgoer den rette hjemmel for en retsakt, hvis tyngdepunkt er miljoepolitikken. Saafremt det modsatte maatte anerkendes, ville artikel 130 S blive overfloedig.

37 Det er efter min mening ikke noedvendigt at se paa Parlamentets subsidiaere anbringende om, at det, saafremt forordningerne kan hjemles ved begge artiklerne, er artikel 130 S, der skal have forrangen i overensstemmelse med Domstolens dom i dommen i sagen Kommissionen mod Raadet (19). Domstolen fastslog i denne dom, at et direktiv, der efter sit formaal og indhold paa uadskillelig maade vedroerer baade miljoebeskyttelse og afskaffelse af forskellige konkurrencevilkaar, ikke kunne have baade artikel 100 A, som dengang kraevede anvendelse af samarbejdsproceduren, og artikel 130 S, som dengang bestemte, at Raadet traf afgoerelse med enstemmighed efter hoering af Europa-Parlamentet, som hjemmel. Paa baggrund af enstemmighedskravet ville anvendelsen af begge bestemmelser som hjemmel paa én gang have gjort samarbejdsproceduren indholdsloes. Stillet over for noedvendigheden af at vaelge mellem to lige anvendelige bestemmelser valgte Domstolen artikel 100 A, der forudsaetter anvendelse af samarbejdsproceduren, hvorved den anfoerte, at artikel 100 A, stk. 3, forpligter Kommissionen til, ved fremsaettelsen af forslag til foranstaltninger med henblik paa indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning, at anvende et hoejt beskyttelsesniveau for saa vidt angaar miljoebeskyttelse.

38 I naervaerende sag finder man ikke vanskeligheder af denne art. Det er klart, at artikel 130 S er den bestemmelse i traktaten, der er passende for de omtvistede forordninger, og giver en tilstraekkelig hjemmel for vedtagelsen af dem. Det er derfor ufornoedent at undersoege, om en anden bestemmelse, det vaere sig subsidiaert eller kumulativt, kan anvendes som hjemmel (20).

Forslag til afgoerelse

39 Jeg skal derfor foreslaa Domstolen at annullere forordningerne. Som Parlamentet har foreslaaet skal virkningerne af de omtvistede forordninger dog opretholdes, indtil nye forordninger kan vedtages saa hurtigt det er muligt i henhold til den rette procedure.

40 Jeg foreslaar derfor Domstolen at traeffe foelgende afgoerelse:

1) Raadets forordning (EF) nr. 307/97 af 17. februar 1997 om aendring af forordning (EOEF) nr. 3528/86 om beskyttelse af skovene i Faellesskabet mod luftforurening annulleres.

2) Raadets forordning (EF) nr. 308/97 af 17. februar 1997 om aendring af forordning (EOEF) nr. 2158/92 om beskyttelse af skovene i Faellesskabet mod skovbrande annulleres.

3) Det fastslaas, at forordningerne fortsat har virkninger, indtil forordninger saa hurtigt som muligt kan vedtages under anvendelse af den rette hjemmel.

4) Det paalaegges Raadet at betale sagens omkostninger.

5) Det paalaegges Kommissionen at betale sine egne omkostninger.

(1) - Raadets forordning af 17.2.1997 om aendring af forordning (EOEF) nr. 3528/86 om beskyttelse af skovene i Faellesskabet mod luftforurening (EFT L 51, s. 9).

(2) - Forordning af 17.2.1997 om aendring af forordning (EOEF) nr. 2158/92 om beskyttelse af skovene i Faellesskabet mod brande (EFT L 51, s. 11).

(3) - Raadets forordning af 17.11.1986 (EFT L 326, s. 2).

(4) - Raadets forordning af 23.7.1992 (EFT L 217, s. 3).

(5) - Raadets forordning af 23.7.1992 om aendring af forordning nr. 3528/86 (EFT L 217, s. 1).

(6) - Raadets forordning af 29.5.1989 om aendring af forordning nr. 3528/86 (EFT L 165, s. 8).

(7) - Raadets forordning af 17.11.1986 om beskyttelse af skovene i Faellesskabet mod brande (EFT L 326, s. 5).

(8) - Dom af 26.3.1987, sag 45/86, Kommissionen mod Raadet, Sml. s. 1493, praemis 11.

(9) - Dom af 11.6.1991, sag C-300/89, Kommissionen mod Raadet, Sml. I, s. 2867, praemis 10.

(10) - EFT L 215, s. 96.

(11) - Domme af 23.2.1988, sag 68/86, Sml. s. 885 og sag 131/86, Sml. s. 905.

(12) - Dom af 16.11.1989, sag C-131/87, Sml. s. 3743.

(13) - Den ovenfor i note 12 naevnte dom af 16.11.1989, Kommissionen mod Raadet, praemis 10.

(14) - Samme dom, praemis 11.

(15) - Dom af 28.6.1994, sag C-187/93, Sml. I, s. 2857.

(16) - Raadets forordning (EOEF) nr. 259/93 af 1.2.1993 om overvaagning og kontrol med overfoersel af affald inden for, til og fra Det Europaeiske Faellesskab (EFT L 30, s. 1).

(17) - Dommens praemis 24.

(18) - Dom af 29.3.1990, sag C-62/88, Sml. I, s. 1527.

(19) - Den ovenfor i note 9 naevnte dom af 11.6.1991.

(20) - Jf. eksempelvis de i note 11 og 12 naevnte domme af 16.11.1989, Det Forende Kongerige mod Raadet, og Kommissionen mod Raadet.