Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Konkurrence - administrativ procedure - undersøgelse af klager - begrundelse for beslutninger om henlæggelse - pligt - rækkevidde - anvendelse af den fravigelse af konkurrencereglerne, der på området for landbrugsprodukter er hjemlet for aftaler, vedtagelser og former for praksis, der er nødvendige for at nå de i traktatens artikel 39 angivne mål

(EF-traktaten, art. 39 og 190 (nu art. 33 EF og 253 EF); Rådets forordning nr. 26, art. 2, stk. 1)

2 Annullationssøgsmål - anbringender - manglende eller utilstrækkelig begrundelse - anbringende, som skal påkendes ex officio - åbenbart urigtigt skøn - anbringende kan kun påkendes, hvis det er gjort gældende af sagsøgeren

(EF-traktaten, art. 173 (efter ændring nu art. 230 EF) og art. 190 (nu art. 253 EF))

3 Appel - anbringender - præmisser til en dom i strid med fællesskabsretten - domskonklusionen baseret på andre retlige grunde - forkastelse

4 Appel - anbringender - urigtig bedømmelse af faktiske omstændigheder - formalitetsmangel- afvisning

(EF-traktaten, art. 168 A (nu art. 225 EF); EF-statutten for Domstolen, art. 51)

Sammendrag

1 Den begrundelse, som kræves i henhold til traktatens artikel 190 (nu artikel 253 EF), skal tilpasses karakteren af den pågældende retsakt og klart og utvetydigt angive de betragtninger, som den institution, der har udstedt den anfægtede retsakt, har lagt til grund, således at de berørte parter kan få kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, og således at den kompetente ret kan udøve sin prøvelsesret. Det nærmere indhold af begrundelseskravet skal fastlægges i lyset af den konkrete sags omstændigheder, navnlig indholdet af den pågældende retsakt, indholdet af de anførte grunde samt den interesse, som retsaktens adressater samt andre, der må anses for umiddelbart eller individuelt berørt af retsakten, kan have i begrundelsen. Det kræves ikke, at begrundelsen angiver alle de forskellige relevante faktiske og retlige momenter, da spørgsmålet, om en beslutnings begrundelse opfylder kravene efter traktatens artikel 190, ikke blot skal vurderes i forhold til ordlyden, men ligeledes til den sammenhæng, hvori den indgår, samt under hensyn til alle de retsregler, som gælder på det pågældende område.

Hvad nærmere bestemt angår en beslutning fra Kommissionens side om at afvise en klage på konkurrenceområdet på grundlag af artikel 2, stk. 1, første punktum, i forordning nr. 26 skal det endvidere bemærkes, at det kræves, at det skal fremgå af begrundelsen for beslutningen, hvorledes aftalen mellem medlemmerne af en kooperativ forening opfylder hver enkelt af målsætningerne i traktatens artikel 39 (nu artikel 33 EF), eller hvorledes Kommissionen kan forene disse målsætninger, således at den nævnte undtagelsesbestemmelse, som skal fortolkes indskrænkende, finder anvendelse.

(jf. præmis 93 og 94)

2 Anbringender om tilsidesættelse af traktatens artikel 190 (nu artikel 253 EF) og om et åbenbart urigtigt skøn er to særskilte anbringender, som kan gøres gældende under et søgsmål i medfør af traktatens artikel 173 (efter ændring nu artikel 230 EF). Hvad angår det førstnævnte anbringende, hvorved der er spørgsmål om manglende eller utilstrækkelig begrundelse, er dette et anbringende om, at der foreligger væsentlige formelle mangler som omhandlet i denne bestemmelse, og et sådant anbringende angår grundlæggende retsprincipper, som Fællesskabets retsinstanser skal tage under påkendelse ex officio. Hvad derimod angår det sidstnævnte anbringende, hvorved der er spørgsmål om lovligheden af en omtvistet beslutnings indhold, er dette et anbringende om, at der er sket en overtrædelse af en retsregel vedrørende traktatens gennemførelse som omhandlet i artikel 173, og Fællesskabets retsinstanser kan kun tage et sådant anbringende under påkendelse, såfremt den pågældende sagsøger gør det gældende.

(jf. præmis 114)

3 Selv om præmisserne til en af Rettens domme strider mod fællesskabsretten, skal appellen forkastes, når domskonklusionen fremgår at være baseret på andre retlige grunde.

(jf. præmis 121)

4 Det fremgår af traktatens artikel 168 A (nu artikel 225 EF) og artikel 51 i statutten for Domstolen, at en appel kun kan støttes på, at Retten har overtrådt visse retsregler, idet enhver bedømmelse af de faktiske omstændigheder er udelukket.

Det er således alene Retten, der er kompetent til dels at fastlægge de faktiske omstændigheder i sagen, når bortses fra tilfælde, hvor den indholdsmæssige urigtighed af dens konstateringer følger af de akter, den har fået forelagt i sagen, dels at tage stilling til disse faktiske omstændigheder.

(jf. præmis 138 og 139)