DOM AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (ANDEN AFDELING) DEN 27. OKTOBER 1994. - JOHN DEERE LTD MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - KONKURRENCE - INFORMATIONSUDVEKSLINGSORDNING - KONKURRENCEBEGRAENSENDE VIRKNING - MANGLENDE FRITAGELSE - SAG T-35/92.



Samling af Afgørelser 1994 side II-00957

svensk specialudgave side II-00129

finsk specialudgave side II-00131



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Institutionernes retsakter ° gyldighedsformodning ° indsigelse ° bevisoptagelse ved Faellesskabets retsinstans ° betingelser

(EOEF-traktaten, art. 189)

2. Konkurrence ° karteller ° forbud ° fritagelse ° successive anmeldelser ° Kommissionens undersoegelse

(EOEF-traktaten, art. 85)

3. Konkurrence ° karteller ° konkurrencebegraensning ° aftale om en informationsudvekslingsordning, der ikke vedroerer priser og ikke stoetter en anden konkurrencebegraensende foranstaltning ° lovlig paa et konkurrencepraeget marked ° ulovlig paa et oligopolistisk marked

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

4. Konkurrence ° karteller ° konkurrencebegraensning ° manglende bevis for faktiske konkurrencebegraensende virkninger ° ikke afgoerende henset til muligheden for rent potentielle virkninger

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

5. Konkurrence ° karteller ° aftaler mellem virksomheder ° begreb ° informationsudvekslingsordning ° ordning, der forudsaetter en stiltiende aftale om dens naermere indhold, som begraenser deltagernes beslutningsfrihed

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

6. Konkurrence ° karteller ° konkurrencebegraensning ° aftale uden konkurrencebegraensende formaal ° bedoemmelse efter dens virkninger paa markedet ° kriterier

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

7. Konkurrence ° karteller ° paavirkning af handelen mellem medlemsstater ° aftale omfattende markedet i en enkelt medlemsstat ° begraensning af konkurrencen mellem virksomheder, der opererer paa hele det faelles marked ° virkning paa importen

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 1)

8. Konkurrence ° karteller ° forbud ° fritagelse ° fritagelsesbetingelserne kumulative

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 3)

9. Konkurrence ° karteller ° forbud ° fritagelse ° pligt for virksomheden til at dokumentere ansoegningens berettigelse

(EOEF-traktaten, art. 85, stk. 3)

Sammendrag

1. Saafremt der ikke foreligger nogen som helst omstaendighed, der kan rejse tvivl om dens gyldighed, maa en beslutning fra Kommissionen vaere omfattet af den gyldighedsformodning, der knytter sig til Faellesskabets retsakter. Da sagsoegerne ikke har fremlagt det mindste bevis, der kan afkraefte denne formodning, boer Faellesskabets retsinstans ikke anordne bevisoptagelse for at fastslaa, om de formaliteter, som er foreskrevet i Kommissionens forretningsorden, konkret er blevet overholdt.

2. Naar den har modtaget to successive anmeldelser vedroerende en informationsudvekslingsordning med henblik paa en individuel afgoerelse om fritagelse, er Kommissionen forpligtet til at undersoege begge anmeldelsers lovlighed i relation til traktatens artikel 85, dels fordi den anden anmeldelse ikke hidroerte fra samtlige virksomheder, der stod bag den foerste anmeldelse, dels fordi anmelderne ikke udtrykkeligt havde tilbagetrukket den foerste af de to anmeldelser.

3. En aftale om en informationsudvekslingsordning, der ikke vedroerer priserne og ikke stoetter en anden konkurrencebegraensende foranstaltning, kan paa et virkelig konkurrencepraeget marked skaerpe konkurrencen paa udbudssiden, da den omstaendighed, at en erhvervsdrivende tager hensyn til de oplysninger, han raader over, for at tilpasse sin adfaerd til markedet, naeppe, naar henses til udbuddets opsplittede karakter, for de andre erhvervsdrivende vil formindske eller fjerne usikkerheden med hensyn til forudsigeligheden af deres konkurrenters adfaerd. Derimod er en generel ordning mellem de erhvervsdrivende, der staar for hovedparten af udbuddet, vedroerende udveksling af detaljerede oplysninger med korte mellemrum, paa et staerkt koncentreret oligopolistisk marked, hvor konkurrencen allerede er staerkt svaekket og informationsudvekslingen gjort lettere, egnet til maerkbart at begraense den konkurrence, der findes mellem de erhvervsdrivende. Under disse omstaendigheder har en ordning, hvorefter der regelmaessigt og hyppigt udveksles oplysninger om markedets funktion, til foelge, at de forskellige individuelle konkurrenters placering og strategi med jaevne mellemrum afsloeres over for samtlige konkurrenter.

4. Det forhold, at Kommissionen ikke har kunnet godtgoere, at en aftale mellem virksomheder har fremkaldt en faktisk begraensning af konkurrencen, er uden betydning for sagens afgoerelse, idet traktatens artikel 85, stk. 1, forbyder saavel faktiske konkurrencebegraensninger som rent potentielle virkninger, naar blot disse er tilstraekkeligt vaesentlige.

5. Formidlingen til virksomhederne paa et nationalt marked af oplysninger, hvis naermere praesentation foelger en paa forhaand fastlagt geografisk opdeling, om de gennemfoerte transaktioner paa det paagaeldende marked, forudsaetter en aftale, i hvert fald en stiltiende, mellem markedsdeltagerne dels for at enes om den naevnte opdeling, dels for at fastlaegge den institutionelle ramme for informationsudvekslingen. Ved paa denne maade at optraede samordnet har de erhvervsdrivende, der deltager i informationsudvekslingsordningen, noedvendigvis begraenset deres adgang til at traeffe uafhaengige beslutninger paa en maade, der har kunnet oeve indflydelse paa konkurrencen mellem disse deltagere.

6. Saafremt en aftale ikke har et konkurrencebegraensende formaal, kan der kun goeres indsigelse mod den under henvisning til dens virkninger paa markedet. I saa fald skal dens eventuelle konkurrencebegraensende virkninger bedoemmes med udgangspunkt i konkurrenceforholdene, som de rent faktisk ville vaere uden den omtvistede aftale.

7. Paa et nationalt, oligopolistisk marked, hvor de stoerste leverandoerer er aktive paa hele det faelles marked, vil en informationsudvekslingsordning, der muliggoer en detaljeret beskrivelse af den noejagtige salgsmaengde og markedsandelene for leverandoerer, der repraesenterer 88% af det nationale marked, kunne paavirke samhandelen mellem medlemsstater maerkbart. Ved at svaekke konkurrencen vil den uundgaaeligt reducere omfanget af importen til det relevante marked.

8. De fire betingelser i traktatens artikel 85, stk. 3, for, at en aftale, der er forskriftsmaessigt anmeldt til Kommissionen, kan fritages ved en individuel beslutning, er kumulative, saaledes at Kommissionen, saafremt en af dem ikke er opfyldt, lovligt kan afslaa den anmodning, den har modtaget.

9. Saafremt der indgives ansoegning om en individuel beslutning om fritagelse for forbuddet mod karteller, paahviler det i foerste raekke de ansoegende virksomheder at forelaegge Kommissionen beviser for, at aftalen opfylder betingelserne i traktatens artikel 85, stk. 3.

Dommens præmisser

Sagens faktiske omstaendigheder

1 Agricultural Engineers Association Limited (herefter benaevnt "AEA") er en erhvervssammenslutning for alle fabrikanter eller importoerer af landbrugstraktorer, der driver virksomhed i Det Forenede Kongerige. Paa tidspunktet for de i sagen omhandlede omstaendigheder havde sammenslutningen ca. 200 medlemmer, heriblandt Case Europe Limited, John Deere Limited, Fiatagri UK Limited, Ford New Holland Limited, Massey-Ferguson (United Kingdom) Limited, Renault Agricultural Limited, Same-Lamborghini (UK) Limited og Watweare Limited.

a) Den administrative procedure

2 Den 4. januar 1988 anmeldte AEA, for at opnaa primaert en negativattest og subsidiaert en individuel fritagelseserklaering, en aftale til Kommissionen vedroerende en ordning for udveksling for oplysninger, der var baseret paa data vedroerende indregistreringer af landbrugstraktorer, der findes i Det Forenede Kongeriges Transportministerium, og som var benaevnt "UK Agricultural Tractor Registration Exchange" (herefter benaevnt "foerste anmeldelse"). Denne aftale om udveksling af oplysninger afloeste en tidligere aftale fra 1975, der ikke var blevet anmeldt til Kommissionen. Denne var blevet opmaerksom paa den sidstnaevnte aftale i 1984 i anledning af undersoegelser, som den foretog, efter at den havde faaet forelagt en klage over, at der blev lagt hindringer i vejen for parallelimport.

3 Medlemskab af den anmeldte aftale kan opnaas af alle fabrikanter eller importoerer af landbrugstraktorer i Det Forenede Kongerige, uanset om de er medlemmer af AEA. Denne er sekretariatet for aftalen. Medlemsantallet har varieret i den periode, hvor undersoegelserne i sagen har staaet paa, i overensstemmelse med den omstrukturering, branchen har gennemgaaet; paa tidspunktet for anmeldelsen deltog otte fabrikanter i aftalen, heriblandt sagsoegeren. Parterne i aftalen er de otte virksomheder, der er naevnt i praemis 1 ovenfor, og som ifoelge Kommissionen har 87-88% af det britiske traktormarked, mens resten af markedet deles af flere smaa fabrikanter.

4 Den 11. november 1988 sendte Kommissionen en meddelelse af klagepunkter til AEA, til hver af de otte medlemmer, der var omfattet af den foerste anmeldelse, og til Systematics International Group of Companies Limited (herefter "SIL"), et edb-serviceselskab, der er ansvarlig for behandlingen og anvendelsen af de data, der findes i V55-blanketten (se praemis 6 nedenfor). Den 24. november 1988 besluttede parterne i aftalen at suspendere den. Under en hoering i Kommissionen gjorde parterne gaeldende, idet de isaer henviste til en undersoegelse, der var foretaget af professor Albach, der er medlem af Berlin Science Center, at de uddelte oplysninger havde en gavnlig virkning paa konkurrencen. Den 12. marts 1990 anmeldte fem parter i aftalen, herunder sagsoegerne, en ny aftale til Kommissionen (herefter benaevnt "anden anmeldelse") vedroerende udsendelse af oplysninger, der benaevntes "UK Tractor Registration Data System" (herefter benaevnt "Data System"), og forpligtede sig til ikke at gennemfoere det nye system, foer de havde modtaget en reaktion fra Kommissionen paa deres anmeldelse.

5 Ved beslutning 92/157/EOEF af 17. februar 1992 om en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85 (IV/31.370 og 31.446 ° UK Agricultural Tractor Registration Exchange, EFT L 68, s. 19) (herefter benaevnt "beslutningen") har Kommissionen

° fastslaaet, at aftalen om udveksling af oplysninger om indregistreringer af landbrugstraktorer er i strid med traktatens artikel 85, stk. 1, "i det omfang den medfoerer udveksling af oplysninger, der tjener til at bestemme de enkelte konkurrenters salg, samt oplysninger om forhandlernes salg og import af egne varer" (artikel 1)

° afslaaet ansoegningen om fritagelse i henhold til traktatens artikel 85, stk. 3, (artikel 2)

° paalagt AEA og parterne i aftalen at indstille overtraedelsen, dersom det ikke allerede er sket, og for fremtiden at undlade at indgaa nogen aftale, der kan have det samme eller et lignende formaal eller den samme eller en lignende virkning (artikel 3).

b) Aftalens indhold og retlige baggrund

6 I henhold til lovgivningen i Det Forenede Kongerige skal alle koeretoejer indregistreres i Department of Transport, saafremt de skal anvendes paa offentlig vej i Det Forenede Kongerige. Ansvaret for saadanne indregistreringer paahviler the Local Vehicles Licensing Offices (herefter benaevnt "LVLO"), hvoraf der findes ca. 60. Fremgangsmaaden for indregistrering af koeretoejer er reguleret i en ministeriel instruks med titlen "Procedure for the first licensing and registration of motor Vehicles". Ifoelge denne instruks skal ansoegningen om indregistrering af et koeretoej indgives paa en saerlig blanket, blanket V55. Efter aftale med Department of Transport tilsender dette SIL nogle af de oplysninger, som det modtager i forbindelse med indregistrering af koeretoejer.

7 Parterne har forskellige opfattelser med hensyn til en raekke faktiske forhold vedroerende de oplysninger, som den naevnte blanket indeholder, og anvendelsen af disse oplysninger. De punkter, hvorom der er uenighed, kan sammenfattes som foelger.

8 Sagsoegeren har anfoert, at blanket V55 findes i fem forskellige varianter, der er nummereret V55/1-V55/5, og som er beskrevet i den foernaevnte instruks om fremgangsmaaden. Blanketterne V55/2 og V55/4, som kun blev brugt af British Leyland, benyttes ikke laengere, mens blanket V55/3, som bliver benyttet ved tab eller tyveri af blanket V55/1, bliver udfyldt i haanden. Naervaerende sag angaar saaledes alene blanketterne 1 og 5.

9 Kommissionen har paa sin side anfoert, at blanketterne hovedsagelig findes i to varianter, dels blanketterne V55/1-V55/4, som bliver "udfyldt paa forhaand" af fabrikanterne og eneimportoererne, og som benyttes af eneforhandlerne til indregistrering af de koeretoejer, de faar leveret, dels blanket V55/5, der benyttes ved parallelimport.

10 Hertil har sagsoegeren anfoert, at den af Kommissionen benyttede sondring er vildledende. Blanket V55/5 benyttes dels, naar brugte koeretoejer for foerste gang indregistreres i Det Forenede Kongerige, dels naar koeretoejer indfoeres til Det Forenede Kongerige af uafhaengige importoerer.

11 Sagsoegeren har foerst anfoert, at alene blanket V55/1, hvis bagside bliver udfyldt af koeretoejets registrerede ejer, dvs. kunden eller ejeren, "udfyldes paa forhaand" paa forsiden af koeretoejets fabrikant eller importoer. Bortset fra de oplysninger, som findes nederst paa siden, gengives oplysningerne paa foerste side af blanket V55/1 paa en kopi, nemlig andet blad. Den nederste halvdel af dette blad er forbeholdt statistiske oplysninger. Bladet kan ogsaa udfyldes af den registrerede ejer af koeretoejet. Selv om det statistiske afsnit ikke skulle vaere blevet udfyldt af den registrerede ejer, kraeves det af den autoriserede forhandler, som har forestaaet salget, i henhold til den foernaevnte ministerielle instruks, at angive kundens postnummer. Den saaledes udfyldte blanket sendes dernaest til det lokale LVLO, som adskiller de to blade og videresender foerste blad til Driver and Vehicles Licensing Center, som udsteder indregistreringspapirerne. Den ministerielle instruks bestemmer endvidere, at det andet blad sendes til et edb-firma, der for hver hovedkategori af koeretoejer af branchen er udpeget over for de offentlige myndigheder. For landbrugstraktorers vedkommende drejer det sig om SIL.

12 Sagsoegeren har desuden anfoert, at blanket V55/5 benyttes til samtlige salg bortset fra foerstegangssalg. Sagsoegeren bestrider endvidere Kommissionens opfattelse, hvorefter blanketten muliggoer identifikation af parallelimport. SIL anvender de i blanketten indeholdte oplysninger, hvorefter blanketten makuleres, uden at den paa noget tidspunkt har vaeret stillet direkte til raadighed for deltagerne i aftalen.

13 Ifoelge Kommissionen indeholder blanketten foelgende oplysninger, idet sagsoegeren dog ikke paa alle punkter deler Kommissionens opfattelse:

° Maerke (producent).

° Model-, serie- og chassisnummer: Det er sagsoegerens opfattelse, at det i beslutningens punkt 14, tredje led, anfoerte paa dette punkt er ufuldstaendigt og unoejagtigt. Ifoelge sagsoegeren er disse oplysninger udelukkende til intern brug i SIL med det formaal at hindre dobbelte indregistreringer. Sagsoegeren har endvidere anfoert, at SIL ° modsat Kommissionens opfattelse ° ikke stiller koeretoejernes serienummer til raadighed for deltagerne. Det fremgik endvidere paa det moede, der blev afholdt mellem parterne og den refererende dommer den 7. december 1993, at oplysningerne vedroerende serienummer (eller chassisnummer) registreres af SIL, men ifoelge ordningen i den foerste anmeldelse ikke laengere videregives til aftalens deltagere, idet det siden den 1. september 1988 er aftalt, at SIL ikke laengere tilstiller deltagerne i aftalen indregistreringsblanketten for koeretoejerne.

° Oprindelig forhandler og saelger (kodenummer, navn, adresse og postnummer): Ifoelge sagsoegeren, hvis oplysninger paa dette punkt er blevet bekraeftet af SIL under det den 7. december 1993 afholdte moede, og anderledes end anfoert i beslutningens punkt 14, fjerde led, registrerer SIL ikke i sin database forhandlerens navn, adresse og postnummer. I oevrigt registreres den oprindelige forhandlers kodenummer (rubrik 54) kun i det tilfaelde, hvor der ikke foreligger kodenummer for den saelgende forhandler (rubrik 61).

° Fuldstaendigt postnummer for koeretoejets registrerede ejer.

° Den registrerede ejers navn og adresse: Sagsoegeren har her bestridt oplysningerne i beslutningens punkt 14, syvende led, hvorefter SIL skulle uddrage koeretoejets ejers navn og adresse fra blanket V55. Hertil blev det under det den 7. december 1993 afholdte moede bekraeftet, at selv om disse oplysninger eventuelt skulle forekomme paa s. 3 i blanket V55, som er den eneste side, der sendes til SIL, saa registreres disse oplysninger ikke af SIL og videresendes foelgelig ikke til deltagerne i aftalen.

14 Sagsoegeren har anfoert, at de af SIL benyttede oplysninger, der ifoelge sagsoegeren udelukkende vedroerer indregistreringerne og ikke de foretagne salg, er foelgende:

° koeretoejets maerke (rubrik 18)

° koeretoejets model (rubrik 21)

° beskrivelse af koeretoejets karosseri (rubrik 23)

° forhandleren, der har forestaaet salget (rubrik 61)

° den registrerede ejers postomraade (rubrik 70)

° datoen for SIL' s modtagelse af blankettens andet blad.

15 Det er Kommissionens opfattelse, at de oplysninger, der tilstilles deltagerne i aftalen, kan henfoeres til foelgende tre adskilte kategorier:

° De aggregerede data vedroerende branchen: branchens samlede salg, med eller uden opdeling efter antal hk og kraftoverfoerselsform. Disse oplysninger er tilgaengelige for perioder paa henholdsvis et aar, et kvartal, en maaned eller en uge.

° Oplysninger vedroerende en enkelt deltagers salg: antallet af enheder solgt af den enkelte producent og hans markedsandel fordelt paa forskellige geografiske omraader, nemlig henholdsvis hele Det Forenede Kongerige, en region, et grevskab eller et forhandleromraade, identificeret ved hjaelp af de postnumre, som er omfattet af det paagaeldende omraade. Disse oplysninger faas for perioder, der daekker henholdsvis en maaned, et kvartal, eller et aar (i sidstnaevnte tilfaelde de sidste tolv maaneder, kalenderaaret eller en anden tolvmaaneders periode).

° Oplysninger vedroerende deltagernes autoriserede forhandlere, som indgaar i deres forhandlernet, herunder import og eksport foretaget af forhandlerne paa deres respektive salgsomraader. Det er saaledes muligt at fastslaa importen og eksporten mellem de forskellige forhandleromraader og at sammenligne disse salgsaktiviteter med forhandlernes afsaetning i deres eget salgsomraade.

16 Kommissionen har endvidere anfoert, at SIL indtil den 1. september 1988 sendte deltagerne kopier af blanket V55/5, der benyttes af de uafhaengige importoerer. Efter den naevnte dato fik de alene videregivet oplysningerne fra denne blanket. Det er imidlertid Kommissionens opfattelse, at dette gjorde det muligt at identificere import fra andre lande i Faellesskabet, foerst og fremmest ved hjaelp af serienummeret.

17 Sagsoegeren har anfoert, at saafremt Retten annullerer beslutningen, vil deltagerne i aftalen anvende det af den anden anmeldelse omfattede Data System, og efter denne ordning stiller SIL fire kategorier af oplysninger til raadighed for deltagerne:

° Aggregerede data vedroerende branchen: Hver deltager kan faa oplysninger vedroerende det samlede antal indregistreringer inden for branchen, enten uden nogen produktopdeling i modeller eller med en opdeling paa grundlag af antal hk eller kraftoverfoerselsform, og dette enten for Det Forenede Kongerige samlet eller for hver af de ti regioner, som hoerer under Ministeriet for Landbrug, Fiskeri og Foedevarer (herefter benaevnt "Landbrugsministeriet"), saavel som efter landbrugstype, efter grevskab, efter de egne forhandleres salgsomraader eller efter postnummer. Disse salg kan praesenteres enten maanedligt eller ugentligt.

° Oplysninger vedroerende den paagaeldende virksomheds egne salg: SIL kan tilstille deltagerne "skraeddersyede" udtog vedroerende deres individuelle salg saavel som vedroerende deres salg fordelt paa modeller, for Det Forenede Kongerige som helhed, for Landbrugsministeriets regioner, for landbrugstyper, for grevskab, for egne forhandleres salgsomraader og for postnummer. SIL kan endvidere individuelt meddele hver producent oplysninger, enten i aggregeret form eller fordelt paa modeller, om salg foretaget af en forhandler paa hans omraade eller om en forhandlers samlede afsaetning uden angivelse af salgssted. Disse oplysninger vil kunne meddeles maanedligt. Endvidere anfoerer sagsoegeren, at naar beslutningen i punkt 26 omhyggeligt opregner de oplysninger, som kan fremsendes i denne forbindelse, skal udtrykkene forhandlernes "import" og "eksport" forstaas som dels salg foretaget af andre forhandlere inden for et givet salgsomraade, dels salg foretaget af en forhandler uden for vedkommendes eget salgsomraade. Disse udtryk, som kunne misforstaas, betegner paa ingen maade import fra andre medlemsstater eller eksport til andre medlemsstater. Systemet har saaledes ikke til formaal at overvaage parallelimport. Sagsoegeren goer gaeldende, at Kommissionens fremstilling er vildledende. Systemet giver kun oplysning til de enkelte aftaledeltagere om det samlede salg til kunder inden for en forhandlers omraade, uden at det angives, hvilken forhandler der har foretaget et givet salg, saavel som oplysning om en forhandlers samlede salg til kunderne inden for vedkommendes salgsomraade.

° Oplysning om de enkelte konkurrenters salg: SIL kan give oplysning om en given konkurrents samlede omsaetning, med eller uden opdeling paa de enkelte modeller, for henholdsvis Det Forenede Kongerige, enkelte regioner under Landbrugsministeriet, landbrugstype, grevskab, egne forhandleromraader eller postnummer. Disse oplysninger kan meddeles maanedligt.

° Oplysninger fra blanket V55: chassisnumre, indregistreringsdato for hver traktor af et maerke, der forhandles i Det Forenede Kongerige. Disse oplysninger meddeles maanedsvis. De har til formaal at muliggoere kontrol med garanti- og rabatkrav.

18 Omkostningerne for SIL' s ydelser faktureres til de enkelte aftaledeltagere paa et individuelt forhandlet grundlag. Hver deltager i aftalen har en individuel kontrakt med SIL. Sagsoegeren har endvidere betonet, at trods systemets navn er der ikke tale om udveksling af oplysninger mellem de enkelte deltagere. Skulle saadanne informationsudvekslinger have fundet sted, har sagsoegeren ikke deltaget heri, og de er ikke et led i selve systemet.

Parternes paastande

19 Sagsoegeren har ved staevning indgivet til Rettens Justitskontor den 7. maj 1992 anlagt naervaerende sag.

20 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:

° Kommissionens beslutning af 17. februar 1992 om en procedure i henhold til EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1 (IV/B-2/31.370 og 31.466 ° UK Agricultural Tractor Registration Exchange), annulleres.

° Sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger.

21 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:

° Frifindelse.

° Sagsoegeren tilpligtes at betale Kommissionens omkostninger.

22 Efter afslutningen af den skriftlige forhandling har formanden for Rettens Anden Afdeling, ved kendelse af 28. oktober 1993 og med henblik paa den mundtlige forhandling, forenet naervaerende sag med sag T-34/92, Fiatagri UK Limited og New Holland Ford Limited mod Kommissionen, idet dog visse dele af staevningen i naervaerende sag og visse af staevningens bilag skal behandles som fortrolige i forhold til sagsoegerne i sag T-34/92.

23 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Anden Afdeling) besluttet at aabne den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse. Retten har dog anmodet Kommissionen om at besvare visse skriftlige spoergsmaal og fremlaegge visse dokumenter. Kommissionen har besvaret spoergsmaalene og har fremlagt de oenskede dokumenter den 2. december 1993. Endvidere har sagens parter sammen med SIL vaeret indkaldt til et moede med den refererende dommer, jf. procesreglementets artikel 64, hvilket fandt sted den 7. december 1993. Sagens parter har afgivet mundtlige indlaeg og besvaret spoergsmaal fra Retten i offentligt retsmoede den 16. marts 1994. I det offentlige retsmoede afgav vidnet Hodges fra firmaet SIL forklaring, jf. procesreglementets artikel 68 ff.

Parternes anbringender og argumenter

24 Sagsoegeren har anfoert elleve anbringender til stoette for paastanden om annullation, hvilke anbringender fordeler sig paa tre grupper.

25 Med hensyn til lovligheden af den administrative procedure har sagsoegeren gjort gaeldende, at:

° Beslutningen tilsidesaetter vaesentlige formkrav.

° Beslutningen indeholder en modsigelse mellem begrundelsen og konklusionen.

26 Som anden gruppe anbringender har sagsoegeren anfoert fire "generelle" synspunkter, nemlig, at:

° Beslutningen hviler paa vaesentligt urigtige omstaendigheder.

° Informationsudvekslingsordningen medfoerer ikke i sig selv en tilsidesaettelse af konkurrencereglerne, og beslutningen er uforenelig med Faellesskabets konkurrencepolitik og indebaerer foelgelig magtfordrejning.

° De af sagen omfattede fremgangsmaader indebaerer ikke, at Det Forenede Kongeriges myndigheder har tilsidesat EOEF-traktatens artikel 5.

° Beslutningen er i strid med bevisbyrdereglerne.

27 Endelig omfatter den tredje gruppe fem anbringender. Sagsoegeren har i denne forbindelse gjort foelgende gaeldende:

° Sagens informationsudvekslingsordning udgoer ikke en aftale i traktatens artikel 85, stk. 1' s forstand.

° Udsendelse af data om hver enkelt konkurrent udgoer ikke en konkurrencebegraensning.

° Det samme gaelder udsendelse af data om de af aftaleparternes forhandlere foretagne salg.

° Sagens informationsudvekslingsordning paavirker ikke samhandelen mellem medlemsstaterne tilstraekkelig maerkbart.

° Saafremt informationsudvekslingsordningen, i strid med sagsoegerens opfattelse, maa anses for omfattet af traktatens artikel 85, stk. 1, er betingelserne for at anvende artikel 85, stk. 3, opfyldt.

Foerste gruppe anbringender: den administrative procedures lovlighed

Foerste anbringende: tilsidesaettelse af vaesentlige formkrav

Sammenfatning af parternes argumentation

28 Sagsoegeren har anfoert, at beslutningen naeppe er blevet bekraeftet i overensstemmelse med kravene i artikel 12 i Kommissionens forretningsorden 63/41/EOEF af 9. januar 1963 (EFT Anden Serie VII, s. 9), foreloebigt opretholdt ved artikel 1 i Kommissionens afgoerelse 67/426/EOEF af 6. juli 1967 (EFT Anden Serie VII, s. 14), som senest aendret ved Kommissionens afgoerelse 86/61/EOEF, Euratom, EKSF af 8. januar 1986 (EFT L 72, s. 34), der gjaldt paa davaerende tidspunkt. Sagsoegeren henviser herved til Rettens dom af 27. februar 1992, forenede sager T-79/89, T-84/89, T-85/89, T/86/89, T-89/89, T-91/89, T-92/89, T-94-89, T-96/89, T-98/89, T-102/89 og T-104/89, BASF m.fl. mod Kommissionen (Sml. II, s. 315), og selskabet har gjort gaeldende kun at have modtaget en kopi af beslutningen, hvorfor det ikke ved, om denne er blevet behoerigt bekraeftet af Kommissionens formand og generalsekretaer i overensstemmelse med reglerne i foernaevnte foreloebige forretningsordens artikel 12. Sagsoegeren har foelgelig opfordret Kommissionen til som en bevisforanstaltning i naervaerende sag at fremlaegge den originale kommissionsbeslutning og har anmodet Retten om, saafremt Kommissionen skulle naegte fremlaeggelsen, at anordne den fornoedne bevisoptagelse i denne henseende. Saafremt fremlaeggelsen af den originale beslutning skulle afsloere en tilsidesaettelse af artikel 12 i Kommissionens foreloebige forretningsorden, ville den meddelte beslutning vaere behaeftet med en vaesentlig formmangel og maatte foelgelig annulleres.

29 Sagsoegeren har tillige gjort gaeldende, at selskabet ikke ved, om der ved den ikke offentliggjorte kommissionsbeslutning af 5. november 1980 om delegering af befoejelser til det kommissionsmedlem, der er ansvarlig i konkurrencespoergsmaal, er givet dette medlem bemyndigelse til at meddele kopier af beslutninger. Sagsoegeren finder endvidere, at i det omfang Kommissionen maatte goere brug af denne delegation af befoejelser, burde delegationen fremlaegges, saaledes at Retten ville vaere i stand til at foretage kontrol med, om den delegerede befoejelse er udoevet lovligt. Yderligere har sagsoegeren anfoert, at Kommissionen i den foreliggende sag ikke gyldigt kunne samtykke i en delegering af befoejelser, eftersom Domstolen har fastslaaet, at delegering af befoejelser til et enkelt kommissionsmedlem skal offentliggoeres. Da Kommissionen ikke har offentliggjort vedtagelsen af en delegering af befoejelser, er beslutningen behaeftet med en vaesentlig formmangel og boer annulleres.

30 Kommissionen har gjort gaeldende, at sagsoegeren intet har anfoert til stoette for, at den ikke har overholdt sin forretningsorden i det foreliggende tilfaelde. Den har endvidere gjort gaeldende, at anbringendet ikke er naermere underbygget og foelgelig maa forkastes. Endelig har den anfoert, at meddelelsen af beslutningen er retmaessig, eftersom Kommissionens generalsekretaer har paategnet den som en bekraeftet kopi, og modtageren har vaeret i stand til at goere sig bekendt med den. Kommissionen anser sig foelgelig ikke for forpligtet til at fremlaegge beslutningen i original, hvilket den imidlertid vil goere, saafremt Retten maatte forlange det.

Rettens bemaerkninger

31 Retten bemaerker, at eftersom der ikke foreligger nogen som helst omstaendighed, der kan rejse tvivl om gyldigheden af den beslutning, der er genstanden for naervaerende soegsmaal, saaledes som den er blevet meddelt sagsoegeren, maa den vaere omfattet af den gyldighedsformodning, der knytter sig til Faellesskabets retsakter. Eftersom sagsoegeren ikke har fremlagt det mindste bevis, der kan afkraefte denne formodning, boer Retten ikke anordne den begaerede bevisoptagelse. Hvad endvidere angaar spoergsmaalet om, hvorvidt proceduren for vedtagelsen af kopien af beslutningen og meddelelsen af denne var forskriftsmaessig, finder Retten, at selv om det blev bevist, at der er mangler ved denne kopi, eller at den ikke blev meddelt virksomhederne forskriftsmaessigt, ville saadanne mangler under alle omstaendigheder vaere uden betydning for beslutningens lovlighed og saa meget mindre for spoergsmaalet om dens eksistens og ville alene have betydning for saa vidt angaar den dato, paa hvilken fristen for indbringelse af et soegsmaal vedroerende beslutningen begynder at loebe. Hertil kommer, at sagsoegeren, saaledes som det fremgaar af selve sagens indhold, her har vaeret i stand til fuldt ud at faa kendskab til beslutningen og til at goere sine proceduremaessige rettigheder gaeldende i fuldt omfang. I naervaerende sag blev der saaledes tilsendt sagsoegeren en kopi af beslutningen, der var forsynet med overensstemmelsespaategning fra Kommissionens generalsekretaer. Da der ikke foreligger nogen konkret omstaendighed, paa grundlag af hvilken der kan rejses tvivl om, at den er forskriftsmaessig, er en saadan kopi autentisk (Domstolens dom af 17.10.1989, forenede sager 97/87, 98/87 og 99/87, Dow Chemical Iberica m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 3165, praemis 59, og Rettens dom af 7.7.1994, sag T-43/92, Dunlop Slazenger mod Kommissionen, Sml. II, s. 441, praemis 24 og 25). Under hensyn til alle disse omstaendigheder maa anbringendets foerste led herefter forkastes, uden at Retten finder det noedvendigt at imoedekomme sagsoegerens begaering om fremlaeggelse af dokumenter.

Andet anbringende: modsigelse mellem beslutningens begrundelse og konklusion

Sammenfatning af parternes argumentation

32 Sagsoegeren har anfoert, at beslutningens konklusion mangler sammenhaeng og klarhed. Foerst skal deltagerne i aftalen ifoelge artikel 1 og 3 i beslutningens konklusion ophaeve informationsudvekslingsordningen i det omfang, denne goer det muligt at kende de enkelte konkurrenters afsaetning, samtidig med at beslutningen, hvilket modsiger denne konklusion, godkender en informationsudveksling vedroerende salg foretaget af de forskellige konkurrenter, dvs. med mulighed for at kende oplysningerne for den enkelte, blot disse oplysninger er et aar gamle. Dernaest bestemmes det i de samme artikler i konklusionen, at deltagerne skal ophaeve informationsudvekslingsordningen i det omfang, den giver deltagerne oplysninger om salg og import, gennemfoert af deres egne forhandlere. I beslutningen praeciseres det imidlertid ikke, hvorvidt formidling af oplysninger vedroerende forhandlernes salg er lovlig, i hvert fald naar de aggregerede oplysninger vedroerer mindst ti koeretoejer, saaledes som angivet i beslutningens punkt 54, eller om formidling af saadanne oplysninger stadig maa anses som egnet til at begraense forhandlernes virksomhed, saaledes som det synes antydet i punkt 55 og 56, i hvilket tilfaelde det maa oplyses, under hvilke betingelser informationsudvekslingsordningen er udformet saaledes, at enhver mulighed for at begraense forhandlernes virksomhed er udelukket.

33 Kommissionen har anfoert, at ud fra beslutningens begrundelse, herunder navnlig punkt 61, der vedroerer informationsudveksling, som ikke i sig selv indebaerer en konkurrencebegraensning, er beslutningens konklusion tilstraekkeligt klar (Domstolens dom af 16.12.1975, forenede sager 40/73-48/73, 50/73, 54/73-56/73, 111/73, 113/73 og 114/73, Suiker Unie m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1663).

Rettens bemaerkninger

34 Retten bemaerker hertil for det foerste, at beslutningen i punkt 50 undersoeger, i hvilket omfang en informationsudveksling vedroerende tidligere salg er egnet til at fordreje konkurrencen paa det paagaeldende marked. I punktets sidste afsnit anfoerer Kommissionen, "at en aarlig udveksling af et aar gamle salgstal for de enkelte konkurrenter for Det Forenede Kongerige som helhed og opdelt efter MAFF-region, jordens udnyttelse og model kan accepteres som kommercielle oplysninger, der ikke foraarsager nogen maerkbar forvridning af konkurrencen mellem fabrikanterne eller mellem forhandlerne paa det britiske traktormarked". Dette udsagn vedroerer udelukkende udsendelse til deltagerne i aftalen af data vedroerende den enkelte konkurrents salg. Dels fremgaar det af ordlyden, at udsagnet kun vedroerer oplysninger, der udsendes aarligt, og ikke foregriber Kommissionens vurdering af lovligheden af den samlede informationsudvekslingsordning for saa vidt som visse af oplysningerne, der udveksles gennem ordningen, udveksles ugentligt, maanedligt eller kvartalsvis. Dels beroerer en saadan vurdering ikke, i forhold til traktatens artikel 85, spoergsmaalet om ordningens lovlighed i relation til denne bestemmelse med hensyn til salg, foretaget af de enkelte deltageres forhandlere. En saadan vurdering er foelgelig ikke uforenelig med foernaevnte artikel 1 i beslutningens konklusion.

35 Retten bemaerker for det andet, at det klart fremgaar af en sammenligning af beslutningens punkt 54, 55 og 56, at Kommissionen ikke anser udsendelse til aftalens deltagere af oplysninger vedroerende skete salg for egnet til at fordreje konkurrencen paa det paagaeldende marked, medmindre de udsendte oplysninger vedroerer aggregerede salg paa under ti enheder. Sagsoegeren kan derfor heller ikke paaberaabe sig en modsigelse mellem denne del af beslutningens begrundelse og dens konklusion, som begrundelsen udgoer det noedvendige grundlag for.

36 Det foelger heraf, at sagsoegerens andet anbringende, hvorefter der skulle foreligge en modsigelse imellem beslutningens begrundelse og artikel 1 og 3 i dens konklusion, maa forkastes.

Anden gruppe anbringender: "generelle synspunkter"

Foerste anbringende: Beslutningen hviler paa vaesentligt urigtige omstaendigheder

Sammenfatning af parternes argumentation

37 Sagsoegeren har anfoert, at beslutningen kun kan vedroere den nye informationsudvekslingsordning, som blev anmeldt til Kommissionen dem 12. marts 1990, idet et paalaeg om at bringe en aftale til ophoer, som udtrykkeligt er blevet ophaevet, er retsstridigt. Foelgelig kan paalaegget kun vedroere den nye aftale. Et saadant paalaeg er imidlertid uberettiget, naar Kommissionens standpunkt, hvorefter de "konkurrencebegraensende omstaendigheder", som var blev fastslaaet i det gamle system, bestaar uaendret i den nye ordning, hviler paa en faktisk vildfarelse. De to ordninger adskiller sig fra hinanden paa flere punkter, saaledes at Kommissionens synspunkter vedroerende de elementer i den gamle ordning, der ikke er gentaget i den nye ordning, er uden relevans.

38 Kommissionen har anfoert, at den har skullet tage stilling til den i 1988 anmeldte ordning, som der henvises til i anmeldelsen af 12. marts 1990, og som ikke er blevet tilbagekaldt, idet Data System-ordningen kun er blevet anmeldt af fem af de virksomheder, der deltog i aftalen. Under alle omstaendigheder finder Kommissionen, at Data System, i hvilken aendringerne er begraenset til fire slags oplysninger, ikke indebaerer saa vaesentlige aendringer i forhold til den foerste anmeldelse, at dette ville berettige til en selvstaendig vurdering. Ligesom den gamle ordning muliggoer den nye en identifikation af den enkelte traktors oprindelse og bestemmelsessted. Det er saaledes klart, at beslutningen omfatter baade den foerste anmeldelse og de aendringer, som skete i denne i 1990.

Rettens bemaerkninger

39 Retten maa indledningsvis give Kommissionen medhold i, at naar den i sagen havde faaet forelagt baade den foerste og den anden anmeldelse, var den forpligtet til at undersoege begges lovlighed i relation til traktatens artikel 85, dels fordi den anden anmeldelse ikke hidroerte fra samtlige virksomheder, der stod bag den foerste anmeldelse, dels da anmelderne ikke udtrykkeligt havde tilbagetrukket den foerste af de to anmeldelser. Foelgelig maa anbringendets foerste led, hvorefter beslutningen kun kan omhandle den nye ordning, forkastes.

40 Retten bemaerker dernaest, at det i beslutningens punkt 65, efter en gennemgang af den i den anden anmeldelse omhandlede informationsudvekslingsordnings forenelighed med traktatens artikel 85, udtales, at "argumentationen ovenfor vedroerende artikel 85, stk. 1 og 3, gaelder paa tilsvarende vis for den aendrede anmeldelse af 12. marts 1990". Der kan ikke gives sagsoegeren medhold i, at denne vurdering er behaeftet med en vaesentlig unoejagtighed, idet det af den anden anmeldelse omhandlede Data System ikke laengere omfattede en daglig overfoersel af oplysninger og heller ikke omfattede fremsendelse af blanket V55 til aftalens deltagere. Det er nemlig ubestridt, at beslutningen, i hvilken det anfoeres, at Data System medfoerer, at der "fortsat vil blive udvekslet oplysninger, der kan tjene til at bestemme medlemmernes og forhandlernes salgsvolumen og markedsandele for perioder paa en maaned, samt oplysninger om chassisnummer og indregistreringstidspunkt for hver enkelt solgt traktor", paa ingen maade haevder, hverken at Data System omfatter daglig udsendelse af visse data til deltagerne, eller at blanket V55 sendes til disse. Anbringendets andet led savner foelgelig faktisk grundlag.

41 Heraf foelger, at anbringendet om, at beslutningen hviler paa et fejlagtigt faktisk grundlag, maa forkastes.

Andet anbringende: Den omstridte aftale tilsidesaetter ikke Faellesskabets konkurrenceregler

Sammenfatning af parternes argumentation

42 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at det er foerste gang, at Kommissionen fastslaar, at en informationsudvekslingsordning tilsidesaetter Faellesskabets konkurrenceregler, og naar til dette resultat udelukkende paa grundlag af en isoleret vurdering af ordningen, uden at fastslaa forekomsten af samordnede konkurrencebegraensninger som foelge af aftalen. Beslutningen foelger saaledes ikke Kommissionens praksis og indebaerer magtfordrejning.

43 Det i beslutningens punkt 37, foerste punktum, anfoerte, hvorefter en informationsudvekslingsordning noedvendigvis begraenser konkurrencen, hvis den indvirker paa et staerkt koncentreret marked, ville indebaere udstedelse af et "per se"-forbud, hvilket er uden fortilfaelde. Ordningen formidler kun data vedroerende fortiden og angaar hverken prispolitikken eller den kommercielle strategi. Desuden stoetter de formidlede data ikke konkurrencebegraensende aftaler. Deltagerne i ordningen forsoeger ikke at fastholde deres respektive markedsandele. Informationsudvekslingen vedroerer heller ikke en aftale om markedsopdeling eller informationsudveksling, der indgaar i en prisaftale. Endelig kan Kommissionen ikke paaberaabe sig den foernaevnte dom i sagen Suiker Unie m.fl. mod Kommissionen, der vedroerte udveksling af oplysninger angaaende fremtidige salg.

44 Kommissionen har ifoelge sagsoegeren for foerste gang kritiseret en informationsudvekslingsordning paa et "staerkt koncentreret marked" uden at undersoege, om en saadan ordning rent faktisk har konkurrencebegraensende virkninger. En saadan "per se"-overtraedelse af konkurrencereglerne gennem en informationsudvekslingsordning har ingen som helst stoette i EF-retspraksis. Det er foelgelig ikke muligt heraf at udlede de kriterier, som Kommissionen angiver at benytte ved vurderingen af en informationsudvekslingsordnings virkninger paa markedet. I retspraksis anvendes andre kriterier, og der sondres mellem aftaler, der er forbudt "per se", og saadanne, som ikke noedvendigvis begraenser konkurrencen. For den sidstnaevnte gruppe har Domstolen undersoegt, hvorledes konkurrencevilkaarene ville vaere, saafremt den anfaegtede adfaerd ikke forelaa. En saadan undersoegelse foreligger ikke her i sagen. Saa langt fra, at den "noedvendigvis" svaekker konkurrencen, som det haevdes i beslutningen, foroeger ordningen gennemsigtigheden paa markedet, idet virksomhederne faar mulighed for oejeblikkeligt at reagere paa konkurrenternes dispositioner. Markedets gennemsigtighed, som virksomhederne ofrer betydelige udgifter paa at opnaa, er deres eneste mulighed for at vide, om et konkurrencemaessigt initiativ giver resultat.

45 Sagsoegeren har endvidere anfoert, at Kommissionen i sin Syvende Beretning om Konkurrencepolitikken, offentliggjort i 1978, gav udtryk for at ville sondre mellem informationsudvekslinger vedroerende paa den ene side statistiske oplysninger og paa den anden side priser. Informationsudvekslingsordningen her i sagen vedroerer ikke foelsomme oplysninger, og Kommissionen har urigtigt sidestillet en informationsudvekslingsordning vedroerende priser med en ordning, som ikke vedroerer priserne. Kommissionen har hermed aendret standpunkt i forhold til den foernaevnte Syvende Beretning om Konkurrencepolitikken. I modsaetning til Kommissionen finder sagsoegeren, at "Policy Outline of the AEA" ikke modsiger selskabets vurdering, hvorefter ingen data udveksles mellem deltagerne i ordningen. Kommissionens opfattelse, hvorefter konkurrenternes indbyrdes informationsudveksling alene har den virkning at forbedre den gensidige gennemsigtighed, men ikke indebaerer en forbedring af denne i forhold til koeberne, er urigtig, eftersom en stor del af de modtagne oplysninger tilstilles offentligheden igennem AEA. I oevrigt kommer informationsudvekslingen forbrugerne til gode, i det omfang den muliggoer en bedre tilrettelaeggelse af produktionen samt en begraensning af omkostningerne.

46 Kommissionen afviser sagsoegerens paastand om, at den skulle have konstateret en "per se"-overtraedelse. Dette ville indebaere, at de i sagen omhandlede forhold ville vaere forbudte, uanset vilkaarene paa det paagaeldende marked. Kommissionens beslutning indeholder tvaertimod en noejagtig gennemgang af vilkaarene paa markedet. Kommissionen afviser tillige sagsoegerens opfattelse, hvorefter beslutningen er i strid med dens hidtidige beslutningspraksis. Ligeledes finder Kommissionen, at resultatet i den foreliggende sag er i overensstemmelse med Domstolens praksis. I den foernaevnte Syvende Beretning om Konkurrencepolitikken sondrede Kommissionen mellem konkurrenceneutrale informationsudvekslingsordninger og saadanne ordninger, som var egnede til at aendre konkurrencen. Den anfoerte herved tre hovedkriterier, som i relation til traktatens artikel 85 skal tages i betragtning ved en vurdering af den omtvistede informationsudvekslingsordning. Disse tre kriterier er henholdsvis de udvekslede oplysningers art, det paagaeldende markeds struktur samt spoergsmaalet, hvorvidt informationsudvekslingsordningen ogsaa i forhold til forbrugerne er egnet til at oege markedets gennemsigtighed. Dette er de kriterier, som Kommissionen har lagt til grund i den foreliggende sag, og paa grundlag af hvilke den konkluderede, at den i sagen omtvistede informationsudvekslingsordning er i strid med traktatens artikel 85.

Rettens bemaerkninger

47 Retten bemaerker, at i henhold til beslutningen gennemfoeres undersoegelsen af informationsudvekslingens virkninger for konkurrencen for markedet for landbrugstraktorer i Det Forenede Kongerige i punkt 35-56 udelukkende med henblik paa aftalens virkninger. Undersoegelsen foretages ved anvendelse af to sondringskriterier. For det foerste sondrer beslutningen paa den ene side mellem de begraensninger af konkurrencen, der foelger af udsendelsen af data vedroerende hver enkelt konkurrent (punkt 35-52), og paa den anden side virkninger som foelge af udsendelsen af data vedroerende virksomhed udoevet af hver enkelt deltagers forhandlere (punkt 53-56). For det andet sondrer beslutningen i forbindelse med undersoegelsen af virkningerne af oplysninger om hver enkelt konkurrents salg paa den ene side mellem den negative virkning for "den skjulte konkurrence" (punkt 37-43) og paa den anden side de negative virkninger for adgangen til markedet for fabrikanter, der ikke er deltagere i aftalen (punkt 44-48).

48 Hvad indledningsvis angaar den konkurrencebegraensende virkning af udsendelsen af oplysninger om hver enkelt konkurrents "salg" anfoeres det for det foerste i beslutningens punkt 35-43, at informationsudvekslingsordningen skaber fuldstaendig gennemsigtighed mellem leverandoererne med hensyn til forholdene paa markedet. I betragtning af markedets egenskaber vil en saadan gennemsigtighed oedelaegge, hvad der endnu maatte vaere tilbage af "skjult konkurrence" mellem de erhvervsdrivende og fjerne ethvert element af usikkerhed med hensyn til forudsigeligheden af konkurrenternes adfaerd. For det andet anfoeres det i beslutningen, at informationsudvekslingsordningen foerer til en grundlaeggende forskelsbehandling med hensyn til betingelserne for adgang til markedet mellem ordningens deltagere, som har oplysninger, hvorved de kan forudsige deres konkurrenters adfaerd, og erhvervsdrivende, der ikke er deltagere i aftalen, og som ikke alene befinder sig i en tilstand af uvished med hensyn til deres konkurrenters adfaerd, men hvis dispositioner ogsaa oejeblikkeligt vil blive afsloeret over for deres stoerste konkurrenter, hvis de tilslutter sig ordningen for at overvinde dette handicap.

49 Hvad dernaest angaar den konkurrencebegraensende virkning som foelge af udsendelsen af oplysninger om forhandlernes "salg" anfoeres det i beslutningen (punkt 53-56), at informationsudvekslingsordningen kan afsloere de forskellige konkurrenters salg paa hvert enkelt forhandleromraades niveau. Beslutningen anfoerer, at naar der er tale om salg under en vis graense inden for en bestemt forhandlers omraade, er det sandsynligt, at man kan faa praecis oplysning om hver enkelt af de paagaeldende salg. I beslutningen har Kommissionen givet udtryk for, at for en bestemt periode og et bestemt produkt er ti enheder den graense, hvorunder det er muligt at individualisere oplysningerne og identificere det enkelte salg (punkt 54). Ved hjaelp af den viden, ordningen giver om konkurrenternes salg inden for en forhandlers ("dealer imports") omraade saavel som om en forhandlers salg uden for sit omraade ("dealer exports"), goer ordningen det muligt at overvaage forhandlernes virksomhed og faa oplysninger om importen og eksporten, saaledes at "parallelimporten" kan overvaages (punkt 55). I denne situation er det sandsynligt, at konkurrencen mellem maerkerne begraenses, hvilket kan have negative virkninger for priserne.

50 Hvad dernaest angaar den af sagsoegeren paastaaede uoverensstemmelse mellem beslutningen og Kommissionens tidligere beslutningspraksis finder Retten, at beslutningen ikke under nogen omstaendigheder udviser nogen uoverensstemmelse med Kommissionens tidligere beslutningspraksis eller indebaerer magtfordrejning. De naevnte kommissionsbeslutninger vedroerer enten informationsudveksling, der omfatter andre oplysninger end dem, der omhandles i naervaerende sag, eller markeder, hvis egenskaber og funktion efter deres art er forskellige fra det relevante markeds. Sagsoegeren har heller ikke bevist, at Kommissionen ved beslutningen har tilsidesat nogle af de principper, som den har forpligtet sig til at overholde, navnlig i Kommissionens Syvende Beretning om Konkurrencepolitikken.

51 Retten bemaerker imidlertid, at beslutningen, som anfoert af sagsoegeren, er den foerste, hvorved Kommissionen har forbudt en informationsudvekslingsordning, der vedroerer et tilstraekkelig homogent produktudvalg og ikke direkte vedroerer priserne paa disse produkter, men som heller ikke stoetter en anden konkurrencebegraensende foranstaltning. Som det med rette anfoeres af sagsoegeren, er det paa et virkeligt konkurrencepraeget marked sandsynligt, at gennemsigtige forhold mellem de erhvervsdrivende principielt vil skaerpe konkurrencen mellem leverandoererne, for den omstaendighed, at en erhvervsdrivende i denne situation tager hensyn til de oplysninger, han har i kraft af informationsudvekslingsordningen, for at tilpasse sin adfaerd til markedet, vil naeppe, naar henses til udbuddets opsplittede karakter, for de andre forhandlere formindske eller fjerne nogen usikkerhed med hensyn til forudsigeligheden af virksomhedens konkurrenters adfaerd. Paa den anden side finder Retten ° her stoettet af Kommissionen ° at en generel ordning mellem de vigtigste leverandoerer vedroerende udveksling af detaljerede oplysninger med korte mellemrum, hvorved der gives oplysninger om indregistrerede koeretoejer og disses indregistreringssted, paa et staerkt koncentreret oligopolistisk marked som det relevante marked, hvor konkurrencen saaledes allerede er staerkt svaekket og informationsudvekslingen gjort lettere, sandsynligvis maerkbart vil begraense den konkurrence, der findes mellem de erhvervsdrivende (se praemis 81 nedenfor). Under disse omstaendigheder har en ordning, hvorefter der regelmaessigt og hyppigt udveksles oplysninger om markedets funktion, til foelge, at de forskellige individuelle konkurrenters placering og strategi med jaevne mellemrum afsloeres over for samtlige konkurrenter.

52 Formidlingen af disse oplysninger til samtlige leverandoerer forudsaetter nemlig for det foerste en aftale, i det mindste stiltiende, mellem de erhvervsdrivende om, at graenserne for forhandlersalgsomraaderne fastlaegges med henvisning til Det Forenede Kongeriges postnummersystem, saavel som en institutionel struktur, saaledes at oplysningerne kan udveksles mellem de erhvervsdrivende gennem den erhvervsorganisation, de tilhoerer, og, for det andet, naar henses til disse oplysningers hyppighed og systematiske karakter, goer de det ogsaa muligt for den enkelte erhvervsdrivende mere praecist at forudsige sine konkurrenters adfaerd, idet den grad af usikkerhed, der knytter sig til markedets funktion, og som ville have foreligget uden en saadan informationsudveksling, derved bliver mindre eller fjernes. Hertil kommer, at Kommissionen i beslutningens punkt 44-48 med rette goer gaeldende, at uanset hvilken beslutning der traeffes af en erhvervsdrivende, som oensker at komme ind paa markedet for landbrugstraktorer i Det Forenede Kongerige, og uanset om vedkommende bliver deltager i aftalen, er denne aftale noedvendigvis til skade for den erhvervsdrivende. Enten bliver vedkommende erhvervsdrivende ikke deltager i informationsudvekslingsaftalen ° og han giver da i modsaetning til sine konkurrenter afkald paa de udvekslede oplysninger og paa det kendskab til markedet, de yder ° eller ogsaa bliver virksomheden deltager i aftalen, og i saa fald bliver dens forretningsstrategi oejeblikkeligt afsloeret over for alle dens konkurrenter via de oplysninger, som de modtager.

53 Heraf foelger, at sagsoegerens anbringende, hvorefter den omtvistede aftale om udveksling af oplysninger ikke er egnet til at kraenke faellesskabsrettens konkurrenceregler, maa forkastes.

Tredje anbringende: Det Forenede Kongeriges myndigheder har ikke tilsidesat traktatens artikel 5

Sammenfatning af parternes argumentation

54 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at myndighederne i Det Forenede Kongerige med fremsendelsen af andet blad i blanket V55 hverken fremmede eller opretholdt en aftale, hvorfor beslutningens punkt 49, i hvilken de offentlige myndigheder paastaas at have gjort sig skyldige i et lovbrud, ikke er i overensstemmelse med Domstolens retspraksis paa omraadet. I den foreliggende sag kan de individuelle kontrakter, indgaaet mellem de enkelte aftaledeltagere og SIL, ikke betegnes som ulovlige aftaler. I oevrigt offentliggoer de forskellige medlemsstaters myndigheder talrige detaljerede statistikker vedroerende visse, specielle markeder, og foreneligheden heraf med EOEF-traktatens regler anfaegtes ikke af Kommissionen.

55 Kommissionen har ikke saerskilt ytret sig om dette anbringende.

Rettens bemaerkninger

56 Retten bemaerker for det foerste, at det her droeftede anbringende maa anses for rettet mod retmaessigheden af det sjette og sidste afsnit i beslutningens punkt 49, hvorefter "endelig ... den omstaendighed, at det er et ministerium, der giver branchen indregistreringsoplysninger, der goer det muligt at identificere de enkelte konkurrenters salg paa et givet marked, i modsaetning til aggregerede tal, der ikke goer det muligt at identificere de enkelte selskaber, ikke [er] til hinder for, at traktatens artikel 85 anvendes paa de paagaeldende virksomheders adfaerd. Det betyder tvaertimod blot, at ogsaa myndighederne i visse tilfaelde kan blive anklaget for overtraedelse, i dette tilfaelde af traktatens artikel 5, idet det foelger af artikel 85 og artikel 3, litra f), sammenholdt med traktatens artikel 5, stk. 2, at de nationale bestemmelser eller national administrativ praksis ikke maa vaere til hinder for, at de faellesskabsretlige konkurrenceregler finder anvendelse fuldt ud".

57 Retten bemaerker for det andet, at traktatens artikel 5 paalaegger medlemsstaterne at traeffe alle foranstaltninger, som er egnede til at sikre opfyldelsen af traktatens forpligtelser, samt til at afholde sig fra at traeffe "foranstaltninger, der er egnede til at bringe virkeliggoerelsen af denne traktats maalsaetning i fare".

58 Retten finder, at det klart fremgaar af naevnte punkt 49 i beslutningen, at de i sagen omtvistede forhold under visse omstaendigheder samtidig dels kan udgoere en overtraedelse fra de paagaeldende virksomheders side af traktatens artikel 85, dels kan udgoere en overtraedelse af traktatens artikel 3, litra f), og artikel 5 og 85 fra den medlemsstats side, paa hvis territorium de paagaeldende forhold finder sted, hvorved bemaerkes, at de nationale myndigheders optraeden under alle omstaendigheder ikke kan fritage markedsdeltagerne fra foelgerne af deres tilsidesaettelse af reglerne i traktatens artikel 85, stk. 1. Det fremgaar desuden af beslutningens punkt 49, at der ikke udtrykkeligt tages stilling til, hvorvidt de omtvistede forhold kan indebaere, at Det Forenede Kongeriges myndigheder har tilsidesat deres forpligtelser i henhold til traktatens artikel 5. Foelgelig maa anbringendet, hvorefter de omtvistede forhold ikke udgoer en tilsidesaettelse af traktatens artikel 5, under alle omstaendigheder forkastes.

Fjerde anbringende: tilsidesaettelse af bevisbyrdereglerne

Sammenfatning af parternes argumentation

59 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at Kommissionen har tilsidesat den forpligtelse, som paahviler den til at foere bevis for de paastaaede konkurrencebegraensende virkninger. Da den anfaegtede informationsudvekslingsordning er blevet anvendt i perioden 1975 til 1991, maa en vurdering af ordningen i relation til traktatens artikel 85, stk. 1, udelukkende bygges paa en vurdering af dens faktiske virkninger og ikke blot paa dens potentielle virkninger. Saafremt der ikke foreligger faktiske, konkurrencebegraensende virkninger, maa tvivlen komme anmelderne til gode. Som foelge af at den har sammenblandet begreberne paavirkning af konkurrencen og paavirkning af handelen mellem medlemsstater, har Kommissionen afstaaet fra at undersoege, om den anfaegtede informationsudveksling rent faktisk har begraenset konkurrencen, og den har ikke foert bevis for negative virkninger for konkurrencen som foelge af informationsudvekslingen. I den foreliggende sag er der intet grundlag for at slutte, at en informationsudveksling paa et meget koncentreret marked aendrer konkurrencen. Hvis man afstaar fra at undersoege de negative virkninger for konkurrencen af en given fremgangsmaade, vil enhver aftale til syvende og sidst kunne betragtes som havende indflydelse paa konkurrencen.

60 Kommissionen har gjort gaeldende, at beslutningen opfylder kriterierne, opstillet paa omraadet af Domstolen i dom af 30. juni 1966 (sag 56/65, Société technique minière, Sml. 1965-1968, s. 211, org. ref.: Rec. s. 235). Kommissionen har i foerste raekke undersoegt aftalens og Data System' s formaal og har dernaest undersoegt, om aftalens virkninger var egnede til at paavirke konkurrencen paa det faelles marked. Beslutningen indeholder samtlige faktiske og retlige forhold, paa grundlag af hvilke Kommissionen er naaet til den konklusion, at aftalen bevirker en vaesentlig fordrejning af konkurrencen paa det faelles marked. Henvisningen til Domstolens dom af 26. november 1975 (sag 73/74, Groupement des fabricants de papiers peints de Belgique mod Kommissionen, Sml. s. 1491) savner relevans, idet beslutningen ikke indeholder noget nyt princip, men blot anvender allerede gaeldende principper paa en konkret situation. Denne vurdering hviler paa, at det er fastslaaet, at markedet er oligopolistisk, stagnerende og snaevert. Kommissionen har opfyldt kravene i retspraksis til den faktiske og retlige undersoegelses fuldstaendighed ved ° under hensyn til de udvekslede oplysningers art og markedets struktur ° at beskrive grundene til, at aftalen og Data System har en virkning, som haemmer, begraenser eller fordrejer konkurrencen i vaesentlig grad.

Rettens bemaerkninger PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM : 692A0035.1

61 Retten er i modsaetning til sagsoegeren af den opfattelse, at det forhold, at Kommissionen ikke har kunnet godtgoere, at den anfaegtede adfaerd paa det relevante marked har fremkaldt en faktisk begraensning af konkurrencen, hvilket navnlig kunne skyldes, at aftalen i sine hovedtraek har vaeret i kraft siden 1975, er uden betydning for sagens afgoerelse, idet traktatens artikel 85, stk. 1, forbyder saavel faktiske konkurrencebegraensninger som rent potentielle virkninger, naar blot disse er tilstraekkeligt vaesentlige (Domstolens dom af 16.6.1981, sag 126/80, Salonia, Sml. s. 1563, og Rettens dom af 24.10.1991, sag T-2/89, Petrofina mod Kommissionen, Sml. II, s. 1087), hvilket er tilfaeldet i den foreliggende sag paa grund af markedets saerlige karakteristika (se nedenfor, praemis 78).

62 Der kan foelgelig ikke gives sagsoegeren medhold i, at Kommissionen, der ubestrideligt har bevisbyrden for, at der foreligger en overtraedelse af traktatens artikel 85, stk. 1, ikke i tilstraekkeligt omfang har godtgjort den anfaegtede aftales konkurrencebegraensende virkning. Foelgelig maa anbringendet forkastes.

Tredje gruppe anbringender

Foerste anbringende: Der foreligger ikke en aftale i traktatens artikel 85, stk. 1' s forstand

Sammenfatning af parternes argumentation

63 Sagsoegeren har anfoert, at der aldrig har foreligget en aftale mellem parterne om "faelles regulering af forhandleromraaderne". Efter indfoerelsen af postnummersystemet i Det Forenede Kongerige foretog aftalens deltagere en ny inddeling af forhandlernes omraader paa grundlag af postomraader. Denne omfordeling skete imidlertid ikke paa grundlag af en aftale mellem AEA-medlemmerne med det formaal at lette sammenligningen af deres oplysninger. Det eneste formaal var at tilpasse forhandlernes omraader til postomraaderne for at forhindre, at et postnummeromraade kom til at hoere til flere forhandleromraader. Hver deltager overgav en liste med postnumrene for hver af hans forhandleres omraader til SIL, og der eksisterede ikke andre former for aftaler end en gruppe individuelle aftaler med SIL. Ifoelge Kommissionens meddelelse vedroerende aftaler, vedtagelser og samordnet praksis angaaende samarbejde mellem virksomheder (JO 1968 C 75, s. 3, berigtiget i JO 1968 C 93, s. 3) har saadanne fremgangsmaader hverken til formaal eller til foelge at aendre konkurrencen. Denne vurdering aendres ikke paa grund af AEA' s medvirken, der udelukkende er en foelge af, at Det Forenede Kongeriges myndigheder ikke sender V55-blanketterne direkte til fabrikanterne eller importoererne. AEA' s notits af 31. august 1979, som Kommissionen har henvist til, beviser ikke eksistensen af en samordnet praksis. I modsaetning til hvad Kommissionen har haevdet, var aftalens deltagere i oevrigt ikke bekendt med, at ordningen skulle anmeldes til Kommissionen. Paa grundlag af Kommissionens Syvende Beretning om Konkurrencepolitikken mente deltagerne i aftalen om informationsudveksling i oevrigt, at den ikke stred mod traktatens artikel 85, stk. 1.

64 Kommissionen har gjort gaeldende, at den over for virksomhederne ikke har rejst noget klagepunkt, hvis berettigelse ikke er blevet godtgjort. I den foreliggende sag kritiserer den deltagerne i aftalen for, at de med det formaal at fastlaegge graenserne for deres forhandleres salgsomraader enedes om at benytte postnumre, som muliggoer den mest effektive udnyttelse af de oplysninger, der tages fra blanket V55. Som anfoert i beslutningens punkt 49, fjerde afsnit, ville de indsamlede oplysninger ikke vaere sammenlignelige, og analysen ville ikke have vaeret saa praecis, saafremt deltagerne havde fastlagt forhandleromraaderne paa et andet grundlag. Hvis deltagerne ikke var enedes om at opbygge forhandlernes salgsomraader paa grundlag af postomraader, ville SIL ikke vaere i stand til at lave rapporter, som f.eks. "analyse af forhandlersalg", af den art, som er bestilt af Case Europe Limited.

65 Kommissionen finder desuden, at informationsudvekslingsordningen udgoer en aftale i traktatens artikel 85, stk. 1' s forstand i overensstemmelse med Kommissionens foernaevnte meddelelse vedroerende aftaler, vedtagelser og samordnet praksis angaaende samarbejde mellem virksomheder, hvori Kommissionen bemaerker, at sondringen mellem konkurrenceneutrale informationsudvekslingsordninger og saadanne, som vil vaere omfattet af traktatens artikel 85, undertiden er vanskelig at foretage. Idet Kommissionen herved henviser til AEA' s notits af 31. august 1979, har den anfoert, at det fremgaar af oplysningerne i sagen, at efter denne dato var medlemmerne bekendt med, at informationsudvekslingsordningen kunne vaere omfattet af artikel 85, selv om anmeldelse foerst skete naesten ni aar senere, efter at den var blevet gjort til genstand for en undersoegelse fra Kommissionens side.

Rettens bemaerkninger

66 Retten finder, som allerede naevnt (jf. ovenfor, praemis 51), at formidlingen af oplysninger, der er indsamlet i forbindelse med indregistreringen af hvert enkelt koeretoej, forudsaetter en aftale, i hvert fald en stiltiende, mellem markedsdeltagerne om ved hjaelp af postnummersystemet i Det Forenede Kongerige at fastlaegge graenserne for forhandlernes salgsomraader, saavel som en institutionel ramme, der ° gennem brancheorganisationens medvirken ° muliggoer udveksling af oplysninger mellem markedsdeltagerne. Uden en saadan aftale kunne de formidlede informationer ikke udnyttes paa samme maade af modtagerne. Ved paa denne maade at optraede samordnet har de erhvervsdrivende, der deltager i informationsudvekslingsordningen paa markedet for landbrugstraktorer i Det Forenede Kongerige, noedvendigvis begraenset deres adgang til at traeffe uafhaengige beslutninger paa en maade, der senere har kunnet oeve indflydelse paa konkurrencen mellem disse deltagere. Paa denne baggrund kan sagsoegeren ikke goere gaeldende, at deltagerne i aftalen om informationsudveksling ikke har tilsidesat reglerne i traktatens artikel 85, stk. 1, naar de i faellesskab har aftalt opbygningen af deres forhandleres salgsomraader, jf. beslutningens punkt 49. Det i beslutningen herom anfoerte er hverken i strid med principperne, som er indeholdt i Kommissionens meddelelse vedroerende aftaler, vedtagelser og samordnet praksis angaaende samarbejde mellem virksomheder, eller med de foernaevnte tre kriterier, som er indeholdt i den Syvende Beretning om Konkurrencepolitikken, hvilke kriterier Kommissionen har taget behoerigt hensyn til ved vurderingen af den omtvistede informationsudvekslingsordnings lovlighed.

67 Det foelger heraf, at anbringendet om, at deltagerne i informationsudvekslingsordningen ikke har indgaaet en aftale i den i traktatens artikel 85, stk. 1, naevnte forstand, maa forkastes.

Andet anbringende: Udsendelse af data om hver enkelt konkurrent udgoer ikke en konkurrencebegraensning

68 Andet anbringende omfatter tre led. Sagsoegeren goer for det foerste gaeldende, at der ikke foreligger nogen konkurrencebegraensning som foelge af en paastaaet "hindring af skjult konkurrence". Som andet led goeres det gaeldende, at der ikke foreligger en konkurrencebegraensning som foelge af en paastaaet foroegelse af hindringerne for adgang til markedet for konkurrenter, der ikke deltager i aftalen. Som tredje led goeres det gaeldende, at moederne i AEA' s komité ikke har indflydelse paa konkurrencen.

Anbringendets foerste led: Der foreligger ikke en begraensning af konkurrencen som foelge af en paastaaet "hindring af skjult konkurrence"

° Sammenfatning af parternes argumentation

69 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at Kommissionens konklusion, hvorefter det relevante marked er et meget koncentreret marked, paa hvilket konkurrencen er svag, bygger paa vaesentligt urigtige omstaendigheder og ikke stoetter den antagelse, hvorpaa beslutningen er baseret, nemlig at markedet maa karakteriseres som et snaevert oligopol. Markedet boer retteligt karakteriseres som et bredt oligopol. Sagsoegeren har herved anfoert, at skoent den samlede markedsandel for fire fabrikanter i 1990 var paa ca. 75%, dominerede disse fabrikanter ikke markedet. Den blotte paavisning af, at der eksisterer en stor samlet markedsandel, er ikke et tilstraekkeligt grundlag for at fastslaa, at der foreligger en kollektivt dominerende stilling, da resten af markedet er fordelt paa ca. 40 virksomheder, der forhandler ca. 500 forskellige modeller.

70 Paa samme maade er det faktisk urigtigt, naar Kommissionen goer gaeldende, at deltagerne i aftalen er "storleverandoerer" paa markederne i andre medlemsstater. Om end det er rigtigt, at samtlige deltagere i aftalen er virksomme i de andre medlemsstater, kan de ikke alle betegnes som "storleverandoerer".

71 Der er desuden ingen vaesentlig forskel mellem aftaledeltagernes og andres markedsandele. Naar Kommissionen haevder, at de fire stoerste fabrikanter dominerer markedet, strider dette mod dens beslutning af 8. februar 1991 i fusionskontrolsagen Fiat/Ford New Holland i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol med fusioner og virksomhedsoverdragelser (berigtiget version offentliggjort i EFT 1990 L 257, s. 13), da beslutningen ikke fandt, at der forelaa en kollektivt dominerende stilling.

72 Dernaest behoever eksistensen af et snaevert oligopolistisk marked ikke noedvendigvis foere til en begraensning af konkurrencen, hvilket Kommissionen i oevrigt har tiltraadt i sin Femtende Beretning om Konkurrencepolitikken fra 1986 (s. 231, nr. 267). Adgangen til markedet er ikke saerskilt vanskelig, hvilket fremgaar af, at der er nye deltagere paa markedet, der tilbyder et naesten fuldstaendigt produktprogram. I forbindelse med kontrollen med fusioner og virksomhedsovertagelser har Kommissionen desuden ved flere lejligheder anerkendt, at en virksomhed, selv med en stor markedsandel, ikke kan dominere markedet, saafremt en konkurrence paa markedet er sandsynlig, fordi det er naesten aabent eller helt aabent. Desuden er det ukorrekt, naar det i beslutningen anfoeres, at importen fra tredjelande er ubetydelig.

73 Dernaest goer sagsoegeren gaeldende, at arten af de udvekslede informationer er afgoerende, naar det skal vurderes, hvorvidt en informationsudveksling er i strid med traktatens artikel 85, stk. 1. I den foreliggende sag vedroerer den udvekslede information udelukkende tidligere adfaerd og afsloerer ikke nogen fremtidig handlemaade. Den begraenser heller ikke den usikkerhedsmargen, der foreligger med hensyn til at forudsige fremtidig optraeden. Der kan heller ikke udledes noget om de benyttede priser, hverken direkte eller indirekte, fra den information, der udbredes gennem SIL. Individualiseringen af oplysningerne er i sig selv ikke nok til, at en informationsudvekslingsordning omfattes af traktatens artikel 85, stk. 1. Hertil kraeves desuden, at de udvekslede informationer vedroerer forretningshemmeligheder, saaledes som Kommissionen udtrykkeligt har anfoert i sin tidligere naevnte Syvende Beretning om Konkurrencepolitikken. De data, der ligger til grund for de af SIL formidlede oplysninger, udgoer imidlertid paa ingen maade forretningshemmeligheder.

74 Sagsoegeren har endelig gjort gaeldende, at en analyse af markedet for landbrugstraktorer i Det Forenede Kongerige ikke alene ikke bekraefter, at den foroegede gennemsigtighed paa markedet har vaeret til skade for konkurrencen, men oven i koebet viser, at denne er blevet intensiveret. Dette bekraeftes af udviklingen i markedsandele saavel som af prisudviklingen, hvilket over en given periode godtgoer eksistensen af en reel konkurrence. I oevrigt er Kommissionens paastand om, at markedsgennemsigtighed har virkning paa rabat- og prissaenkningspolitikken, urigtig. Aftagerne er indflydelsesrige, organiserede, i stand til at udoeve pression og saerdeles velunderrettede. Maerkeloyaliteten er blot relativ. Paastanden om, at parallelimporten overvaages, er urigtig, eftersom SIL er ophoert med at fremsende blanket V55/5 til deltagerne. Kommissionen har i det hele overvurderet gennemsigtigheden mellem udbyderne, og ogsaa koeberne drager fordel af denne gennemsigtighed. Endelig kan den omtvistede informationsudvekslingsordning ikke foere til en samordnet praksis, medmindre to betingelser er opfyldt, nemlig dels at ordningen goer det lettere at identificere konkurrenterne, dels at den aabner mulighed for sanktioner. Paa grund af de udsendte oplysningers ufuldstaendige karakter kan ordningen imidlertid ikke hindre "skjult konkurrence". Desuden foreligger der intet bevis for, at den har aabnet mulighed for sanktioner.

75 Sagsoegeren har sammenfattende anfoert, at det hermed er godtgjort, at Kommissionen har foretaget et groft fejlskoen i sin analyse af markedet for landbrugstraktorer i Det Forenede Kongerige. Paa basis af professor Albach' s undersoegelser og paa grundlag af egne oplysninger naar sagsoegeren til den konklusion, at det paagaeldende marked er stort og oligopolistisk og med et differentieret produktudbud, hvor hovedleverandoerernes samlede markedsandel har vaeret vigende, og hvor nye leverandoerer har vundet indpas. Det drejer sig om et marked, paa hvilket priskonkurrencen er "knivskarp", og paa hvilket der eksisterer et stort konkurrencepres fra aftagernes side paa grund af stigende eksport fra fabrikanterne i tredjelande. En stor del af sagsoegerens konklusioner paa dette punkt har Kommissionen i oevrigt ikke bestridt.

76 Kommissionen har gjort gaeldende, at om end en gennemsigtighed mellem koeber og saelger kan fremme konkurrencen, gaelder dette ikke sagens informationsudvekslingsordning. I den foreliggende sag har ordningen ikke til formaal at fremme gennemsigtigheden i forholdet mellem koeber og saelger, men mellem saelgerne indbyrdes. Denne konstatering er berettiget saavel under hensyn til sagens omstaendigheder som under hensyn til juridisk og oekonomisk teori og praksis. Sagsoegerens analyse af markedets funktion afviger fra Kommissionens, idet denne ikke sondrer mellem gennemsigtighed i forhold til forbrugerne og mellem udbyderne indbyrdes. Markedet for landbrugstraktorer i Det Forenede Kongerige er ikke et massemarked. Det er i virkeligheden et marked i stagnation eller tilbagegang, foruden at det er et meget koncentreret marked. Sagsoegeren har paa ingen maade godtgjort, at Kommissionen har foretaget et groft fejlskoen i sin vurdering af vilkaarene paa markedet.

77 Kommissionen har endvidere gjort gaeldende, at aftalens konkurrencebegraensende virkning er tilstraekkeligt godtgjort, saaledes at det ikke var fornoedent at paavise, at der foreligger en bevidst samordnet optraeden som bevis for, at aftalen begraenser konkurrencen. Naar alt kommer til alt, finder Kommissionen, at sagsoegeren med urette haevder, at aftalen og Data System blot paa en mere effektiv maade varetager en funktion, som parterne individuelt kunne varetage.

° Rettens bemaerkninger

78 Hvad angaar, for det foerste, vurderingen af det relevante marked som et oligopol maa sagsoegerens kritik af Kommissionens analyse, hvorefter markedet domineres af fire virksomheder, der repraesenterer mellem 75 og 80% af markedet, afvises, da skema 2, som figurerer som bilag til professor Neumann' s sagkyndige erklaering, som er fremlagt af sagsoegeren selv som staevningens bilag 17, og som viser aendringerne i markedsandele for de forskellige markedsdeltagere, afspejler en stabilitet i markedets vaesentligste kendetegn, nemlig dets staerkt oligopolistiske karakter. Det fremgaar af dette dokument, at den samlede markedsandel for de fire hovedleverandoerer androg 77,7% i 1990, sammenlignet med 69,2% i 1975. Desuden viser et naermere studium af dokumentet, i modsaetning til det af sagsoegeren haevdede, en relativ stabilitet i de vigtigste markedsdeltageres individuelle stilling, naar ses bort fra sagsoegeren selv, som har tredoblet sin markedsandel i loebet af denne periode. Der maa endvidere gives Kommissionen medhold i, at et enkelt tilfaelde af indtraengen paa markedet, som en stor amerikansk fabrikant har opnaaet, ikke er tilstraekkeligt til at anfaegte Kommissionens konklusion, nemlig at markedet er karakteriseret ved en relativ stabilitet i konkurrenternes placering samt ved, at det er et beskyttet marked.

79 Denne beskyttelse skyldes navnlig, at det for en ny konkurrent er noedvendigt at have et tilstraekkeligt udbygget afsaetningsnet. Det fremgaar af de fremlagte oplysninger i denne sag, saaledes som det er anfoert i beslutningen, navnlig i punkt 35, 38 og 51, at indfoerslerne til Det Forenede Kongerige af landbrugstraktorer med en motorstoerrelse paa over 30 hk er begraensede, hvilket i oevrigt bekraeftes af en rapport om landbrugsmaskiner i Det Europaeiske Faellesskab, der er fremlagt i sagen af Kommissionen som svar paa et skriftligt spoergsmaal fra Retten. Denne konklusion anfaegtes ikke af en undersoegelse af strukturen af det resterende udbud, der er af yderst opsplittet, og som, modsat det af sagsoegeren haevdede, styrker de stoerste virksomheders stilling.

80 Samlet finder Retten, at der ikke foreligger noget vaesentligt fejlskoen i Kommissionens vurdering, hvorefter den under hensyn til, at produkterne har en tilstraekkelige grad af homogenitet, med rette definerede det relevante marked som markedet for landbrugstraktorer i Det Forenede Kongerige, der maa karakteriseres som et lukket oligopol, og at sagsoegeren ikke i denne forbindelse kan paaberaabe sig den Femtende Beretning om Konkurrencepolitikken, jf. ovenfor, hvori Kommissionen i forbindelse med en analyse af finanstransaktioner foretaget i 1984-1985 noejes med at konstatere, at der ikke er nogen automatisk sammenhaeng mellem koncentrationsgrad og konkurrencens intensitet.

81 Hvad for det andet angaar arten af de udvekslede oplysninger finder Retten for det foerste, at vedkommende oplysninger, navnlig vedroerende salg effektueret paa omraadet for hver enkelt af forhandlerne i distributionsnettet, i modsaetning til hvad sagsoegeren haevder, udgoer forretningshemmeligheder, saaledes som deltagerne i aftalen selv vedgaar det, idet de har fastsat strenge betingelser for, hvornaar de modtagne oplysninger kan videregives til en tredjepart, navnlig til medlemmerne i deres forhandlernet. Retten finder for det andet, som allerede naevnt (jf. ovenfor, praemis 51), at under hensyn til dens regelmaessige og systematiske karakter goer udvekslingen af oplysninger det saa meget mere muligt for en given markedsdeltager, naar henses til det relevante markeds karakter, saaledes som denne er blevet belyst ovenfor, at forudsige, hvorledes konkurrenterne vil forholde sig, saaledes at usikkerhedsgraden med hensyn til markedsvilkaarene svaekkes eller ophaeves, hvilken usikkerhed ville have hersket, saafremt der ikke var sket en udveksling af oplysninger. Det er herved uden betydning, som argumenteret af sagsoegeren, at de udvekslede oplysninger ikke vedroerer priser, eller at de vedroerer tidligere salg. Heraf foelger, at anbringendets foerste led, hvorefter der ikke foreligger nogen konkurrencebegraensning som foelge af en paastaaet "hindring af skjult konkurrence", maa forkastes.

Anbringendets andet led: Der foreligger ikke en konkurrencebegraensning som foelge af en paastaaet foroegelse af hindringerne for adgang til markedet for producenter, som ikke er deltagere i aftalen

° Sammenfatning af parternes argumentation

82 Sagsoegeren har anfoert, at naar Kommissionen goer gaeldende, at informationsudvekslingsordningen i lige grad begraenser konkurrencen mellem de producenter, som er medlemmer, og dem, som ikke er det, eftersom den goer det muligt for de foerstnaevnte at hindre sidstnaevntes adgang til markedet, er dette urigtigt. Systemet er lige aabent for enhver producent eller importoer, der saelger nye traktorer i Det Forenede Kongerige. Udviklingen i antallet af markedsdeltagere, saavel som visse af deltagernes stilling paa markedet, viser, at der rent faktisk er tale om et aabent marked. I oevrigt er detaljerede oplysninger om markedets funktion saerdeles vaerdifulde for en ny markedsdeltager. Sagsoegerens eget tilfaelde viser, i strid med Kommissionens opfattelse, at en lille erhvervsdrivende meget vel kan optage kampen med de stoerre virksomheder.

83 Kommissionen har gjort gaeldende, at det fremgaar af professor Neumann' s analyse, at den stigning i antallet af deltagere, der gaar ind paa markedet, som sagsoegeren paaberaaber sig som argument mod Kommissionens opfattelse, hvorefter det er vanskeligt at faa adgang til det paagaeldende marked, intet beviser i sig selv. Det afgoerende spoergsmaal er, hvorvidt de nye deltagere er i stand til at blive paa markedet, og om de er i stand til at erobre en vaesentlig markedsandel. Dette er imidlertid ikke tilfaeldet.

° Rettens bemaerkninger

84 Retten finder, i modsaetning til sagsoegeren, at det er berettiget, naar Kommissionen i beslutningens punkt 44-48 goer gaeldende, at uanset hvilken beslutning en virksomhed, der oensker at traenge ind paa markedet for landbrugstraktorer i Det Forenede Kongerige, traeffer, og uanset om den tilslutter sig aftalen eller ej, er aftalen noedvendigvis til skade for virksomheden, uanset det forhold, at informationsudvekslingsordningen under hensyn til dennes beskedne omkostninger og optagelsesregler i princippet staar aaben for alle. Hvis den paagaeldende virksomhed ikke tilslutter sig informationsudvekslingsaftalen, faar den i modsaetning til sine konkurrenter ikke adgang til de udvekslede oplysninger og til en kilde til en specielt paalidelig markedsviden. Hvis den beslutter sig til at tiltraede aftalen, afsloeres dens forretningsstrategi oejeblikkeligt for samtlige konkurrenter paa grundlag af de oplysninger, som de modtager (se ovenfor, praemis 52). Det er i denne forbindelse uvaesentligt, at antallet af virksomheder, der gaar ind paa markedet, rent faktisk er hoejt. Foelgelig forkaster Retten anbringendets andet led, hvorefter informationsudvekslingsordningen ikke er diskriminerende i forhold til nye konkurrenter, som oensker at traenge ind paa markedet for landbrugstraktorer i Det Forenede Kongerige.

Anbringendets tredje led: Moederne i AEA udgoer ikke en konkurrencebegraensning

° Sammenfatning af parternes argumentation

85 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at Kommissionens opfattelse, hvorefter AEA tilbyder sine medlemmer en platform til fremme af en hoejprispolitik, er urigtig. Der er tale om et rent postulat, som ikke bygger paa fastslaaede kendsgerninger, og som er i strid med den fortolkning, Kommissionen anlaegger i sin meddelelse vedroerende aftaler, vedtagelser og samordnet praksis angaaende samarbejde mellem virksomheder. Dels har moederne mellem deltagerne i AEA alene til formaal at droefte tekniske og administrative problemer i forbindelse med informationsudvekslingsordningens funktion, dels har Kommissionen ikke taget hensyn til det forhold, at AEA' s medlemmer har besluttet for fremtiden ikke at holde moeder vedroerende informationsudvekslingsordningen, bortset fra ad hoc-moeder, der skal loese rent administrative funktionsproblemer.

86 Med hensyn til rigtigheden af dette sidste led af anbringendet har Kommissionen over for Retten indskraenket sig til at paaberaabe sig aftalens historie, saavel som de i beslutningens punkt 22 naevnte dokumenter. Kommissionen er enig i, at Data System arbejder paa basis af ad hoc-moeder, der skal loese administrative problemer i forbindelse med ordningens funktion, og at den ikke er en ordning med regelmaessige moeder.

° Rettens bemaerkninger

87 Retten bemaerker, at Kommissionen i beslutningens punkt 35 har anfoert, at den ved vurderingen af informationsudvekslingsordningens lovlighed i relation til traktatens artikel 85 har taget hensyn til "det forhold, at medlemmerne regelmaessigt moedes i AEA-komitéen, der er et forum for indbyrdes kontakter", samt at det i beslutningens punkt 52 anfoeres, at ved "at oege gennemsigtigheden paa et staerkt koncentreret marked og styrke sammenhaengen mellem hovedleverandoererne paa markedet gennem regelmaessige, hemmelige kontakter er det muligt at opretholde et generelt hoejt prisniveau paa det paagaeldende marked trods prisforskellene mellem de forskellige varer, der udbydes paa markedet". Retten finder, som allerede anfoert (jf. ovenfor, praemis 51 og 65), at formidlingen til udbyderne af oplysninger, der er indsamlet i forbindelse med indregistreringen af de enkelte koeretoejer, forudsaetter eksistensen af en institutionel ramme, der ° med den brancheorganisation, de erhvervsdrivende tilhoerer, som mellemled ° muliggoer udveksling af oplysninger mellem markedsdeltagerne. Som foelge af denne samordning har virksomhederne, der deltager i informationsudvekslingsordningen paa markedet for landbrugstraktorer i Det Forenede Kongerige, noedvendigvis begraenset deres frihed til at traeffe beslutninger paa en maade, der sandsynligvis har paavirket deres indbyrdes konkurrence. Paa denne baggrund maa det afvises, naar sagsoegeren haevder, at deltagerne i aftalen om informationsudveksling inden for brancheorganisationen, som de tilhoerer, ikke er enedes om visse organisatoriske foranstaltninger vedroerende informationsudvekslingen, hvilken konklusion paa ingen maade strider imod de af Kommissionen anfoerte principper i meddelelsen vedroerende aftaler, vedtagelser og samordnet praksis angaaende samarbejde mellem virksomheder. Det skal imidlertid understreges ° og Kommissionen har heller aldrig haevdet andet ° at ikke enhver kontakt inden for AEA noedvendigvis maa betragtes som stridende imod traktatens artikel 85, stk. 1.

88 Det foelger heraf, at anbringendets tredje led, hvorefter der ikke foreligger en samordning inden for AEA, maa forkastes, samt at anbringendet om, at udbredelse af oplysninger vedroerende hver enkelt konkurrents salg ikke begraenser konkurrencen, ligeledes maa forkastes.

Tredje anbringende: Formidlingen af oplysninger vedroerende salg foretaget af hver aftaledeltagers forhandlere begraenser ikke konkurrencen

89 Tredje anbringende omfatter to led. Som anbringendets foerste led goer sagsoegeren gaeldende, at det ikke er muligt ved hjaelp af informationsudvekslingsordningen at identificere en konkurrents salg. Som anbringendets andet led goer sagsoegeren gaeldende, at ordningen ikke kan begraense forhandlernes virksomhed og parallelimporten.

Anbringendets foerste led: Der foreligger ingen risiko for identifikation af en konkurrents salg

° Sammenfatning af parternes argumentation

90 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at det i beslutningen haevdes, at hvor der er tale om under ti solgte enheder som minimum, vil en simpel sammenligning mellem virksomhedens eget salg og salget i et givet geografisk omraade vise omfanget af de forskellige konkurrenters salg. Dette tal paa ti enheder er uforstaaeligt, og beslutningen har ikke paavist, i hvilken henseende informationsudvekslingsordningen omfattes af traktatens artikel 85. Sagsoegeren har endvidere henvist til dommen i foernaevnte Société technique minière-sag og har anfoert, at ved vurderingen af, om informationsudvekslingsordningen paa markedet for landbrugstraktorer er lovlig i relation til traktatens artikel 85, skal der alene tages hensyn til de faktiske virkninger for konkurrencen som foelge af ordningen, men ikke til blot potentielle virkninger. Beslutningen har imidlertid ikke fastslaaet saadanne faktiske virkninger. Yderligere goer sagsoegeren gaeldende, at Kommissionens standpunkt, hvorefter oplysningerne vedroerende de egne forhandleres salg muliggoer identifikation af den enkelte konkurrents salg, er urigtigt. Sagsoegeren goer endvidere gaeldende, at Kommissionens opfattelse, hvorefter oplysningerne vedroerende forhandlernes salg muliggoer pression over for dem, vidner om manglende kendskab til handelens regler.

91 Kommissionen har bemaerket, at sagsoegerens kritik er, at kriteriet paa ti solgte enheder, saaledes som det er fremstillet i beslutningens punkt 54, er uforstaaeligt. Kommissionen har anfoert, at det havde tiltrukket sig dens opmaerksomhed, at de tilbudte oplysninger vedroerende konkurrenternes detailsalg fordelt paa produkt og geografisk omraade er af meget detaljeret art. Beslutningens punkt 61 fastslaar ikke, som haevdet af sagsoegeren, at den blotte risiko for, at solgte koeretoejer kan identificeres, er tilstraekkelig som grundlag for at forbyde udbredelse af oplysninger vedroerende de enkelte aftaledeltageres salg, idet aftalens virkninger skal vurderes i relation til den konkurrence, som ville eksistere uden aftalen.

° Rettens bemaerkninger

92 Retten bemaerker, at traktatens artikel 85 forbyder aftaler, som har til formaal eller til foelge at begraense konkurrencen. I den foreliggende sag goeres det ikke gaeldende, at informationsudvekslingsordningen har til formaal at begraense konkurrencen. Foelgelig kan den i givet fald kun anfaegtes paa grundlag af sine virkninger paa markedet (saaledes, via en modsaetningsslutning, Domstolens dom af 13.7.1966, forenede sager 56/64 og 58/64, Consten og Grundig mod Kommissionen, Sml. 1965-1968, s. 245, org. ref.: Rec. s. 429). I dette tilfaelde skal ifoelge fast retspraksis en vurdering af aftalens eventuelle konkurrencebegraensende virkninger ske i forhold til konkurrencen, saaledes som den rent faktisk ville udfolde sig "uden den omtvistede aftale" (jf. den tidligere naevnte dom i sagen Société technique minière). Det forhold, at Kommissionen ikke har vaeret i stand til at fastslaa eksistensen af en faktisk konkurrencebegraensende virkning paa markedet for landbrugstraktorer i Det Forenede Kongerige som foelge af informationsudvekslingsordningen, er uden betydning for sagens afgoerelse, idet traktatens artikel 85, stk. 1, forbyder baade faktiske og rent potentielle konkurrencebegraensninger, forudsat at disse er tilstraekkeligt vaesentlige. I den foreliggende sag er dette tilfaeldet under hensyn til markedets karakter, saaledes som det er beskrevet ovenfor (jf. ovenfor, praemis 78 og 80), de udvekslede oplysningers art (jf. ovenfor, praemis 81) samt det forhold, at de udsendte oplysninger i visse tilfaelde ikke har en tilstraekkelig aggregeret form, saaledes at de muliggoer identifikation af salgene. Der kan saaledes ikke gives sagsoegeren medhold, naar selskabet goer gaeldende, at Kommissionen ° som uden at goere sig skyldig i et aabenbart fejlskoen har fastsat antallet af solgte koeretoejer i et givet forhandleromraade til mindst ti, under hvilket minimum den anser en identifikation af de enkelte konkurrenters salg for mulig ° ikke i tilstraekkelig grad har godtgjort, at informationsudvekslingsordningen inden for denne graense maa henfoeres under traktatens artikel 85, stk. 1.

93 Det foelger heraf, at anbringendets foerste led, hvorefter der ikke foreligger risiko for, at de enkelte konkurrenters salg kan identificeres, maa forkastes.

Anbringendets andet led: Der foreligger ikke risiko for begraensning af forhandlernes aktivitet og af parallelimporten

° Sammenfatning af parternes argumentation

94 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at det i beslutningen anfoeres, at de hos SIL indhentede oplysninger vedroerende de enkelte aftaledeltageres salg goer det muligt for fabrikanterne at oeve pres paa forhandlerne, hvilket kunne medfoere en begraensning af konkurrencen inden for samme maerke. Kommissionens argumentation bygger saaledes paa den mulighed, at de af SIL udsendte oplysninger vedroerende de enkelte konkurrenters salg bruges til uoenskede formaal. Der foreligger imidlertid ikke bevis for noget faktisk misbrug. De udsendte oplysninger goer det muligt at vurdere forhandlernes virksomhed, fastsaette maal for dem og kontrollere overholdelsen. Det er ligeledes forkert, naar det i beslutningen anfoeres, at de modtagne oplysninger benyttes til at overvaage parallelimport. SIL ophoerte pr. 1. september 1988 med at sende et eksemplar af formular V55/5 til aftaledeltagerne. Kommissionens vurdering vedroerer saaledes fortiden. Naar den derfor i sin vurdering af informationsudvekslingsordningens lovlighed har taget hensyn til virkningerne af benyttelsen af formular V55/5, selv om denne ophoerte pr. 1. september 1988, foreligger der magtfordrejning fra Kommissionens side.

95 Kommissionen har heroverfor gjort gaeldende, at for saa vidt angaar konkurrencen mellem forskellige maerker har informationsudvekslingsordningen muliggjort identifikation af den enkelte konkurrents salg. Hvad dernaest angaar konkurrence inden for et enkelt maerke fremgik det af hoeringen i Kommissionen, hvordan et forhandleromraade kunne rationaliseres med henblik paa inden for omraadet at reducere salg foretaget af de andre forhandlere. Kommissionen tilfoejer, at den afviser, at der skulle foreligge magtfordrejning, samt at den fandt, at oplysningerne vedroerende et koeretoejs chassisnummer og datoen for den enkelte solgte traktors indregistrering ikke var noedvendige med henblik paa kontrollen med garanti- og bonuskrav. Kommissionen er derimod af den opfattelse, at disse oplysninger goer det muligt at identificere oprindelsen og bestemmelsesstedet for hver enkelt traktor.

° Rettens bemaerkninger

96 Retten finder for det foerste, at for saa vidt angaar vurderingen af informationsudvekslingsordningens virkninger paa konkurrencen inden for et maerke har Kommissionen ° uanset om en eller flere af deltagerne i informationsudvekslingsordningen rent faktisk har benyttet den omstridte ordning til at overvaage aktiviteten inden for deres afsaetningsnet ° retligt korrekt og uden aabenbart at fejlbedoemme sagens faktiske omstaendigheder kunnet fastslaa, at ordningen, der muliggoer en saadan overvaagning ved regelmaessigt at give producenten detaljerede oplysninger om samtlige salg sket inden for hver af forhandlernes omraade, var i strid med traktatens artikel 85, stk. 1, derved, at den var egnet til inden for aftalens rammer som helhed at give dem mulighed for at yde hver af deres forhandlere en absolut omraadebeskyttelse.

97 Retten finder for det andet, for saa vidt angaar en vurdering af informationsudvekslingsordningens virkninger paa parallelimporten af landbrugstraktorer til Det Forenede Kongerige, at der maa gives Kommissionen medhold i, jf. herved beslutningens punkt 55 og 56, at ordningen ° i hvert fald indtil den 1. september 1988, hvor SIL ophoerte med at sende virksomhederne blanket V55/5 ° muliggjorde en overvaagning af saadanne indfoersler ved hjaelp af koeretoejets chassisnummer, som i forvejen var anfoert paa blanket V55/5 af producenten. Under disse omstaendigheder er det ikke, som haevdet af sagsoegeren, godtgjort, at Kommissionen har benyttet sine befoejelser i et andet oejemed end det, hvortil de er blevet den tillagt, og det maa saaledes afvises, at der foreligger magtfordrejning.

98 Det foelger heraf, at sagsoegerens argument om, at der ikke foreligger risiko for begraensning af forhandlernes aktivitet og af parallelimporten, maa forkastes, og at selve anbringendet, hvorefter der ikke foreligger en begraensning af konkurrencen som foelge af udbredelsen af oplysninger vedroerende salg foretaget af den enkelte deltagers forhandlere, foelgelig maa forkastes.

Fjerde anbringende: Der foreligger ikke en paavirkning af handelen mellem medlemsstater

° Sammenfatning af parternes argumentation

99 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at det med urette anfoeres i beslutningen, at ved at svaekke konkurrencen paavirker informationsudvekslingsordningen uundgaaeligt stoerrelsen af importen til Det Forenede Kongerige. Kommissionen har ikke taget hensyn til, at den manglende parallelimport skyldes den omstaendighed, at de i Det Forenede Kongerige gaeldende priser ligger under priserne paa kontinentet. Heraf foelger, at den blotte mulighed for at gribe ind i forhandlernes virksomhed og i parallelimporten ikke var egnet til maerkbart at paavirke samhandelen i Faellesskabet. Kommissionens anbringender med hensyn til en eventuel paavirkning af handelen mellem medlemsstaterne er ikke i overensstemmelse med retspraksis paa omraadet. Endelig er det med urette, naar Kommissionen fra den omstaendighed, at sagsoegeren ikke fremstiller traktorer i Det Forenede Kongerige, slutter, at selskabets deltagelse i informationsudvekslingsordningen paavirker samhandelen mellem medlemsstater.

100 Kommissionen har over for Retten henvist til beslutningens punkt 57 og 58, hvori det fastslaas, at John Deere Limited importerer samtlige de i Det Forenede Kongerige solgte traktorer. De oevrige deltagere i informationsudvekslingsordningen importerer ligeledes en betydelig del af deres salg. Denne situation berettiger Kommissionen til at slutte, at en begraensning af konkurrencen, der foelger af en informationsudvekslingsordning vedroerende indregistreringerne, noedvendigvis har indflydelse paa varestroemmene mellem Det Forenede Kongerige og resten af det faelles marked.

° Rettens bemaerkninger

101 Retten finder, at under hensyn til dels det relevante markeds karakter, saaledes som dette er beskrevet i det foregaaende (jf. ovenfor, praemis 78), og dels den omstaendighed, at de stoerste leverandoerer paa dette marked er aktive paa hele det faelles marked, er det berettiget, naar Kommissionen i beslutningens punkt 57 udtaler, at "en informationscentral, der muliggoer en detaljeret fastlaeggelse af det noejagtige detailsalg og markedsandelene for leverandoerer, der repraesenterer 88% af et nationalt marked, ... vil kunne paavirke samhandelen mellem medlemsstaterne maerkbart, fordi den svaekkede konkurrence som foelge af informationscentralens virke uundgaaeligt paavirker stoerrelsen af importen til Det Forenede Kongerige" (jf. Rettens dom af 28.4.1994, sag T-38/92, AWS Benelux mod Kommissionen, Sml. II, s. 211). Med hensyn til sagsoegerens argument, hvorefter begraensningen i importen af landbrugstraktorer til Det Forenede Kongerige skyldes mere konkurrencedygtige priser paa hjemmemarkedet, bekraeftes dette paa ingen maade af sagens akter. Navnlig bemaerkes, at mens det ikke ud fra de under sagens behandling tilvejebragte oplysninger kan laegges til grund ° som det anfoeres i beslutningen ° at den anfaegtede fremgangsmaade er egnet til at fremme et hoejt prisniveau paa hjemmemarkedet, saa fremgaar det paa den anden side heller ikke af sagens akter, navnlig af de af sagsoegeren som staevningens bilag 20 fremlagte prislister, at priserne for landbrugstraktorer paa markedet i Det Forenede Kongerige har vaeret lavere end priserne paa markederne paa kontinentet.

102 Det foelger heraf, at anbringendet om, at der ikke foreligger en maerkbar paavirkning af handelen mellem medlemsstater, maa forkastes.

Femte anbringende: Afslaget paa at anvende traktatens artikel 85, stk. 3, er uberettiget

Sammenfatning af parternes argumentation

103 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at selv om det antages, at aftalen er omfattet af traktatens artikel 85, stk. 1, er det fejlagtigt, naar beslutningen afviser at anvende artikel 85, stk. 3, eftersom informationsudvekslingsordningen indebaerer betydelige fordele for konkurrencen. Sagsoegeren goer herved for det foerste gaeldende, at Kommissionen har anerkendt, at ordningen bidrager til en forbedring af produktion og distribution; for det andet, at forbrugerne sikres en rimelig andel af fordelene ved systemet; for det tredje, at systemet ikke bevirker nogen begraensning af konkurrencen, som ikke er uundgaaelig, eftersom indsamlingen af de paagaeldende oplysninger, hvis den paagaeldende ordning ikke fandtes, kun ville kunne ske med betydelige omkostninger og foelgelig kun ville kunne foretages af de store virksomheder; for det fjerde og sidste, at den anfaegtede ordning ikke ophaever enhver konkurrence mellem virksomhederne. Herefter opfylder ordningen efter sagsoegerens opfattelse betingelserne for, at der kun meddeles fritagelse. Foelgelig goer sagsoegeren gaeldende, at Kommissionen har foretaget et groft fejlskoen.

104 Kommissionen har gjort gaeldende, at der intet holdepunkt er for, at den her i sagen aabenbart har fejlbedoemt muligheden for at anvende artikel 85, stk. 3. Sagsoegerens argument, hvorefter Kommissionen ikke har taget behoerigt hensyn til visse fordele ved aftalen, bygger paa en misforstaaelse af beslutningens punkt 60. Kommissionen har gjort gaeldende, at saa langt fra at vaere til gavn for forbrugerne gavner informationsudvekslingsordningen udelukkende leverandoererne. Den goer endvidere gaeldende, at det i beslutningen anfoeres, at ved at udveksle oplysninger om de forskellige fabrikanters markedsandele begraenser aftaledeltagerne den herskende usikkerhed med hensyn til markedets funktion. Dette markedskendskab giver hver af deltagerne i informationsudvekslingsordningen mulighed for at neutralisere ethvert initiativ fra en af de andres side. Kommissionen har aldrig tiltraadt, at udvekslingen af aktuelle og detaljerede oplysninger er noedvendig for at forfoelge deltagernes forretningsmaal, heller ikke, at en saadan udveksling, navnlig i relation til tredjepart, indebaerer fordele, der udligner den konkurrencebegraensende virkning. I Kommissionens beslutning haevdes det ikke, at aftalen ophaever enhver konkurrence. Den fastslaar derimod, at aftalen reducerer usikkerheden med hensyn til det noejagtige maal for samt styrken og omfanget af konkurrenternes fremstoed. Kommissionen finder, at de noedvend