ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Direktivets artikel 7 bestemmer:

»1. Ved »indførsel af et gode« forstås:

a) ankomst til Fællesskabet af et gode, der ikke opfylder betingelserne i artikel [23 EF og 24 EF], eller af et gode henhørende under [EKSF-traktaten], som ikke er i fri omsætning

b) et godes ankomst til Fællesskabet fra et tredjelandsområde, bortset fra et gode nævnt under litra a).

2. Indførslen af et gode sker i den medlemsstat, på hvis område godet befinder sig, når det ankommer til Fællesskabet.

3. Uanset stk. 2 sker indførsel af et i stk. 1, litra a), omhandlet gode, såfremt dette gode efter sin ankomst til Fællesskabet henføres under en af de i artikel 16, stk. 1, punkt B, litra a), b), c) og d), nævnte ordninger, under en ordning vedrørende fuldstændig fritagelse for importafgifter ved midlertidig indførsel eller en ordning vedrørende ekstern forsendelse, i den medlemsstat, på hvis område godet ophører med at være dækket af disse ordninger.

Såfremt et i stk. 1, litra b), omhandlet gode efter sin ankomst til Fællesskabet henføres under en af de i artikel 33a, stk. 1, litra b) eller c), omhandlede ordninger, sker indførslen af godet i den medlemsstat, på hvis område godet ophører med at være dækket af disse ordninger.«
55

I Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols dom af 25. november 1994, Stjerna mod Finland (ECLI:CE:ECHR:1994:1125JUD001813191, § 38 og 39), anerkendte nævnte domstol den afgørende rolle, som et navn spiller med henblik på identifikation af en person, og fastslog, at de finske myndigheders afslag på at tillade en sagsøger at tage et nyt specifikt efternavn ikke nødvendigvis udgør et indgreb i den pågældendes ret til respekt for sit privatliv, således som et påbud om at ændre efternavn f.eks. ville have udgjort. Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol anerkendte imidlertid, at der kan være gyldige grunde til, at en person ønsker at ændre sit navn, men medgav samtidig, at retlige restriktioner for denne mulighed kan begrundes i hensynet til offentligheden, bl.a. for at sikre en korrekt registrering af befolkningen eller for at sikre mulighederne for personlig identifikation og for at forbinde bærere af et bestemt efternavn til en familie.
24

Den forelæggende ret har ligeledes anført, at kapitalafkastskatten er baseret på et fiktivt afkast. Henset til den teknik, hvorved grundlaget for kapitalafkastskatten beregnes, indebærer dette, at beskatningen i nogle år kan være mere fordelagtig for hjemmehørende aktieejere, hvorimod disse aktieejeres skatteresultat i andre år kan være mindre gunstig i forhold til ikke-hjemmehørende aktieejeres skatteresultat. Retten har anført, at kapitalafkastskatten opkræves årligt, uanset om der er blevet udloddet udbytte. Den forelæggende ret har endvidere anført, at det for den er blevet gjort gældende, at opbygningen af den nationale lovgivning på området for beskatning af pensionsfonde er diskriminerende, bl.a. fordi der ved beregningen af grundlaget for kapitalafkastskatten kan foretages fradrag for finansielle passiver, og fordi tidspunktet for skatteopkrævningen kan medføre likviditetsmæssige ulemper for udenlandske fonde.
16

Retten har i øvrigt rejst tvivl om, hvorvidt forpligtelsen til at udarbejde og fremlægge en sådan oversigt står i et rimeligt forhold til det tilsigtede formål, nemlig at forhindre skatteunddragelser og ‑svig. Den er af den opfattelse, at denne forpligtelse er formel og sekundær og alene giver mulighed for en forudgående vurdering af de pågældende varers bestemmelse. Den har i denne forbindelse henvist til Domstolens praksis vedrørende merværdiafgift, hvorefter der for det første indrømmes fradrag for indgående moms, hvis de materielle betingelser herfor er opfyldt, selv om de afgiftspligtige ikke måtte have opfyldt visse formelle betingelser (jf. dom af 12.7.2012, EMS-Bulgaria Transport, C-284/11, EU:C:2012:458, præmis 61 og 62), og for det andet en national lovgivning, som underlægger fritagelsen for udførsel en frist uden at give de afgiftspligtige ret til godtgørelse for den moms, som allerede er betalt på grund af den manglende overholdelse af den pågældende frist, når de har godtgjort, at varen har forladt Unionens toldområde, går videre, end hvad der er nødvendigt for at nå formålet om at bekæmpe skatteunddragelse og ‑svig (jf. dom af 19.12.2013, BDV Hungary Trading, C-563/12, EU:C:2013:854, præmis 39).
4

Samme forordnings artikel 4 med overskriften »Fartplansformidleren og koordinatoren« har følgende ordlyd: »1. Den medlemsstat, der har ansvaret for en […] koordineret lufthavn, skal sikre udpegelse af en kvalificeret fysisk eller juridisk person til […] lufthavnskoordinator efter at have hørt de luftfartsselskaber, der beflyver lufthavnen regelmæssigt, deres repræsentative organisationer og lufthavnens forvaltningsorgan samt koordineringsudvalget, såfremt et sådant findes. Samme person kan udnævnes til […] koordinator for mere end en lufthavn. 2. Den medlemsstat, der har ansvaret for en […] koordineret lufthavn, sikrer: […] b) at koordinatoren i en koordineret lufthavn er uafhængig ved funktionelt at adskille koordinatoren fra enhver involveret part; finansieringen af koordinatorens virksomhed skal være tilrettelagt således, at den garanterer koordinatorens uafhængige status c) at koordinatoren handler i henhold til denne forordning på neutral, ikke-diskriminerende og gennemsigtig måde. […] 5. Koordinatoren er eneansvarlig for tildeling af slots. Koordinatoren tildeler slots i henhold til bestemmelserne i denne forordning og træffer foranstaltninger til, at slots også kan tildeles i nødsituationer uden for arbejdstiden. 6. […] Koordinatoren kontrollerer, at luftfartsselskabernes operationer er i overensstemmelse med de slots, der er blevet tildelt dem. Denne kontrol sker i samarbejde med lufthavnens forvaltningsorgan og flyvekontrolmyndighederne og skal tage hensyn til tidspunktet og andre relevante parametre i forbindelse med den pågældende lufthavn. […] […] 8. Koordinatoren skal på anmodning og inden for en rimelig tidsfrist stille følgende oplysninger gratis til rådighed for berørte parter, navnlig for koordinationsudvalgets medlemmer eller observatører, enten skriftligt eller i en anden let tilgængelig form: a) en oversigt over hvert enkelt luftfartsselskabs hidtidige ankomst- og afgangstidspunkter, opstillet i kronologisk rækkefølge for alle de luftfartsselskaber, der beflyver lufthavnen b) en oversigt over de af hvert enkelt luftfartsselskab ønskede ankomst- og afgangstidspunkter (første ansøgning) og en kronologisk oversigt over de ønskede ankomst- eller afgangstidspunkter for alle luftfartsselskaber c) en særskilt oversigt over alle tildelte ankomst- og afgangstidspunkter og en særskilt oversigt over alle endnu ikke imødekomne ansøgninger herom, opstillet i kronologisk rækkefølge for henholdsvis hvert enkelt luftfartsselskab og for alle luftfartsselskaber d) en oversigt over de resterende disponible ankomst- og afgangstidspunkter e) en fuldstændig og detaljeret redegørelse for de kriterier, der anvendes ved tildelingen.«
22

På denne baggrund har Østre Landsret besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »Er barrer bestående af en tilfældig grov sammensmeltning af diverse skrottede guldholdige metalgenstande omfattet af begreberne »guld som råmetal eller som halvforarbejdede produkter«, jf. momsdirektivets artikel 198, stk. 2? Det kan lægges til grund, at barrerne består af en tilfældig, grov sammensmeltning af diverse skrottede guldholdige metalgenstande, og at barrerne ud over guld også kan omfatte organisk materiale, f.eks. tænder, gummi, PVC og metaller/materialer, f.eks. kobber, tin, nikkel, amalgam, batterirester med kviksølv og bly samt diverse giftstoffer osv. Der er således ikke tale om et guldholdigt produkt, som umiddelbart er under forarbejdning til en færdigvare. På den anden side er barren et bearbejdet produkt (en sammensmeltning), der – som en form for mellemstadie – er skabt med henblik på at udvinde guldindholdet. Barrerne har et højt guldindhold på gennemsnitligt mellem 500 og 600‰, og således en del over 325‰ guld. Guldindholdet vil efter udvindingen blive anvendt til fremstilling af (guld/guldholdige) produkter. Det kan ved besvarelsen endvidere lægges til grund, at barrerne ikke umiddelbart kan indgå i andre produkter, idet der først skal finde en behandling af barrerne sted, hvor metallerne adskilles, og hvor ikke-metaller, sundhedsskadelige stoffer m.v. bortsmeltes/udskilles.«
55

Det skal i øvrigt bemærkes, at det følger af samme retspraksis, at selv om retssikkerhedsprincippet er til hinder for, at en forordning anvendes med tilbagevirkende kraft, dvs. på situationer, der ligger forud for ikrafttrædelsen, uanset om det måtte være til gunst eller ugunst for den pågældende, kræver samme princip, at faktiske omstændigheder normalt, medmindre andet udtrykkeligt er bestemt, skal bedømmes efter samtidige retsregler. Hvis den nye lov således kun har virkning for fremtiden, finder den imidlertid, for så vidt som ikke andet er bestemt, også anvendelse på de fremtidige virkninger af situationer, som er opstået under den gamle lov (jf. bl.a. dom af 3.9.2015, A2A, C-89/14, EU:C:2015:537, præmis 37 og den deri nævnte retspraksis).
17

Den forelæggende ret har for det første præciseret, at uden afviklingsfilerne kan den indløsende bank ikke vide, at transaktionen er afsluttet. For det andet ville Bookit ikke kunne behandle kortbetalinger uden de ydelser, som den indløsende bank leverer, da selskabet ikke har mulighed for at sende de nødvendige kortoplysninger direkte til de udstedende banker for at indhente autorisationskoder. Bookit har for det tredje brug for DataCashs ydelser for at formatere kortoplysningerne til et format, der kan genkendes af betalingssystemet. Denne ret har anført, at det imidlertid er ubestridt for retten, at DataCashs indgriben er uden betydning for arten af de af Bookit leverede ydelser. For det fjerde har den forelæggende ret anført, at forholdet mellem Odeon, Bookit og kunden er beskrevet på Odeons hjemmeside, og er af den opfattelse, at kunderne på alle relevante tidspunkter var klar over, at de indgik en separat aftale med Bookit om levering af tjenester vedrørende behandling af korttransaktioner mod et kortgebyr.
24

I sidstnævnte kendelse er desuden anført følgende: »Inden for en frist på syv dage fra modtagelsen af en kopi af den foreliggende kendelse [...] skal de sagsøgte gøre alt, hvad der er rimeligt, for på nogen måde at undgå, at bestyrelsesmedlemmerne i de selskaber, der er opregnet i den foreliggende kendelse, afhænder, råder over eller mindsker [Ventbunkers] interesser, der ejes af de nævnte selskaber. Sådanne handlinger skal, hvis det er rimeligt, og uden at de er begrænset hertil, omfatte øjeblikkelig offentlig underretning af de ovennævnte selskaber gennem deres bestyrelsesmedlemmer og [...], for så vidt som de har kompetence hertil, et forbud mod enhver afhændelse, råden over eller mindskelse af [Ventbunkers] interesser, der ejes af de nævnte selskaber. […] Den foreliggende kendelse forbyder ikke de sagsøgte at afhænde, råde over eller mindske værdien af alle de sagsøgtes aktiver, der ikke er omfattet af [Ventbunkers] interesser. Den foreliggende kendelse forbyder ikke afhændelse af eller råden over [Ventbunkers] interesser inden for rammerne af normale og passende forretningsaktiviteter, men de sagsøgte skal forudgående informere sagsøgernes retlige repræsentanter herom. […] En sagsøgt fysisk person, der er blevet pålagt ikke at handle, skal afstå fra selv at handle på nogen som helst måde. Den pågældende kan ikke handle ved hjælp af andre personer, der handler i dennes navn, efter dennes anvisninger eller med dennes samtykke. […] Bestemmelserne i den foreliggende kendelse har i et land eller en stat uden for den forelæggende rets område virkning for følgende personer: a) de sagsøgte, b) enhver person, der — er omfattet af den forelæggende rets kompetence, — har fået den foreliggende kendelse skriftligt forkyndt på sin bopæl eller på sit arbejde, der er beliggende inden for den forelæggende rets område, og — har mulighed for at forhindre handlinger eller undladelser uden for den forelæggende rets område, som skaber eller muliggør en tilsidesættelse af bestemmelserne i den foreliggende kendelse, og c) alle andre personer, for så vidt som en ret i dette land eller denne stat har truffet afgørelse om, at den foreliggende kendelse kan fuldbyrdes, eller har fuldbyrdet den.«
48

På baggrund af de ovenstående betragtninger skal det forelagte spørgsmål besvares med, at det princip om ligebehandling af virksomheder, der fremgår af artikel 10 i direktiv 2004/17, sammenholdt med dette direktivs artikel 51, skal fortolkes således, at en ordregiver ikke tilsidesætter dette princip, når denne tillader den ene af de to økonomiske aktører, som indgik i en sammenslutning af virksomheder, der som sådan var blevet anmodet om at afgive tilbud af denne ordregiver, at træde i stedet for denne sammenslutning efter dennes opløsning og at deltage i sit eget navn i et udbud med forhandling om tildeling af en offentlig kontrakt, forudsat at det er fastslået, dels at denne økonomiske aktør selvstændigt opfylder de af vedkommende ordregiver fastsatte krav, dels at denne økonomiske aktørs fortsatte deltagelse i den pågældende udbudsprocedure ikke medfører en forringelse af de øvrige tilbudsgiveres konkurrencemæssige stilling.
Direktivets artikel 13, stk. 1, bestemmer:

»Stater, regioner, amter, kommuner og andre offentligretlige organer anses ikke [for] afgiftspligtige personer for så vidt angår virksomhed eller transaktioner, som de udøver eller foretager i deres egenskab af offentlig myndighed, også selv om de i forbindelse med denne virksomhed eller disse transaktioner modtager gebyrer, afgifter, bidrag eller vederlag.

Når de udøver sådanne former for virksomhed eller foretager sådanne transaktioner, skal de dog betragtes som afgiftspligtige personer for så vidt angår disse former for virksomhed eller disse transaktioner, såfremt deres fritagelse for afgiftspligten ville føre til konkurrenceforvridning af en vis betydning.

Under alle omstændigheder anses offentligretlige organer [for] afgiftspligtige personer for så vidt angår de i bilag I anførte former for virksomhed, medmindre den udøvede virksomhed er ubetydelig.«
18

Retten har for det første bemærket, at pos. 2206 i KN ligeledes omfatter blandinger af gærede drikkevarer med ikke-alkoholholdige drikkevarer, og at sådanne drikkevarer i henhold til den forklarende bemærkning til HS vedrørende pos. 22.06 i HS også hører under denne position, selv om de er tilsat alkohol, eller alkoholindholdet er forøget ved yderligere gæring forudsat den fremkomne drikkevare bevarer karakteren af en vare henhørende under denne position. Pos. 2208 i KN omfatter for det andet likør, som i almindelighed har et højere alkoholindhold end 13,4% vol. Tilsætning af destilleret alkohol til en drikkevare henhørende under pos. 2206 i KN medfører imidlertid ikke automatisk, at den udelukkes herfra. Selv om mængden af gæret alkohol og destilleret alkohol i et produkt, såsom Petrikov Creamy Green, ikke er afgørende for tariferingen af dette produkt, og hvis den drikkevare, som det destillerede alkohol er blevet tilsat, har de karakteristika og egenskaber, som er kendetegnende for varer henhørende under pos. 2208 i KN, skal det pågældende produkt imidlertid ifølge denne ret tariferes i denne position.
Afsnit 3.1.2 i disse retningslinjer med overskriften »Ingredients (Regulation)« beskriver de foranstaltninger, som de kontraherende parter kan træffe for at regulere ingredienserne, idet det fastsættes:

»3.1.2.1 Background

Regulating ingredients aimed at reducing tobacco product attractiveness can contribute to reducing the prevalence of tobacco use and dependence among new and continuing users [...]

3.1.2.2 Tobacco products

i) Ingredients used to increase palatability

The harsh and irritating character of tobacco smoke provides a significant barrier to experimentation and initial use. Tobacco industry documents have shown that significant effort has been put into mitigating these unfavourable characteristics. Harshness can be reduced in a variety of ways including: adding various ingredients, eliminating substances with known irritant properties, balancing irritation alongside other significant sensory effects, or altering the chemical properties of tobacco product emissions by adding or removing specific substances.

[…]

Masking tobacco smoke harshness with flavours contributes to promoting and sustaining tobacco use. Examples of flavouring substances include benzaldehyde, maltol, menthol and vanillin.

Spices and herbs can also be used to improve the palatability of tobacco products. Examples include cinnamon, ginger and mint.

Recommendation:

Parties should regulate, by prohibiting or restricting, ingredients that may be used to increase palatability in tobacco products.

[…]«
Afsnit 3.1.2 i nævnte retningslinjer med overskriften »Ingredients (Regulation)« beskriver de foranstaltninger, som de kontraherende parter kan træffe for at regulere ingredienserne, idet det fastsættes:

»[…]

3.1.2.1 Background

Regulating ingredients aimed at reducing tobacco product attractiveness can contribute to reducing the prevalence of tobacco use and dependence among new and continuing users. [...]

[…]

3.1.2.2 Tobacco products

i) Ingredients used to increase palatability

The harsh and irritating character of tobacco smoke provides a significant barrier to experimentation and initial use. Tobacco industry documents have shown that significant effort has been put into mitigating these unfavourable characteristics. Harshness can be reduced in a variety of ways including: adding various ingredients, eliminating substances with known irritant properties, balancing irritation alongside other significant sensory effects, or altering the chemical properties of tobacco product emissions by adding or removing specific substances.

[…]

Masking tobacco smoke harshness with flavours contributes to promoting and sustaining tobacco use. Examples of flavouring substances include benzaldehyde, maltol, menthol and vanillin.

Spices and herbs can also be used to improve the palatability of tobacco products. Examples include cinnamon, ginger and mint.

Recommendation:

Parties should regulate, by prohibiting or restricting, ingredients that may be used to increase palatability in tobacco products.

[…]«
77

Efter at have bemærket, at den nævnte undersøgelse »på forståelig og overbevisende måde fast[slog], at vandkraft generelt og det [anfægtede projekt] i særdeleshed opfyld[te] betingelserne for at udgøre en væsentlig samfundsinteresse og [havde] stor betydning for regionens bæredygtige udvikling«, påpegede guvernøren af Steiermark imidlertid selv, at ophavsmændene til denne undersøgelse »[havde] fremlagt en detaljeret og positiv energiafvejning af projektet på grundlag af det væsentlige fald i vandet over en relativt kort distance og vedrørende de økonomiske aspekter af projektet for den lokale økonomi«, »at projektets positive bidrag til nedbringelse af den globale opvarmning ved anvendelse af et alternativ til energiproduktion på grundlag af fossile energikilder, der udleder CO2, ligeledes [var blevet] præsenteret på overbevisende måde«, og at »undersøgelsen desuden belys[te], at [projektets] nyttige mål netop ikke [kunne] opnås ved andre midler, som miljømæssigt [var] en bedre løsning«. Det fremgår endvidere af de for Domstolen fremlagte sagsakter, at praktisk gennemførlige foranstaltninger er truffet for at mindske det anfægtede projekts skadelige indvirkning på det berørte vandområde, navnlig med henblik på at mindske dette projekts hindring for fisketræk ved etablering af migrationsunderstøttende foranstaltninger.
40

Det følger således af dom af 12. maj 1989, Ottung (320/87, EU:C:1989:195), at artikel 101, stk. 1, TEUF ikke forbyder, at der i en aftale pålægges en pligt til at betale licensafgift for den eksklusive anvendelse af en teknologi, som ikke længere er dækket af patentet, hvis licenstageren frit kan ophæve denne aftale. Denne vurdering bygger på den konstatering, at denne licensafgift udgør prisen for den forretningsmæssige udnyttelse af den teknologi, der er omfattet af licensen, med sikkerhed for, at licensgiveren ikke vil udøve sin industrielle ejendomsret. Så længe den omhandlede licensaftale stadig er i kraft og frit kan ophæves af licenstageren, er licensafgiften skyldig, og det selv om de industrielle ejendomsrettigheder i henhold til patentet, hvis eksklusive anvendelse er overdraget, ikke kan gennemtvinges over for licenstageren, fordi de er udløbet. Sådanne omstændigheder, og navnlig den omstændighed, at licensaftalen frit kan ophæves af licenstageren, gør det således muligt at udelukke, at betalingen af licensafgift skader konkurrencen ved at hindre licenstagerens handlefrihed eller medføre markedsafskærmende virkninger.
47

Under hensyntagen til alle de ovenstående betragtninger skal spørgsmålene besvares med, at artikel 3 i direktiv 98/6, sammenholdt med dettes artikel 1, og artikel 2, litra a), skal fortolkes således, at omkostningerne til transport af et motorkøretøj fra producenten til forhandleren, som forbrugeren skal betale, skal være inkluderet i dette køretøjs salgspris, der er nævnt i en reklame foretaget af en forhandler, når denne pris under hensyn til alle kendetegnene ved denne reklame efter forbrugerens opfattelse er udtryk for et udbud til salg af det nævnte køretøj. Det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve, om alle disse betingelser er opfyldt.
71

Det følger af det ovenstående, at: — Princippet om loyalt samarbejde skal fortolkes således, at det er til hinder for, at en medlemsstat udsteder bestemmelser, i hvilke der – med hensyn til tilbagesøgning af en afgift, som ved dom afsagt af Domstolen er erklæret uforenelig med EU-retten, eller hvis uforenelighed med denne ret følger af en sådan dom – fastsættes betingelser, som specifikt vedrører den pågældende afgift, og som er mindre fordelagtige end dem, der uden sådanne betingelser ville have været gældende med hensyn til en sådan tilbagebetaling, hvilket det påhviler den forelæggende ret at efterprøve i den foreliggende sag. — Ækvivalensprincippet skal fortolkes således, at det er til hinder for, at en medlemsstat fastsætter processuelle regler for ansøgninger om tilbagebetaling af en afgift på grundlag af en tilsidesættelse af EU-retten, som er mindre fordelagtige end de regler, der finder anvendelse på tilsvarende søgsmål, der er støttet på en tilsidesættelse af national ret. Det påhviler den forelæggende ret at foretage den nødvendige efterprøvelse for at sikre overholdelsen af dette princip for så vidt angår den lovgivning, der finder anvendelse i den for retten verserende tvist. — Effektivitetsprincippet skal fortolkes således, at det er til hinder for en ordning om tilbagebetaling med renter af afgifter, der er opkrævet i strid med EU-retten, hvis beløb er blevet fastslået ved eksigible domstolsafgørelser, såsom den i hovedsagen omhandlede ordning, der fastsætter en afdragsordning over fem år med hensyn til tilbagebetaling af disse afgifter, og som betinger fuldbyrdelsen af disse afgørelser af, at der er midler til rådighed, som er opkrævet i henhold til en anden afgift, uden at borgeren har mulighed for at forpligte de offentlige myndigheder til at opfylde deres forpligtelser, hvis de ikke frivilligt gør det. Det påhviler den forelæggende ret at efterprøve, om en lovgivning som den, der i mangel af en sådan tilbagebetalingsordning ville finde anvendelse i hovedsagen, opfylder effektivitetsprincippets krav.