Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende – fællesskabsbestemmelser – fortolkning på grundlag af traktatens formål

(Art. 39 EF til 42 EF; Rådets forordning nr. 1408/71, art. 4, stk. 2b, og bilag II, afsnit III)

2. Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende – fællesskabsbestemmelser – materielt anvendelsesområde – ydelser, der er omfattet, henholdsvis ikke omfattet – afgrænsningskriterier

[Rådets forordning nr. 1408/71, art. 4, stk. 1, litra a), og art. 4, stk. 2b]

3. Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende – fællesskabsbestemmelser – personelt anvendelsesområde

(Rådets forordning nr. 1408/71, art. 19)

Sammendrag

1. Bestemmelserne i forordning nr. 1408/71, der er vedtaget i medfør af artikel 42 EF, skal fortolkes i lyset af formålet med denne artikel, som er at gennemføre den størst mulige grad af fri bevægelighed for vandrende arbejdstagere. Målet for artikel 39 EF, 40 EF, 41 EF og 42 EF ville ikke blive nået, hvis arbejdstagerne ved at udøve deres ret til fri bevægelighed skulle miste de sociale fordele, som sikres dem ved en medlemsstats lovgivning, særligt når disse fordele udgør modydelsen for de bidrag, som de har indbetalt.

Inden for disse rammer kan fællesskabslovgiver frit vedtage undtagelsesbestemmelser til princippet om, at sociale sikringsydelser kan »eksporteres«, såsom artikel 4, stk. 2b, i forordning nr. 1408/71, der helt undtager bestemte ydelser fra forordningens anvendelsesområde, men disse bestemmelser skal fortolkes strengt. Dette indebærer, at den nævnte artikel kun kan henvise til ydelser, der opfylder samtlige de betingelser, som den fastsætter, dvs. ydelser, der både er af særlig karakter, ikke er bidragspligtige, er opført i forordningens bilag II, afsnit III, og som er indført ved en lovgivning, hvis anvendelse er begrænset til en del af medlemsstatens område.

(jf. præmis 24 og 25)

2. Det fremgår af opbygningen af forordning nr. 1408/71, at begrebet »social sikringsydelse« som omhandlet i forordningens artikel 4, stk. 1, og begrebet »særlig ikke-bidragspligtig ydelse« som omhandlet i samme forordnings artikel 4, stk. 2a og 2b, gensidigt udelukker hinanden. En ydelse, der opfylder betingelserne for at være »en social sikringsydelse« som omhandlet i artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 1408/71, kan således ikke kvalificeres som en »særlig ikke-bidragspligtig ydelse«.

En plejeydelse, der tildeles på objektivt grundlag efter lovbestemte kriterier, og som har til formål i form af et fast bidrag at kompensere for plejebetingede ekstraudgifter og navnlig for udgifter, der nødvendigvis må afholdes, for at de pågældende kan sikres den hjælp, de har behov for, udgør således ikke en særlig ikke-bidragspligtig ydelse i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 4, stk. 2b, for så vidt som den i det væsentlige har til formål at supplere ydelserne fra sygesikringen, og den skal således anses for en »ydelse i anledning af sygdom« som omhandlet i artikel 4, stk. 1, litra a), i forordning nr. 1408/71.

(jf. præmis 36, 38, 39 og 46 samt domskonkl. 1)

3. Et familiemedlem til en arbejdstager, der er beskæftiget i en medlemsstat, og som er bosat sammen med sin familie i en anden medlemsstat, kan kræve, at den kompetente institution på det sted, hvor arbejdstageren er beskæftiget – såfremt den pågældende opfylder de øvrige betingelser for tildeling – udbetaler en plejeydelse, som har til formål i form af et fast bidrag at kompensere for plejebetingede ekstraudgifter, som en kontantydelse i anledning af sygdom i henhold til artikel 19 i forordning nr. 1408/71, for så vidt som familiemedlemmet ikke er berettiget til en tilsvarende ydelse i medfør af lovgivningen i den stat, på hvis område den pågældende er bosat.

(jf. præmis 56 og domskonkl. 2)