ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 424/8

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 19. oktober 2017 — Europamur Alimentación SA mod Dirección General de Comercio y Protección del Consumidor de la Comunidad Autónoma de la Región de Murcia (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado Contencioso-Administrativo de Murcia — Spanien)

(Sag C-295/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - forbrugerbeskyttelse - direktiv 2005/29/EF - virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne - direktivets anvendelsesområde - salg fra en grossist til detailhandlere - Domstolens kompetence - national lovgivning, der indeholder et generelt forbud mod salg med tab - undtagelser baseret på kriterier, som ikke er fastsat i nævnte direktiv))

(2017/C 424/10)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado Contencioso-Administrativo de Murcia

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Europamur Alimentación SA

Sagsøgt: Dirección General de Comercio y Protección del Consumidor de la Comunidad Autónoma de la Región de Murcia

Konklusion

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (direktivet om urimelig handelspraksis) skal fortolkes således, at det er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der indeholder et generelt forbud mod at udbyde varer til salg med tab eller sælge varer med tab, og som fastsætter undtagelser til dette forbud, som er baseret på kriterier, der ikke fremgår af dette direktiv.

(1) EUT C 305 af 22.8.2016.
2)

Leasinggiveren kan påberåbe sig artikel 90, stk. 1, i direktiv 2006/112 over for en medlemsstat for at opnå nedsættelse af grundlaget for merværdiafgift i det tilfælde, hvor leasinggiveren har bragt en leasingkontrakt endeligt til ophør på grund af leasingtagerens manglende betaling af afdragene, selv om den anvendelige nationale lovgivning dels kvalificerer et sådant tilfælde som »ikke-betaling« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 90, stk. 2, dels ikke tillader en nedsættelse af afgiftsgrundlaget i tilfælde af ikke-betaling.
Sag C-278/16: Domstolens dom (Femte Afdeling) af 12. oktober 2017 — straffesag mod Frank Sleutjes (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landgericht Aachen — Tyskland) (Præjudiciel forelæggelse — retligt samarbejde i straffesager — direktiv 2010/64/EU — artikel 3, stk. 1 — ret til tolkning og oversættelse i straffesager — oversættelse af »væsentlige dokumenter« — begrebet »væsentlige dokumenter« — strafferetlig kendelse afsagt under den ensidige forenklede procedure, og som idømmer den person, til hvem den er rettet, en bøde for en mindre lovovertrædelse)

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 12. oktober 2017 — straffesag mod Frank Sleutjes (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landgericht Aachen — Tyskland)

(Sag C-278/16) ( 1 )

»(Præjudiciel forelæggelse — retligt samarbejde i straffesager — direktiv 2010/64/EU — artikel 3, stk. 1 — ret til tolkning og oversættelse i straffesager — oversættelse af »væsentlige dokumenter« — begrebet »væsentlige dokumenter« — strafferetlig kendelse afsagt under den ensidige forenklede procedure, og som idømmer den person, til hvem den er rettet, en bøde for en mindre lovovertrædelse)«

Den forelæggende ret

Landgericht Aachen

Part i hovedsagen

Frank Sleutjes

Procesdeltager: Staatsanwaltschaft Aachen

Konklusion

Artikel 3 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2010/64/EU af 20. oktober 2010 om retten til tolke- og oversætterbistand i straffesager skal fortolkes således, at en retsakt, såsom en kendelse, der er fastsat i national ret med henblik på at pålægge sanktioner for mindre lovovertrædelser og afsagt af en dommer under den ensidige forenklede procedure, udgør et »væsentligt dokument« som omhandlet i denne artikels stk. 2, hvis skriftlige oversættelse i overensstemmelse med denne bestemmelses formkrav skal sikres for en mistænkt eller tiltalt, der ikke forstår det sprog, der anvendes i den pågældende sag, for at vedkommende er i stand til at udøve retten til forsvar og for således at garantere en retfærdig rettergang.

( 1 ) – EUT C 335 af 12.9.2016.
Sag C-289/16: Domstolens dom (Niende Afdeling) af 12. oktober 2017 — Kamin und Grill Shop GmbH mod Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland) (Præjudiciel forelæggelse — landbrug — økologiske produkter — kontrolordning indført ved forordning (EF) nr. 834/2007 — begrebet »direkte salg til den endelige forbruger eller bruger«)

Domstolens dom (Niende Afdeling) af 12. oktober 2017 — Kamin und Grill Shop GmbH mod Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-289/16) ( 1 )

»(Præjudiciel forelæggelse — landbrug — økologiske produkter — kontrolordning indført ved forordning (EF) nr. 834/2007 — begrebet »direkte salg til den endelige forbruger eller bruger«)«

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Kamin und Grill Shop GmbH

Sagsøgt: Zentrale zur Bekämpfung unlauteren Wettbewerbs eV

Konklusion

Artikel 28, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 834/2007 af 28. juni 2007 om økologisk produktion og mærkning af økologiske produkter og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 2092/91 skal fortolkes således, at det, for at produkter kan anses for at være solgt »direkte« til den endelige forbruger eller bruger i denne bestemmelses forstand, er nødvendigt, at salget sker under samtidig tilstedeværelse af den erhvervsdrivende eller dennes salgspersonale og den endelige forbruger.

( 1 ) – EUT C 350 af 26.9.2016.
Sag C-218/16: Domstolens dom (Anden Afdeling) af 12. oktober 2017 — sag anlagt af Aleksandra Kubicka (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sąd Okręgowy w Gorzowie Wielkopolskim — Polen) (Præjudiciel forelæggelse — område med frihed, sikkerhed og retfærdighed — forordning (EU) nr. 650/2012 — arv og europæisk arvebevis — anvendelsesområde — fast ejendom, som er beliggende i en medlemsstat, der ikke kender »vindikationslegater« — afslag på anerkendelse af et sådant legats tinglige virkninger)

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 12. oktober 2017 — sag anlagt af Aleksandra Kubicka (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sąd Okręgowy w Gorzowie Wielkopolskim — Polen)

(Sag C-218/16) ( 1 )

»(Præjudiciel forelæggelse — område med frihed, sikkerhed og retfærdighed — forordning (EU) nr. 650/2012 — arv og europæisk arvebevis — anvendelsesområde — fast ejendom, som er beliggende i en medlemsstat, der ikke kender »vindikationslegater« — afslag på anerkendelse af et sådant legats tinglige virkninger)«

Den forelæggende ret

Sąd Okręgowy w Gorzowie Wielkopolskim

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Aleksandra Kubicka

Sagsøgt: Przemysława Bac, som notar

Konklusion

Artikel 1, stk. 2, litra k) og l), og artikel 31 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 650/2012 af 4. juli 2012 om kompetence, lovvalg, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser vedrørende arv og om accept og fuldbyrdelse af officielt bekræftede dokumenter vedrørende arv og om indførelse af et europæisk arvebevis skal fortolkes således, at de er til hinder for, at en myndighed i en medlemsstat afslår at anerkende de tinglige virkninger af et »vindikationslegat«, som er kendt af den lovgivning, der skal anvendes på arvesagen, som en testator har valgt i overensstemmelse med denne forordnings artikel 22, stk. 1, når dette afslag hviler på den begrundelse, at dette legat vedrører ejendomsretten til en fast ejendom, som er beliggende i denne medlemsstat, hvis lovgivning ikke kender begrebet legat med direkte tinglige virkninger på tidspunktet for arvefaldet.

( 1 ) – EUT C 335 af 12.9.2016.
Sag C-262/16: Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 12. oktober 2017 — Shields & Sons Partnership mod The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) — Det Forenede Kongerige) (Præjudiciel forelæggelse — skatter og afgifter — merværdiafgift — direktiv 2006/112/EF — artikel 296, stk. 2 — artikel 299 — fælles standardsatsordning for landbrugere — udelukkelse fra den fælles ordning — betingelser — begrebet »kategori af landbrugere«)

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 12. oktober 2017 — Shields & Sons Partnership mod The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber) — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-262/16) ( 1 )

»(Præjudiciel forelæggelse — skatter og afgifter — merværdiafgift — direktiv 2006/112/EF — artikel 296, stk. 2 — artikel 299 — fælles standardsatsordning for landbrugere — udelukkelse fra den fælles ordning — betingelser — begrebet »kategori af landbrugere«)«

Den forelæggende ret

Upper Tribunal (Tax and Chancery Chamber)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Shields & Sons Partnership

Sagsøgt: The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs

Konklusion

1) Artikel 296, stk. 2, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at den på udtømmende vis fastsætter samtlige de tilfælde, hvor en medlemsstat kan udelukke en landbruger fra den fælles standardsatsordning for landbrugere.

2) Artikel 296, stk. 2, i direktiv 2006/112 skal fortolkes således, at landbrugere, som anses for at have modtaget væsentligt mere som medlemmer af den fælles standardsatsordning for landbrugere, end de ville have, hvis de havde været omfattet af den almindelige eller den forenklede merværdiafgiftsordning, ikke kan udgøre en kategori af landbrugere som omhandlet i denne bestemmelse.

( 1 ) – EUT C 260 af 18.7.2016.
Sag C-156/16: Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 12. oktober 2017 — Tigers GmbH mod Hauptzollamt Landshut (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht München — Tyskland) (Præjudiciel forelæggelse — gennemførelsesforordning (EU) nr. 412/2013 — artikel 1, stk. 3 — EF-toldkodeksen — artikel 78 — regel, der gør anvendelsen af individuel antidumpingtold betinget af fremlæggelse af en gyldig faktura — mulighed for at fremlægge en gyldig faktura efter toldangivelsen — afslag på godtgørelse)

Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 12. oktober 2017 — Tigers GmbH mod Hauptzollamt Landshut (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht München — Tyskland)

(Sag C-156/16) ( 1 )

»(Præjudiciel forelæggelse — gennemførelsesforordning (EU) nr. 412/2013 — artikel 1, stk. 3 — EF-toldkodeksen — artikel 78 — regel, der gør anvendelsen af individuel antidumpingtold betinget af fremlæggelse af en gyldig faktura — mulighed for at fremlægge en gyldig faktura efter toldangivelsen — afslag på godtgørelse)«

Den forelæggende ret

Finanzgericht München

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Tigers GmbH

Sagsøgt: Hauptzollamt Landshut

Konklusion

Artikel 1, stk. 3, i Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 412/2013 af 13. maj 2013 om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af bordservice og køkkenartikler af keramisk materiale med oprindelse i Folkerepublikken Kina skal fortolkes således, at den tillader, at en gyldig handelsfaktura med henblik på fastsættelse af den endelige antidumpingtold fremlægges efter toldangivelsen, hvis alle andre forudgående nødvendige forudsætninger for at opnå en antidumpingtoldsats, der er specifik for virksomheden, foreligger, og den korrekte anvendelse af antidumpingtolden er sikret, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

( 1 ) – EUT C 211 af 13.6.2016.
1)

Artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning, der gør gennemførelsen af et søgsmål af en person, der hævder, at hans ret til beskyttelse af personoplysninger, der er sikret ved direktiv 95/46, er blevet krænket, betinget af en forudgående udtømning af de tilgængelige administrative retsmidler, på betingelse af, at de konkrete nærmere bestemmelser for udøvelse af disse retsmidler ikke i uforholdsmæssig grad berører retten til effektive retsmidler for en domstol som omhandlet i denne bestemmelse. Det er bl.a. vigtigt, at den forudgående udtømning af de tilgængelige retsmidler ikke medfører en væsentlig forsinkelse for anlæggelse af et søgsmål, at den medfører en suspension af forældelsesfristen for de pågældende rettigheder, og at den ikke medfører uforholdsmæssige omkostninger.
3)

Artikel 8, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 864/2007 af 11. juli 2007 om lovvalgsregler for forpligtelser uden for kontrakt (»Rom II-forordningen«) skal fortolkes således, at udtrykket »det land, hvor krænkelsen fandt sted« som omhandlet i denne bestemmelse omfatter landet for det sted, hvor den skadevoldende begivenhed fandt sted. I tilfælde, hvor samme sagsøgte foreholdes forskellige krænkelser, der er begået i forskellige medlemsstater, er det for at identificere den skadevoldende begivenhed ikke nødvendigt at henvise til hver krænkelse, men at foretage en overordnet vurdering af nævnte sagsøgtes adfærd med henblik på at fastlægge det sted, hvor den oprindelige krænkelse, der ligger til grund for den adfærd, som den pågældende foreholdes, blev begået eller risikerede at blive begået af denne.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 402/5

Domstolens dom (Første Afdeling) af 4. oktober 2017 — Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs mod Mercedes-Benz Financial Services UK Ltd (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-164/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - merværdiafgift (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 14, stk. 2, litra b) - levering af goder - motorkøretøjer - finansiel leasingkontrakt med købsoption))

(2017/C 402/05)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

Sagsøgt: Mercedes-Benz Financial Services UK Ltd

Konklusion

Begrebet leasingkontrakt »med den klausul, at ejendomsretten under normale forhold erhverves senest ved betaling af det sidste afdrag« i artikel 14, stk. 2, litra b), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at det finder anvendelse på en standardleasingkontrakt med købsoption, hvis det kan udledes af kontraktens finansielle vilkår, at udnyttelsen af købsoptionen er det eneste økonomisk rationelle valg, som leasingtageren til sin tid kan træffe, hvis kontrakten opfyldes indtil sit udløb, hvilket det tilkommer den nationale ret at undersøge.

(1) EUT C 191 af 30.5.2016.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 402/6

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 5. oktober 2017 — Hanssen Beleggingen BV mod Tanja Prast-Knipping (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberlandesgericht Düsseldorf — Tyskland)

(Sag C-341/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - samarbejde på det civil- og handelsretlige område - forordning (EF) nr. 44/2001 - retternes kompetence - artikel 2, stk. 1 - kompetence for de retter, på hvis område sagsøgte har bopæl - artikel 22, nr. 4) - enekompetence i sager om registrering eller gyldighed af intellektuelle ejendomsrettigheder - sager, der tilsigter at afgøre, om en person med rette er registreret som indehaver af et varemærke))

(2017/C 402/07)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberlandesgericht Düsseldorf

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Hanssen Beleggingen BV

Sagsøgt: Tanja Prast-Knipping

Konklusion

Artikel 22, nr. 4), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at den ikke finder anvendelse på sager, der vedrører spørgsmålet, om en person med rette er registreret som indehaver af et varemærke.

(1) EUT C 326 af 5.9.2016.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 402/6

Domstolens dom (Første Afdeling) af 4. oktober 2017 — Agenzia delle Entrate mod Federal Express Europe Inc. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Corte suprema di cassazione — Italien)

(Sag C-273/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - merværdiafgift (moms) - sjette direktiv 77/388/EØF - direktiv 2006/112/EF - momsfritagelse - artikel 86, stk. 1, litra b), og artikel 144 - fritagelse for importafgifter for varer af ringe værdi eller uden erhvervsmæssig karakter - fritagelse for tjenesteydelser i forbindelse med indførsel af varer - national lovgivning, som pålægger moms på omkostninger til transport af dokumenter og varer af ringe værdi på trods af deres karakter af accessoriske ydelser til varer, der er fritaget for moms))

(2017/C 402/06)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Corte suprema di cassazione

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Agenzia delle Entrate

Sagsøgt: Federal Express Europe Inc.

Konklusion

Artikel 144 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, sammenholdt med direktivets artikel 86, stk. 1, litra b), skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der som betingelse for anvendelse af merværdiafgiftsfritagelsen for accessoriske ydelser, herunder transportydelser, ikke alene stiller krav om, at ydelsernes værdi indgår i afgiftsgrundlaget, men også om, at disse ydelser faktisk skal have været pålagt merværdiafgift ved toldstedet i forbindelse med indførsel.

(1) EUT C 343 af 19.9.2016.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 392/7

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 21. september 2017 — Malta Dental Technologists Association og John Salomone Reynaud mod Superintendent tas-Saħħa Pubblika og Kunsill tal-Professjonijiet Kumplimentari għall-Mediċina (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Prim’Awla tal-Qorti Ċivili — Malta)

(Sag C-125/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2005/36/EF - anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer - tandteknikere - betingelser for at kunne udøve erhvervet i værtsmedlemsstaten - krav om henvisning fra en tandlæge - anvendelse af dette krav på kliniske tandteknikere, der udøver deres erhverv i hjemlandet - artikel 49 TEUF - etableringsfrihed - restriktion - begrundelse - mål af almen interesse om beskyttelse af den offentlige sundhed - proportionalitet))

(2017/C 392/10)

Processprog: maltesisk

Den forelæggende ret

Prim’Awla tal-Qorti Ċivili

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Malta Dental Technologists Association og John Salomone Reynaud

Sagsøgte: Superintendent tas-Saħħa Pubblika og Kunsill tal-Professjonijiet Kumplimentari għall-Mediċina

Konklusion

Artikel 49 TEUF, artikel 4, stk. 1, og artikel 13, stk. 1, første afsnit, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/55/EU af 20. november 2013, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, såsom den i hovedsagen foreliggende, hvorefter virksomheden som tandtekniker skal udøves i samarbejde med en praktiserende tandlæge, når dette krav i henhold til den nævnte lovgivning finder anvendelse på kliniske tandteknikere, der har opnået deres erhvervsmæssige kvalifikationer i en anden medlemsstat og ønsker at udøve deres erhverv i den førstnævnte medlemsstat.

(1) EUT C 191 af 30.5.2016.
1)

Artikel 4, stk. 2, i Rådets direktiv 90/435/EØF af 23. juli 1990 om en fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater skal fortolkes således, at den er til hinder for en national bestemmelse som artikel 198, nr. 10, i indkomstskatteloven af 1992, som samordnet ved kongelig anordning af 10. april 1992 og stadfæstet ved lov af 12. juni 1992, hvorefter renter, som et moderselskab har betalt for et lån, ikke kan fradrages i dette moderselskabs skattepligtige overskud op til et beløb, der svarer til størrelsen af det udbytte, som allerede er skattefradragsberettiget, og som modtages fra kapitalandele, som det nævnte moderselskab har ejet i datterselskaberne i en periode på mindre end et år, selv om disse renter ikke er forbundet med finansieringen af disse kapitalandele.
2)

Artikel 2, stk. 1, i direktiv 2006/126 samt artikel 21 TEUF, 45 TEUF, 49 TEUF og 56 TEUF skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at en medlemsstat pålægger en sanktion over for en person, der, skønt vedkommende opfylder de i dette direktiv fastsatte betingelser for at få udstedt et kørekort, fører et motorkøretøj på medlemsstatens område uden at være i besiddelse af et kørekort, der opfylder kravene i den i nævnte direktiv fastsatte kørekortmodel, og som, indtil en anden medlemsstat har udstedt et sådant kørekort, udelukkende kan bevise sin førerret, som er erhvervet i denne anden medlemsstat, med en af nævnte anden medlemsstat udstedt midlertidig attest, på betingelse af, at denne sanktion ikke står i misforhold til de omhandlede gerningers grovhed. Det tilkommer i denne forbindelse den forelæggende ret som led i dens bedømmelse af grovheden af den overtrædelse, som den pågældende har begået, og af strengheden af den sanktion, som vedkommende er blevet pålagt, som en eventuelt formildende omstændighed at tage hensyn til det forhold, at den pågældende har opnået førerret i en anden medlemsstat, der attesteres af den foreliggende CEPC-attest, som efter anmodning fra den pågældende i princippet vil blive ombyttet før dens udløbsdato til et kørekort, der opfylder kravene i den i direktiv 2006/126 fastsatte kørekortmodel. Retten skal tillige i sammenhæng med denne bedømmelse undersøge, hvilken reel risiko den pågældende vil udgøre for færdselssikkerheden på dens område.
Artikel 220, stk. 2, litra b), i forordning nr. 2913/92, som ændret ved forordning nr. 2700/2000, skal fortolkes således, at den omstændighed, at en importør har importeret varer på grundlag af en distributionsaftale, ikke har betydning for importørens mulighed for at påberåbe sig beskyttelse af en berettiget forventning og dette på de samme betingelser som en importør, der har importeret varer ved at købe dem direkte af eksportøren, dvs. hvis de tre kumulative betingelser er opfyldt. For det første skal det forhold, at afgifterne ikke er blevet opkrævet, bero på en fejl, som de kompetente myndigheder selv har begået, endvidere skal denne fejl, der er begået af myndighederne, være af en sådan karakter, at den ikke med rimelighed kunne forventes at være blevet opdaget af en afgiftspligtig i god tro, og endelig skal den afgiftspligtige have overholdt samtlige gældende bestemmelser vedrørende toldangivelsen. Med henblik herpå påhviler det en sådan importør at træffe de foranstaltninger, der er nødvendige for at undgå risikoen for en efteropkrævningssag, bl.a. ved i forbindelse med eller efter indgåelsen af distributionsaftalen fra den anden kontraherende part at indhente alle de beviser, der bekræfter, at udstedelsen af oprindelsescertifikat »formular A« for disse varer er korrekt. En berettiget forventning som omhandlet i nævnte bestemmelse foreligger således ikke, når denne importør, selv om der er åbenbare grunde til at betvivle korrektheden af et oprindelsescertifikat, ikke har forhørt sig hos nævnte kontraherende part om omstændighederne ved udstedelsen af dette certifikat for at kontrollere, om denne tvivl er begrundet.