ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 350/13

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 28. juli 2016 — Vattenfall Europe Generation AG mod Bundesrepublik Deutschland (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Verwaltungsgericht Berlin — Tyskland)

(Sag C-457/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Den Europæiske Union - direktiv 2003/87/EF - tidsmæssigt anvendelsesområde - tidspunkt, hvor pligten til handel med kvoter indtræder - artikel 3 - bilag I - begrebet »anlæg« - forbrænding af brændsel i et anlæg med en samlet nominel indfyret termisk effekt på over 20 MW))

(2016/C 350/16)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgericht Berlin

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Vattenfall Europe Generation AG

Sagsøgt: Bundesrepublik Deutschland

Konklusion

Bilag I til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF af 13. oktober 2003 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af Rådets direktiv 96/61/EF, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/29/EF af 23. april 2009, idet det optager »forbrænding af brændsel i anlæg med en samlet nominel indfyret termisk effekt på mere end 20 MW« på listen over kategorier af aktiviteter, som dette direktiv finder anvendelse på, skal fortolkes således, at et anlæg til produktion af elektricitet bliver omfattet af pligten til handel med kvoter på tidspunktet for den første drivhusgasemission og dermed muligvis før tidspunktet for den første produktion af elektricitet i anlægget.

(1) EUT C 398 af 30.11.2015.
1)

En medlemsstat kan kun ifalde ansvar for tab, som er forvoldt borgerne på grund af en tilsidesættelse af EU-retten i en afgørelse truffet af en national ret, såfremt denne afgørelse er truffet af en ret i denne medlemsstat, som træffer afgørelse i sidste instans, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve for så vidt angår hovedsagen. Er dette tilfældet, udgør en afgørelse truffet af en national ret i sidste instans alene en tilstrækkelig kvalificeret tilsidesættelse af EU-retten, der kan bevirke, at den pågældende medlemsstat ifalder ansvar, såfremt denne ret med denne afgørelse åbenbart har tilsidesat gældende ret, eller såfremt denne tilsidesættelse er sket til trods for, at der foreligger en fast praksis ved Domstolen på det pågældende område.
2)

Artikel 3, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at et vilkår i en erhvervsdrivendes almindelige forretningsbetingelser, som ikke har været genstand for individuel forhandling, og hvorefter en aftale, som er indgået med en forbruger i forbindelse med elektronisk handel, er underlagt lovgivningen i den medlemsstat, hvor denne erhvervsdrivende har sit hjemsted, er urimeligt, for så vidt som det vildleder forbrugeren ved at give denne indtryk af, at det kun er lovgivningen i denne medlemsstat, der finder anvendelse på aftalen, uden at oplyse forbrugeren om, at denne i medfør af artikel 6, stk. 2, i forordning nr. 593/2008 ligeledes har ret til at påberåbe sig den beskyttelse, som tilkommer ham i medfør af de ufravigelige bestemmelser i den lovgivning, der ville finde anvendelse, hvis dette vilkår ikke var aftalt, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve under hensyn til alle relevante omstændigheder.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 350/10

Domstolens dom (Første Afdeling) af 28. juli 2016 — Johannes Tomana m.fl. mod Rådet for Den Europæiske Union, Europa-Kommissionen og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland

(Sag C-330/15 P) (1)

((Appel - restriktive foranstaltninger over for visse personer og enheder, som var en del af regeringen i Zimbabwe eller forbundet hermed - liste over de personer, grupper og enheder, der er omfattet af indefrysningen af pengemidler - optagelsen af appellanternes navne))

(2016/C 350/12)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Johannes Tomana m.fl. (ved solicitor M. O'Kane og barrister M. Lester og Z. Al-Rikabi)

De andre parter i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union (ved B. Driessen og A. Vitro, som befuldmægtigede), Europa-Kommissionen (ved E. Georgieva, M. Konstantinidis og T. Scharf, som befuldmægtigede) og Europa-Kommissionen og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland (ved M. Holt, som befuldmægtiget, bistået af barrister S. Lee)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Johannes Tomana og 120 andre sagsøgere, hvis navne er opført i bilaget til denne dom, bærer deres egne omkostninger og betaler de af Rådet for den Europæiske Union og Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.

3) Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 302 af 14.9.2015.
1)

En national ret kan, når dette er muligt i henhold til de nationale retsregler, undtagelsesvis og i hvert enkelt tilfælde ratione temporis begrænse visse virkninger af en afgørelse om, at en bestemmelse i national ret, der blevet vedtaget under tilsidesættelse af de forpligtelser, der er fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/42/EF af 27. juni 2001 om vurdering af bestemte planers og programmers indvirkning på miljøet, navnlig de forpligtelser, der følger af artikel 6, stk. 3, heri, er ulovlig, på betingelse af, at en sådan begrænsning er nødvendig, idet der foreligger et tvingende hensyn til miljøbeskyttelsen, og henset til de særlige omstændigheder i den sag, der er indbragt for den. Denne mulighed, der har karakter af en undtagelse, kan imidlertid kun benyttes, hvis alle de betingelser, der fremgår af dom af 28. februar 2012, Inter-Environnement Wallonie et Terre wallonne (C-41/11, EU:C:2012:103), er opfyldt, dvs.: — at den anfægtede nationale bestemmelse udgør en foranstaltning til korrekt gennemførelse af EU-retten på miljøbeskyttelsesområdet, — vedtagelsen og ikrafttrædelsen af en ny national bestemmelse ikke gør det muligt at undgå de skadelige virkninger på miljøet, som følger af annullationen af den anfægtede nationale bestemmelse, — annullationen af denne sidstnævnte medfører, at der skabes et retligt tomrum for så vidt angår gennemførelsen af EU-retten på miljøområdet, som ville være mere skadelig for miljøet i den forstand, at annullationen ville betyde ringere beskyttelse og således ville modvirke selve EU-rettens væsentligste formål, og — en undtagelsesvis opretholdelse af virkningerne af en sådan bestemmelse omfatter alene en tidsperiode, som er begrænset til det strengt nødvendige til vedtagelse af foranstaltninger, der kan afhjælpe den konstaterede uregelmæssighed.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 350/12

Domstolens dom (Første Afdeling) af 28. juli 2016 — Nils-Johannes Kratzer mod R+V Allgemeine Versicherung AG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesarbeitsgericht — Tyskland)

(Sag C-423/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - direktiv 2000/78/EF - ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv - artikel 3, stk. 1, litra a) - direktiv 2006/54/EF - lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv - artikel 14, stk. 1, litra a) - anvendelsesområde - begrebet »adgang til lønnet beskæftigelse, udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed og erhvervsmæssig beskæftigelse« - indgivelse af en ansøgning om ansættelse med henblik på at opnå formel status som ansøger alene for at kunne kræve erstatning på grund af forskelsbehandling - misbrug af rettighed))

(2016/C 350/15)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesarbeitsgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Nils-Johannes Kratzer

Sagsøgt: R+V Allgemeine Versicherung AG

Konklusion

Artikel 3, stk. 1, litra a), i Rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv og artikel 14, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF af 5. juli 2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv skal fortolkes således, at en situation, hvorved en person med indgivelsen af sin ansøgning til en stilling ikke ønsker at opnå denne stilling, men udelukkende en formel status som ansøger alene med det formål at kræve erstatning, ikke henhører under begrebet »adgang til lønnet beskæftigelse […] og erhvervsmæssig beskæftigelse« som omhandlet i disse bestemmelser, og at en sådan situation, såfremt de nødvendige betingelser i henhold til EU-retten er opfyldt, kan betegnes som retsmisbrug.

(1) EUT C 320 af 28.9.2015.
2)

Artikel 168, 178, 179, 193, 206, 242, 244, 250, 252 og 273 i direktiv 2006/112 skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som giver skattemyndighederne mulighed for at nægte en afgiftspligtig person ret til fradrag af merværdiafgift, når det er godtgjort, at den pågældende person svigagtigt — hvilket det tilkommer den forelæggende ret at undersøge — har tilsidesat de fleste formelle betingelser, som påhviler ham for at kunne drage fordel af denne ret.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 350/5

Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 28. juli 2016 — Robert Fuchs AG mod Hauptzollamt Lörrach (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Baden-Württemberg — Tyskland)

(Sag C-80/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - toldunion - den fælles toldtarif - midlertidig indførsel med afgiftsfritagelse - forordning (EØF) nr. 2454/93 - betingelser for fuldstændig fritagelse for importafgifter - luftfartøjer registreret uden for Fællesskabets toldområde og anvendt af en uden for dette område etableret person - artikel 555, stk. 1, litra a) - erhvervsmæssig brug - begreb - en flyveskoles anvendelse af helikoptere til undervisningsflyvninger mod betaling, som foretages af en flyvelærer og en elev - ikke omfattet))

(2016/C 350/06)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Baden-Württemberg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Robert Fuchs AG

Sagsøgt: Hauptzollamt Lörrach

Konklusion

Artikel 555, stk. 1, litra a), i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2286/2003 af 18. december 2003, skal fortolkes således, at undervisningsflyvninger mod betaling i helikoptere, om bord på hvilke der befinder sig en flyveelev og en flyvelærer, ikke skal betragtes som erhvervsmæssig brug af et transportmiddel i denne bestemmelses forstand.

(1) EUT C 155 af 11.5.2015.
C 441/2

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 6. oktober 2016 — straffesag mod Gianpaolo Paoletti m.fl. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale ordinario di Campobasso)

(Sag C-218/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - artikel 6 TEU - artikel 49 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - princippet om anvendelse med tilbagevirkende kraft af den mildeste straffebestemmelse - italienske statsborgere, der har tilrettelagt rumæske statsborgeres ulovlige indrejse til Italien - forhold begået før Rumæniens tiltrædelse af Den Europæiske Union - indvirkningen af Rumæniens tiltrædelse på overtrædelsen i form af hjælp til ulovlig indvandring - gennemførelse af EU-retten - domstolens kompetence))

(2016/C 441/02)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale ordinario di Campobasso

Part i hovedsagen

Gianpaolo Paoletti, Umberto Castaldi, Domenico Faricelli, Antonio Angelucci, Mauro Angelucci, Antonio D’Ovidio, Camillo Volpe, Giampaolo Canzano, Raffaele Di Giovanni og Antonio Della Valle

Konklusion

Artikel 6 TEU og artikel 49 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder skal fortolkes således, at en medlemsstats tiltrædelse af Den Europæiske Union ikke er til hinder for, at en anden medlemsstat kan pålægge de personer, der inden denne tiltrædelse har begået lovovertrædelsen i form af hjælp til statsborgere i den førstnævnte stats ulovlige indvandring, en strafferetlig sanktion.

(1) EUT C 262 af 10.8.2015.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 419/15

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 22. september 2016 — Microsoft Mobile Sales International Oy, tidligere Nokia Italia SpA mfl. mod Ministero per i beni e le attività culturali (MiBAC) m.fl. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Consiglio di Stato — Italien)

(Sag C-110/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - tilnærmelse af lovgivningerne - intellektuel ejendomsret - ophavsret og beslægtede rettigheder - direktiv 2001/29/EF - eneret til reproduktion - undtagelser og indskrænkninger - artikel 5, stk. 2, litra b) - undtagelsen om privatkopiering - rimelig kompensation - indgåelse af privatretlige aftaler for at fastlægge kriterierne for fritagelse for opkrævningen af den rimelige kompensation - tilbagebetaling af kompensationen, der kun kan kræves af den endelige bruger))

(2016/C 419/18)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Microsoft Mobile Sales International Oy, tidligere Nokia Italia SpA, Hewlett-Packard Italiana srl, Telecom Italia SpA, Samsung Electronics Italia SpA, Dell SpA, Fastweb SpA, Sony Mobile Communications Italy SpA og Wind Telecomunicazioni SpA

Sagsøgte: Ministero per i beni e le attività culturali (MiBAC), Società italiana degli autori ed editori (SIAE), Istituto per la tutela dei diritti degli artisti interpreti esecutori (IMAIE), en liquidation, Associazione nazionale industrie cinematografiche audiovisive e multimediali (Anica) og Associazione produttori televisivi (Apt)

Procesdeltagere: Assotelecomunicazioni (Asstel), Vodafone Omnitel NV, H3G SpA, Movimento Difesa del Cittadino, Assoutenti, Adiconsum, Cittadinanza Attiva og Altroconsumo

Konklusion

EU-retten, navnlig artikel 5, stk. 2, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet, skal fortolkes således, at den er til hinder for en national ordning som den i hovedsagen omhandlede, der dels betinger fritagelsen for betalingen af afgiften for privatkopiering for producenter og importører af apparater og medier til en brug, der klart er forskellig fra privatkopiering, af, at der indgås aftaler mellem en enhed, der har et retligt monopol på repræsentationen af interesserne for ophavsmænd til værker, og de personer, der skal betale kompensationen, eller deres brancheorganisationer, dels fastsætter, at tilbagebetalingen af en sådan afgift, når den er blevet betalt uretmæssigt, kun kan kræves af den endelige bruger af de nævnte apparater og medier.

(1) EUT C 178 af 1.6.2015.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 419/22

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 21. september 2016 — Peter Radgen og Lilian Radgen mod Finanzamt Ettlingen (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Baden-Württemberg — Tyskland)

(Sag C-478/15) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - aftale mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Det Schweiziske Forbund på den anden side om fri bevægelighed for personer - ligebehandling - indkomstskat - fritagelse for indkomst fra en bibeskæftigelse som underviser hos en offentligretlig juridisk person med hjemsted i en medlemsstat i Den Europæiske Union eller i en stat, som er omfattet af aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde af 2. maj 1992 - lovgivning i en medlemsstat, som udelukker denne fritagelse for indkomst fra en sådan aktivitet, der er udøvet for en offentligretlig juridisk person med hjemsted i Schweiz))

(2016/C 419/29)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Baden-Württemberg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Peter Radgen og Lilian Radgen

Sagsøgt: Finanzamt Ettlingen

Konklusion

Bestemmelserne i aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Det Schweiziske Forbund på den anden side om fri bevægelighed for personer, undertegnet i Luxembourg den 21. juni 1999, vedrørende ligebehandling af lønmodtagere skal fortolkes således, at de er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter der ikke indrømmes en fuldt indkomstskattepligtig person, der er bosiddende i denne medlemsstat, og som har gjort brug af sin ret til fri bevægelighed med henblik på at udøve en lønnet bibeskæftigelse som underviser hos en offentligretlig juridisk person med hjemsted i Schweiz, ret til fritagelse for indkomstskat af indkomsten fra denne lønnede aktivitet, skønt en sådan fritagelse ville blive indrømmet, hvis den pågældende aktivitet havde været udført for en offentligretlig juridisk person med hjemsted i denne medlemsstat, i en anden medlemsstat i Den Europæiske Union eller i en stat, som er omfattet af aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde af 2. maj 1992.

(1) EUT C 16 af 18.1.2016.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 419/23

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 14. september 2016 — Ori Martin SA (C-490/15 P) og Siderurgica Latina Martin SpA (SLM) (C-505/15 P) mod Europa-Kommissionen

(Forenede sager C-490/15 P og C-505/15 P) (1)

((Appel - konkurrence - karteller - det europæiske marked for forspændingsstål - bøder - beregning af bøder - forordning (EF) nr. 1/2003 - artikel 23, stk. 2 - formodning for, at et moderselskab udøver en afgørende indflydelse på sit helejede datterselskab - retningslinjerne for beregning af bøder af 2006 - princip om forbud mod tilbagevirkende gyldighed - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 47 - ret til effektive retsmidler inden for en rimelig frist - chartret om grundlæggende rettigheder - artikel 41 - ret til behandling af sagen inden for en rimelig frist))

(2016/C 419/30)

Processprog: italiensk

Parter

Appellanter: Ori Martin SA (C-490/15 P) og Siderurgica Latina Martin SpA (SLM) (C-505/15 P) (ved avvocati G. Belotti og P. Ziotti)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved V. Bottka, G. Conte og P. Rossi, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellerne i sagerne C-490/15 og C-515/15 forkastes.

2) Ori Martin SA betaler omkostningerne i sag C-490/15 P.

3) Siderurgica Latina Martin SpA betaler omkostningerne i sag C-515/15 P.

(1) EUT C 406 af 7.12.2015.
2)

EU-retten skal fortolkes således, at en national ret i en tvist om retmæssigheden af en af den nationale tilsynsmyndighed fastsat takstforpligtelse for levering af fastnet- og mobiltermineringstjenester kan vurdere denne forpligtelses forholdsmæssighed til de i artikel 8 i direktiv 2002/21, som ændret ved direktiv 2009/140, og artikel 13 i direktiv 2002/19, som ændret ved direktiv 2009/140, fastsatte målsætninger og tage hensyn til, at denne forpligtelse tilsigter at fremme slutbrugernes interesser på et detailmarked, som ikke vil blive underlagt regulering. En national ret kan, når den udøver sin retslige prøvelse af en national tilsynsmyndigheds afgørelse, ikke kræve, at denne myndighed skal godtgøre, at denne forpligtelse faktisk virkeliggør de i artikel 8 i direktiv 2002/21, som ændret ved direktiv 2009/140, fastsatte målsætninger.
1)

Artikel 15, stk. 1, i Rådets direktiv 2011/64/EU af 21. juni 2011 om punktafgiftsstrukturen og satserne for forarbejdet tobak skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der forbyder detailhandlere at sælge tobaksvarer til en enhedspris, der er lavere end den pris, som fabrikanten eller importøren har anført på den banderole, der er påført disse varer, for så vidt som denne pris er fastsat frit af fabrikanten eller importøren.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 419/10

Domstolens dom (Store Afdeling) af 20. september 2016 — Ledra Advertising Ltd (C-8/15 P), Andreas Eleftheriou (C-9/15 P), Eleni Eleftheriou (C-9/15 P), Lilia Papachristofi (C-9/15 P), Christos Theophilou (C-10/15 P) og Eleni Theophilou (C-10/15 P) mod Europa-Kommissionen og Den Europæiske Centralbank

(Forenede sager C-8/15 P — 10/15 P) (1)

((Appel - støtteprogram for stabilitet i Republikken Cypern - aftalememorandum af 26. april 2013 om specifikke økonomisk-politiske betingelser indgået mellem Republikken Cypern og den europæiske stabilitetsmekanisme (ESM) - Europa-Kommissionens og Den Europæiske Centralbanks funktioner - Den Europæiske Unions ansvar uden for kontrakt - artikel 340, stk. 2, TEUF - betingelser - forpligtelse til at påse aftalememorandummets forenelighed med EU-retten))

(2016/C 419/12)

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: Ledra Advertising Ltd (C-8/15 P), Andreas Eleftheriou (C-9/15 P), Eleni Eleftheriou (C-9/15 P), Lilia Papachristofi (C-9/15 P), Christos Theophilou (C-10/15 P) og Eleni Theophilou (C-10/15 P) (ved dikigoros A. Paschalides, barrister A. M. Paschalidou og M. A. Riza, QC, for solicitor M. C. Paschalides)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved J.-P. Keppenne et M. Konstantinidis, som befuldmægtigede) og Den Europæiske Centralbank (ved Laurinavičius og O. Heinz, som befuldmægtigede, bistået af Rechtsanwalt H.-G. Kamann)

Konklusion

1) Kendelserne afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 10. november 2014, Ledra Advertising mod Kommissionen og ECB (T-289/13, EU:T:2014:981), den 10. november 2014, Eleftheriou og Papachristofi mod Kommissionen og ECB (T-291/13, ikke trykt i Sml., EU:T:2014:978), og den 10. november 2014, Theophilou mod Kommissionen og ECB (T-293/13, ikke trykt i Sml., EU:T:2014:979), ophæves.

2) I sagerne T-289/13, T-291/13 og T-293/13 frifindes Europa-Kommissionen og Den Europæiske Centralbank.

3) Ledra Advertising Ltd, Andreas Eleftheriou, Eleni Eleftheriou, Lilia Papachristofi, Christos Theophilou og Eleni Theophilou, Europa-Kommissionen og Den Europæiske Centralbank bærer hver deres egne omkostninger såvel i sagerne i første instans som i appelsagerne.

(1) EUT C 171 af 26.5.2015.
1)

§ 5, stk. 1, litra a), i rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, indgået den 18. marts 1999, som findes i bilaget til Rådets direktiv 1999/70/EF af 28. juni 1999 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal fortolkes således, at den er til hinder for, at en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede anvendes af myndighederne i den berørte medlemsstat på en sådan måde, at: — fornyelsen af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter inden for den offentlige sundhedssektor anses for at være berettiget på grundlag af »objektive omstændigheder« i nævnte bestemmelses forstand med den begrundelse, at disse kontrakter er støttet på lovregler, der tillader fornyelsen af sådanne kontrakter for at sikre leveringen af bestemte tjenesteydelser af midlertidig, konjunkturbestemt eller ekstraordinær art, selv om de nævnte behov reelt er faste og varige — der ikke foreligger nogen pligt for den kompetente forvaltningsmyndighed til at oprette strukturelle stillinger for at bringe ansættelsen af vedtægtsmæssigt hjælpepersonale til ophør, og at det er tilladt for forvaltningsmyndigheden at besætte de oprettede strukturelle stillinger med »midlertidigt« personale, således at jobusikkerheden for arbejdstagerne bibeholdes, selv om der i den omhandlede medlemsstat er en strukturbetinget mangel på faste stillinger for personalet inden for denne sektor.