155

Hvad for det første angår sagsøgernes klagepunkt om, at det fremgår af den anfægtede afgørelse, at Kommissionen undlod at foretage en retligt fyldestgørende undersøgelse af det argument, ifølge hvilket sagsøgerne – i stedet for Grohe – burde have været anset for at være den første virksomhed – efter den virksomhed, der opnåede bødefritagelse – som opfyldte betingelsen om en betydelig merværdi, har Kommissionen i 1277.-1280. betragtning til nævnte afgørelse anført følgende: »(1277) Grohe var den første virksomhed efter Masco, der anmodede om, at samarbejdsmeddelelsen blev bragt i anvendelse. […] (1278) Det er Kommissionens opfattelse, at Grohes anmodninger om, at samarbejdsmeddelelsen blev bragt i anvendelse, udgjorde en betydelig merværdi af følgende grunde: For det første støttede de de oplysninger, som Kommissionen allerede var i besiddelse af vedrørende i) virksomhedernes deltagelse, ii) den periode, som Kommissionen undersøgte, iii) de omstændigheder, hvorunder kartellets medlemmer mødtes og udvekslede oplysninger, samt iv) kartellets overordnede funktionsmåde og måden, hvorpå aftalerne blev gennemført. Dernæst gav Grohes erklæringer Kommissionen mulighed for med større præcision at rekonstruere den samordningsmekanisme, som kartellets deltagere havde iværksat inden for visse foreninger. Endelig indeholdt disse erklæringer nye beviser i form af skriftlige beskrivelser af kartellets organisation og referater fra møder vedrørende foranstaltninger til samordning af priser indgået mellem kartellets medlemmer. (1279) Grohes erklæringer var imidlertid fortrinsvis af understøttende og forklarende karakter. Selv om de styrkede Kommissionens mulighed for at fastslå visse omstændigheder, rådede Kommissionen allerede i sine sagsakter over beviser vedrørende hovedparten af disse omstændigheder. Samlet set havde den hjælp, som Grohe ydede, for så vidt angår samarbejdets udstrækning kun begrænset eller ingen værdi i forhold til visse medlemsstater (særlig Østrig, Nederlandene og Italien). Selv om beviserne vedrørende AFPR viste sig at være interessante, blev de indgivet efter, at [sagsøgerne] havde indgivet beviser vedrørende denne forenings aktiviteter, hvilket i betydelig grad formindskede deres merværdi. I øvrigt, selv for så vidt angår de medlemsstater, hvor Grohes samarbejde var af størst betydning, har Grohe kun sjældent indgivet samtidige dokumentbeviser (in tempore non suspecto), som konkret beviser udvekslinger vedrørende prisforhøjelser. Henset til disse overvejelser er det Kommissionens opfattelse, at Grohe – selv om Grohes status i henhold til punkt 23, litra b), og punkt 26 i [samarbejdsmeddelelsen af 2002] ikke anfægtes – bør indrømmes en nedsættelse i det laveste nedsættelsesinterval. (1280) [Sagsøgerne] har i deres svar på klagepunktsmeddelelsen flere gange anfægtet merværdien af Grohes erklæringer eller forsøgt at godtgøre, at [deres] egne erklæringer burde anses for at have langt større merværdi end Grohes […]. Det er Kommissionens opfattelse, at disse argumenter ikke er tilstrækkelige til at støtte en konklusion om, at Grohe ikke har bidraget med en tilstrækkelig merværdi. I øvrigt har Kommissionen, som ligeledes finder, at Grohes bidrag kunne have været af en højere kvalitet, taget denne omstændighed i betragtning ved afgørelsen af den konkrete nedsættelse, som finder anvendelse inden for intervallet.«