ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 24/12

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 3. december 2009 — Yaesu Europe BV mod Bundeszentalamt für Steuern (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof — Tyskland)

(Sag C-433/08) (1)

(Ottende momsdirektiv - foranstaltninger til tilbagebetaling af moms til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i indlandet - bilag A - ansøgning om tilbagebetaling - begrebet »underskrift« i nævnte ansøgning - national lovgivning, hvorefter der kræves en egenhændig underskrift af den afgiftspligtige eller dennes repræsentant efter loven, og en befuldmægtiget persons underskrift ikke er tilstrækkelig)

2010/C 24/19

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Yaesu Europe BV

Sagsøgt: Bundeszentalamt für Steuern

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesfinanzhof — fortolkning af modellen i bilag A til Rådets ottende direktiv 79/1072/EØF af 6. december 1979 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — foranstaltninger til tilbagebetaling af merværdiafgift til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i indlandet (EFT L 331, s. 11) — begrebet »underskrift« i ansøgningen om tilbagebetaling — national lovgivning, hvorefter det kræves, at ansøgningen underskrives egenhændigt af ansøgeren eller dennes repræsentant efter loven, og en befuldmægtiget persons underskrift ikke accepteres

Konklusion

Begrebet »underskrift« af en ansøgning om tilbagebetaling af merværdiafgift, som er anført i modellen i bilag A til Rådets ottende direktiv 79/1072/EØF af 6. december 1979 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — foranstaltninger til tilbagebetaling af merværdiafgift til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i indlandet, udgør et fællesskabsretligt begreb, som skal fortolkes ensartet, således at en sådan ansøgning om tilbagebetaling ikke obligatorisk skal underskrives af den afgiftspligtige selv, men at det i denne henseende kan være tilstrækkeligt, at ansøgningen underskrives af en befuldmægtiget person.

(1) EUT C 313 af 6.12.2008.
1)

Artikel 1, stk. 1, i Rådets direktiv 98/59/EF af 20. juli 1998 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning, hvorefter ophøret af arbejdskontrakter for adskillige arbejdstagere, hvis arbejdsgiver er en fysisk person, på grund af dennes død ikke kan betragtes som en kollektiv afskedigelse.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 24/9

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 19. november 2009 — Krzysztof Filipiak mod Dyrektor Izby Skarbowej w Poznaniu (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Wojewódzki Sąd Administracyjny w Poznaniu, Republikken Polen)

(Sag C-314/08) (1)

(Indkomstskattelovgivning - ret til fradrag i beskatningsgrundlaget for bidrag til social sikring - ret til skattenedsættelse under hensyn til indbetalte sygesikringsbidrag - afslag, hvis bidragene er indbetalt i en anden medlemsstat end beskatningsstaten - forenelighed med artikel 43 EF og 49 EF - dom afsagt af den nationale forfatningsdomstol - de nationale bestemmelsers forfatningsstridighed - udskydelse af det tidspunkt, hvor disse bestemmelser ikke længere har bindende virkning - fællesskabsrettens forrang - betydning for den forelæggende ret)

2010/C 24/14

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Wojewódzki Sąd Administracyjny w Poznaniu

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Krzysztof Filipiak

Sagsøgt: Dyrektor Izby Skarbowej w Poznaniu

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Wojewódzki Sąd Administracyjny — fortolkning af artikel 10 EF og 43 EF — national indkomstskattelovgivning, hvorefter retten til at foretage fradrag for bidrag til social sikring i beskatningsgrundlaget og fradrag for bidrag til sygesikring i skatten er begrænset til kun at gælde for bidrag, som er indbetalt i den pågældende medlemsstat

Konklusion

1) Artikel 43 EF og 49 EF er til hinder for en national lovgivning, i medfør af hvilken en hjemmehørende skattepligtig udelukkende kan opnå, dels at det beløb, som udgøres af bidrag til social sikring, som er betalt i løbet af beskatningsåret, fradrages i beskatningsgrundlaget, dels at den indkomstskat, som den pågældende skal betale, nedsættes under hensyn til sygesikringsbidrag, som er indbetalt i denne periode, såfremt nævnte bidrag er indbetalt i beskatningsmedlemsstaten, mens sådanne fordele nægtes, såfremt bidragene indbetales i en anden medlemsstat, selv om der ikke er blevet foretaget fradrag for disse bidrag i sidstnævnte medlemsstat.

2) Under disse omstændigheder forpligter fællesskabsrettens forrang den nationale ret til at anvende fællesskabsretten og undlade at anvende de modstående nationale bestemmelser, uafhængigt af den nationale forfatningsdomstols dom, hvorefter tidspunktet, fra hvilket disse bestemmelser, som er blevet kendt forfatningsstridige, ikke længere har bindende virkning, er blevet udskudt.

(1) EUT C 247 af 27.9.2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 100/3

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 25. februar 2010 — X Holding B.V. mod Staatssecretaris van Financiën (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene))

(Sag C-337/08) (1)

(Artikel 43 EF og 48 EF - skattelovgivning - selskabsskat - skattemæssig enhed bestående af et hjemmehørende moderselskab og af et eller flere hjemmehørende datterselskaber - beskatning af enhedens overskud hos moderselskabet - udelukkelse af ikke-hjemmehørende datterselskaber)

2010/C 100/04

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: X Holding B.V.

Sagsøgt: Staatssecretaris van Financiën

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hoge Raad der Nederlanden — fortolkning af artikel 43 EF og 48 EF — lovgivning, der gør det muligt for hjemmehørende moderselskaber at oprette en skattemæssig enhed med et eller flere af deres hjemmehørende datterselskaber med det resultat, at enhedens overskud beskattes hos moderselskabet — udelukkelse af ikke-hjemmehørende datterselskaber fra denne ordning

Konklusion

Artikel 43 EF og 48 EF er ikke til hinder for en medlemsstats nationale bestemmelser, hvorefter et moderselskab har mulighed for at udgøre en skattemæssig enhed med sit hjemmehørende datterselskab, men som forbyder oprettelsen af en sådan enhed med et ikke-hjemmehørende datterselskab, såfremt dette datterselskabs overskud ikke er underlagt medlemsstatens skattelovgivning.

(1) EUT C 272 af 25.10.2008.
1)

Artikel 10 i Rådets direktiv 1999/31/EF af 26. april 1999 om deponering af affald, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1882/2003 af 29. september 2003, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der pålægger operatøren af et deponeringsanlæg en afgift, som kommunen, der har deponeret affaldet, skal godtgøre operatøren, og som pålægger operatøren bøder i tilfælde af forsinket betaling af denne afgift, dog på den betingelse, at denne lovgivning ledsages af foranstaltninger, der skal sikre, at godtgørelsen af afgiften reelt finder sted og inden for en kort frist, og at alle de omkostninger, der er forbundet med inddrivningen — og navnlig omkostninger som følge af forsinket betaling af de beløb, som kommunen i denne forbindelse skal betale operatøren, herunder eventuelle bøder, som operatøren er blevet pålagt som følge af denne forsinkelse — væltes over på den pris, som kommunen skal betale operatøren. Det tilkommer den nationale ret at efterprøve, om disse betingelser er opfyldt.
2)

Artikel 64, stk. 1, TEUF skal fortolkes således, at bestemmelserne i Wiens delstatslov af 3. marts 1998 om udlændinges erhvervelse af fast ejendom (Wiener Ausländergrunderwerbsgesetz), hvorefter udenlandske statsborgere i denne lovs forstand for at erhverve fast ejendom beliggende i delstaten Wien skal indhente en godkendelse eller fremlægge en attest, der bekræfter, at betingelserne i samme lov for at opnå fritagelse for godkendelsespligten er opfyldt, udgør en restriktion for de frie kapitalbevægelser, som er tilladt i forhold til tredjelandet Det Schweiziske Forbund.
1)

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/14/EF af 11. marts 2002 om indførelse af en generel ramme for information og høring af arbejdstagerne i Det Europæiske Fællesskab skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for en overenskomstmæssig gennemførelse af direktivet, som indebærer, at en gruppe af arbejdstagere omfattes af den pågældende kollektive overenskomst, selv når denne gruppe af arbejdstagere ikke er medlem af den faglige organisation, som er deltager i overenskomsten, og når denne organisation ikke repræsenterer deres faggruppe, for så vidt som den kollektive overenskomst kan garantere de arbejdstagere, som er omfattet heraf, en effektiv beskyttelse af de rettigheder, som dette direktiv tildeler dem.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 63/9

Domstolens dom (Store Afdeling) af 26. januar 2010 — Internationaler Hilfsfonds eV mod Europa-Kommissionen

(Sag C-362/08 P) (1)

(Appel - aktindsigt i institutionernes dokumenter - forordning (EF) nr. 1049/2001 - annullationssøgsmål - begrebet »anfægtelig retsakt« som omhandlet i artikel 230 EF)

2010/C 63/14

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Internationaler Hilfsfonds eV (ved Rechtsanwälte H. Kaltenecker og R. Karpenstein)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved P. Costa de Oliveira, S. Fries og T. Scharf, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) den 5. juni 2008 i sag T-141/05, Internationaler Hilfsfonds e.V. mod Kommissionen, hvorved Retten afviste at realitetsbehandle appellantens søgsmål med påstand om annullation af Kommissionens beslutning, som angiveligt er indeholdt i skrivelse af 14. februar 2005, hvorved sagsøgeren nægtedes aktindsigt i visse af sagens dokumenter vedrørende LIEN 97-2011-aftalen om medfinansiering af et medicinsk støtteprogram i Kasakhstan — afvisning af et søgsmål med påstand om annullation af en akt, der udelukkende bekræfter en tidligere afgørelse, som ikke er anfægtet inden for fristerne — urigtig kvalificering af den anfægtede akt — afvisning af et søgsmål med påstand om annullation af en akt, der udgør et oprindeligt svar i henhold til artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 1049/2001 — fortolkning af artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 1049/2001

Konklusion

1) Dommen afsagt af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans den 5. juni 2008, Internationaler Hilfsfonds mod Kommissionen (sag T-141/05), ophæves.

2) Den afvisningspåstand, som Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber nedlagde for De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans, tages ikke til følge.

3) Sagen hjemvises til Den Europæiske Unions Ret, således at denne kan træffe afgørelse om den af Internationaler Hilfsfonds eV nedlagte påstand om annullation af Kommissionens beslutning af 14. februar 2005, hvorved Internationaler Hilfsfonds eV blev meddelt afslag på aktindsigt i visse dokumenter, som Kommissionen var i besiddelse af.

4) Europa-Kommissionen betaler omkostningerne i appelsagen og omkostningerne i forbindelse med afvisningspåstanden i første instans.

5) Afgørelsen om sagens øvrige omkostninger udsættes.

(1) EUT C 272 af 25.10.2008.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 63/8

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 21. januar 2010 — Société de Gestion Industrielle SA (SGI) mod État belge (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal de première instance de Mons — Belgien)

(Sag C-311/08) (1)

(Etableringsfrihed - frie kapitalbevægelser - direkte beskatning - indkomstskattelovgivning - fastlæggelse af selskabers skattepligtige indkomst - selskaber, som befinder sig i et indbyrdes afhængighedsforhold - ekstraordinær eller vederlagsfri fordel, som et hjemmehørende selskab indrømmer et selskab med hjemsted i en anden medlemsstat - inddragelse af den omhandlede fordel i overskuddet for det hjemmehørende selskab, som har indrømmet fordelen - afbalanceret fordeling af beskatningskompetencen mellem medlemsstaterne - bekæmpelse af skatteunddragelse - forebyggelse af misbrug - proportionalitet)

2010/C 63/11

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal de première instance de Mons

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Société de Gestion Industrielle SA (SGI)

Sagsøgt: État belge

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunal de première instance de Mons — fortolkning af artikel 12 EF, 43 EF, 48 EF og 56 EF — lovligheden af en national lovgivning, hvorefter en ekstraordinær eller vederlagsfri fordel beskattes hos et hjemmehørende selskab, som har indrømmet denne fordel til et ikke-hjemmehørende selskab, som det befinder sig i et afhængighedsforhold til, er tilladt, men som ikke foreskriver en sådan beskatning, når samme fordel indrømmes et hjemmehørende selskab

Konklusion

Artikel 43 EF, sammenholdt med artikel 48 EF, skal fortolkes således, at den i princippet ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, i medfør af hvilken en ekstraordinær eller vederlagsfri fordel beskattes hos det hjemmehørende selskab, som har indrømmet denne fordel til et selskab med hjemsted i en anden medlemsstat, når det førstnævnte selskab befinder sig i et direkte eller indirekte afhængighedsforhold til sidstnævnte selskab, selv om et hjemmehørende selskab ikke beskattes af en sådan fordel, der indrømmes et andet hjemmehørende selskab, som førstnævnte selskab befinder sig i et sådant afhængighedsforhold til. Det tilkommer imidlertid den forelæggende ret at kontrollere, at den i hovedsagen omhandlede lovgivning ikke går videre, end hvad der er nødvendigt for at virkeliggøre de af lovgivningen forfulgte mål, betragtet som en helhed.

(1) EUT C 260 af 11.10.2008.
1)

Artikel 13, punkt A, stk. 1, litra j), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag skal fortolkes således, at ydelser, som leveres af en diplomingeniør i dennes egenskab af underviser ved en uddannelsesinstitution, der er oprettet som en privatretlig forening, inden for rammerne af efteruddannelseskurser, der afsluttes med en prøve, og som er rettet mod deltagere, der allerede som minimum har en universitetsuddannelse eller en uddannelse fra en anden højere læreanstalt som arkitekt eller ingeniør eller en tilsvarende uddannelse, kan udgøre »[timer] på skole- eller universitetsniveau« i denne bestemmelses forstand. Andre former for virksomhed end egentlig undervisning kan også udgøre sådanne timer, for så vidt som de i det væsentlige udøves inden for rammerne af overførsel af viden og kompetencer mellem en underviser og elever eller studerende på skole- eller universitetsniveau. Det tilkommer, for så vidt som der er behov herfor, den forelæggende ret at efterprøve, om alle de i hovedsagen omhandlede former for virksomhed udgør »[timer] på skole- eller universitetsniveau« i denne bestemmelses forstand.
2)

Artikel 6, stk. 3 og 4, i direktiv 92/43, som ændret ved direktiv 2006/105, skal fortolkes således, at løbende foranstaltninger til vedligeholdelse af en sejlrende i flodmundinger, som ikke er forbundet med eller nødvendige for lokalitetens forvaltning, og som der i henhold til national ret allerede er givet tilladelse til inden udløbet af fristen for gennemførelsen af direktiv 92/43, som ændret ved direktiv 2006/105, i det omfang foranstaltningerne udgør et projekt og kan påvirke den omhandlede lokalitet væsentligt, skal underkastes en vurdering af deres indvirkning på denne lokalitet i henhold til disse bestemmelser, hvis foranstaltningerne fortsætter efter områdets optagelse på listen over lokaliteter af fællesskabsbetydning i henhold til dette direktivs artikel 4, stk. 2, tredje afsnit. Hvis disse vedligeholdelsesarbejder bl.a. i lyset af deres tilbagevendende karakter eller betingelserne for deres udførelse kan anses for at udgøre et enkeltstående arbejde — navnlig når de har til formål at bevare en vis dybde i sejlrenden gennem regelmæssige og nødvendige opmudringer med henblik herpå — kan disse vedligeholdelsesarbejder anses for et og samme projekt som omhandlet i artikel 6, stk. 3, i direktiv 92/43, som ændret ved direktiv 2006/105.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 63/13

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 21. januar 2010 — K. van Dijk mod Gemeente Kampen (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Gerechtshof te Arnhem, Nederlandene)

(Sag C-470/08) (1)

(Fælles landbrugspolitik - integreret system for forvaltning af og kontrol med visse støtteordninger - forordning (EF) nr. 1782/2003 - enkeltbetalingsordning - overdragelse af betalingsrettigheder - udløb af forpagtningskontrakt - forpagterens og bortforpagterens forpligtelser)

2010/C 63/20

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Gerechtshof te Arnhem

Parter i hovedsagen

Sagsøger: K. van Dijk

Sagsøgt: Gemeente Kampen

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Gerechtshof te Arnhem — fortolkning af Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 af 29. september 2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og om fastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere og om ændring af forordning (EØF) nr. 2019/93, (EF) nr. 1452/2001, (EF) nr. 1453/2001, (EF) nr. 1454/2001, (EF) nr. 1868/94, (EF) nr. 1251/1999, (EF) nr. 1254/1999, (EF) nr. 1673/2000, (EØF) nr. 2358/71 og (EF) nr. 2529/2001 (EFT L 270, s. 1) og af Kommissionens forordning (EF) nr. 795/2004 af 21. april 2004 om gennemførelsesbestemmelser til enkeltbetalingsordningen i Rådets forordning (EF) nr. 1782/2003 om fastlæggelse af fælles regler for den fælles landbrugspolitiks ordninger for direkte støtte og omfastlæggelse af visse støtteordninger for landbrugere (EUT L 141, s. 1) — integreret forvaltnings- og kontrolsystem for visse støtteordninger — enkeltbetalingsordning — overdragelse af betalingsrettigheder — forpagterens og bortforpagternes forpligtelser

Konklusion

Fællesskabsretten forpligter ikke forpagteren til ved forpagtningsforholdets ophør at overdrage de forpagtede jordarealer til bortforpagteren sammen med de betalingsrettigheder, der er opstået for disse arealer eller har sammenhæng hermed, eller at betale bortforpagteren en godtgørelse.

(1) EUT C 6 af 10.1.2009.
—

ved at opretholde bestemmelserne i Order 84A(4) i procesreglement for de højere retsinstanser (Rules of the Superior Courts) i den version, der følger af Statutory Instrument No 374/1998, for så vidt som disse medfører en usikkerhed vedrørende den beslutning, der anlægges søgsmål til prøvelse af, og vedrørende fastlæggelsen af fristerne for et sådan søgsmåls anlæggelse
1)

Den Tjekkiske Replik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 22, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/41/EF af 3. juni 2003 om arbejdsmarkedsrelaterede pensionskassers aktiviteter og tilsynet hermed, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivets artikel 8, 9, 13 og 15-18 samt artikel 20, stk. 2-4.
2)

I forbindelse med den gensidige bistand, som er indført i henhold til direktiv 76/308, som ændret ved direktiv 2001/44, skal modtageren af et dokument, der hjemler ret til eksekution, for at sættes i stand til at gøre sine rettigheder gældende, modtage forkyndelsen af dette dokument på et officielt sprog i den medlemsstat, i hvilken den myndighed, der anmodes om bistand, befinder sig. For at beskytte denne ret, tilkommer det den nationale ret at anvende de nationale bestemmelser samtidig med, at den skal sikre fællesskabsrettens fulde virkning.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 63/4

Domstolens dom (Store Afdeling) af 26. januar 2010 — Transportes Urbanos y Servicios Generales SAL mod Administración del Estado (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal Supremo — Spanien)

(Sag C-118/08) (1)

(Medlemsstaternes procesautonomi - ækvivalensprincippet - erstatningssøgsmål mod staten - tilsidesættelse af EU-retten - tilsidesættelse af forfatningen)

2010/C 63/06

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Supremo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Transportes Urbanos y Servicios Generales SAL

Sagsøgt: Administración del Estado

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunal Supremo — en medlemsstats overtrædelse af rettigheder tillagt borgerne ved EU-retten — pligt til at erstatte tabet — retsakt, der er i strid med en medlemsstats forfatning og EU-retten — ækvivalens- og effektivitetsprincippet

Konklusion

EU-retten er til hinder for anvendelsen af en regel i en medlemsstat, hvorefter et erstatningssøgsmål mod staten, der støttes på, at EU-retten er blevet tilsidesat ved en national lov, hvilket er fastslået af De Europæiske Fællesskabers Domstol i en dom afsagt i medfør af artikel 226 EF, kun kan gennemføres, hvis sagsøgeren først har udtømt alle nationale retsmidler til prøvelse af gyldigheden af den skadevoldende administrative afgørelse, der er truffet med hjemmel i denne lov, mens en tilsvarende regel ikke finder anvendelse på et erstatningssøgsmål mod staten, der støttes på, at den kompetente retsinstans har fastslået, at den samme lov er i strid med forfatningen.

(1) EUT C 128 af 24.5.2008.
1)

Artikel 1, stk. 1, i Rådets direktiv 89/665/EØF af 21. december 1989 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter, som ændret ved Rådets direktiv 92/50/EØF af 18. juni 1992, kræver, at fristen for at anlægge en sag med påstand om, at der fastslås en tilsidesættelse af reglerne om indgåelse af offentlige kontrakter eller om erstatning for tilsidesættelsen af disse regler, løber fra den dato, hvor sagsøgeren havde kendskab eller burde have haft kendskab til denne tilsidesættelse.