ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 294/17

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberlandesgericht Düsseldorf (Tyskland) den 18. maj 2015 — combit Software GmbH mod Commit Business Solutions Ltd

(Sag C-223/15)

(2015/C 294/22)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberlandesgericht Düsseldorf

Parter i hovedsagen

Sagsøger: combit Software GmbH

Sagsøgt: Commit Business Solutions Ltd

Præjudicielle spørgsmål (1)

Hvilke følger har det for bedømmelsen af risikoen for forveksling for et EF-ordmærke, hvis den fonetiske lighed mellem EF-varemærket og en betegnelse, som påstås at krænke varemærket, neutraliseres af en betydningsforskel fra synsvinklen for gennemsnitsforbrugeren i en del af medlemsstaterne, men ikke fra synsvinklen for gennemsnitsforbrugeren i andre medlemsstater:

a) Skal risikoen for forveksling bedømmes ud fra synsvinklen for den ene eller den anden del eller ud fra synsvinklen for en fiktiv gennemsnitsforbruger i alle medlemsstater?

b) Skal EF-varemærket anses for at være krænket for hele EU-området, hvis der kun er risiko for forveksling i en del af dette, eller skal der i så fald skelnes mellem de enkelte medlemsstater?

(1) Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (kodificeret udgave) (EUT L 78, s. 1).
—

Det fastslås, at Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 6, stk. 3, i direktiv 2012/34/EU (1) og artikel 6, stk. 1, i forordning (EF) nr. 1370/2007 (2), sammenholdt med nr. 5 i bilaget til forordningen, idet den ikke har forpligtet ÖBB Personenverkehr til at offentliggøre de offentlige kompensationsbetalinger og omkostningerne og indtægterne for hver kontrakt om offentlig trafikbetjening.
1)

Kræves det i henhold til fællesskabsretten, herunder bl.a. effektivitetsprincippet, at en national forældelsesfrist, såsom den i artikel 100 i de samordnede love om statens ansvar foreskrevne, der finder anvendelse på et erstatningssøgsmål, som en borger har anlagt mod État belge, som følge af, at lovgiver har tilsidesat artikel 43 i EF-traktaten (nu artikel 49 TEUF), under visse omstændigheder og navnlig de omstændigheder, der er redegjort for i denne doms præmis 38, først begynder at løbe, når denne tilsidesættelse er blevet fastslået, eller er effektivitetsprincippet under disse omstændigheder derimod tilstrækkeligt sikret gennem den mulighed, som borgeren har for at afbryde forældelsen ved forkyndelse ved en stævningsmand?
1)

Er det foreneligt med princippet om, at urimelige kontraktvilkår ikke binder forbrugeren, således som anerkendt i artikel 6, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF (1) af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler, når de genoprettende virkninger, der er afledt af, at et urimeligt vilkår om en minimumsrentesats i en lånekontrakt er blevet erklæret ugyldigt, ikke tillægges tilbagevirkende kraft fra tidspunktet for indgåelsen af kontrakten, men fra en senere dato?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 294/44

Appel iværksat den 10. juli 2015 af Europa-Kommissionen til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 29. april 2015 i sag T-470/11, Total og Elf Aquitaine mod Kommissionen

(Sag C-351/15 P)

(2015/C 294/56)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Europa-Kommissionen (ved V. Bottka og F. Dintilhac, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Total SA og Elf Aquitaine SA

Appellanterne har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom afsagt af Retten den 29. april 2015 i sag T-470/11 ophæves.

— Det fastslås, at den ved Retten anlagte sag ikke kan antages til realitetsbehandling.

— De appelindstævnede parter pålægges at betale alle sagsomkostningerne ved denne sag og sagen i første instans.

Anbringender og væsentligste argumenter

Kommissionen har anført de tre følgende anbringender til støtte for appellen.

Ifølge det første og andet anbringende forkastede Retten i den appellerede dom med urette Kommissionens påstand om sagens afvisning. Kommissionen har med det første anbringende gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl, da den fandt, at Kommissionens regnskabsførers skrivelser af 24. juni og 8. juli 2011 havde retligt bindende virkninger. Regnskabsførerens skrivelser var således simple anmodninger om betaling i forbindelse med gennemførelsen af Methacrylater-beslutningen og forberedte en eventuel tvangsfuldbyrdelse deraf efter Rettens dom i sag T-217/06 (1), som nedsatte størrelsen af den bøde, Arkema var blevet pålagt, mens de appelindstævntes bøder blev fastholdt i dom af samme dato i sag T-206/06 (2) (senere stadfæstet ved Domstolens kendelse i sag 421/11 P) (3). Regnskabsførerens skrivelser er heller ikke en tvangsfuldbyrdelse og fastsætter således ikke Kommissionens »endelige stillingtagen«. Derudover har regnskabsførerens skrivelser ikke retligt bindende virkninger, som adskiller sig fra de retlige virkninger af Methacrylater-beslutningen, og disse retsvirkninger kan ikke længere anfægtes, efter at de appelindstævnte har udtømt prøvelsesmulighederne. Det andet appelanbringende vedrører den omstændighed, at den appellerede dom ikke overholder principperne om litis pendens og retskraft, som følger af Domstolens kendelse i sagen C-421/11 P.

Det tredje anbringende, som fremføres subsidiært for det tilfælde, at Domstolen skulle forkaste det første og andet anbringende, vedrører endelig selvmodsigende begrundelser. Retten har i præmis 113 med urette fastslået, at Kommissionens havde fået opfyldt alle sine krav mod såvel Arkema som de appelindstævnte, der er solidarisk medansvarlige, selv om Retten i præmis 9 korrekt havde bemærket, at Arkema havde beklaget, at selskabet ikke kunne acceptere, at Kommissionen tilbageholdt noget beløb overhovedet, hvis dets søgsmål ved EU’s retsinstanser blev kronet med held. Disse selvmodsigende begrundelser påvirkede Rettens bedømmelse af sagens substans og udgør en tilstrækkelig begrundelse for ophævelse af den appellerede dom.

(1) ECLI:EU:T:2011:251

(2) ECLI:EU:T:2011:250

(3) ECLI:EU:C:2012:60
—

Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 1 og 3, i Rådets direktiv 91/271/EØF af 21. maj 1991 om rensning af byspildevand (1), idet den ikke har sikret sekundær eller tilsvarende rensning af byspildevandet i 15 byområder med mellem 10 000 og 1 50 000 PE for så vidt angår samtlige udledninger uden for de følsomme områder, eller med mellem 2000 og 10 000 PE for så vidt angår samtlige udledninger, til ferskvand og flodudmundinger.
1)

Skal artikel 5 og 7 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 (1) af 11. februar 2004 fortolkes således, at lufthavnspassagerer kan have ret til kompensation efter forordningen flere gange inden for samme reservation, når den flyvning, som det transporterende selskab har ombooket passageren til, aflyses eller forsinkes i mere end 3 timer, således at kompensationen efter forordningens artikel 7 ikke er fast, men afhænger af antallet af aflysninger eller af aflysningernes og dermed forsinkelsens omfang?
II.

a. Såfremt spørgsmål I besvares bekræftende: Skal artikel 10, stk. 2, sammenholdt med artikel 2, litra f), i forordning (EF) 261/2004, desuden fortolkes således, at »billetprisen for flyvningerne« er det beløb, som den rejsende har betalt for alle de flyvninger, der er angivet på flybilletten, også selv om nedgraderingen kun skete for en af flyvningernes vedkommende? b. Såfremt spørgsmål I besvares benægtende: Skal fastsættelsen af de beløb, der er grundlag for kompensationen i henhold til artikel 10, stk. 2, i forordning (EF) 261/2004, ske enten ud fra den af flyselskabet offentliggjorte pris for transport på den bookede klasse på den delstrækning, der er berørt af nedgraderingen eller ved at danne kvotienten af længden af den delstrækning, der er berørt af nedgraderingen, og den samlede flystrækning, og multiplicere denne med den samlede flypris?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 294/32

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Krajský súd v Prešove (Slovakiet) den 15. juni 2015 — Jozef Grundza

(Sag C-289/15)

(2015/C 294/40)

Processprog: slovakisk

Den forelæggende ret

Krajský súd v Prešove

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Jozef Grundza

Præjudicielt spørgsmål

Skal rammeafgørelsens (1) artikel 7, stk. 3, og artikel 9, stk. 1, litra d), fortolkes således, at kravet om dobbelt strafbarhed kun anses for opfyldt, når de handlinger, som ligger til grund for den afgørelse, der anmodes om anerkendelse af, konkret, dvs. efter en konkret vurdering af handlingen, udgør en lovovertrædelse (uanset dens gerningsindhold eller betegnelses) også efter fuldbyrdelsesstatens lovgivning, eller er det for at opfylde dette krav tilstrækkeligt, at handlingen generelt (abstrakt) også udgør en lovovertrædelse efter fuldbyrdelsesstatens lovgivning?

(1) Rådets rammeafgørelse 2008/909/RIA af 27.11.2008 om anvendelse af princippet om gensidig anerkendelse på domme i straffesager om idømmelse af frihedsstraffe eller frihedsberøvende foranstaltninger med henblik på fuldbyrdelse i Den Europæiske Union (EUT L 327, s. 27).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 294/28

Appel iværksat den 10. juni 2015 af Alexandre Borde og Carbonium til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 25. marts 2015 i sag T-314/14, Borde og Carbonium mod Kommissionen

(Sag C-279/15 P)

(2015/C 294/35)

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: Alexandre Borde og Carbonium SAS (ved Rechtsanwalt A.B.H. Herzberg)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanterne har nedlagt følgende påstande

— Rettens kendelse af 25. marts 2015, hvorved den a. afviste søgsmålene b. pålagde sagsøgerne at bære deres egne omkostninger og betale Kommissionens omkostninger ophæves

— Appellanternes søgsmål antages til realitetsbehandling, og a. Domstolen træffer endelig afgørelse i sagen, eller subsidiært b. sagen hjemvises til Retten med henblik på, at denne træffer afgørelse

— Subsidiært: sagen hjemvises til Retten med henblik på en behandling af formalitetsspørgsmålet og realiteten og en efterfølgende afgørelse på dette grundlag.

— Kommissionen tilpligtes at betale omkostningerne i henhold til artikel 184, stk. 1, i Rettens procesreglement.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanterne har gjort gældende, at afvisningen af deres annullationssøgsmål var retsstridig, idet (i) Retten gav en fejlagtig og fordrejet gengivelse af de faktiske omstændigheder, hvorved appellanternes ret til at blive hørt blev tilsidesat; (ii) Retten fejlagtigt begrænsede anfægtelige retsakter til retsakter i henhold til artikel 288 TEUF; (iii) Retten begik en fejl ved at finde, at de omtvistede foranstaltninger ikke er afgørelser i henhold til artikel 288, stk. 4, TEUF; (iv) Retten ved at anvende artikel 263, stk. 4, TEUF fejlagtigt anså det for afgørende, om den anfægtede retsakt kan »adskilles fra den kontraktlige ramme« og ikke tog hensyn til andre relevante forhold; (v) Retten ved at anvende artikel 236, stk. 4, TEUF fejlagtigt anvendte kriterier, der er fastsat for bipolære tilfælde på et tripolært tilfælde; (vi) Retten ikke tog hensyn til appellanternes ret til en effektiv domstolsbeskyttelse i henhold til den europæiske menneskerettighedskonvention og chartret om grundlæggende rettigheder.
—

fastsatte et forkert kriterium om »direkte følger«: Retten medgav, at der, såfremt en sådan fortabelsessag fører til fortabelse af varemærket, kan indledes en erstatningssag. Imidlertid benægtede Retten, at dette kan udgøre en rimelig grund til, at brug ikke har fundet sted, fordi dette ikke er en »direkte følge« af fortabelsessagen. Rettens bemærkninger i denne henseende er i modstrid med formålet med kravet om reel brug. Den kortfattede bemærkning om, at det var op til varemærkeindehaveren at vurdere og beregne risiciene og enten bruge varemærket til trods for usikkerheden forbundet med et erstatningsansvar eller undlade at bruge varemærket, ville indebære en åbenbar forskelsbehandling af små og mellemstore virksomheder. Dette ville også gøre det let for tredjeparter, der er interesserede i det registrerede varemærke, at misbruge fortabelsessager som retsmiddel.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 294/39

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour constitutionnelle (Luxembourg) den 29. juni 2015 — ArcelorMittal Rodange et Schifflange SA mod État du Grand-duché de Luxembourg

(Sag C-321/15)

(2015/C 294/51)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour constitutionnelle r

Parter i hovedsagen

Sagsøger: ArcelorMittal Rodange et Schifflange SA

Sagsøgt: État du Grand-duché de Luxembourg

Præjudicielt

Er artikel 13, stk. 6, i den ændrede lov af 23. december 2004 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner, for så vidt som den giver den kompetente minister mulighed for at kræve returnering uden fuldstændig eller delvis erstatning af kvoter, der er tildelt i henhold til samme lovs artikel 12, stk. 2 og 4, men ikke er blevet anvendt, forenelig med Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF af 13. oktober 2003 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af Rådets direktiv 96/61/EF (1) og nærmere bestemt med opbygningen af ordningen for handel med kvoter, der er fastsat heri, idet dette spørgsmål vedrører den faktiske tilstedeværelse — og i bekræftende fald — kvalificeringen af returnering af de kvoter, der er tildelt, men ikke er blevet anvendt, såvel som af spørgsmålet om den eventuelle kvalificering af samme kvoter som formuegoder?

(1) EFT L 275, s. 32.
1)

Skal artikel 34, 35 og 36 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde sammenholdt med artikel 14 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 178/2002 af 28. januar 2002 om generelle principper og krav i fødevarelovgivningen, om oprettelse af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet og om procedurer vedrørende fødevaresikkerhed (1) fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, der forbyder fremstilling, behandling eller markedsføring af et kosttilskud med aminosyrer (her: L-histidin), medmindre der på visse yderligere faktiske betingelser meddeles en tidsbegrænset dispensation hertil efter den nationale myndigheds skøn?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 294/35

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Frankrig) den 19. juni 2015 — Marc Soulier og Sara Doke mod ministre de la Culture et de la Communication, Premier ministre

(Sag C-301/15)

(2015/C 294/44)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Marc Soulier og Sara Doke

Sagsøgt: ministre de la Culture et de la Communication, Premier ministre

Præjudicielt spørgsmål

Er de ovenfor anførte bestemmelser i direktiv 2001/29/EF (1) af 22. maj 2001 til hinder for en ordning som den, der redegjort for i nærværende afgørelses præmis 1, der overlader udøvelsen af retten til at tillade digital reproduktion og tilgængeliggørelse af »udgåede bøger« til godkendte rettighedsforvaltningsselskaber, samtidig med at den tillader ophavsmændene til disse bøger eller deres retssuccessorer at modsætte sig udøvelsen af denne ret eller at bringe den til ophør på de betingelser, som er fastsat heri?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22.5.2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet (EUT L 167, s. 10)
1)

Skal artikel 5 og 7 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked (1) fortolkes således, at tilgift bestående i, at en computer sælges udstyret med præinstalleret software, udgør en vildledende urimelig handelspraksis, når producenten af computeren gennem sin forhandler har givet oplysninger om hvert enkelt af de præinstallerede programmer, men ikke angivet prisen for hvert enkelt program?
—

Domstolen træffer selv endelig afgørelse i tvisten, og Kommissionens gennemførelsesafgørelse nr. 2013/123/EU om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) (1) annulleres, for så vidt som den udelukker visse udgifter afholdt af Den Franske Republik i forbindelse med akse 2 i landbrugsudviklingsprogrammet for Frankrig for regnskabsårene 2008 og 2009, eller sagen hjemvises til fornyet behandling ved Retten.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 294/43

Appel iværksat den 7. juli 2015 af Claire Staelen til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 29. april 2015 i sag T-217/11, Staelen mod Den Europæiske Ombudsmand

(Sag C-338/15 P)

(2015/C 294/55)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Claire Staelen (ved avocate V. Olona)

Den anden part i appelsagen: Den Europæiske Ombudsmand

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Ophævelse af dom afsagt den 29. april 2015 i sag T-217/11 (Staelen mod Den Europæiske Ombudsmand).

— Følgelig gives appellanten medhold i hendes påstand om erstatning af det ikke-økonomiske tab, der er lidt som følge af modstridende handlinger, idet appellanten har opgjort dette tab til 50 000 EUR.

— Appellanten gives medhold i hendes påstande i første instans, med undtagelse af hendes påstand om erstatning af de økonomiske tab.

— Appelindstævnte tilpligtes at betale sagens omkostninger i de to instanser.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har til støtte for appellen fremsat seks anbringender vedrørende retlige fejl og forkert gengivelse af de faktiske omstændigheder.

For det første er appellanten af den opfattelse, at Retten begik en retlig fejl samt gengav de faktiske omstændigheder forkert for så vidt angår det forhold, at appellanten afviste Ombudsmandens undersøgelse på eget initiativ. Retten gengav ligeledes genstanden for klagen forkert.

For det andet har appellanten anført, at Retten begik en retlig fejl ved at fortolke artikel 228 TEUF og afgørelse 94/262 (1) forkert, således at de blev frataget deres effektive virkning.

For det tredje har appellanten anført, at Retten foretog en forkert gengivelse af de faktiske omstændigheder hvad angår varigheden af forskelsbehandlingen i forbindelse med opførelsen på listen over egnede ansøgere.

For det fjerde har appellanten foreholdt Retten, at denne foretog en forkert gengivelse af de faktiske omstændigheder og begik en retlig fejl ved at antage, at Ombudsmanden ikke havde tilsidesat sin pligt til gennemsigtighed og til at udvise omhu.

For det femte har appellanten foreholdt Retten, at denne udelukkede at anvende afgørelsen truffet af Europa-Parlamentets formand den 23. februar 2003, samt adfærdskodeksen for god forvaltningsskik.

For det sjette er appellanten af den opfattelse, at Retten med urette fastslog, at Ombudsmanden ikke skulle undersøge tilintetgørelsen af sagsakterne vedrørende udvælgelsesprøven.

(1) Europa-Parlamentets afgørelse 94/262/EKSF, EF, Euratom af 9.3.1994 vedrørende Ombudsmandens statut og de almindelige betingelser for udøvelsen af hans hverv (EFT L 113, s. 15).
3)

Såfremt det andet spørgsmål besvares benægtende, kan denne »afgift« dermed anses for at udgøre en modydelse for levering, og kan det antages, at der består en direkte forbindelse mellem levering af ydelsen og betaling af modydelsen?
(i)

Ovennævnte dom fra Retten ophæves helt eller delvist på grundlag af følgende anbringender: i. Første anbringende: Retlige fejl, anvendelse af en fejlagtig bevisstandard og fejlagtig anvendelse af bevisbyrden ved at finde, at Den Slovakiske Republik har tilsidesat artikel 86, stk. 1, EF, sammenholdt med artikel 82 EF: a. Retlige fejl, idet den fandt, at en eneret i sig selv kan udgøre en tilsidesættelse af artikel 86, stk. 1, EF, sammenholdt med artikel 82 EF; b. Retlige fejl, idet den anvendte en fejlagtig bevisstandard og foretog en fejlagtig anvendelse af bevisbyrden ved at finde, at Den Slovakiske Republik har tilsidesat artikel 86, stk. 1, EF sammenholdt med artikel 82 EF ved at begrænse ydelser til slutforbrugere. ii. Andet anbringende: Retlige fejl, utilstrækkeligt kontrolniveau og urigtig gengivelse af beviser og tiltrædelse af Kommissionens afgrænsning af det relevante marked: a. Retlige fejl, utilstrækkeligt kontrolniveau ved at tiltræde, at det relevante marked for integrerede hybridposttjenester kunne afgrænses på grundlag alene af den (påståede) efterspørgsel og levering af en ydelse. b. Urigtig gengivelse af beviser og anvendelse af et utilstrækkeligt kontrolniveau ved at finde, at efterspørgslen på markedet kunne udledes af Kommissionens fremlagte beviser.
—

Rettens dom i sag T-393/13 ophæves, for så vidt som Retten fastslog, at det ikke længere er fornødent at træffe afgørelse i søgsmålene om annullation og erstatning.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 302/17

Appel iværksat den 12. juni 2015 af Matratzen Concord GmbH til prøvelse af dom afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 16. april 2015 i sag T-258/13 — Matratzen Concord mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

(Sag C-295/15 P)

(2015/C 302/22)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Matratzen Concord GmbH (ved Rechtsanwalt I. Selting)

Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), KBT & Co. Ernst Kruchen agenzia commerciale sociétá in accomandita

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Afgørelse truffet af Rettens Sjette Afdeling den 16. april 2015 i sag T-258/13 om slettelse af EF-varemærket 281 86 80 »Arktis« som følge af mangel af retsbevarende brug ophæves.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder de omkostninger, der er forbundet med appelsagen.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten gør følgende retlige fejl i Rettens afgørelse gældende:

Retten har fejlagtigt lagt firmaet Breidings salgstal til grund til fordel for det anfægtede varemærke. De af Breiding i den omstridte periode 200-2009 solgte varer burde ikke have været taget i betragtning.

Retten har ved vurdering af den reelle brug af varemærket fejlagtigt taget de varer, som er forsynet med »Arktis Line« i betragtning, i stedet for at tage de varer, som er forsynet med »Arktis« i betragtning, og konkluderet, at tilføjelsen »Line« alene er beskrivende.

Retten har udøvet sine skønsbeføjelser fejlagtigt, idet den lagde et reelt brug af det anfægtede varemærke til grund, til trods for at varemærkeindehaverens omsætning var meget beskeden.

Endelig har Retten ikke taget højde for den omstændighed, at der er tale om reel brug af »sengevarer« og »vattæpper«. Varemærkeindehaveren har imidlertid alene fremlagt bevis for brug af varemærket til »vattæpper«, og ikke for andre sengevarer, såsom puder og madrasser. Varemærket bør derfor i det mindste erklæres for fortabt for så vidt angår »sengevarer«.
3)

Kan kriteriet om fare for alvorlige forstyrrelser af den nationale økonomi med henblik på at begrænse anvendelsen og konsekvenserne af et urimeligt vilkår finde anvendelse i forbindelse med et individuelt søgsmål anlagt af en forbruger, eller vedrører nævnte kriterium om alvorlig fare i et sådant individuelt søgsmål forbrugerens økonomi [som følge af], at konsekvenserne af det ugyldige vilkår begrænses til den nævnte periode?
2)

Såfremt denne begrænsning af virkningerne, som følge af den gode tro hos de berørte parter og faren for alvorlige forstyrrelser, anses for at være forenelig med de EU-retlige forskrifter, nærmere bestemt artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler: a) Hvilke alvorlige forstyrrelser kan begrunde en begrænsning af virkningerne? b) Skal faren for alvorlige forstyrrelser være tilstrækkeligt godtgjort under den retslige procedure, hvorunder den påberåbes, eller er det tilstrækkeligt, at retten overordnet finder, at faren foreligger uden konkrete oplysninger, som kan underbygge denne konstatering?
1)

Er det foreneligt med artikel 45, stk. 2, litra a) og b), i direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 (1), at blot en ansøgning om tvangsakkord, som debitor har indgivet ved den relevante retsinstans, bevirker, at virksomheden anses for at være »under behandling«?