ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Den Italienske Republik har tilsidesat sin forpligtelse i henhold til artikel 13 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/50/EF af 21. maj 2008 om luftkvaliteten og renere luft i Europa, sammenholdt med bilag XI hertil, idet den systematisk og vedvarende har overskredet grænseværdierne for koncentrationerne af PM10-partikler, og idet den er fortsat med at overskride disse grænseværdier, — for så vidt angår døgngrænseværdien — fra 2008 til 2017 i følgende zoner: IT1212 (Sacco-dalen), IT1507 (den tidligere zone IT1501, saneringszone — Napoli og Caserta), IT0892 (Emilia Romagna, Pianura Ovest (den vestlige slette)), IT0893 (Emilia Romagna, Pianura Est (den østlige slette)), IT0306 (det bymæssige område Milano), IT0307 (det bymæssige område Bergamo), IT0308 (det bymæssige område Brescia), IT0309 (Lombardiet, slette med høj grad af urbanisering A), IT0310 (Lombardiet, slette med høj grad af urbanisering B), IT0312 (Lombardiet, dal D), IT0119 (Piemonte, slette), IT0120 (Piemonte, bakke) — fra 2008 til 2016 i zone IT1215 (det bymæssige område Rom) — fra 2009 til 2017 i følgende zoner: IT0508 og IT0509 (den tidligere zone IT0501, det bymæssige område Venedig-Treviso), IT0510 (den tidligere zone IT0502, det bymæssige område Padova), IT0511 (den tidligere zone IT0503, det bymæssige område Vicenza), IT0512 (den tidligere zone IT0504, det bymæssige område Verona), IT0513 og IT0514 (den tidligere zone IT0505, zone A1 — Venetoprovinsen) — fra 2008 til 2013 og igen fra 2015 til 2017 i zone IT0907 (Prato-Pistoia) — fra 2008 til 2012 og igen fra 2014 til 2017 i zone IT0909 (Valdarno Pisano og Piana Lucchese) og zone IT0118 (det bymæssige område Torino) — fra 2008 til 2009 og fra 2011 til 2017 i zone IT1008 (Conca Ternana (Terni-dalen)) og zone IT1508 (den tidligere zone IT1504, det bakkede kystområde i Benevento) — i 2008 og fra 2011 til 2017 i zone IT1613 (Puglia — industriområde) og fra 2008 til 2012 og i 2014 og 2016 i zone IT1911 (det bymæssige område Palermo) samt — for så vidt angår årsgrænseværdien i følgende zoner: IT1212 (Sacco-dalen) fra 2008 til 2016, IT0508 og IT0509 (den tidligere zone IT0501, det bymæssige område Venedig-Treviso) i 2009, 2011 og 2015, IT0511 (den tidligere zone IT0503, det bymæssige område Vicenza) i 2011, 2012 og 2015, IT0306 (det bymæssige område Milano) fra 2008 til 2013 og i 2015, IT0308 (det bymæssige område Brescia), IT0309 (Lombardiet, slette med høj grad af urbanisering A) og IT0310 (Lombardiet, slette med høj grad af urbanisering B) fra 2008 til 2013 og i 2015 og 2017, IT0118 (det bymæssige område Torino) fra 2008 til 2012 og i 2015 og 2017, og Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 23, stk. 1, i direktiv 2008/50, alene og sammenholdt med del A i bilag XV hertil, og navnlig forpligtelsen i henhold til dette direktivs artikel 23, stk. 1, andet afsnit, til at sikre, at luftkvalitetsplanerne omfatter egnede foranstaltninger, så den periode, hvor grænseværdierne overskrides, bliver kortest mulig, idet den ikke fra den 11. juni 2010 har vedtaget egnede foranstaltninger til at sikre, at grænseværdierne for koncentrationerne af PM10-partikler overholdes i samtlige disse zoner.
C 198/2

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 24. marts 2022 — PJ mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Erdmann & Rossi GmbH (C-529/18 P) og PC mod PJ, Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Erdmann & Rossi GmbH (C-531/18 P)

(Forenede sager C-529/18 P og C-531/18 P) (1)

(Appel - EU-retlige principper - artikel 19 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol - parternes repræsentation i direkte søgsmål for Unionens retsinstanser - advokat, der er tredjemand i forhold til sagsøgeren - krav om uafhængighed - advokat, der er medarbejder i et advokatfirma - artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder)

(2022/C 198/02)

Processprog: tysk

Parter

(Sag C-529/18 P)

Appellant: PJ (ved Rechtsanwälte J. Lipinsky og C. von Donat)

De andre parter i sagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved D. Botis og A. Söder, som befuldmægtigede) og Erdmann & Rossi GmbH (ved Rechtsanwälte H. Kunz-Hallstein og R. Kunz-Hallstein)

(Sag C-531/18 P)

Appellant: PC (ved Rechtsanwälte J. Lipinsky og C. von Donat)

De andre parter i sagen: PJ (ved Rechtsanwälte J. Lipinsky og C. von Donat), Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved D. Botis og A. Söder, som befuldmægtigede) og Erdmann & Rossi GmbH (ved Rechtsanwälte H. Kunz-Hallstein og R. Kunz-Hallstein)

Konklusion

1) Appellerne forkastes.

2) PJ betaler omkostningerne i sag C-529/18 P, såvel i forbindelse med nærværende appelsag som i sagen for Retten.

3) PC betaler omkostningerne i sag C-531/18 P, såvel i forbindelse med nærværende appelsag som i sagen for Retten.

(1) EUT C 103 af 30.3.2020.
2)

Artikel 96 i forordning nr. 2100/94 skal fortolkes således, at det alene er de krav i medfør af denne forordnings artikel 94 og 95, der vedrører en sammenhæng af krænkende handlinger med hensyn til en beskyttet sort, som er blevet fremsat mere end tre år efter, for det første, at EF-sortsbeskyttelsen er blevet endeligt meddelt og, for det andet, at indehaveren har fået kendskab til hver enkelt af disse handlinger, der indgår i denne sammenhæng af handlinger, individuelt, og den person, der har foretaget dem, som er forældede.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 9. september 2021 — Adler Real Estate AG, Petrus Advisers LLP og GM mod Finanzmarktaufsichtsbehörde (FMA) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesverwaltungsgericht — Østrig)

(Sag C-605/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - værdipapirer optaget til handel på et reguleret marked, der er beliggende eller udøver virksomhed i en medlemsstat - gennemsigtighedskrav - anmeldelse af »større besiddelser« i selskaber erhvervet af »personer, der handler i forståelse med andre« - direktiv 2004/109/EF - artikel 3, stk. 1a, fjerde afsnit - begrebet »strengere krav« - direktiv 2004/25/EF - »tilsyn« fra en myndighed udpeget i medfør af dette direktivs artikel 4)

(2021/C 462/04)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesverwaltungsgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Adler Real Estate AG, Petrus Advisers LLP og GM

Sagsøgt: Finanzmarktaufsichtsbehörde (FMA)

Konklusion

Artikel 3, stk. 1a, fjerde afsnit, nr. iii), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/109/EF af 15. december 2004 om harmonisering af gennemsigtighedskrav i forbindelse med oplysninger om udstedere, hvis værdipapirer er optaget til handel på et reguleret marked, og om ændring af direktiv 2001/34/EF, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/50/EU af 22. oktober 2013, skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, som pålægger de i artikel 10 eller 13 i direktiv 2004/109, som ændret ved direktiv 2013/50, omhandlede aktionærer, fysiske personer eller juridiske enheder strengere krav, som omhandlet i nævnte fjerde afsnit, vedrørende anmeldelse af større besiddelser, end de krav, der er fastsat i direktiv 2004/109, som ændret ved direktiv 2013/50, hvilke strengere krav følger af love eller administrative bestemmelser, der er vedtaget i relation til navnlig overtagelsestilbud, uden at en myndighed i denne medlemsstat, som er udpeget i medfør af artikel 4 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/25/EF af 21. april 2004 om overtagelsestilbud, herved er overladt beføjelsen til at sikre overholdelsen af disse krav.

(1) EUT C 445 af 10.12.2018.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 9. september 2021 — FN, GM, Adler Real Estate AG, HL og Petrus Advisers LLP mod Übernahmekommission (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesverwaltungsgericht — Østrig)

(Sag C-546/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - selskabsret - overtagelsestilbud - direktiv 2004/25/EF - artikel 5 - obligatorisk tilbud - artikel 4 - tilsynsmyndighed - endelig afgørelse, hvorved det fastslås, at pligten til at fremsætte et overtagelsestilbud er tilsidesat - afgørelsens bindende virkning i en efterfølgende administrativ straffesag indledt af samme myndighed - det EU-retlige effektivitetsprincip - generelle principper i EU-retten - ret til forsvar - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 47 og 48 - retten til ikke at udtale sig - uskyldsformodning - adgang til en uafhængig og upartisk domstol)

(2021/C 462/03)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesverwaltungsgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: FN, GM, Adler Real Estate AG, HL og Petrus Advisers LLP

Sagsøgt: Übernahmekommission

Konklusion

Artikel 4 og 17 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/25/EF af 21. april 2004 om overtagelsestilbud, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU af 15. maj 2014, sammenholdt med retten til forsvar, der er sikret ved EU-retten, herunder navnlig retten til at blive hørt, og artikel 47 og 48 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for en medlemsstats praksis, hvorefter en afgørelse, hvorved det fastslås, at der foreligger en overtrædelse af dette direktiv, og som er blevet endelig, har bindende virkning i en efterfølgende sag om pålæggelse af en administrativ sanktion, der har karakter af straf, for overtrædelse af dette direktivs bestemmelser, for så vidt som de berørte parter i denne sag ikke under den forudgående procedure til konstatering af denne overtrædelse fuldt ud har kunnet udøve retten til forsvar og navnlig retten til at blive hørt og hverken har kunnet gøre retten til at nægte at udtale sig gældende eller været omfattet af uskyldsformodningen vedrørende de faktiske omstændigheder, som efterfølgende bruges til støtte for anklagen, eller som ikke har adgang til effektive retsmidler til prøvelse af en sådan afgørelse for en domstol, som har kompetence til at træffe afgørelse med hensyn til såvel faktiske som retlige spørgsmål.

(1) EUT C 427 af 26.11.2018.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 2. september 2021 — Europa-Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tyskland

(Sag C-718/18) (1)

(Traktatbrud - det indre marked for elektricitet og naturgas - direktiv 2009/72/EF - artikel 2, nr. 21) - artikel 19, stk. 3, 5 og 8 - artikel 37, stk. 1, litra a), og artikel 37, stk. 6, litra a) og b) - direktiv 2009/73/EF - artikel 2, nr. 20) - artikel 19, stk. 3, 5 og 8 - artikel 41, stk. 1, litra a), og artikel 41, stk. 6, litra a) og b) - begrebet »vertikalt integreret virksomhed« - effektiv adskillelse mellem på den ene side nettene og på den anden side aktiviteterne produktion af elektricitet og naturgas samt forsyning hermed - uafhængig transmissionssystemoperatør - denne operatørs personales og ledelses uafhængighed - overgangsperioder - kapitalandele i den vertikalt integrerede virksomhed - nationale regulerende myndigheder - uafhængighed - enekompetence - artikel 45 TEUF - arbejdskraftens frie bevægelighed - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 15 - ret til at arbejde og til at udøve et erhverv - artikel 17 - ejendomsret - artikel 52, stk. 1 - begrænsninger - demokratiprincippet)

(2021/C 431/18)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved M. Noll-Ehlers og O. Beynet, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Forbundsrepublikken Tyskland (først ved J. Möller og T. Henze, som befuldmægtigede, derefter ved J. Möller og S. Eisenberg, som befuldmægtigede)

Intervenient til støtte for sagsøgte: Kongeriget Sverige (først ved C. Meyer-Seitz, A. Falk, H. Shev, J. Lundberg og H. Eklinder, som befuldmægtigede, derefter ved C. Meyer-Seitz, H. Shev og H. Eklinder, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72/EF af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 2003/54/EF og i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/73/EF af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for naturgas og om ophævelse af direktiv 2003/55/EF, idet denne medlemsstat ikke har foretaget en korrekt gennemførelse af: — artikel 2, nr. 21), i direktiv 2009/72 og artikel 2, nr. 20), i direktiv 2009/73 — artikel 19, stk. 3 og 8, i direktiv 2009/72 og direktiv 2009/73 — artikel 19, stk. 5, i direktiv 2009/72 og 2009/73 — artikel 37, stk. 1, litra a), og artikel 37, stk. 6, litra a) og b), i direktiv 2009/72 samt artikel 41, stk. 1, litra a), og artikel 41, stk. 6, litra a) og b), i direktiv 2009/73.

2) Forbundsrepublikken Tyskland betaler sagsomkostningerne.

3) Kongeriget Sverige bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 54 af 11.2.2019.
2)

Artikel 2, stk. 2, litra b), i direktiv 2000/78 skal fortolkes således, at en ulige behandling, der indirekte er baseret på religion eller tro, som følger af en intern regel i en virksomhed, der forbyder arbejdstagerne at bære nogen form for synlige symboler på politiske, ideologiske eller religiøse overbevisninger på arbejdspladsen, kan være begrundet i arbejdsgiverens ønske om at forfølge en politik, hvor der lægges vægt på politisk, ideologisk og religiøs neutralitet i forhold til kunderne eller brugerne, for så vidt som, for det første, denne politik opfylder et reelt behov hos arbejdsgiveren, hvilket det påhviler denne at godtgøre bl.a. under hensyntagen til de berettigede forventninger hos de nævnte kunder eller brugere og de ugunstige konsekvenser, som arbejdsgiveren ville blive udsat for uden en sådan politik, henset til arten af dennes aktiviteter eller den sammenhæng, hvori disse indgår, for det andet, denne ulige behandling er egnet til at sikre en ordentlig gennemførelse af denne neutralitetspolitik, hvilket forudsætter, at denne politik forfølges sammenhængende og systematisk, og, for det tredje, dette forbud er begrænset til det strengt nødvendige, henset til, hvor store og alvorlige de ugunstige konsekvenser, som arbejdsgiveren tilsigter at undgå ved et sådant forbud, reelt er.
1)

Artikel 3, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet skal fortolkes således, at operatøren af en videodelingsplatform eller en hosting- og fildelingsplatform, på hvilken brugere ulovligt kan stille beskyttet indhold til rådighed for almenheden, ikke foretager »overføring til almenheden« af dette indhold i denne bestemmelses forstand, medmindre den pågældende ud over den blotte tilrådighedsstillelse på platformen giver almenheden adgang til et sådant indhold i strid med ophavsretten. Dette er navnlig tilfældet, når denne operatør har konkret kendskab til, at der ulovligt stilles beskyttet indhold til rådighed på den pågældendes platform, og undlader straks at slette dette indhold eller blokere adgangen hertil, eller når den nævnte operatør, selv om den pågældende ved eller burde vide, at brugerne af den pågældendes platform generelt stiller det beskyttede indhold ulovligt til rådighed for almenheden via vedkommendes platform, undlader at gennemføre de passende tekniske foranstaltninger, som kan forventes af en normalt påpasselig operatør, der befinder sig i denne situation, for på en troværdig og effektiv måde at imødegå krænkelser af ophavsretten på denne platform, eller når den pågældende deltager i udvælgelsen af det beskyttede indhold, der ulovligt overføres til almenheden, stiller værktøjer til rådighed på sin platform, der specifikt har til formål at foretage ulovlig deling af et sådant indhold, eller bevidst fremmer en sådan deling, hvilket kan godtgøres ved den omstændighed, at operatøren har valgt en økonomisk model, der tilskynder brugerne af den pågældendes platform til at foretage ulovlig overføring til almenheden af beskyttet indhold herpå.
1)

Forbundsrepublikken Tyskland — har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 13, stk. 1, sammenholdt med bilag XI til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/50/EF af 21. maj 2008 om luftkvaliteten og renere luft i Europa ved fra den 1. januar 2010 til og med 2016 systematisk og vedvarende at have overskredet for det første den fastsatte årsgrænseværdi for nitrogendioxid (NO2) i 26 zoner og bymæssige områder i Tyskland, nemlig DEZBXX0001A (det bymæssige område Berlin), DEZCXX0007A (det bymæssige område Stuttgart), DEZCXX0043S (forvaltningsområdet Tübingen), DEZCXX0063S (forvaltningsområdet Stuttgart (uden det bymæssige område)), DEZCXX0004A (det bymæssige område Freiburg), DEZCXX0041S (forvaltningsområdet Karlsruhe (uden bymæssige områder)), DEZCXX0006A (det bymæssige område Mannheim/Heidelberg), DEZDXX0001A (det bymæssige område München), DEZDXX0003A (det bymæssige område Nürnberg/Fürth/Erlangen), DEZFXX0005S (område III Mittel- und Nordhessen), DEZFXX0001A (bymæssigt område I (Rhein-Main)), DEZFXX0002A (bymæssigt område II (Kassel)), DEZGLX0001A (det bymæssige område Hamburg), DEZJXX0015A (Grevenbroich (brunkulsområde ved Rhinen)), DEZJXX0004A (Köln), DEZJXX0009A (Düsseldorf), DEZJXX0006A (Essen), DEZJXX0017A (Duisburg, Oberhausen, Mülheim), DEZJXX0005A (Hagen), DEZJXX0008A (Dortmund), DEZJXX0002A (Wuppertal), DEZJXX0011A (Aachen), DEZJXX0016S (by- og landområder i Nordrhein-Westfalen), DEZKXX0006S (Mainz), DEZKXX0007S (Worms/Frankenthal/Ludwigshafen), DEZKXX0004S (Koblenz/Neuwied) og for det andet timegrænseværdien for NO2 i to af disse zoner, nemlig DEZCXX0007A (det bymæssige område Stuttgart) og DEZFXX0001A (bymæssigt område I (Rhein-Main)), og — har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 23, stk. 1, i direktiv 2008/50, alene og sammenholdt med del A i bilag XV hertil, og navnlig den forpligtelse, der er fastsat i dette direktivs artikel 23, stk. 1, andet afsnit, til at sørge for, at luftkvalitetsplanerne omfatter egnede foranstaltninger, så overskridelsesperioden for grænseværdierne bliver kortest mulig, ved ikke siden den 11. juni 2010 at have iværksat egnede foranstaltninger til at sikre overholdelsen af grænseværdierne for NO2 i samtlige disse zoner.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 3. juni 2021 — The Yokohama Rubber Co. Ltd mod Pirelli Tyre SpA (sag C-818/18 P) og Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) mod Pirelli Tyre SpA (sag C-6/19 P)

(Forenede sager C-818/18 P og C-6/19 P) (1)

(Appel - EU-varemærker - absolutte registreringshindringer eller absolutte ugyldighedsgrunde - tegn, som udelukkende består af en udformning af varen, som er nødvendig for at opnå et teknisk resultat - forordning (EF) nr. 40/94 - artikel 7, stk. 1, litra e), nr. ii) - tegn, der består af en udformning, som ikke repræsenterer en væsentlig del af varen)

(2021/C 289/04)

Processprog: engelsk

Parter

(Sag C-818/18 P)

Appellant: The Yokohama Rubber Co. Ltd (ved avvocati D. Martucci og F. Boscariol de Roberto)

De andre parter i appelsagen: Pirelli Tyre SpA (ved Rechtsanwälte T.M. Müller og F. Togo) og Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved J. Ivanauskas, som befuldmægtiget)

Intervenient til støtte for sagsøgte: European Association of Trade Mark Owners (Marques) (ved Rechtsanwalt M. Viefhues)

(Sag C-6/19 P)

Appellant: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved J. Ivanauskas, som befuldmægtiget)

De andre parter i appelsagen: Pirelli Tyre SpA (ved Rechtsanwälte T.M. Müller og F. Togo) og The Yokohama Rubber Co. Ltd (ved avvocati D. Martucci og F. Boscariol de Roberto)

Intervenient til støtte for sagsøgte: European Association of Trade Mark Owners (Marques) (ved Rechtsanwalt M. Viefhues)

Konklusion

1) Appellerne i sagerne C-818/18 P og C-6/19 P forkastes.

2) The Yokohama Rubber Co. Ltd og Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) bærer deres egne omkostninger i forbindelse med appellerne i sagerne C-818/18 P og C-6/19 P og betaler hver halvdelen af de omkostninger, som Pirelli Tyre SpA har afholdt i forbindelse med disse sager.

3) European Association of Trade Mark Owners (Marques) bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 148 af 29.4.2019.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 3. juni 2021 — Ungarn mod Europa-Parlamentet

(Sag C-650/18) (1)

(Annullationssøgsmål - artikel 7, stk. 1, TEU - Europa-Parlamentets beslutning om et forslag om at opfordre Rådet for Den Europæiske Union til at fastslå, at der er en klar fare for en grov overtrædelse af de værdier, som Unionen bygger på - artikel 263 TEUF og 269 TEUF - Domstolens kompetence - realitetspåkendelse af annullationssøgsmålet - anfægtelig retsakt - artikel 354 TEUF - regler for optælling af stemmer i Parlamentet - Parlamentets forretningsorden - artikel 178, stk. 3 - begrebet »afgivne stemmer« - stemmeundladelser - retssikkerhedsprincippet, ligebehandlingsprincippet, demokratiprincippet og princippet om loyalt samarbejde)

(2021/C 289/03)

Processprog: ungarsk

Parter

Sagsøger: Ungarn (først ved M.Z. Fehér, G. Tornyai og Z. Wagner, derefter ved M.Z. Fehér, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Europa-Parlamentet (ved F. Drexler, N. Görlitz og T. Lukácsi, som befuldmægtigede)

Intervenient til støtte for sagsøger: Republikken Polen (ved B. Majczyna, som befuldmægtiget)

Konklusion

1. Europa-Parlamentet frifindes.

2. Ungarn bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af Parlamentet.

3. Republikken Polen bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 436 af 3.12.2018.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 22. april 2021 — thyssenkrupp Electrical Steel GmbH og thyssenkrupp Electrical Steel Ugo mod Europa-Kommissionen

(Sag C-572/18 P) (1)

(Appel - toldunion - forordning (EU) nr. 952/2013 - artikel 211, stk. 6 - bevilling til aktiv forædling af visse kornorienterede elektriske stålprodukter - risiko for, at væsentlige interesser for EU-producenter bliver negativt berørt - undersøgelse af de økonomiske forudsætninger - gennemførelsesforordning (EU) 2015/2447 - artikel 259 - Europa-Kommissionens konklusioner om de økonomiske forudsætninger - artikel 263 TEUF - retsakt, der ikke kan gøres til genstand for et søgsmål)

(2021/C 228/02)

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: thyssenkrupp Electrical Steel GmbH og thyssenkrupp Electrical Steel Ugo (ved Rechtsanwälte M. Günes og L. C. Heinisch)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved J.-F. Brakeland et F. Clotuche-Duvieusart, befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen i sag C-572/18 P forkastes.

2) thyssenkrupp Electrical Steel GmbH og thyssenkrupp Electrical Steel Ugo bærer hver deres egne omkostninger og betaler de af Europa-Kommissionen afholdte omkostninger.

(1) EUT C 436 af 3.12.2018.