ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
48

For det andet fremhævede Kommissionen i den bekræftende afgørelse, at »selv om der ved udarbejdelsen af de [ønskede harmoniserede] standarder er taget hensyn til de særlige krav i de forskrifter, hvis gennemførelse de understøtter, har ophavsmændene til dem formuleret dem på en måde, som er tilstrækkeligt kreativ til, at de kan nyde ophavsretlig beskyttelse«, at »teksternes længde indebærer, at ophavsmændene har foretaget en række valg (herunder vedrørende dokumentets strukturering), hvilket medfører ophavsretlig beskyttelse«, og at »[det] følger heraf, at [disse harmoniserede standarder] i deres helhed [skal] betragtes som et originalt værk, der nyder beskyttelse i medfør af ophavsretsreglerne«. Ved at foretage en sådan analyse vurderede Kommissionen således, om disse harmoniserede standarder kan være genstand for ophavsretlig beskyttelse, med udgangspunkt i den tærskel for originalitet, som et produkt skal nå for at udgøre et »værk« som omhandlet i retspraksis. Selv om det originalitetskrav, der skal være opfyldt, for at et produkt kan være omfattet af denne beskyttelse, fortsat er reguleret i medlemsstaternes lovgivninger, fremgår det nemlig af Domstolens faste praksis vedrørende fortolkningen af det selvstændige begreb »værk«, at det, for at en genstand kan anses for at være original, er både nødvendigt og tilstrækkeligt, at den afspejler ophavsmandens personlighed ved at give udtryk for dennes frie og kreative valg (jf. dom af 11.6.2020, Brompton Bicycle, C-833/18, EU:C:2020:461, præmis 23 og den deri nævnte retspraksis). I lyset af denne retspraksis kunne Kommissionen uden at begå en fejl lægge til grund, at den krævede tærskel for originalitet var nået i det foreliggende tilfælde vedrørende de omhandlede harmoniserede standarder.
53

Sagsøgerens navn blev således opført på de omtvistede lister ved afgørelse 2018/90 og gennemførelsesforordning 2018/88 med den begrundelse, at han havde stillingen som chef for hovedstadsområdets regering, at han havde varetaget stillingen som øverstbefalende for den bolivariske nationalgarde indtil den 21. juni 2017, at han havde været involveret i undertrykkelse af civilsamfundet og den demokratiske opposition i Venezuela, og at han var ansvarlig for alvorlige krænkelser af menneskerettighederne, der blev begået af den bolivariske nationalgarde under hans kommando, og at hans politiske handlinger, som han udførte som øverstbefalende for den bolivariske nationalgarde, især når sidstnævnte spillede en ledende rolle i opretholdelsen af orden under civile demonstrationer, og offentlig udtrykte støtte til, at militære domstole burde have jurisdiktion over civile, undergravede retsstatsprincippet i Venezuela.
6

Ved afgørelse af 24. juli 2019 (herefter »den anfægtede afgørelse«) afslog Andet Appelkammer ved EUIPO sagsøgerens klage over undersøgerens afgørelse. Appelkammeret konstaterede indledningsvis, at den relevante kundekreds for de varer, der er indeholdt i klasse 29, 30, 32 og 33, er sammensat af den brede offentlighed med et gennemsnitligt opmærksomhedsniveau og for de varer, der er indeholdt i klasse 6, hovedsageligt af erhvervsdrivende med et højt opmærksomhedsniveau. Efter at have bemærket, at kriterierne for bedømmelsen af lydmærkers fornødne særpræg ikke er forskellige fra dem, der finder anvendelse på andre typer varemærker, anførte appelkammeret dernæst, at den brede offentlighed ikke nødvendigvis er vant til at opfatte en lyd som en angivelse af den handelsmæssige oprindelse for uåbnede drikkevarers emballager og emballerede drikkevarer. Appelkammeret tilføjede, at for at kunne registreres som varemærke skal en lyd have en vis prægnans eller være egnet til genkendelse, således at den over for forbrugerne kan angive den handelsmæssige oprindelse af de omhandlede varer eller tjenesteydelser. Endelig fandt appelkammeret, at det ansøgte varemærke består af en lyd, der er uadskilleligt forbundet med brugen af de omhandlede varer, således at den relevante kundekreds vil opfatte nævnte varemærke som en funktionel bestanddel og en angivelse af de omhandlede varers egenskaber og ikke som en angivelse af deres handelsmæssige oprindelse. Appelkammeret konkluderede heraf, at det ansøgte varemærke ikke har fornødent særpræg.
Den 9. december 2015 blev lederen af Banca d’Italias tilsynsafdeling hørt af finansudvalget i Camera dei deputati (deputeretkammeret, Italien). Der fremgår bl.a. følgende af referatet af denne høring:

»[Banca delle Marches ekstraordinære kommissærers] forvaltning strakte sig over lang tid […] Det viste sig på dette tidspunkt, at F[ITD] […] var villig til at påtage sig risiciene i forbindelse med de misligholdte lån. [FITD’s intervention] kunne med tilførsel af midler fra andre banker have vist en vej ud af krisen, som ikke var til nogen skade for kreditorerne […] Dette var ikke muligt, hvilket skyldtes den forudfattede holdning – som vi ikke deler – der blev tilkendegivet af Kommissionens tjenestegrene […], som mente, at [FITD’s] interventioner skulle sidestilles med statsstøtte […]

Som jeg tidligere har nævnt, blev denne form for intervention overvejet og fastlagt detaljeret af [FITD] […] Men det var ikke muligt at gennemføre den, eftersom Kommissionens tjenestegrene […] kvalificerede den som statsstøtte og sidestillede dens anvendelse med brug af offentlige midler. Som jeg har bemærket, deler vi ikke dette synspunkt. De italienske garantiordninger er private foretagender. Deres interventioner, der udgør et alternativ til godtgørelse af indskyderne, besluttes selvstændigt og finansieres ligeledes med private midler […]«
103

Under alle omstændigheder har sagsøgeren, således som Retten har anerkendt i præmis 98 ovenfor, gyldigt godtgjort, at han varetog hvervet som ansvarlig for de administrerende direktører i Aman Holding og ikke hvervet som vicedirektør. Det skal i denne forbindelse bemærkes, at sagsøgeren ganske vist fremgår af selskabets organigram, at han er tillagt en række beføjelser, og at han har til opgave at opstille rammer for de administrerende direktører og således udføre strategiske beslutninger fra Aman Holding, men at han forbliver en ansat hos Aman Holding, hvilket Rådet ikke har bestridt. Sagsøgeren har endvidere med rette gjort gældende, at de opgaver, han er blevet overdraget som lønmodtager i Aman Holding, aldrig har omfattet tilsyn med Aman Dimashqs aktiviteter. Denne opgave er forbeholdt en anden lønmodtager, nemlig Bashar Assi, som i denne egenskab blev udnævnt til bestyrelsesformand for Aman Dimashq med henblik på at holde Aman Holdings bestyrelse underrettet om udviklingen i Aman Dimashq, hvilket i det væsentlige bekræftes af den side, der fremgår af Damascus Cham Holdings websted, »Damacham.sy«. Det er således ubestridt mellem parterne, at sagsøgeren ikke er medlem af Aman Dimashqs bestyrelse. Det fremgår i øvrigt ganske vist af Bashar Assis ansættelseskontrakt af 4. oktober 2017, som sagsøgeren har fremlagt, at sidstnævntes hverv som projektleder udøves under ansvar af bl.a. den ansvarlige for Aman Holdings administrerende direktører. Hverken dokument WK 47/2019 INIT og WK 3600/2020 REV 1 eller Rådets skriftlige indlæg godtgør imidlertid, at der bestod en tilsynsmæssig forbindelse mellem sagsøgeren og Bashar Assi i forbindelse med gennemførelsen af Marota City-projektet på tidspunktet for vedtagelsen af de anfægtede retsakter. Rådet har derfor ikke godtgjort, at de funktioner, som sagsøgeren varetager i Aman Holding, omfatter udøvelse af beslutningsbeføjelser i forbindelse med Aman Holdings aktiemajoritet i Aman Dimashqs bestyrelse.
91

Det skal bemærkes, at dokument WK 54/2019 INIT, der har til formål at underbygge begrundelsen for opførelsen af sagsøgerens navn på de omhandlede lister, i det væsentlige udgør et supplement til begrundelsen i de oprindelige retsakter, men først blev meddelt sagsøgeren ved udløbet af en frist på en måned og tre uger, hvilket ikke kan anses for en ubetydelig periode. I modsætning til, hvad Rådet har gjort gældende, kan det tidsrum, der er forløbet mellem datoen for vedtagelsen af de oprindelige retsakter og datoen for sagsøgerens anmodning om aktindsigt, i denne henseende ikke begrunde et manglende svar fra Rådet inden for en rimelig frist. Rådet kan nemlig ikke påberåbe sig den tid, der er forløbet, før sagsøgeren anmodede om aktindsigt i dokumenterne vedrørende denne, med henblik på at begrunde den frist, inden for hvilken Rådet selv faktisk imødekom anmodningen om aktindsigt. Som Rådet imidlertid har anført i retsmødet, findes der i Rådet interne frister, der er nødvendige for at opnå godkendelse fra de forskellige instanser med henblik på at fremsende dokumenter. Disse interne frister skal ganske vist være i overensstemmelse med den retspraksis, hvortil der er blevet henvist i præmis 73 og 89 ovenfor, for at de fremlagte beviser, der har til formål at understøtte restriktive foranstaltninger over for en person eller en enhed, kan meddeles vedkommende i god tid, at den pågældende kan gøre sine rettigheder gældende for Unionens retsinstanser.
120

Det skal bemærkes, at det af registreringsbeviset for Fly Aman af 28. maj 2018 fremgår, at virksomhedens stiftere er Mohamed Al Zoubi og selskab B. Desuden fremgår det heraf, at selskab B er aktionær i Fly Aman sammen med Mohamed Al Zoubi. Sagsøgerens navn er derimod ikke nævnt heri. Den første udgave af Fly Amans vedtægter af 22. februar 2018, som er underskrevet af den syriske virksomhedsledelse, udpeger imidlertid sagsøgeren som stifter af og partner i Fly Aman og nævner, at han ejer 10% af kapitalen i virksomheden. I denne forbindelse bemærkes, at sagsøgeren ikke har godtgjort, at Fly Amans vedtægter af 22. februar 2018 ikke havde affødt retsvirkninger mellem datoen for deres vedtagelse og datoen for udstedelsen af registreringsbeviset af 28. maj 2018 under henvisning til den omstændighed, at selskabet ikke var blevet stiftet, skønt dets vedtægter var blevet ratificeret af den syriske virksomhedsledelse. I retsmødet bekræftede han derimod, at der ikke var tale om en første udgave, men rent faktisk om Fly Amans endelige vedtægter, som afventede registrering hos den syriske virksomhedsledelse. Endelig har sagsøgeren erkendt, at han ikke har fremlagt bevis for, at hans titel blev overført til selskab B, der var angivet som medstifter i registreringsbeviset af 28. maj 2018. Det skal imidlertid bemærkes, at sagsøgerens navn blev opført på de omhandlede lister på grund af hans status som medstifter af flyselskabet Fly Aman og ikke som simpel aktionær. Under alle omstændigheder har sagsøgeren modsagt sig selv i sine skriftlige indlæg, idet han har bestridt at være aktionær, men samtidig har erkendt at være en sådan ved at anføre, at han kun er en mindretalsaktionær. Det skal i øvrigt for så vidt angår opretholdelsesretsakterne af 2020 tilføjes, at det fremgår af de beviser, der hidrører fra webstederne »Aliqtisadi« og »Eqtsad News«, hvortil der bliver henvist i dokument WK 3599/2020 REV 1, at sagsøgeren er medstifter af Fly Aman.
116

Det må nemlig fastslås, at den af Kommissionen fulgte fremgangsmåde, der bestod i at registrere det omtvistede forslag til EBI »på grundlag af en forståelse af, at forslaget har til formål at udvirke forslag fra Kommissionen til retsakter, hvori strukturfondenes opgaver, hovedmål og indretning fastlægges, og under forudsætning af at de tiltag, der skal finansieres, fører til en styrkelse af Unionens økonomiske, sociale og territoriale samhørighed«, er i overensstemmelse med forordning nr. 211/2011 som fortolket af Domstolen i bl.a. dom af 7. marts 2019, Izsák og Dabis mod Kommissionen (C-420/16 P, EU:C:2019:177), eftersom, som tidligere bemærket, Kommissionen skal fortolke og anvende den betingelse for registrering, der er fastsat i artikel 4, stk. 2, litra b), i ovennævnte forordning på en måde, der sikrer, at EBI’et er lettilgængeligt. Kommissionen kan derfor i givet fald foretage en »afgrænsning«, en »kvalificering« eller endog en delvis registrering af det pågældende forslag til EBI med henblik på at sikre, at det er lettilgængeligt, forudsat at den overholder den begrundelsespligt, der påhviler den, og at forslagets indhold ikke gengives urigtigt. Denne fremgangsmåde gør det nemlig muligt for Kommissionen, i stedet for at afslå at registrere et forslag til EBI, at registrere forslaget på kvalificeret måde med henblik på at bevare den praktiske virkning af formålet med forordning nr. 211/2011. Det bestyrker denne konklusion, at initiativtagerne til et sådant forslag ikke nødvendigvis er jurister med forståelse for præcision i det skriftlige udtryk og kendskab til Unionens kompetencer og Kommissionens beføjelser. Endvidere bemærkes, at Rumæniens påstand om, at tilstedeværelsen af et »forbehold« i Kommissionens bedømmelse viser, at der forelå tvivl og usikkerhed hos den (jf. præmis 95 ovenfor), ikke alene ikke er påvist, men også er uvirksom, eftersom en sådan tvivl og usikkerhed, således som det netop er blevet bemærket, ikke burde forhindre Kommissionen i at registrere det omtvistede forslag til EBI.
61

For det femte har sagsøgeren for at anfægte troværdigheden af skærmdumpet af bloggen »faneaccessories.blogspot« (jf. præmis 3, første led, og præmis 27, første led, ovenfor) gjort gældende, at bloggen i sig selv savner troværdighed. Til støtte for denne antagelse har sagsøgeren for det første påberåbt sig, at alle udgivelser af bloggen daterer sig fra november eller december 2009, og at bloggen hverken fungerede før eller efter disse tidspunkter. Der er således tale om en kortvarig blog. For det andet har sagsøgeren anført, at en søgning med søgemaskinen Google efter søgetermen »www.faneaccessories.blogspot.com«, der er begrænset til perioden fra den 1. november 2009 til den 27. juni 2010, ikke giver noget resultat, således som det bekræftes af bilag A.16 til stævningen. For det tredje har sagsøgeren gjort gældende, at de i bloggen indeholdte indlæg er kortfattede og kun består i et eller flere fotografier af et produkt og en beskrivelse på nogle få ord. Bloggen indeholder heller ikke nogen kommentarer. For det fjerde har sagsøgeren gjort gældende, at bloggen og indlægget med overskriften »TC0100201 – Thick telephone coil rubber band« ikke var blevet indekseret af Wayback Machine før 2013 for bloggens vedkommende og før 2017 for indlæggets. Til støtte for sidstnævnte argument har sagsøgeren fremlagt bilag A.14 og A.15 til stævningen.
66

Retten finder, at det i det foreliggende tilfælde ikke er muligt at antage, at varigheden af en forudgående anmeldelsesfase på ca. et år tyder på, at der foreligger et sådant misbrug eller omgåelse, eller at denne varighed udgør et indicium for tvivl, selv om der er tale om et komplekst tilfælde. Tempus er paradoksalt selv af den opfattelse, at støtteordningen var så kompleks, at den krævede en indgående undersøgelse inden for rammerne af en formel undersøgelsesprocedure. I overensstemmelse med adfærdskodeksens punkt 14 kunne Kommissionen imidlertid i et sådant komplekst tilfælde lovligt overskride den vejledende frist på to måneder og fortsætte kontakten forud for anmeldelsen i »flere måneder« for at sikre, at medlemsstaten indgav en fuldstændig anmeldelse, således at den kunne foretage sin foreløbige undersøgelse med fuldt kendskab til omstændighederne. I det foreliggende tilfælde var lovforslaget nemlig, således som Kommissionen har anført, stadig meget foreløbigt og skulle stadig gennemgå flere etaper i lovgivningsprocessen i Polen, herunder en offentlig høring, for i sidste ende at blive vedtaget af det polske parlament den 8. december 2017, dvs. kun to dage efter dets formelle anmeldelse. For at overholde statsstøttereglerne og i overensstemmelse med anbefalingerne i adfærdskodeksens punkt 18-10 havde de polske myndigheder således indledt kontakterne forud for anmeldelsen med Kommissionen på et tidligt stadium i den interne beslutningsproces for at kunne tage hensyn til denne institutions foreløbige stillingtagen under hele denne proces og for at sikre, at det projekt, der i sidste ende blev anmeldt, kunne opfylde kriterierne for forenelighed i henhold til artikel 107, stk. 3, litra c), TEUF og retningslinjerne for statsstøtte til miljøbeskyttelse og energi 2014-2020 (EUT 2014, C 200, s. 1, herefter »retningslinjerne«). I mangel af andre forhold, som peger i retning af misbrug, hvilke forhold ikke gør sig gældende i den foreliggende sag (jf. præmis 67 og 68 nedenfor), kan en sådan samarbejdsbaseret tilgang fra de polske myndigheders side og Kommissionen, som er inspireret af princippet om loyalt samarbejde i henhold til artikel 4, stk. 3, TEU, ikke i sig selv anses for at give anledning til tvivl eller alvorlige vanskeligheder.
112

I øvrigt skal sagsøgerens argument, hvorefter det ikke er til at forstå, hvordan Kommissionen har kunnet finde, at undersøgelsen om tilbagebetalingen af støtten var afsluttet i de seks sager, som sagsøgeren har nævnt, når begrebet verserende undersøgelser som omhandlet i artikel 4, stk. 2, tredje led, i forordning nr. 1049/2001 omfatter de perioder, hvori procedurerne fortsætter ved Unionens retsinstanser, forkastes. Situationen ville have været den samme i disse seks sager og i det foreliggende tilfælde. Ud over de betragtninger, der er blevet anført i præmis 103 ovenfor, skal det præciseres, at selv om en afgørelse fra Kommissionen, hvorved det konstateres, at der er blevet ydet en statsstøtte, indebærer, at denne institution finder, at dens undersøgelse, der tilsigter at fastlægge, at der findes en statsstøtte, har ført den til en konklusion, har det forhold, at den nævnte afgørelse er genstand for en verserende sag ved Unionens retsinstanser, derimod til følge, at dokumenterne vedrørende den nævnte undersøgelse forbliver omfattet af en generel formodning om fortrolighed. Det samme gør sig gældende med hensyn til dokumenter vedrørende fasen for tilbagesøgning af statsstøtten, når Kommissionen har besluttet at anlægge sag ved Domstolen, idet den er af den opfattelse, at dens afgørelse, hvorved der kræves tilbagesøgning af den omhandlede statsstøtte, ikke er blevet gennemført. Selv hvis det antages, at Kommissionen har kunnet lægge til grund, at undersøgelsen om tilbagesøgning af støtten var blevet afsluttet i de seks sager, som sagsøgeren har nævnt, er der ingen forskel mellem disse sager og det foreliggende tilfælde med hensyn til anvendeligheden af den generelle formodning om fortrolighed, der finder anvendelse på dokumenterne vedrørende proceduren for kontrol med gennemførelsen af en afgørelse, hvorved der anordnes tilbagesøgning af statsstøtte.
82

Med hensyn til den manglende gennemførelse af anbefalingen i denne afgørelse indeholdt klagen ikke beviser for, at denne manglende gennemførelse kunne tilskrives en blokering fra Gazproms side, som ikke er ansvarlig herfor. Til støtte for denne konstatering har Gazprom for det første fremhævet, at i henhold til polsk ret er afgørelsen om godkendelse endelig og giver Gaz-System rettigheder, som dette selskab ikke kan hindres i at udøve, for det andet, at Gaz-System er den eneste adressat for afgørelsen om godkendelse, og at selskabet således er den eneste, der har pligt til at gennemføre den, mens der tværtimod ikke er grund til at kræve, at EuRoPol (eller Gazprom selv) gennemfører denne afgørelse, og, for det tredje, at den polske tilsynsmyndighed i tilfælde af manglende gennemførelse kan og skal fortsætte gennemførelsen af nævnte afgørelse, bl.a. ved at pålægge økonomiske sanktioner eller ved at tilbagekalde afgørelsen.
184

Hvad endelig angår sagsøgernes argument om, at ECB modsiger sig selv, eftersom ECB i sagen vedrørende chefen for Letlands centralbank, der gav anledning til dom af 26. februar 2019, Rimšēvičs og ECB mod Letland (C-202/18 og C-238/18, EU:C:2019:139), for Domstolen anførte – i modsætning til, hvad den anførte i den anfægtede afgørelse – at en formel sigtelse for korruption ikke kunne begrunde, at den sigtede person blev frataget sin stilling, og insisterede på, at der skulle fremlægges konkrete beviser, er det tilstrækkeligt at bemærkes, at den sag ikke drejede sig om det samme som nærværende sag, og hverken angik en vurdering af et kreditinstituts aktionærs omdømme og egnethed eller disse forholds virkninger for et sådant institut.
50

Hvad angår den angivelige skade, som sagsøgeren har lidt som følge af den mistede mulighed for at få tildelt kontrakten, skal det bemærkes, at den mistede chance for at få tildelt kontrakten alene udgør en reel og faktisk skade, hvis det uden nogen tvivl kan fastslås, at sagsøgeren ville have fået tildelt nævnte kontrakt, såfremt institutionen ikke havde udvist den ulovlige adfærd (jf. i denne retning kendelse af 22.6.2011, Evropaïki Dynamiki mod Kommissionen, T-409/09, EU:T:2011:299, præmis 85 og den deri nævnte retspraksis). Dette er ikke tilfældet i den foreliggende sag. Selv hvis det antages, at udbudsdokumenterne indeholdt ulovlige vilkår, er det nemlig ubestridt, at tre virksomheder deltog i den udbudsprocedure, som blev iværksat ved den anfægtede udbudsbekendtgørelse, og at sagsøgeren ikke har påvist, at kontrakten, såfremt de anfægtede dokumenter ikke havde indeholdt de angiveligt ulovlige vilkår, uden tvivl ville være blevet tildelt sagsøgeren og ikke de tre nævnte virksomheder.
90

Pligten til at betale morarenter kan ganske vist ikke have til formål at tilskynde Kommissionen til at tilbagebetale det beløb, som den har opkrævet med urette, inden dommen om annullation og nedsættelse af den bøde, den pålagde, afsiges. Pligten til at betale morarenter i tilfælde af, at Unionens retsinstanser annullerer eller nedsætter en bøde, som Kommissionen har pålagt, forfølger imidlertid ikke et formål med at pålægge sanktioner for denne institutions culpøse forsinkelse. Pligten til at betale morarenter i en sådan situation tilsigter bl.a. at yde en fast kompensation for den objektive forsinkelse, der for det første følger af varigheden af sagen for Unionens retsinstanser, for det andet af at relevant finansiel lovgivning foreskriver, at et selskab, der midlertidigt har betalt en bøde, som senere annulleres eller nedsættes, har en fordring på tilbagebetaling (jf. præmis 79-82 ovenfor), og for det tredje af at Unionens retsinstansers nedsættelse af bøden har tilbagevirkende gyldighed (jf. præmis 84-87 ovenfor).
194

Under alle omstændigheder viser de mange grunde, som Kommissionen anførte for at forklare, hvorfor den ikke tog hensyn til de af Eurofer bekendtgjorte skadeindikatorer for de to første kvartaler af 2018, på trods af sagsøgerens indvendinger ikke, at der foreligger et åbenbart urigtigt skøn. I denne henseende er de pågældende datas ufuldstændighed kendetegnende. Eurofers indikatorer omfattede nemlig ikke den omhandlede vare som helhed. Selv om sagsøgeren er af den opfattelse, at de omfattede varekategorier repræsenterede langt størstedelen af mængderne af den omhandlede vare, og at Kommissionen, eftersom manglen på oplysninger om de øvrige varekategorier sandsynligvis skyldtes, at European Steel Tube Association (ESTA) ikke havde bekendtgjort disse data, følgelig havde ret til at anvende de disponible oplysninger i overensstemmelse med artikel 5, stk. 6, i grundforordningen om beskyttelsesforanstaltninger, kan det ikke udledes heraf, at den var forpligtet til at gøre det. Kommissionen har nemlig på baggrund af den nævnte ufuldstændighed ret til at anse dataene for ikke at være relevante, uden at dette udgør et åbenbart urigtigt skøn eller en tilsidesættelse af pligten til at udvise fornøden omhu eller princippet om god forvaltningsskik.