DOMSTOLENS KENDELSE AF 25. FEBRUAR 1992. - WALTER GILL MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - TJENESTEMAEND - DOM I APPELSAG - BEGAERING OM EKSTRAORDINAER GENOPTAGELSE - ANTAGELSE TIL REALITETSBEHANDLING. - SAG C-185/90 P - REV.



Samling af Afgørelser 1992 side I-00993



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse



Nøgleord

++++

Retspleje - ekstraordinaer genoptagelse af en paadoemt sag - betingelser for at tage en begaering herom til foelge - ny faktisk omstaendighed - begaering vedroerende en sag, hvorunder Domstolen i en dom afsagt i en appelsag udelukkende har truffet afgoerelse om retsspoergsmaal og hjemvist sagen til Retten i Foerste Instans - afvisning

(Statutten for EOEF-Domstolen, art. 41)

Sammendrag

En begaering om ekstraordinaer genoptagelse af en sag, i hvilken Domstolen i sin dom har givet appellanten medhold under en appel af en afgoerelse truffet af Retten i Foerste Instans med den begrundelse, at Retten har tilsidesat faellesskabsretten, og har hjemvist sagen til Retten, for at denne kan traeffe afgoerelse om realiteten, kan ikke admitteres. I en saadan dom afgoer Domstolen kun retsspoergsmaal uden at udtale sig om de faktiske omstaendigheder, som Retten har fastslaaet. Heraf foelger, at en saadan sag ikke kan vaere genstand for en begaering om ekstraordinaer genoptagelse baseret paa et anbringende om, at der foreligger en ny faktisk omstaendighed.

Dommens præmisser

1 Ved begaering indleveret til Domstolens Justitskontor den 2. december 1991 har Walter Gill, tidligere tjenestemand ved Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, i medfoer af artikel 41 i EOEF-statutten og de tilsvarende bestemmelser i EKSF- og Euratom-statutterne for Domstolen begaeret ekstraordinaer genoptagelse af sag C-185/90 P, Kommissionen mod Gill, hvori Domstolen (Anden Afdeling) har afsagt dom den 4. oktober 1991 (Sml. I, s. 4779).

2 Ved denne dom gav Domstolen Kommissionen, som havde appelleret den dom, der var afsagt af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans (Fjerde Afdeling) den 6. april 1990 i sag T-43/89, Walter Gill mod Kommissionen, medhold, ophaevede dommen og hjemviste sagen til Retten.

3 Gill har nedlagt foelgende paastande:

"I. Principalt:

1) Det fastslaas, at begaeringen kan admitteres, da den er fremsat inden for de i Domstolens procesreglement fastsatte frister.

2) Praemis 26 i Domstolens dom af 4. oktober 1991, hvorved Invaliditetsudvalgets erklaering er fortolket fejlagtigt, omgoeres.

3) Det fastslaas, at dommen af 4. oktober 1991 vil vaere at omgoere, fordi der er fremkommet nye faktiske omstaendigheder, som fremgaar af Dr. Schneider' s laegeerklaeringer af 24. februar 1989 og af 1. oktober 1991.

4) Foelgelig fastslaas det, at det i betragtning af de nye faktiske omstaendigheder er godtgjort, at betingelserne i vedtaegtens artikel 78 om aarsagsforbindelse, konneksitet og kontinuitet er opfyldt, og at faellesskabsretten foelgelig ikke er blevet tilsidesat.

5) Det fastslaas som foelge heraf, at der ikke kan gives appellanten medhold i den anden ankegrund.

6) Der drages de retlige konsekvenser af denne omgoerelse, og foelgelig omgoeres konklusionen i Domstolens dom af 4. oktober 1991.

7) Sagen hjemvises til Retten i Foerste Instans for der at fremmes til paadoemmelse.

II. Subsidiaert:

8) I noedvendigt omfang og for saa vidt Domstolen udoever den kompetence til selv at paadoemme sagen, som synes at vaere fastsat i procesreglementets artikel 100, stk. 2, proeves sagens realitet paa ny, navnlig i betragtning af de nye faktiske omstaendigheder.

III. Mere subsidiaert:

9) Saafremt Domstolen ikke mener at raade over tilstraekkelige oplysninger, bestemmes, at der nedsaettes et nyt Invaliditetsudvalg, som skal udtale sig om aarsagsforbindelsen mellem den virksomhed, sagsoegeren har udoevet ved Kommissionen, og forvaerringen af hans helbredstilstand; i modsat fald fastsaettes ved kendelse i henhold til procesreglementets artikel 45 ff. de faktiske omstaendigheder, der skal bevises, og det bestemmes ved kendelse, at der skal indhentes en sagkyndig erklaering om denne aarsagsforbindelse.

Under alle omstaendigheder:

10) Gill forbeholder sig alle oevrige rettigheder, krav og retsskridt.

11) Der traeffes afgoerelse om sagens omkostninger efter gaeldende ret."

4 I sit indlaeg indgivet til Domstolens Justitskontor den 28. januar 1992 har Kommissionen nedlagt foelgende paastande:

- Begaeringen afvises.

- Gill tilpligtes at betale sagens omkostninger.

5 Til stoette for sin begaering har Gill gjort gaeldende, at praemis 26 i Domstolens dom maa omgoeres, fordi Domstolens udtalelse om, at Invaliditetsudvalget havde afvist enhver aarsagsforbindelse mellem tjenestemandens sygdom og hans tjeneste ved Faellesskaberne, er en aabenbar fejlfortolkning. Ifoelge Gill har Invaliditetsudvalget aldrig udtrykkeligt udelukket, at der er en aarsagsforbindelse mellem forvaerringen af tjenestemandens helbredstilstand og hans tjeneste ved Faellesskaberne, men har hoejst givet udtryk for tvivl med hensyn hertil, og i en sag af en type som denne maa tvivlen komme tjenestemanden til gode.

6 Gill har dernaest anfoert, at hans begaering i oevrigt er begrundet med, at der foreligger en ny faktisk omstaendighed, som kan udledes af to laegeerklaeringer af 24. februar 1989 og af 1. oktober 1991. Det fremgaar nemlig af disse erklaeringer, at Gill' s sundhedstilstand har stabiliseret sig og dernaest er blevet let forbedret, efter at han ophoerte med at vaere tjenestemand ved Kommissionen. Det er foelgelig bevist, at der er en aarsagsforbindelse mellem sygdommen eller dens forvaerring og tjenesten ved Faellesskaberne, og Retten har derfor ikke tilsidesat faellesskabsretten ved at give Gill medhold.

7 Kommissionen har gjort gaeldende, at begaeringen om genoptagelse maa afvises.

8 Den har herved anfoert, at de konklusioner, der fremfoeres til stoette for Gill' s begaering, og som gaar ud paa at godtgoere, at Domstolen har begaaet en aabenbar fortolkningsfejl med hensyn til Invaliditetsudvalgets erklaering, ikke staar i forbindelse med fremkomsten af en ny faktisk omstaendighed og derfor ikke kan anfaegte Domstolens doms retskraft.

9 Med hensyn til Gill' s argument om, at der kan udledes en ny faktisk omstaendighed af de to naevnte laegeerklaeringer, har Kommissionen for det foerste gjort gaeldende, at han ikke har overholdt den frist paa tre maaneder, der er fastsat i procesreglementets artikel 98; Gill har nemlig haft kendskab til den foerste laegeerklaering fra den 24. februar 1989, og den anden erklaering bekraefter blot den laegelige vurdering i det foerste dokument. Kommissionen har for det andet anfoert, at den haevdede nye faktiske omstaendighed, som paaberaabes her, hverken var ukendt for Domstolen og den part, der begaerer genoptagelse, eller kunne udoeve afgoerende indflydelse paa Domstolens dom af 4. oktober 1991. Den paaberaabte faktiske omstaendighed var kendt for Gill, i hvert fald siden februar 1989, og for Retten samt for Domstolen siden den 14. februar 1990, da laegeerklaeringen af 24. februar 1989 blev fremlagt af Gill under retsmoedet i sag T-43/89. Desuden kan den omstaendighed, at der er sket en let forbedring af Gill' s helbredstilstand efter hans erhvervsvirksomheds ophoer, ikke anfaegte hverken lovligheden af Kommissionens afgoerelse, som blev truffet i overensstemmelse med Invaliditetsudvalgets resultater, eller Domstolens retlige vurdering af praemisserne i Rettens dom.

10 Ved skrivelse indleveret til Domstolens Justitskontor den 18. december 1991 har Union syndicale-Luxembourg, intervenient til stoette for Gill' s paastande i sag C-185/90 P, underrettet Domstolen om, at den ikke har bemaerkninger at fremsaette med hensyn til begaeringen om genoptagelse.

11 Med hensyn til afgoerelsen af, om begaeringen kan admitteres, bemaerkes, at artikel 41, stk. 1, i EOEF-statutten for Domstolen bestemmer foelgende:

"En paadoemt sag kan kun begaeres genoptaget af Domstolen, hvis der fremkommer en faktisk omstaendighed af afgoerende betydning, der inden dommens afsigelse var ukendt for Domstolen og for den part, der begaerer sagen genoptaget."

12 Det foelger heraf, at genoptagelse ikke er en appelmulighed, men et ekstraordinaert retsmiddel, som giver mulighed for at anfaegte en endelig doms retskraft paa grund af de konstateringer af faktiske omstaendigheder, som den doemmende myndighed har baseret sig paa. Genoptagelse forudsaetter, at der er fremkommet omstaendigheder af faktisk art, som er tidligere end dommens afsigelse, og som indtil da var ukendt for den ret, som har afsagt dommen, samt for den part, der begaerer genoptagelse, og som, saafremt retten kunne have taget dem i betragtning, ville have kunnet foere til en anden afgoerelse af tvisten end den trufne.

13 I dette tilfaelde har Gill begaeret genoptagelse af en sag, i hvilken Domstolen i sin dom har givet Kommissionen medhold under en appel af en afgoerelse truffet af Retten, og har ophaevet denne med den begrundelse, at Retten har tilsidesat faellesskabsretten. Domstolen har ikke dernaest selv endeligt paadoemt tvisten, men har hjemvist sagen til Retten, for at denne kan traeffe afgoerelse om realiteten.

14 I denne dom, som er afsagt i en appelsag, har Domstolen altsaa kun afgjort retsspoergsmaal uden at udtale sig om de faktiske omstaendigheder, som Retten har fastslaaet.

15 Efter hjemvisningen af sagen til Retten verserer tvisten i oevrigt i sin helhed for denne, saaledes at Gill, som paaberaaber sig, at der foreligger en ny faktisk omstaendighed, har mulighed for at paaberaabe sig denne under retsforhandlingerne for Retten.

16 Det foelger af det foregaaende, at den naevnte dom af 4. oktober 1991, hvori Domstolen ikke skulle traeffe afgoerelse om faktiske spoergsmaal, ikke kan vaere genstand for en begaering om ekstraordinaer genoptagelse baseret paa, at der haevdes at foreligge en ny faktisk omstaendighed.

17 Foelgelig, og uden at det er noedvendigt at behandle de indsigelser, som Kommissionen har fremsat under denne sag, vil begaeringen om ekstraordinaer genoptagelse af den sag, som Domstolen har paadoemt den 4. oktober 1991, vaere at afvise, da det er aabenbart, at den ikke kan admitteres.

18 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, doemmes den part, der taber sagen, til at betales sagens omkostninger. Ifoelge samme reglements artikel 70 baerer institutionerne dog selv deres egne omkostninger i tvister mellem Faellesskaberne og deres ansatte.

Afgørelse

Af disse grunde

bestemmer

DOMSTOLEN

1) Begaeringen om genoptagelse afvises.

2) Hver part betaler sine omkostninger.

Saaledes bestemt i Luxembourg, den 25. februar 1992.