Kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Anden Afdeling) den 3. juli 2003. - Lichtwer Pharma AG mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design). - EF-varemærker - indsigelse - tilbagekaldelse af indsigelse - stillingtagen til sagen ufornøden. - Sag T-10/01.



Samling af Afgørelser 2003 side II-02225



Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Parter

I sag T-10/01,

Lichtwer Pharma AG, Berlin (Tyskland), ved avocats H.P. Kunz-Hallstein og R. Kunz-Hallstein,

sagsøger,

mod

Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM), ved O. Walbroeck og G. Schneider, som befuldmægtigede,

sagsøgt,

støttet af

Biofarma, tidligere Orsem SARL, Neuilly-sur-Seine (Frankrig), ved avocats V. Gil Vega og A. Ruiz Lopez,

intervenient,

angående en påstand om annullation af afgørelsen truffet den 8. november 2000 (sag R 586/1999-2) af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) vedrørende en indsigelsessag mellem Lichtwer Pharma AG og Biofarma,

har

DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS RET I FØRSTE INSTANS

(Anden Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, N.J. Forwood, og dommerne J. Pirrung og A.W.H. Meij,

justitssekretær: H. Jung,

afsagt følgende

Kendelse

Dommens præmisser

1 Den 26. juni 1996 indgav sagsøgeren i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1), som ændret, en EF-varemærkeansøgning om et ordmærke til Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (herefter »Harmoniseringskontoret«).

2 Der blev ansøgt om registrering af ordmærket Sedonium.

3 De varer, som registreringsansøgningen vedrører, henhører under klasse 5 (lægemidler, farmaceutiske præparater samt præparater til sundhedspleje, diætetiske præparater til medicinsk brug), 29 (diætetiske præparater til ikke-medicinsk brug, kosttilskudspræparater) og 30 (diætetiske præparater til ikke-medicinsk brug, kosttilskudspræparater) i Nice-arrangementet af 15. juni 1957 vedrørende international klassificering af varer og tjenesteydelser til brug ved registrering af varemærker, som revideret og ændret.

4 Ansøgningen blev offentliggjort i EF-Varemærketidende den 29. december 1997.

5 Den 30. marts 1998 rejste Orsem SARL i medfør af artikel 42 i forordning nr. 40/94 indsigelse mod registreringen af det ansøgte varemærke for de varer, der henhører under klasse 5, således som de er anført i ansøgningen om EF-varemærket. Indsigelsen er støttet på ordmærket PREDONIUM, som blev registreret i 1994 i flere medlemsstater for farmaceutiske præparater henhørende under klasse 5 i henhold til Nice-arrangementet. Den 29. juni 2000 fusionerede Orsem med intervenienten.

6 Under indsigelsessagen har sagsøgeren begrænset fortegnelsen over varer i ansøgningen om EF-varemærket til varer, der henhører under klasse 5, idet sagsøgeren kun ansøger om registrering af det ansøgte EF-varemærke for lægemidler og præparater til medicinsk brug, nemlig sovemidler og beroligende midler fremstillet af planteekstrakter (se bilag).

7 Ved afgørelse af 9. juli 1999 afslog Indsigelsesafdelingen EF-varemærkeansøgningen i henhold til artikel 43, stk. 5, i forordning nr. 40/94 for så vidt angår de varer, der henhører under klasse 5.

8 Ved afgørelse af 8. november 2000 (herefter »den anfægtede afgørelse«) afviste Andet Appelkammer sagsøgerens klage over Indsigelsesafdelingens afgørelse.

9 Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 22. januar 2001 har sagsøgeren anlagt denne sag.

10 Den 29. marts 2001 blev engelsk valgt som processprog i den foreliggende sag i henhold til artikel 131, stk. 2, i Rettens procesreglement.

11 Ved skrivelse af 21. august 2002 oplyste intervenienten Retten om en mellem intervenienten og sagsøgeren indgået aftale, hvorefter sagsøgeren ikke længere vil rejse indsigelse mod ansøgningen om registrering af ordet Sedonium for varer, der henhører under klasse 5.

12 Ved skrivelse af 23. august 2002 oplyste Harmoniseringskontoret endvidere Retten om, at det ved skrivelse af 21. august 2002 blev underrettet om aftalen indgået mellem sagsøgeren og intervenienten. Harmoniseringskontoret anførte desuden, at det var ufornødent at tage stilling i den foreliggende sag, idet indsigelsen gyldigt var trukket tilbage. Harmoniseringskontoret anmodede Retten om ikke at pålægge Harmoniseringskontoret at betale sagens omkostninger.

13 Ved skrivelse af 16. september 2002 erklærede sagsøgeren sig enig i, at den foreliggende sag var uden genstand, idet indsigelsen var trukket tilbage. Sagsøgeren fastholdt dog, at den anfægtede afgørelse formelt skulle annulleres, eller at det skulle fastslås, at afgørelsen ikke havde retskraft.

14 Det fastslås, at den foreliggende sag er uden genstand som følge af, at indsigelsen er trukket tilbage.

15 I denne forbindelse bemærkes for det første, at en indsigelse principielt kan trækkes tilbage på ethvert tidspunkt. Det er korrekt, at lovgiver i artikel 44, stk. 1, første punktum, i forordning nr. 40/94 kun har fastsat en udtrykkelig mulighed for tilbagetagelse af en ansøgning om registrering af et EF-varemærke. Da det imidlertid følger af opbygningen af forordning nr. 40/94, at ansøgeren om et EF-varemærke og indsigeren er ligestillet i indsigelsessagen, må det antages, at denne lighed også omfatter muligheden for at trække sagsakter tilbage.

16 For det andet bemærkes, at når en indsigelse trækkes tilbage under en indsigelsessag for appelkammeret, som skal tage stilling til indsigelsen, eller under en sag for Fællesskabets retsinstanser, som skal tage stilling til en klage over afgørelsen vedrørende indsigelsen indgivet til Harmoniseringskontoret, forsvinder grundlaget for sagen, og denne er således uden genstand.

17 Hvad angår Indsigelsesafdelingens afgørelse bemærkes, at denne ikke har fået retskraft. I henhold til artikel 57, stk. 1, andet punktum, i forordning nr. 40/94 har en klage til Harmoniseringskontoret opsættende virkning. En afgørelse som indsigelsesafdelingens afgørelse, der kan gøres til genstand for en sådan klage, får derfor kun retskraft, når der ikke inden for den i artikel 59, stk. 1, i forordning nr. 40/94 fastsatte frist er indgivet klage til Harmoniseringskontoret, eller når appelkammeret har afvist klagen endeligt. Ingen af disse situationer foreligger i denne sag, idet den anfægtede afgørelse ikke har retskraft. Det fremgår i denne forbindelse af artikel 62, stk. 3, i forordning nr. 40/94, at appelkamrenes afgørelser først får retskraft fra udløbet af den frist, der er omhandlet i artikel 63, stk. 5, i forordning nr. 40/94, eller, såfremt en sådan afgørelse inden for denne frist er indbragt for Domstolen, fra tidspunktet for dens afvisning. Ingen af disse situationer foreligger her.

18 Det er således tilstrækkeligt at konstatere, at det i henhold til procesreglementets artikel 113 er ufornødent at træffe afgørelse i den foreliggende sag.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

19 Det bestemmes i procesreglementets artikel 87, stk. 6, at såfremt det er ufornødent at træffe afgørelse om sagens genstand, er Retten frit stillet i sin afgørelse om sagens omkostninger.

20 På baggrund af sagens omstændigheder bemærkes, at det forhold, at det er blevet ufornødent at træffe afgørelse i sagen, følger af, at sagsøgeren og intervenienten er nået til en mindelig løsning, og ikke af en aftale mellem sagsøgeren og sagsøgte. Sagsøgeren og intervenienten bør derfor pålægges at bære deres egne omkostninger og at betale de af sagsøgte afholdte omkostninger.

Afgørelse

På grundlag af disse præmisser

bestemmer

RETTEN (Anden Afdeling)

1) Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.

2) Sagsøgeren og intervenienten bærer deres egne omkostninger og betaler hver halvdelen af sagsøgtes omkostninger.