RETTENS DOM (Første Afdeling)

26. januar 1995

Sag T-60/94

Myriam Pierrat

mod

De Europæiske Fællesskabers Domstol

»Midlertidigt ansatte — ansættelse af domslæsere — udvælgelsesprocedure — manglende imødekommelse af en ansøgning — begrundelsespligt«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-77

Angående:

Påstande om annulation af Domstolens afgørelser, hvorved B. blev ansat som domslæser, og hvorved sagsøgerens ansøgning om at blive ansat i en stilling som domslæser ikke blev imødekommet, og om, at sagsøgeren tilkendes en symbolsk godtgørelse på 1 ECU for den ikke-økonomiske skade, hun angiveligt har lidt.

Udfald:

Annullation samt frifindelse i øvrigt.

Resumé af dom

Den 15. juni 1992 besluttede Domstolens Administrative Udvalg (herefter benævnt »Det Administrative Udvalg«) med henblik på ansættelse af to domslæsere at iværksætte to sideløbende ansættelsesprocedurer, nemlig en »intern« procedure i form af offentliggørelse af et stillingsopslag og en »ekstern« procedure.

På grundlag af stillingsopslaget indkom der ansøgninger fra fire tjenestemænd og tre midlertidigt ansatte, herunder B. Hvad angår den sideløbende procedure gav denne anledning til 28 ansøgninger udefra, herunder fra sagsøgeren og fra W.

Den 28. september 1992 nedsatte Det Administrative Udvalg en udvælgelseskomite, der skulle gennemgå ansøgningerne og »foretage en udvælgelse på grandlag af den indkomne dokumentation og derefter på grundlag af afholdelse af prøver og/eller interviews«. Den 25. januar 1993 fremlagde udvælgelseskomiteen en rapport. Det fremgik af denne, at 18 ansøgere, herunder B., sagsøgeren og W., havde fået adgang til procedurens videre forløb. Ud ardisse 18 ansøgere gennemførte de ti de skriftlige prøver. I forbindelse med den første skriftlige prøve gav udvælgelseskomitéen ikke nogen af ansøgerne et pointtal svarende til 50% eller mere af det mulige pointtal. Ved at inddrage pointtallene i forbindelse med den anden skriftlige prøve gav udvælgelseskomiteen dog fem ansøgere adgang til den mundtlige prøve, herunder sagsøgeren og W., mens fem andre ansøgere, herunder B., ikke blev taget i betragtning. Efter den mundtlige prøve var der fem ansøgere tilbage, som blev opført på en prioriteret liste, hvorved W. og sagsøgeren var opført som henholdsvis nr. 1 og nr. 5.

Ved en notits af 25. januar 1993 fremsendte Personaleafdelingen udvælgelseskomitéens rapport til Det Administrative Udvalg. Den 15. februar 1993 forelagde udvalget sagen for det administrative møde af dommere og generaladvokater. Efter til samtlige medlemmer af institutionen at have overgivet et eksemplar af den foreliggende dokumentation vedrørende samtlige ansøgere tillige med kopier af de skriftlige prøver og oplysninger vedrørende kriterierne i forbindelse med den af udvælgelseskomiteen afholdte mundtlige prøve besluttede Domstolen under sit administrative møde den 26. april 1993 efter hemmelig afstemning at stille forslag om en ansættelse af B. og W. som midlertidigt ansatte, hvorefter disse ansøgere ved Domstolens præsidents afgørelse af 27. maj 1993 blev ansat.

Ved skrivelse af 8. juni 1993 meddelte chefen for sagsøgtes Personaleafdeling sagsøgeren, at udvælgelsesproceduren var afsluttet, og at B. var blevet ansat som domslæser. Ved skrivelse af 7. juli 1993 påklagede sagsøgeren afgørelsen om at udnævne B. i stillingen som domslæser. Klagen blev afvist.

I — Aimullationspåstandene

Retten fandt i første række at burde undersøge spørgsmålet om den angiveligt manglende begrundelse, idet den bemærkede, at den er forpligtet til ex officio at efterprøve, om begrundelsespligten er blevet opfyldt i forbindelse med afgørelser som de i sagen anfægtede to afgørelser, der er bebyrdende for den pågældende (præmis 25).

Henvisning til: Domstolen, 20. marts 1959, sag 18/57, Nold mod Den Høje Myndighed, Sml. 1954-1964, s. 131, org. réf.: Rec. s. 89, på s. 115, og Retten, 27. juni 1991, sag T-156/89, Valverde Mordt mod Domstolen, Sml. II, s. 407, præmis 128.

Anbringendet om utilstrækkelig begrundelse

Retten bemærkede, at ansættelsesmyndigheden i forbindelse med afgørelser, der som her er udtryk for et valg mellem flere ansøgere, er forpligtet til at angive en begrundelse, i hvert fald på det tidspunkt, hvor der sker afvisning af en klage indgivet af en ansøger over afgørelsen om ikke at imødekomme vedkommendes ansøgning og/eller over afgørelsen om at udnævne en anden ansøger. Denne begrundelsespligt har til formål at gøre det muligt for Retten at udøve en kontrol med lovligheden af afgørelser, der anfægtes, og at give den pågældende tilstrækkelige oplysninger til at få kendskab til, om sådanne afgørelser er retmæssige, eller om de er behæftet med en mangel, der gør det muligt at rejse begrundet tvivl om deres lovlighed. Retten bemærkede herved, at spørgsmålet om, hvorvidt begrundelsespligten er blevet overholdt, i hvert enkelt tilfælde må vurderes på grundlag af de konkrete omstændigheder (præmis 30, 31 og 32).

Henvisning til: Domstolen, 28. maj 1980, forenede sager 33/79 og 75/79, Kuhner mod Kommissionen, Sml. s. 1677, præmis 15; Domstolen, 14. juli 1983, sag 176/82, Nebe mod Kommissionen, Sml. s. 2475, præmis 21; Domstolen, 21. juni 1984, sag 69/83, Lux mod Revisionsretten.Sml. s. 2447, præmis 36; Domstolen, 13. december 1989, sag C-169/88, Prelle mod Kommissionen, Smi. s. 4335, præmis 9; Domstolen, 9. december 1993, sag C-115/92P, Parlamentet mod Volger, Smi. I, s. 6549, præmis 22 og 23; Retten, 3. marts 1993, sag T-25/92, Vela Palacios mod ØSU, Smi. II, s. 201, præmis 22; Retten, 27. oktober 1994, sag T-508/93, Mancini mod Kommissionen, Sml.Pers. II, s. 761, præmis 36.

Retten bemærkede herefter, at udvælgelseskomiteen af Det Administrative Udvalg var blevet overdraget en rent rådgivende opgave. Resultaterne af komitéens arbejde kunne derfor ikke binde ansættelsesmyndigheden, der således lovligt kunne træffe herimod stridende afgørelser. Endvidere kunne vedtægtens bestemmelser vedrørende udvælgelseskomiteer for udvælgelsesprøver ikke finde anvendelse på en komité som omhandlet, der ikke er blevet nedsat på grundlag af vedtægten, og hvis rådgivende opgaver ikke er sammenlignelige med dem, en udvælgelseskomite for en udvælgelsesprøve har. I forbindelse med forfremmelser, jf. vedtægtens artikel 45, gælder det dog, at nedsætter en fællesskabsinstitution en intern rådgivende komité uafhængigt af vedtægtens krav for med henblik på udnævnelser i bestemte stillinger at indhente en udtalelse om ansøgernes kvalifikationer i forhold til de krævede, er formålet hermed, at institutionen som ansættelsesmyndighed skal kunne råde over et bedre vurderingsgrundlag med henblik på den sammenlignende bedømmelse af ansøgernes »fortjenester«, således at en udtalelse fra en sådan komité, selv om denne kun er rådgivende, er et led i det vurderingsgrundlag, som institutionen baserer sin egen bedømmelse af ansøgerne på. Ansættelsesmyndigheden er forpligtet til at tage hensyn til en liste over ansøgere, som en rådgivende komité som omhandlet har rundet egnede, og en begrundelse trænger sig navnlig på i tilfælde, hvor ansættelsesmyndigheden finder ganske at burde se bort fra forslagene i udtalelsen fra den rådgivende komité (præmis 34 og 35).

Henvisning til: Domstolen, 21. april 1983, sag 282/81, Ragusa mod Kommissionen, Sml. s. 1245, præmis 20; Domstolen, 9. juli 1987, forenede sager 44/85, 77/85, 294/85 og 295/85, Hochbaum og Rawes mod Kommissionen, Sml. s. 3259, præmis 16; Retten, 30. januar 1992, sag T-25/90, Schönherr mod ØSU, Sml. II, s. 63, præmis 27, 28 og 29.

Den nævnte retspraksis måtte antages tillige at gælde ansættelse af midlertidigt ansatte, idet der også i denne forbindelse er tale om et valg truffet på grundlag af en sammenlignende bedømmelse af flere ansøgere. Også udvælgelseskomiteen havde herved haft til formål at skabe et så udførligt vurderingsgrundlag som muligt for ansættelsesmyndigheden med henblik på dennes valg (præmis 36).

Retten bemærkede herefter, at ansættelsesmyndigheden ved at udnævne B. havde truffet beslutning om ansættelse af en ansøger, der ikke var opført på den liste over fem egnede ansøgere, som udvælgelseskomiteen havde opstillet som afslutning på sit arbejde. Ved således ganske at se bort fra komitéens forslag måtte ansættelsesmyndigheden antages at have været forpligtet til at angive en konkret begrundelse for sin afgørelse, idet den ikke kunne nøjes med en generel begrundelse eller en henvisning til, at proceduren måtte anses for at være forløbet forskriftsmæssigt (præmis 38).

Retten fastslog herved, at ansættelsesmyndigheden hverken under den administrative procedure eller under retsforhandlingerne havde angivet en sådan konkret begrundelse, idet sagsøgte under den mundtlige forhandling anførte, at det havde været »vanskeligt for sagsøgte at få nøjere kendskab til overvejelserne i forbindelse med Domstolens og det administrative mødes hemmelige drøftelser«, hvorved sagsøgte henviste til »den hemmelige og fortrolige karakter af interne drøftelser«. Dette var »den eneste forklaring«, der kunne angives (præmis 54).

Under disse omstændigheder kunne Retten som følge af manglende begrundelse ikke foretage en retslig prøvelse af lovligheden af de anfægtede afgørelser i henseende til såvel spørgsmålet om en tilsidesættelse af det generelle ligebehandlingsprincip som spørgsmålet om en tilsidesættelse af artikel 12 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte. Da der ikke forelå tilstrækkelige oplysninger vedrørende den konkrete vurdering, som ansættelsesmyndigheden havde anlagt med hensyn til, hvilken vægt der burde tillægges udvælgelseskomiteens arbejde, herunder navnlig oplysninger om de konkrete grunde til, at ansættelsesmyndigheden så bort fra komitéens forslag, kunne Retten ikke undersøge, hvorvidt ansættelsesmyndighedens forskellige behandling af henholdsvis sagsøgeren - hvis ansøgning ikke blev imødekommet, selv om hun havde bestået de pågældende prøver - og B. - hvis ansøgning blev imødekommet, selv om hun ikke havde bestået disse prøver - var objektivt begrundet (præmis 58 og 59).

II — Påstanden om godtgørelse

Retten bemærkede, at en annullation af den pågældende afgørelse principielt i sig selv kan være udtryk for en tilstrækkelig godtgørelse for en ikke-økonomisk skade, som sagsøgeren har lidt. Det måtte herved fastslås, at de anfægtede afgørelser ikke indeholdt nogen udtrykkelig negativ vurdering med hensyn til sagsøgerens kvalifikationer, som kunne skade hende. Følgelig måtte en annullation af de anfægtede afgørelser i sig selv anses for at være udtryk for en tilstrækkelig godtgørelse for den ikke-økonomiske skade, som sagsøgeren havde lidt. Herefter måtte genstanden for påstanden om, at sagsøgte tilpligtedes at betale sagsøgeren en symbolsk godtgørelse på 1 ECU, anses for bortfaldet (præmis 62).

Henvisning til: Dorastolen, 7. februar 1990, sag C-343/87, Culin mod Kommissionen, Sml. I, s. 225, præmis 25-29; Retten, 20. september 1990, sag T-37/89, HanningmodParlamentet, Sml. II, s. 463, præmis 83.

Konklusion:

1) Den af Domstolens præsident den 27. maj 1993 trufne afgørelse om at ansætte B. som domslæser og den afgørelse, som sagsøgeren blev gjort bekendt med ved skrivelse af 8. juni 1993, og hvorved hendes ansøgning om at blive ansat i en stilling som domslæser ikke blev imødekommet, annulleres.