Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende - ligebehandling - nationale bestemmelser, hvorefter der opkræves en afgift hos virksomheder, der markedsfører kunstneres og journalisters værker, beregnet på grundlag af disses honorarer - hensyntagen til honorarer til kunstnere og journalister, der er omfattet af lovgivningen om social sikring i en anden medlemsstat - lovligt

[EF-traktaten, art. 51, 52 og/eller 59 (efter ændring nu art. 42 EF, 43 EF og/eller 49 EF); Rådets forordning nr. 1408/71, art. 13, stk. 1, art. 13, stk. 2, litra b), og art. 14a, stk. 2]

2 Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende - ligebehandling - nationale bestemmelser, hvorefter der opkræves en afgift hos virksomheder, der markedsfører kunstneres og journalisters værker, beregnet på grundlag af disses honorarer - hensyntagen til honorarer til kunstnere og journalister, der er omfattet af lovgivningen om social sikring i en anden medlemsstat - lovligt

(Rådets forordning nr. 1408/71)

3 Traktatbrudssøgsmål - Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget - relevante forhold - manglende overholdelse af nationale bestemmelser - ulovligt - grænser - bevis for traktatbruddet - Kommissionens bevisbyrde

(EF-traktaten, art. 169 (nu art. 226 EF))

Sammendrag

1 En medlemsstat tilsidesætter ikke sine forpligtelser i henhold til artikel 13, stk. 1, artikel 13, stk. 2, litra b), og artikel 14a, stk. 2, første punktum, i forordning nr. 1408/71 samt EF-traktatens artikel 51, 52 og/eller 59 (efter ændring nu artikel 42 EF, 43 EF og/eller 49 EF), når den opkræver en afgift, som skal dække en del af finansieringen af den sociale sikringsordning for selvstændige kunstnere og journalister, og som skal betales af virksomhedsejere, der driver forlag, pressebureau eller lignende, som f.eks. presseagenturer, og hvor beregningsgrundlaget består af de honorarer, der er forbundet med arbejder eller ydelser, og som udbetales til kunstnere eller journalister, selv når disse har bopæl og driver virksomhed i en anden medlemsstat og ikke er omfattet af lovgivningen om social sikring i den medlemsstat, der opkræver afgiften, idet en sådan afgift ikke erlægges af kunstnerne eller journalisterne selv, men af de virksomheder, der markedsfører deres arbejder, og disse virksomheder ikke har ret til at overvælte omkostningerne til denne afgift på de honorarer, de betaler til kunstnerne og journalisterne. En sådan afgift er navnlig ikke i strid med princippet i artikel 13 i forordning nr. 1408/71 om, at arbejdstagere, der flytter inden for Fællesskabet, alene er underlagt lovgivningen om social sikring i én medlemsstat, og reglen i forordningens artikel 14a, hvorefter en person, der normalt har selvstændig beskæftigelse på to eller flere medlemsstaters område, er omfattet af lovgivningen i den medlemsstat, på hvis område han er bosat, hvis han udøver en del af sin virksomhed på denne medlemsstats område.

(jf. præmis 26, 28, 32, 40, 41 og 50)

2 Nationale bestemmelser om opkrævning af en afgift hos virksomheder, der markedsfører kunstneres og journalisters værker, beregnet på grundlag af de honorarer, de får udbetalt, kan ganske vist på grund af de personlige bidrag, der betales af selvstændigt erhvervsdrivende kunstnere og journalister i henhold til de forskellige lovgivninger, de er omfattet af, føre til, at honorarets endelige niveau i visse tilfælde ved det samme honorar fra en virksomhed, der køber ydelser af forskellige kunstnere og journalister i en medlemsstat, efter opkrævning af bidrag er mindre for en kunstner eller en journalist, der er omfattet af en anden ordning end den, der er etableret i medfør af lovgivningen i medlemsstaten, end for en kunstner eller journalist, der er sikret i henhold til denne lovgivning. En sådan situation er imidlertid uadskilleligt forbundet med, at forordning nr. 1408/71 blot indebærer en koordinering, men overlader det til medlemsstaterne at fastlægge vilkårene for deres sociale sikringsordninger, navnlig at fastsætte niveauet for de bidrag, der skal opkræves hos arbejdstagere og erhvervsdrivende, idet forordningen dog bestemmer, at den arbejdstager, der udfører arbejde i en medlemsstat, i visse situationer er omfattet af en anden medlemsstats lovgivning om social sikring.

(jf. præmis 29)

3 Under et traktatbrudssøgsmål, der er anlagt i medfør af traktatens artikel 169 (nu artikel 226 EF), skal en national lovgivnings overensstemmelse med fællesskabsretten ikke bedømmes ud fra den antagelse, at lovgivningen ikke overholdes. Kun såfremt de offentlige myndigheders adfærd viser, at lovgivningen reelt ikke anvendes, kan der ved behandlingen af et sådant søgsmål ses bort fra de nationale bestemmelser og foretages en undersøgelse af en derfra afvigende adfærd. Det påhviler Kommissionen at godtgøre, at det hævdede traktatbrud foreligger, samt at fremlægge de oplysninger for Domstolen, som er nødvendige for, at denne kan efterprøve, om der foreligger et traktatbrud.

(jf. præmis 37 og 38)