Den italienske regering har først gjort gældende, at direktiv 78/659/EØF ikke indeholder bestemmelser af klart forpligtende karakter, samt at initiativet med hensyn til at nå dets målsætninger — at skabe vandmiljøer der, på basis af de fastsatte værdier, sikrer fiskefaunaen og dennes vækst — er overladt til medlemsstaterne, og at uden hverken midlerne, der skal tages i anvendelse, eller det præcise indhold af de foranstaltninger, der skal træffes, er fastsat på forhånd.

Tilsvarende har den italienske regering anført, at med hensyn til anvendelsen i den interne retsorden af de værdier, der ifølge artikel 2 og 3 er fastsat i bilag I til direktivet, så har disse værdier ikke en bindende karakter, men udgør kun målsætninger. Bestemmelserne er kun bindende for de offentlige myndigheder, der er forpligtede til at sætte de nødvendige foranstaltninger i kraft for at sikre, at værdierne opretholdes eller genoprettes.

Dette fremgår klart af en sammenligning med andre tilsvarende værdier i direktiv 75/440/EØF om kvalitetskrav til overfladevand, som anvendes til fremstilling af drikkevand i medlemsstaterne, og direktiv 76/160/EØF om kvaliteten af badevand. Efter disse direktiver har en overskridelse af visse grænseværdier visse automatiske og klare retsvirkninger, der endog kan have indflydelse på privates rettigheder.

Den italienske regering har understreget, at staten og de regioner, der har til opgave at føre tilsyn med og beskytte de offentlige vandområder, i henhold til gældende ret på området har den fornødne hjemmel til at iværksætte de foranstaltninger, der kan vise sig nødvendige for at overholde forpligtelserne i direktiv 78/659/EØF, herunder især artikel 4 vedrørende udpegelsen af et vist antal ferskvandsområder.

Det er blevet præciseret, at på baggrund af de første oplysninger, der blev modtaget som svar på en rundskrivelse af 21. april 1980, som Ministeriet for Land- og Skovbrug havde udsendt til regionerne med sædvanlig status og de selvstændige provinser Trente og Bolzano med henblik på at skabe en liste over ferskvandsområder, der kunne udpeges i overensstemmelse med direktiv 78/659/EØF, har ministeriet ved anordning af 16. januar 1981 udpeget et vist antal ferskvandsområder i provinsen Bolzano, der ansås for egnede til, at fisk kunne leve deri. Tilsvarende foranstaltninger vil snarest muligt blive truffet med henblik på at øge antallet af udpegede vandområder.

Den italienske regering har videre anført, at med hensyn til det arbejde, der skal udføres både i forbindelse med de allerede udpegede vandområder og dem, som skal udpeges, og som består i en periodisk kontrol af vandkvaliteten og i udarbejdelse af programmer til nedbringelse af forureningen, indeholder den gældende lovgivning de nødvendige midler til at gennemføre direktivet, og det kun er et spørgsmål om at dreje det offentliges indsats i retning af de særlige målsætninger, der stadig vil være omfattet af de generelle målsætninger for tilsynet med vandområderne.

Den har endvidere understreget, at den kommende vedtagelse af en lov til en sammenhængende, klar og samlet gennemførelse — som udspringer af det hensigtsmæssige i at revidere lovgivningen på området for vand, efter denne de senere år er blevet uklar som følge af, at man har vedtaget en række speciallove til gennemførelse af andre EF-direktiver — ikke indebærer, at der mangles muligheder for at gennemføre direktiv 78/659/EØF, indtil loven er udstedt.

Til Kommissionens betragtninger, baseret på anmodningen om præjudiciel afgørelse fra Pretura di Salò (sag 14/86, dom af 11. juni 1987, Sml. s. 2545) vedrørende forureningstilstanden i Chiese-floden, har den italienske regering bemærket, at der ingen sammenhæng er mellem disse betragtninger og nærværende sag. Den bemærker yderligere, at de italienske myndigheder har opfyldt deres forpligtelser ved at medtage Chiese-floden blandt de vandområder, der skal udpeges i medfør af direktivet og, selv om Kommissionen hævder det, skyldes flodens forureningstilstand ikke manglende lovgivning.