Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Konkurrence – karteller – forbud – overtrædelser – aftaler og samordnet praksis, der kan behandles som udgørende en samlet overtrædelse – begreb

(Art. 81, stk. 1, EF; Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2, og nr. 1/2003, art. 23, stk. 2)

2. Annullationssøgsmål – kommissionsbeslutning truffet på grundlag af artikel 81 EF eller 82 EF – kompleks økonomisk vurdering – domstolsprøvelse – grænser

(Art. 81 EF og 82 EF; Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2, og nr. 1/2003, art. 23, stk. 2)

3. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – Kommissionens skøn – domstolsprøvelse – Fællesskabets retsinstansers fulde prøvelsesret

(Art. 81 EF, 82 EF, 229 EF og 253 EF; Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2, og nr. 1/2003, art. 23, stk. 2 og 3, samt art. 31)

4. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – skøn tildelt Kommissionen ved artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 – tilsidesættelse af det strafferetlige legalitetsprincip – foreligger ikke

(Art. 81 EF og 82 EF; Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2, og nr. 1/2003, art. 23, stk. 2)

5. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – flere overtrædelser

(Art. 81 EF og 82 EF; Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

6. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03)

7. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – omfanget af den reelle mulighed for at skade konkurrencen på det relevante marked

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

8. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – inddeling af de berørte virksomheder i kategorier, der har et identisk specifikt udgangspunkt

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03)

9. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – nødvendigt at tage hensyn til de pågældende virksomheders omsætning og sikre, at bøderne er proportionale med denne omsætning – intet hensyn hertil

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2, og nr. 1/2003, art. 23, stk. 3; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03)

10. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – inddeling af de berørte virksomheder i kategorier, der har et identisk specifikt udgangspunkt

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 1 A, sjette afsnit)

11. Konkurrence – bøder – beslutning om pålæggelse af bøder – begrundelsespligt – rækkevidde

(Art. 253 EF; Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03)

12. Konkurrence – karteller – deltagelse i møder med andre virksomheder med et konkurrencebegrænsende formål – omstændighed, der i mangel af afstandtagen fra de trufne beslutninger giver grundlag for at fastslå, at virksomheden deltog i den efterfølgende aftale

(Art. 81, stk. 1, EF)

13. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens varighed – overtrædelser af mellemlang og lang varighed – forhøjelse af udgangsbeløbet med 10% pr. år

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2, og nr. 1/2003, art. 23, stk. 3; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 1 B)

14. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – formildende omstændigheder

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2, og nr. 1/2003, art. 23, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 3, tredje led)

15. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – omsætning, der skal tages i betragtning ved beregning af bøden

(Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 1 A)

16. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed – hensyntagen til overtrædelsens virkninger

(Rådets forordning nr. 17, art. 15)

17. Konkurrence – administrativ procedure – kommissionsbeslutning, der fastslår en overtrædelse – bevismateriale, som kan lægges til grund

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 27, stk. 1)

18. Konkurrence – administrativ procedure – begæring om oplysninger – ret til forsvar

(Rådets forordning nr. 17, art. 11, stk. 5)

19. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – virksomhedens samarbejde under den administrative procedure

(Rådets forordning nr. 17, art. 11, stk. 4 og 5)

Sammendrag

1. Begrebet en samlet overtrædelse vedrører en situation, hvor flere virksomheder har deltaget i en overtrædelse bestående af en vedvarende adfærd, hvor der forfølges et enkelt økonomisk formål med henblik på at fordreje konkurrencen, eller af individuelle overtrædelser, som er indbyrdes forbundet af et fælles mål (idet samtlige dele har det samme formål) og de samme aktører (de samme virksomheder, som bevidst stræber efter det samme formål). En tilsidesættelse af artikel 81, stk. 1, EF kan foreligge ikke alene ved en enkeltstående handling, men også ved en række handlinger eller en sammenhængende adfærd. Denne fortolkning kan ikke anfægtes under henvisning til, at et eller flere elementer i rækken af handlinger eller i den sammenhængende adfærd også i sig selv og isoleret betragtet kan udgøre en tilsidesættelse af den nævnte bestemmelse. Når de forskellige handlinger indgår i en »samlet plan«, fordi de har det samme formål, nemlig at fordreje konkurrencen inden for fællesmarkedet, kan Kommissionen med rette pålægge ansvaret for disse handlinger på grundlag af deltagelsen i overtrædelsen betragtet i sin helhed. Desuden kan begrebet en samlet overtrædelse vedrøre den retlige kvalificering af en konkurrencebegrænsende adfærd som aftaler, en samordnet praksis eller vedtagelser inden for sammenslutninger af virksomheder.

Begrebet en samlet overtrædelse kan ikke fastsættes under en generel henvisning til en konkurrenceforvridning på det af overtrædelsen berørte marked, eftersom påvirkningen af konkurrencevilkårene, som formål eller virkning, udgør et væsentligt forhold ved enhver adfærd, som er omfattet af anvendelsesområdet for artikel 81, stk. 1, EF. En sådan definition af begrebet en samlet overtrædelse risikerer, at begrebet en samlet og vedvarende overtrædelse ville blive berøvet en del af sin mening, i det omfang den ville bevirke, at flere former for adfærd vedrørende en erhvervssektor, som er forbudte i henhold til artikel 81, stk. 1, EF, systematisk skal kvalificeres som forhold, der udgør en samlet overtrædelse. Med henblik på at kvalificere forskellige former for udvist adfærd som en samlet og vedvarende overtrædelse skal det således kontrolleres, om de fremstod som et supplement til hinanden i den forstand, at hver af disse handlinger skulle bidrage til at imødegå en eller flere konsekvenser af den normale konkurrence, og gennem et samspil bidrog til virkeliggørelsen af de af overtræderne tilstræbte samlede konkurrencebegrænsende virkninger i forbindelse med en overordnet plan med et fælles mål. Der skal i denne forbindelse tages hensyn til enhver omstændighed, som kan fastslå eller rejse tvivl om den nævnte forbindelse, såsom anvendelsesperioden, indholdet og i sammenhæng hermed formålet med de pågældende forskellige former for adfærd. Derfor kan Kommissionen på objektivt grundlag indlede særskilte procedurer, konstatere flere særskilte overtrædelser og pålægge flere særskilte bøder.

Kvalificeringen af visse ulovlige handlinger som handlinger, der udgør én og samme overtrædelse eller flere overtrædelser, er i princippet ikke uden følger for den bøde, der kan pålægges. En konstatering af flere særskilte overtrædelser kan nemlig føre til pålæg af flere særskilte bøder, som hver især ikke overstiger de rammer, der er fastsat i artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og i artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 om gennemførelse af konkurrencereglerne i artikel 81 EF og 82 EF.

(jf. præmis 89-94, 133 og 134)

2. For så vidt angår gyldigheden af artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 om gennemførelse af konkurrencereglerne i artikel 81 EF og 82 EF i forhold til det strafferetlige legalitetsprincip, således som det er anerkendt af Fællesskabets retsinstanser i overensstemmelse med de anvisninger, der er opstillet i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, og medlemsstaternes fælles forfatningstraditioner, har Kommissionen ikke en ubegrænset skønsmargin til for det første at konstatere overtrædelser af konkurrencereglerne, til for det andet at afgøre, om de forskellige overtrædelser udgør en samlet og vedvarende overtrædelse eller flere selvstændige overtrædelser, eller til for det tredje at udmåle bøder for disse overtrædelser.

For det første kan Kommissionen i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 alene pålægge bøder for overtrædelse af de konkurrenceretlige bestemmelser for så vidt angår de overtrædelser, der er nævnt i artikel 81 EF eller 82 EF. Spørgsmålet om, hvorvidt betingelserne i artikel 81 EF og 82 EF er opfyldt, er principielt undergivet en fuldstændig efterprøvelse ved Fællesskabets retsinstanser. Desuden er den skønsmargin, som ifølge retspraksis ganske rigtigt overlades Kommissionen i tilfælde, hvor konstateringen af overtrædelser indebærer komplekse økonomiske eller tekniske vurderinger, under ingen omstændigheder ubegrænset. Overladelsen af en sådan skønsmargin indebærer nemlig ikke, at Retten inden for rammerne af et annullationssøgsmål skal afholde sig fra at efterprøve Kommissionens fortolkning af oplysninger af denne art. Fællesskabets retsinstanser skal således bl.a. ikke blot tage stilling til den materielle nøjagtighed af de beviser, der henvises til, oplysningernes troværdighed og sammenhæng, men ligeledes kontrollere, om disse oplysninger udgør alle de relevante oplysninger, som skal tages i betragtning i forbindelse med en vurdering af en kompleks situation, og om disse oplysninger taler til støtte for Kommissionens konklusioner.

(jf. præmis 130 og 131)

3. Kommissionen har ikke en ubegrænset skønsmargin med hensyn til udmåling af bøder for overtrædelse af konkurrencereglerne. Selv om det objektive kriterium vedrørende loftet og de subjektive kriterier vedrørende overtrædelsens grovhed og varighed overlader Kommissionen en vid skønsmargin, forholder det sig ikke desto mindre således, at der er tale om kriterier, som giver Kommissionen mulighed for at vedtage sanktioner under hensyntagen til den pågældende adfærds grad af ulovlighed. Det skal derfor anføres, at artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 23, stk. 2 og 3, i forordning nr. 1/2003 om gennemførelse af konkurrencereglerne i artikel 81 EF og 82 EF definerer kriterierne og grænserne for Kommissionens udøvelse af sin beføjelse på bødeområdet, samtidig med at Kommissionen overlades en vis skønsmargin. Endvidere er Kommissionen ved fastsættelsen af bøder i medfør af disse bestemmelser forpligtet til at overholde de generelle retsprincipper, navnlig ligebehandlingsprincippet og proportionalitetsprincippet, således som de er udviklet i Domstolens og Rettens praksis.

Domstolen og Retten har i medfør af artikel 229 EF og artikel 31 i forordning nr. 1/2003 fuld prøvelsesret ved klager over beslutninger, hvorved Kommissionen har fastsat en bøde, og de kan ikke alene annullere de af Kommissionen trufne beslutninger, men ligeledes ophæve, nedsætte eller forhøje den pålagte bøde. Kommissionens administrative praksis er således underlagt Fællesskabets retsinstansers fulde prøvelsesret.

Kommissionen er i overensstemmelse med artikel 253 EF forpligtet til i beslutningen om pålæg af en bøde – og dette uanset beslutningens generelt kendte sammenhæng – at give en begrundelse, navnlig for den pålagte bødes størrelse og den valgte metode i denne henseende. Det skal af denne begrundelse klart og utvetydigt fremgå, hvilke betragtninger Kommissionen har lagt til grund, således at de berørte kan gøre sig bekendt med baggrunden for den trufne foranstaltning med henblik på at anlægge sag ved Fællesskabets retsinstanser, og i givet fald give dem mulighed for at udøve kontrol.

(jf. præmis 140, 142-144 og 148)

4. Kvalificeringen af visse ulovlige handlinger som handlinger, der udgør én og samme overtrædelse eller flere overtrædelser, er i princippet ikke uden følger for den bøde, der kan pålægges, idet det kan føre til pålæg af flere særskilte bøder, som hver især ikke overstiger de rammer, der er fastsat i artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og i artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 om gennemførelse af konkurrencereglerne i artikel 81 EF og 82 EF, hvorefter bøden for hver af de virksomheder, som har deltaget i overtrædelsen, ikke kan overstige 10% af den samlede omsætning i det foregående regnskabsår. Heraf følger, at Kommissionen ikke tilsidesætter princippet om ingen straf uden lov, når den pålægger to bøder, som sammenlagt overskrider loftet på 10% af omsætningen.

(jf. præmis 150 og 151)

5. Den afskrækkende virkning, som er et formål, Kommissionen har ret til at forfølge ved fastsættelsen af bødebeløbet, tilsigter at sikre, at virksomhederne respekterer konkurrencereglerne i traktaten ved udøvelsen af deres aktiviteter i Fællesskabet eller Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde. I tilfælde af flere overtrædelser kan Kommissionen med rette anse et sådant formål for ikke at være opfyldt blot ved at pålægge en sanktion for én af overtrædelserne.

(jf. præmis 160)

6. Proportionalitetsprincippet indebærer, at fællesskabsinstitutionernes retsakter ikke må gå videre end passende og nødvendigt for gennemførelsen af det tilsigtede formål. I sammenhæng med beregningen af bøder skal overtrædelsernes grovhed fastslås i henhold til en række elementer, og der må ikke tillægges nogen af disse elementer en uforholdsmæssig stor betydning i forhold til de andre elementer i vurderingen. Proportionalitetsprincippet indebærer i denne sammenhæng, at Kommissionen skal udmåle bøden forholdsmæssigt med de elementer, der tages i betragtning ved vurderingen af overtrædelsens grovhed, og at den i denne henseende skal anvende disse elementer på en sammenhængende og objektivt berettiget måde.

Når overtrædelsens grovhed fastslås, påhviler det Kommissionen at tage hensyn til en lang række faktorer, hvis art og betydning varierer alt efter den pågældende overtrædelse og de særlige omstændigheder i forbindelse hermed. Det kan ikke udelukkes, at produktmarkedets størrelse alt efter tilfældet kan indgå blandt de faktorer, som viser, hvor grov overtrædelsen har været. Skønt markedets størrelse følgelig kan være en faktor, der skal tages i betragtning ved fastlæggelsen af overtrædelsens grovhed, varierer dens betydning således alt efter karakteren af overtrædelsen og de særlige omstændigheder, der gør sig gældende i forbindelse med den pågældende overtrædelse.

En horisontal begrænsning, såsom et »priskartel«, som omhandlet i retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten, er efter sin art »meget alvorlig«. I en sådan sammenhæng er det berørte markeds ringe størrelse kun af mindre betydning i forhold til alle de øvrige faktorer, der viser, hvor grov overtrædelsen har været.

(jf. præmis 171, 175, 176 og 178)

7. Den samlede omsætning tegner kun et ufuldstændigt billede af forholdene – i forhold til de overtrædende virksomheders reelle økonomiske mulighed for at skade konkurrencen i væsentlig grad, som indebærer en bedømmelse af disse virksomheders reelle betydning på det relevante marked, dvs. deres indflydelse på dette – ved vurderingen med henblik på fastsættelse af bødebeløbet for en overtrædelse af de fællesskabsretlige konkurrenceregler. Det kan nemlig ikke udelukkes, at en magtfuld virksomhed, der har en lang række forskellige aktiviteter, kun accessorisk er til stede på et specifikt produktmarked. Ligeledes kan det ikke udelukkes, at en virksomhed med en stærk stilling på et geografisk marked uden for Fællesskabet kun har en svag stilling på Fællesskabets marked eller markedet i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde. I sådanne tilfælde betyder den blotte omstændighed, at den pågældende virksomhed opnår en betydelig samlet omsætning, ikke nødvendigvis, at den udøver en afgørende indflydelse på det relevante marked. Selv om en virksomheds omsætning på de berørte markeder ikke kan være afgørende ved vurderingen af, om en virksomhed udgør en betydelig økonomisk enhed, er denne omsætning imidlertid relevant ved vurderingen af, hvilken indflydelse virksomheden har haft på markedet.

Således kan den del af omsætningen, der vedrører de varer, som er genstand for overtrædelsen, indikere omfanget af overtrædelsen på det omhandlede marked. Denne omsætning kan nemlig give en retvisende indikation af hver enkelt virksomheds ansvar for de nævnte markeder, eftersom den udgør et objektivt kriterium, som giver et rimeligt indtryk af denne praksis’ skadelige virkning for den normale konkurrence, og dermed er en god indikation af, i hvilket omfang hver enkelt virksomhed har forårsaget en skade.

(jf. præmis 187 og 188)

8. Den metode til fastsættelse af bødebeløb pålagt forskellige deltagere i et kartel, der består i inddeling af medlemmerne af kartellet i flere kategorier, og som indebærer en sats for bødernes udgangsbeløb fastsat for virksomheder i samme kategori, kan ikke kritiseres, selv om satsen ikke tager højde for størrelsesforskelle mellem virksomheder i én og samme kategori, såfremt metoden overholder ligebehandlings- og proportionalitetsprincippet. Det er ikke op til Retten at tage stilling til, om et sådant system er hensigtsmæssigt, uanset om systemet stiller mindre virksomheder ugunstigt. Retten skal som led i sin efterprøvelse af lovligheden af det skøn, Kommissionen råder over på området, nemlig kun påse, at inddelingen er sammenhængende og objektivt begrundet, og ikke uden videre sætte sit eget skøn i stedet for Kommissionens.

(jf. præmis 196)

9. Artikel 23, stk. 3, i forordning nr. 1/2003 om gennemførelse af konkurrencereglerne i artikel 81 EF og 82 EF kræver ikke, at såfremt flere virksomheder, der er impliceret i samme overtrædelse, pålægges bøder, må det bødebeløb, der pålægges en lille eller mellemstor virksomhed, ikke være større – udtrykt som en procentsats af omsætningen – end de bødebeløb, der pålægges større virksomheder. Det fremgår nemlig af denne bestemmelse, at der såvel for små eller mellemstore virksomheder som for større virksomheder ved bødeudmålingen skal tages hensyn til overtrædelsens grovhed og varighed. I det omfang Kommissionen pålægger virksomheder, der er impliceret i samme overtrædelse, bøder, som for hver af dem er berettiget i forhold til overtrædelsens grovhed og varighed, kan det ikke bebrejdes den, at bødebeløbet for nogle af dem er større, set i forhold til omsætningen, end for andre virksomheder. Kommissionen er således ikke forpligtet til at nedsætte bødebeløbene, når de berørte virksomheder er små eller mellemstore virksomheder. Virksomhedens størrelse er nemlig allerede taget i betragtning med det loft, der er fastsat i artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17, i artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 og i bestemmelserne i retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten. Bortset fra disse betragtninger vedrørende størrelsen er der ingen grund til at behandle små og mellemstore virksomheder anderledes end andre virksomheder. Den omstændighed, at de berørte virksomheder er små og mellemstore virksomheder, fritager dem ikke for forpligtelsen til at overholde konkurrencereglerne.

(jf. præmis 199 og 200)

10. Inden for rammerne af retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten, som i punkt 1 A, sjette afsnit, bestemmer, at en »betydelig« størrelsesforskel mellem virksomheder, der har begået en overtrædelse af samme art, bl.a. kan berettige en differentiering ved vurderingen af overtrædelsens grovhed, tilsidesættes ligebehandlingsprincippet ikke af en kommissionsbeslutning, hvori flere virksomheder, heriblandt én med en meget, endda »væsentligt«, lavere samlet omsætning end de andre, henføres under samme kategori på grundlag af deres omsætning på det berørte marked og på deres ret ens markedsandele, og hvori der anvendes samme specifikke udgangsbeløb i forhold til dem.

(jf. præmis 202 og 205)

11. Kravene i henhold til den væsentlige formforskrift, som begrundelsespligten udgør, er opfyldt, hvad angår udmålingen af en bøde for overtrædelse af konkurrencereglerne, når Kommissionen i beslutningen angiver de hensyn, der har givet den grundlag for at bedømme overtrædelsens grovhed og dens varighed. Det påhviler ikke Kommissionen i henhold til disse krav i sin beslutning at angive tallene i forbindelse med metoden for bødeudmålingen, idet den ikke kan undlade at udøve sit skøn ved udelukkende og mekanisk at anvende matematiske formler. Hvad angår en beslutning, hvorved flere virksomheder pålægges bøder, skal begrundelsespligtens rækkevidde bl.a. vurderes under hensyntagen til, at overtrædelsernes grovhed skal fastslås på grundlag af en lang række forhold, herunder bl.a. sagens særlige omstændigheder, dens sammenhæng og bødernes afskrækkende virkning, uden at der er opstillet en bindende eller udtømmende liste over de kriterier, som obligatorisk skal tages i betragtning.

(jf. præmis 226)

12. Det forhold, at en virksomhed ikke har deltaget i et multilateralt møde, og at den er ophørt med at give de øvrige kartelmedlemmer oplysninger, er ikke nok til at påvise, at virksomheden har afstået fra at deltage i et kartel, når den ikke har taget offentlig afstand fra dets indhold.

(jf. præmis 240, 241 og 244)

13. Ifølge artikel 23, stk. 3, i forordning nr. 1/2003 om gennemførelse af konkurrencereglerne i artikel 81 EF og 82 EF er overtrædelsens varighed en af de faktorer, der skal tages hensyn til ved fastsættelsen af den bøde, som skal pålægges virksomheder, der har gjort sig skyldige i overtrædelse af konkurrencereglerne.

Mens punkt 1 B i retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten ikke fastsætter nogen forhøjelse for overtrædelser af kort varighed, dvs. almindeligvis under et år, foretages der en forhøjelse for overtrædelser af mellemlang varighed, almindeligvis mellem et og fem år, hvilken forhøjelse eksempelvis kan udgøre op til 50% af udgangsbeløbet for bøden. Hvad angår overtrædelser af lang varighed, almindeligvis over fem år, er det blot fastsat, at beløbet kan forhøjes med 10% pr. år. Denne forhøjelse sker ikke automatisk, idet retningslinjerne overlader Kommissionen et skøn.

(jf. præmis 237, 247 og 249)

14. Retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten indeholder ikke en bindende opregning af de formildende omstændigheder, som Kommissionen er forpligtet til at tage hensyn til med henblik på en nedsættelse af grundbeløbet for bøden. Der tilkommer derfor Kommissionen et vist skøn, således at den kan anlægge en samlet betragtning af, i hvilket omfang bøderne bør nedsættes på grund af formildende omstændigheder. Således kan Kommissionen ikke være forpligtet til at indrømme en nedsættelse af bøden inden for rammerne af sin skønsbeføjelse som følge af, at en virksomhed er ophørt med en åbenbar overtrædelse, uanset om ophøret er sket før eller efter Kommissionens indgreb.

Det forhold, at overtrædelsen af konkurrencereglerne ophører straks efter Kommissionens første indgreb i henhold til i retningslinjernes punkt 3, tredje led, kan logisk set kun være en formildende omstændighed, hvis der er grund til at formode, at de pågældende virksomheder blev tilskyndet til at ophøre med deres konkurrencestridige adfærd som følge af de pågældende indgreb. Formålet med bestemmelsen er nemlig at tilskynde virksomhederne til straks at indstille deres konkurrencebegrænsende adfærd, når Kommissionen indleder en undersøgelse deraf. Bøden kan derfor ikke nedsættes af denne grund, når virksomhederne allerede inden Kommissionens første indgreb har truffet en fast beslutning om at indstille overtrædelsen, eller når overtrædelsen allerede er ophørt inden dette tidspunkt. Denne sidstnævnte mulighed er taget i betragtning i tilstrækkeligt omfang ved den foretagne beregning af overtrædelsens varighed.

(jf. præmis 259 og 260)

15. Det bestemmes i retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten, hvad angår de subjektive momenter, der tages i betragtning ved fastsættelsen af udgangsbeløbet for bøden, at det er nødvendigt at tage hensyn til de overtrædende virksomheders faktiske økonomiske muligheder for at påføre andre økonomiske beslutningstagere, herunder forbrugerne, alvorlig skade og at fastsætte bødens størrelse på et niveau, der har en tilstrækkeligt afskrækkende virkning. Endvidere følger det af retningslinjerne, at i de tilfælde, hvor der er flere virksomheder involveret, som f.eks. karteller, kan det være nødvendigt at variere det generelle udgangsbeløb for at tage hensyn til den specifikke vægt og dermed de faktiske konkurrencemæssige konsekvenser af den rolle, som hver enkelt virksomhed har spillet som led i overtrædelsen, navnlig når der er tale om betydelige størrelsesforskelle mellem virksomheder, der har begået en overtrædelse af samme art, og følgelig at tilpasse det generelle udgangsbeløb til den enkelte virksomheds specifikke karakter.

Retningslinjerne er ikke til hinder for, at den samlede omsætning eller virksomhedernes omsætning på det relevante marked tages i betragtning ved fastsættelsen af bødens størrelse med henblik på at overholde fællesskabsrettens almindelige principper, og når omstændighederne gør det påkrævet.

Således er en inddeling af virksomheder i to kategorier på grundlag af deres omsætning ikke en urimelig måde at tage hensyn til virksomhedernes relative størrelse på markedet på med henblik på at fastsætte udgangsbeløbet for bøden, forudsat at den ikke giver et groft fordrejet billede af det relevante marked.

(jf. præmis 273-275 og 280)

16. På konkurrenceområdet er den bevisbyrde for, at overtrædelsen indvirker på det pågældende marked, der påhviler Kommissionen, når den tager hensyn hertil ved beregningen af bøden på grundlag af overtrædelsens grovhed, lettere at løfte end den bevisbyrde, Kommission har, når den skal godtgøre, at der i tilfælde af et kartel som sådan foreligger en overtrædelse. Det er nemlig for at tage hensyn til kartellets konkrete følger på markedet tilstrækkeligt, at Kommissionen anfører »gyldige grunde til at tage hensyn til dem«.

(jf. præmis 301)

17. Retten til forsvar er ikke tilsidesat, fordi der foreligger en uoverensstemmelse mellem klagepunktsmeddelelsen og den endelige beslutning, medmindre et klagepunkt heri ikke er blevet fremført på en måde, der er tilstrækkelig til, at adressaterne kunne varetage deres interesser.

Den berørte virksomhed kan, dersom dokumenter ikke er blevet omtalt i klagepunktsmeddelelsen, med rette antage, at de ikke har betydning for sagen. Ved ikke at meddele virksomheden, at visse dokumenter ville blive anvendt i beslutningen, har Kommissionen afskåret den fra i tide at udtale sig om de pågældende dokumenters beviskraft. Dokumenterne kan herefter ikke anvendes som bevis over for sagsøgeren.

Har Kommissionen gjort brug af et dokument til støtte for et klagepunkt i den endelige beslutning, selv om dokumentet indgår i klagepunktsmeddelelsen til at godtgøre et andet klagepunkt, kan dokumentet kun bruges mod sagsøgeren, såfremt denne med rimelighed af klagepunktsmeddelelsen og af dokumentets indhold har kunnet udlede de konklusioner, som Kommissionen havde til hensigt at udlede deraf.

(jf. præmis 313-315)

18. En absolut ret til at nægte at udtale sig kan ikke anerkendes for en virksomhed, der er adressat for en begæring om oplysninger i henhold til artikel 11, stk. 5, i forordning nr. 17. Anerkendelsen af denne ret til at nægte at udtale sig ville således være mere vidtgående end nødvendigt for at sikre virksomhedernes ret til forsvar og ville udgøre en ubegrundet hindring for Kommissionens opfyldelse af pligten til at påse, at konkurrencereglerne overholdes inden for fællesmarkedet. Retten til at nægte at udtale sig kan kun anerkendes, i det omfang den omhandlede virksomhed tvinges til at afgive tilståelse om at have begået en overtrædelse, som det påhviler Kommissionen at føre bevis for.

For at sikre, at bestemmelserne i artikel 11 i forordning nr. 17 får fuld gennemslagskraft, har Kommissionen derfor beføjelse til at pålægge virksomheder dels at meddele alle nødvendige oplysninger om de omstændigheder, som virksomhederne kan tænkes at være bekendt med, dels, om nødvendigt, at fremlægge de dokumenter om disse omstændigheder, som virksomhederne er i besiddelse af, selv om de vil kunne anvendes som bevis for, at der er blevet handlet i strid med konkurrencereglerne. Kommissionens oplysningsbeføjelse er ikke i strid med artikel 6, stk. 1 og 2, i den europæiske menneskerettighedskonvention eller Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols praksis.

Under alle omstændigheder kan pligten til at besvare spørgsmål af rent faktisk karakter fra Kommissionen samt til at efterkomme dennes begæringer om at udlevere allerede eksisterende dokumenter ikke antages at være i strid med det grundlæggende princip om retten til forsvar og til en retfærdig rettergang, som inden for konkurrencerettens område giver en lignende beskyttelse som den, der sikres ved artikel 6 i den europæiske menneskerettighedskonvention. Der er således intet til hinder for, at adressaten for en begæring om oplysninger senere under den administrative procedure eller under en sag for Fællesskabets retsinstanser godtgør, at de faktiske omstændigheder, der omhandles i den pågældendes besvarelse eller i de fremlagte dokumenter, har en anden betydning end den, Kommissionen har lagt til grund.

Endelig bemærkes, at når Kommissionen i en begæring om oplysninger i henhold til artikel 11 i forordning nr. 17, ud over rent faktiske spørgsmål og begæringer om udlevering af allerede eksisterende dokumenter, anmoder en virksomhed om at beskrive formålet med og forløbet af flere møder, som den har deltaget i, samt resultaterne eller konklusionerne af disse møder, mens det er klart, at Kommissionen har mistanke om, at formålet med disse møder var at begrænse konkurrencen, kan en sådan anmodning være egnet til at nødsage den adspurgte virksomhed til at indrømme sin deltagelse i en overtrædelse af fællesskabsrettens konkurrenceregler, således at den pågældende virksomhed ikke er forpligtet til at besvare denne type spørgsmål. I et sådant tilfælde må den omstændighed, at en virksomhed alligevel afgiver oplysninger om disse punkter, anses for virksomhedens samarbejde af egen drift, som kan berettige en nedsættelse af bødebeløbet i henhold til samarbejdsmeddelelsen. I disse tilfælde kan virksomheder ikke gøre gældende, at deres ret til ikke at inkriminere sig selv er blevet tilsidesat, fordi de frivilligt har besvaret en sådan anmodning.

(jf. præmis 326-329)

19. Inden for rammerne af en administrativ procedure, der er indledt på grund af et ulovligt kartel, giver den berørte virksomheds samarbejde under undersøgelsen ikke ret til nogen bødenedsættelse, når dette samarbejde ikke er gået ud over, hvad der fulgte af de forpligtelser, som påhvilede den i henhold til artikel 11, stk. 4 og 5, i forordning nr. 17. Når virksomheden derimod som svar på en begæring om oplysninger i henhold til artikel 11 giver oplysninger, der går langt ud over dem, som Kommissionen kunne kræve i henhold til samme artikel, kan virksomheden få en bødenedsættelse.

(jf. præmis 340)