84

Hvad angår dette anbringendes første led har Kommissionen anført, at den ikke har anvendt de forholdsmæssige andele af »monoproduktet« lineært ved at tildele den enkelte virksomhed en nedsættelsessats, der er lig med eller proportional med dens forholdsmæssige andel af »monoproduktet«, idet der ikke er nogen EU-retlig bestemmelse, der forpligter den til at gøre det. Under hensyntagen til den forholdsmæssige andel af »monoproduktet« har den ligeledes forsøgt at opretholde forbindelsen mellem de ikke-tilpassede grundbeløb, som afspejlede hver enkelt virksomheds deltagelse i kartellet. For at bøden kunne være afskrækkende, skulle den nedsættelse, som gjorde det muligt at bringe grundbeløbet under loftet på 10%, desuden være så lille som muligt. En tilpasning af grundbeløbet for sagsøgernes bøde i henhold til en højere sats, der er proportional med forskellen mellem dens og de øvrige virksomheders forholdsmæssige andel af »monoproduktet«, ville imidlertid have medført, at de var blevet pålagt en ikke tilstrækkelig afskrækkende bøde. Sagsøgerne havde i øvrigt nydt godt af en større nedsættelse end Bong og Hamelin, idet de tilpassede grundbeløb var på henholdsvis 11823500 EUR, 13860000 EUR og 22607550 EUR. For så vidt angår Bong har Kommissionen præciseret, at selv om der blev anvendt en nedsættelsessats (88%), der var højere end den forholdsmæssige andel af »monoproduktet« hos Bong (80%), var Bongs grundbeløb (13860000 EUR) i absolutte tal højere end sagsøgernes (11823500 EUR), på trods af, at værdien af afsætningen og det ikke-tilpassede grundbeløb for sagsøgerne (143316000 EUR og 118235000 EUR) var højere end Bongs (140000000 EUR og 115500000 EUR). Hvad angår Hamelin anvendte Kommissionen den i forhold til alle virksomhederne laveste nedsættelsessats (85%). Kun GPV nød godt af en større nedsættelsessats end sagsøgerne på grund af dels den højere forholdsmæssige andel hos selskabet af »monoproduktet«, endda den højeste (93%), dels nødvendigheden af at indrømme selskabet en minimumsnedsættelsessats på 98% for at sikre, at det tilpassede grundbeløb var lavere end loftet på 10% af selskabets samlede omsætning. Sagsøgernes situation var imidlertid anderledes, idet den forholdsmæssige andel af »monoproduktet« hos dem var på 90%, og den minimumsnedsættelsessats, der var nødvendig for at bringe deres grundbeløb under loftet på 10% af deres samlede omsætning i 2013, var på 89,9% (88,9% i forhold til den samlede omsætning i 2015 og 86,2% i forhold til den samlede omsætning i 2016). Endelig ville en lineær hensyntagen til den forholdsmæssige andel af »monoproduktet« have tillagt denne en for stor betydning og have medført urimelige konsekvenser. Det tilpassede grundbeløb for Mayer-Kuvert, hvor den forholdsmæssige andel af »monoproduktet« var på 76%, ville således have været større (57769000 – 70% = 13864560 EUR) end sagsøgernes tilpassede grundbeløb (118235000 – 90% = 11823500 EUR), mens sagsøgernes ikke-tilpassede grundbeløb var mere end dobbelt så stort som Mayer-Kuverts (118235000 EUR for sagsøgernes vedkommende, sammenlignet med 57769000 EUR for Mayer-Kuverts vedkommende). Kommissionen udleder heraf, at den nedsættelsessats, der fandt anvendelse på de enkelte virksomheder, fulgte af en samlet vurdering af en række faktorer og ikke kun af den forholdsmæssige andel hos dem af »monoproduktet«. I realiteten tilsigter sagsøgerne at opnå den nedsættelsessats, der finder anvendelse på de andre virksomheder, og ikke at korrigere en ulovlighed. Henset til deres samlede omsætning i 2015 udgjorde grundbeløbet for deres bøde under alle omstændigheder ikke 9,7%, men 8,97% af denne omsætning.