ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Konkurrence — offentlige virksomheder og virksomheder, som medlemsstaterne indrømmer særlige eller eksklusive rettigheder — telekommunikationssektoren — direktiv 90/388 og 96/19 — oprindelige teleselskabers udligning af takster — pligt for medlemsstaterne til at afskaffe hindringer for udligningen — national bestemmelse om fastsættelse af takster eller loft for ændring af taksterne — ulovlig — (Kommissionens direktiv 90/388, art. 4c, og direktiv 96/19, art. 1, nr. 6)

Sammendrag

Selv om der i artikel 4c i direktiv 90/388 om liberalisering af markedet for teletjenester ikke fastsættes en tidsfrist for gennemførelse af teleselskabernes pligt til takstudligning, fremgår det ikke desto mindre af flere elementer i direktiv 96/19 om ændring af direktiv 90/388, at udligningen bør gennemføres hurtigt for at lette åbningen af telekommunikationsmarkedet for konkurrence. Det følger af betragtning 20 og betragtning 5 til direktiv 96/19, sammenholdt med direktiv 90/388’s artikel 4c, at medlemsstaterne var forpligtede til at afskaffe hindringer for udligningen af takster hurtigst muligt efter direktiv 96/19’s ikrafttræden, dog senest den 1. januar 1998.

En medlemsstat tilsidesætter derfor denne forpligtelse til at fjerne hindringer for udligningen af takster, når den takstmæssige uligevægt, der varer i flere år efter udløbet af fristen, ikke udelukkende kan tilregnes det oprindelige teleselskab, men også de nationale myndigheder. Dette er både tilfælde, hvis operatøren ikke har noget råderum til at fastsætte takster, og hvis dens mulighed for at fastsætte taksterne er begrænset ved et lovbestemt loft over ændringer af priserne for teletjenester, der er til skade for udviklingen af konkurrencen med den oprindelige operatør og således i strid med direktiv 90/388’s formål.

(jf. præmis 32, 36 og 37 samt domskonkl. 1)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug — fælles markedsordning — mælk og mejeriprodukter — tillægsafgift på mælk — leverancer fra en producent til en opkøber — opkøberens tilsidesættelse af sine forpligtelser til opkrævning af det beløb, der skal betales, hos producenten — direkte inddrivelse hos sidstnævnte — lovlig — betingelser — (Art. 10 EF; Rådets forordning nr. 3950/92, art. 1 og 2; Kommissionens forordning nr. 536/93, art. 7)

Sammendrag

Artikel 1 og 2 i forordning nr. 3950/92 om en tillægsafgift på mælk og mejeriprodukter bemyndiger ikke det kompetente organ til, i andre tilfælde end ved direkte salg, at iværksætte direkte retsskridt mod en producent med henblik på at inddrive det beløb, der skal betales af denne i form af tillægsafgift på mælk. Imidlertid indebærer den i artikel 10 EF indeholdte forpligtelse for medlemsstaterne til at træffe foranstaltninger, som sikrer inddrivelse af afgiften i tilfælde af, at den i forordningens artikel 2, stk. 2, fastsatte ordning er dømt til at mislykkes, mulighed for at iværksætte direkte retsskridt mod producenten med henblik på inddrivelse af det beløb, der skal betales, når det er godtgjort, at producenten ikke har betalt beløbet til opkøberen, og at sidstnævnte ikke bestræber sig på at opkræve beløbet hos producenten. Omvendt er tilsidesættelse af de i artikel 7 i forordning nr. 536/93 om gennemførelsesbestemmelser for tillægsafgiften på mælk og mejeriprodukter fastsatte betingelser, og navnlig manglende godkendelse som opkøber, ikke i sig selv relevant.

(jf. præmis 41 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Socialpolitik — mandlige og kvindelige arbejdstagere — lige løn — national lovgivning, hvorved opererede transseksuelle afskæres fra at indgå ægteskab — ulovlig — deres partners ret til at lade dem nyde godt af en efterladtepension — den nationale rets afgørelse — (Art. 141 EF)

Sammendrag

Artikel 141 EF er i princippet til hinder for en lovgivning, der i strid med den europæiske menneskerettighedskonvention hindrer et heteroseksuelt par, hvor den ene af partnernes seksuelle identitet er et resultat af en kønsskifteoperation i at opfylde den nødvendige betingelse om ægteskab for, at den ene kan nyde godt af en del af den andens løn. Da det tilkommer medlemsstaterne at fastsætte betingelserne for den juridiske anerkendelse af et kønsskifte for en person, der har gennemgået en kønsskifteoperation, påhviler det den nationale ret at efterprøve, om partneren til en sådan transseksuel person kan støtte ret på artikel 141 EF med henblik på at opnå, at dennes transseksuelle partner får tillagt ret til efterladtepension.

(jf. præmis 33-36 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Tilnærmelse af lovgivningerne — varemærker — direktiv 89/104 — renommerede varemærker — mulighed for at fastsætte en omfattende beskyttelse i forhold til varer eller tjenesteydelser af anden art (direktivets artikel 5, stk. 2) — forpligtelse for medlemsstaterne, der anvender denne mulighed, til også at yde nævnte beskyttelse i tilfælde af brug af et tegn for varer og tjenesteydelser af samme eller lignende art — (Rådets direktiv 89/104, art. 5, stk. 2)

2. Tilnærmelse af lovgivningerne — varemærker — direktiv 89/104 — renommerede varemærker — omfattende beskyttelse i forhold til varer eller tjenesteydelser af anden art (direktivet artikel 5, stk. 2) — den lighedsgrad, der kræves mellem det renommerede varemærke og det yngre tegn — (Rådets direktiv 89/104, art. 5, stk. 2)

3. Tilnærmelse af lovgivningerne — varemærker — direktiv 89/104 — renommerede varemærker — omfattende beskyttelse i forhold til varer eller tjenesteydelser af anden art (direktivets artikel 5, stk. 2) — den berørte kundekreds’ opfattelse af det yngre tegn som en udsmykning — betydning — (Rådets direktiv 89/104, art. 5, stk. 2)

Sammendrag

1. Såfremt en medlemsstat anvender den mulighed, den er tillagt ved artikel 5, stk. 2, i det første direktiv 89/104 om varemærker, og som består i at fastsætte en særlig beskyttelse til fordel for renommerede varemærker, er medlemsstaten forpligtet til at yde denne beskyttelse i tilfælde af tredjemands brug af et yngre varemærke eller tegn, der er identisk med eller ligner det renommerede registrerede varemærke, hvilket gælder for såvel varer eller tjenesteydelser af anden art som for varer og tjenesteydelser af samme eller lignende art som dem, der er omfattet af det registrerede varemærke.

(jf. præmis 22 og domskonkl. 1)

2. Den særlige beskyttelse af renommerede varemærker, der er fastsat i artikel 5, stk. 2, i det første direktiv 89/104 om varemærker, forudsætter ikke, at der mellem det renommerede varemærke og det yngre tegn er konstateret en sådan grad af lighed, at der i den berørte kundekreds’ bevidsthed er risiko for forveksling af de to. Det er tilstrækkeligt, at graden af lighed mellem det renommerede varemærke og tegnet har til følge, at den berørte kundekreds skaber en sammenhæng mellem tegnet og varemærket.

(jf. præmis 31 og domskonkl. 2)

3. Den omstændighed, at et tegn opfattes som en udsmykning af den berørte kundekreds, er ikke i sig selv til hinder for beskyttelsen af renommerede varemærker i artikel 5, stk. 2, i første direktiv 89/104 om varemærker, når graden af lighed mellem det renommerede varemærke og det yngre tegn dog er så høj, at den berørte kundekreds skaber en sammenhæng mellem tegnet og varemærket. Når det derimod fremgår af den nationale rets vurdering af de faktiske omstændigheder, at den pågældende kundekreds udelukkende opfatter tegnet som en udsmykning, skabes der ikke en sammenhæng med et registreret varemærke og dermed er en af betingelserne for beskyttelse i henhold til artikel 5, stk. 2, i direktiv 89/104 ikke opfyldt.

(jf. præmis 41 og domskonkl. 3)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Frie kapitalbevægelser — liberalisering af kapitalbevægelser — direktiv 88/361 — anvendelsesområde — (Rådets direktiv 88/361, art. 1, stk. 1)

2. Frie kapitalbevægelser — restriktioner — nationale retsforskrifter om beregning af arveafgift af fast ejendom, hvorefter en forpligtelse til at overdrage den tinglige rettighed til indehaveren af den økonomiske ejendomsret, der før deres død påhviler ikke-hjemmehørende ejere, udelades ved beregningen af værdien af fast ejendom — ulovlig

Sammendrag

1. Den omstændighed, at en national bestemmelse hindrer kapitalbevægelserne for en investor, der er statsborger i en medlemsstat, på grundlag af hans bopæl, er i sig selv tilstrækkelig til, at artikel 1, stk. 1, i direktiv 88/361 om gennemførelse af traktatens artikel 67 (ophævet ved Amsterdam-traktaten) – hvori medlemsstaterne er pålagt en forpligtelse til at ophæve alle restriktioner for kapitalbevægelser, uden at adgangen til at opnå de rettigheder, der gives i direktivet, er betinget af, at der foreligger andre grænseoverskridende forhold – finder anvendelse. Det forhold, at den omtvistede bestemmelse er udstedt af den pågældendes oprindelsesstat, er ligeledes uden betydning i denne forbindelse.

(jf. præmis 59 og 61)

2. Fællesskabsretten er til hinder for en national lovgivning vedrørende beregningen af den afgift, der opkræves i forbindelse med erhvervelse ved arv af en fast ejendom, der er beliggende i den pågældende medlemsstat, hvorefter der ved opgørelsen af værdien af den faste ejendom kan tages hensyn til en ubetinget forpligtelse, der påhvilede indehaveren af den tinglige rettighed, til at levere denne rettighed til en anden person, der har den økonomiske ejendomsret til den faste ejendom, hvis indehaveren af den tinglige rettighed ved sin død havde bopæl i denne stat, hvorimod der ikke kan tages hensyn til forpligtelsen, hvis han ved sin død havde bopæl i en anden medlemsstat.

(jf. præmis 76 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Tilnærmelse af lovgivningerne — fremgangsmåder ved indgåelse af offentlige indkøbsaftaler — direktiv 93/36 — tildeling af kontrakter — det økonomisk mest fordelagtige bud — kriterier — levering af elektricitet produceret fra vedvarende energikilder — lovlighed — betingelser — (Rådets direktiv 93/36, art. 26)

2. Tilnærmelse af lovgivningerne — klageprocedurer i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter — direktiv 89/665 — klageinstansen fastslår, at et tildelingskriterium er ulovligt — pligt til at tilbagekalde udbuddet — (Rådets direktiv 89/665)

Sammendrag

1. Fællesskabsbestemmelserne om offentlige kontrakter er ikke til hinder for, at en ordregivende myndighed i forbindelse med bedømmelsen af det økonomisk mest fordelagtige bud på en kontrakt for levering af elektricitet anvender et tildelingskriterium med en vægt på 45%, der kræver levering af elektricitet, som er produceret på grundlag af vedvarende energikilder, idet den omstændighed, at det nævnte kriterium ikke nødvendigvis gør det muligt at nå det tilsigtede mål, i den forbindelse er irrelevant.

Derimod er fællesskabsbestemmelserne til hinder for et sådant kriterium, i det omfang

– kriteriet ikke er ledsaget af krav, der gør det muligt at foretage en effektiv kontrol af nøjagtigheden af de oplysninger, der er indeholdt i buddene, og

– kriteriet pålægger de bydende, at de angiver, hvilken elektricitetsmængde der er produceret på grundlag af vedvarende energikilder, de vil kunne levere til en ikke nærmere bestemt kundekreds, og tildeler maksimumspoint til den bydende, der angiver den største mængde, og hvorved der kun tages hensyn til den mængde, der overstiger det i henhold til den udbudte kontrakt forventede forbrug.

Det tilkommer den nationale ret at vurdere, om kriteriet for tildeling, på trods af den ordregivende myndigheds undladelse af at fastsætte et bestemt leveringstidspunkt, er blevet formuleret tilstrækkelig klart til at opfylde kravene til ligebehandling og gennemsigtighed i fremgangsmåderne for tildeling af offentlige kontrakter.

(jf. præmis 72 og domskonkl. 1)

2. Fællesskabsbestemmelserne om offentlige kontrakter pålægger den ordregivende myndighed at tilbagekalde udbuddet, når en beslutning, der vedrører et af de tildelingskriterier, den har fastsat, under en klageprocedure i henhold til artikel 1 i direktiv 89/665 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter, som ændret ved direktiv 92/50 om samordning af fremgangsmåderne for indgåelse af offentlige tjenesteydelsesaftaler, viser sig at være ulovligt og derfor annulleres af klageinstansen.

I sådanne tilfælde kan den ordregivende myndighed således ikke gyldigt fortsætte udbudsproceduren og se bort fra kriteriet, idet det vil være det samme som at ændre de kriterier, der anvendes i det omhandlede udbud.

(jf. præmis 94 og 95 samt domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Tilnærmelse af lovgivningerne — varemærker — direktiv 89/104 — tegn, der kan udgøre et varemærke — lydtegn — forpligtelse til at anse dem for at kunne udgøre et varemærke — betingelser — (Rådets direktiv 89/104, art. 2)

2. Tilnærmelse af lovgivningerne — varemærker — direktiv 89/104 — tegn, der kan udgøre et varemærke — tegn, der ikke kan opfattes visuelt — omfattet — betingelse — tegn, der kan gengives grafisk — lydtegn — (Rådets direktiv 89/104, art. 2)

Sammendrag

1. Artikel 2 i første direktiv 89/104 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker skal fortolkes således, at lydtegn skal kunne anses for varemærker, når de er egnet til at adskille en virksomheds varer eller tjenesteydelser fra andre virksomheders, og de kan gengives grafisk.

(jf. præmis 41 og domskonkl. 1)

2. Artikel 2 i første direktiv 89/104 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker skal fortolkes således, at et tegn, som ikke i sig selv kan opfattes visuelt, kan udgøre et varemærke, såfremt det kan gengives grafisk, særligt ved brug af figurer, linjer eller skrifttegn, og gengivelsen er klar, præcis, kan stå alene, er let tilgængelig, forståelig, bestandig og objektiv.

Hvad angår et lydtegn er disse krav ikke opfyldt, når et tegn gengives grafisk ved hjælp af en beskrivelse i skriftsprog, såsom hvis det angives, at tegnet består af noderne, som udgør et kendt musikværk, eller det angives, at det er en dyrelyd, eller ved hjælp af et onomatopoietikon uden anden præcisering eller ved hjælp af en sekvens af musiknoder uden anden præcisering. Derimod er de nævnte krav opfyldt, når et tegn gengives ved hjælp af et nodesystem opdelt i takter, hvori der bl.a. er angivet en nøgle, musiknoder og pauser, hvis udformning angiver den relative værdi og i givet fald eventuelle ændringer af fortegn.

(jf. præmis 64 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser — harmonisering af lovgivningerne — omsætningsafgifter — det fælles merværdiafgiftssystem — fritagelser i henhold til sjette direktiv — fritagelse for behandling af personer som led i udøvelse af lægegerning og dertil knyttede erhverv — rækkevidde — [Rådets direktiv 77/388, art. 13, punkt A, stk. 1, litra c)]

Sammendrag

Artikel 13, punkt A, stk. 1, litra c), i sjette direktiv 77/388 om fritagelse for merværdiafgift af visse lægelige ydelser fritager ikke alle ydelser, der kan udføres som led i udøvelse af lægegerning og dertil knyttede erhverv, men udelukkende »behandling af personer«.

Det er i denne forbindelse formålet med en lægelig ydelse, der afgør, om ydelsen skal være momsfritaget. Hvis en sådan ydelse er udført i en sammenhæng, der gør det muligt at fastslå, at hovedformålet ikke er at beskytte, herunder at fastholde eller retablere, en sundhedstilstand, men snarere at levere en udtalelse, der er påkrævet forud for, at der træffes en beslutning, der har retlige virkninger, finder fritagelsen ikke anvendelse på denne ydelse.

Artikel 13, punkt A, stk. 1, litra c), skal herefter fortolkes således, at fritagelsen for merværdiafgift efter denne bestemmelse finder anvendelse på lægelige ydelser, der består i:

– udførelse af lægeundersøgelser foretaget på arbejdsgiveres eller forsikringsselskabers anmodning

– udtagelse af blodprøver eller andre legemsprøver med henblik på at undersøge, om den pågældende person har en virus, infektioner eller andre sygdomme, efter anmodning fra arbejdsgivere eller forsikringsselskaber, eller

– udstedelse af en lægeattest vedrørende en persons egnethed – f.eks. til at rejse

når disse ydelser hovedsageligt har til formål at beskytte den berørtes sundhed.

Fritagelsen finder derimod ikke anvendelse på følgende ydelser, der udføres som et led i udøvelse af lægegerning:

– udstedelse af lægeattester om en persons sundhedstilstand med henblik på tildeling af en krigspension

– lægeundersøgelser udført med henblik på udarbejdelse af en lægerapport med henblik på ansvarsspørgsmål og vurdering af skader, der er lidt af personer, som overvejer at anlægge sag om personskade

– udarbejdelse af lægerapporter efter de i foregående led omhandlede undersøgelser på grundlag af lægelige notater, men uden at der udføres lægeundersøgelser

– lægeundersøgelser udført med henblik på udarbejdelse af lægerapporter vedrørende lægefejl efter anmodning fra personer, der overvejer, om de skal anlægge sag

– udarbejdelse af lægerapporter efter de i foregående led omhandlede undersøgelser på grundlag af lægelige notater, men uden at der udføres en lægeundersøgelse.

(jf. præmis 53, 60, 68 og 69 samt domskonkl. 1 og 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser — harmonisering af lovgivningerne — omsætningsafgifter — det fælles merdiværdiafgiftssystem — beskatningsgrundlag — levering af goder — medlemsstaternes mulighed for at anlægge den betragtning, at der ikke er sket nogen levering af goder ved hel eller delvis overdragelse af en samlet formuemasse — rækkevidde — (Rådets direktiv 77/388, art. 5, stk. 8)

Sammendrag

Artikel 5, stk. 8, i sjette direktiv 77/388 skal fortolkes således, at når en medlemsstat gør brug af muligheden i denne bestemmelses første punktum for at anlægge den betragtning, at der i merværdiafgiftsmæssig henseende ikke er sket en levering af goder ved overdragelse af en samlet formuemasse, finder denne regel om, at der ikke foreligger en levering, anvendelse – med forbehold for en eventuel brug af muligheden for at begrænse anvendelsen af denne regel på de betingelser, der fremgår af stk. 8, andet punktum – på enhver overdragelse af en forretning eller en selvstændig del af en virksomhed, som omfatter materielle aktiver og eventuelt immaterielle aktiver, som tilsammen udgør en virksomhed eller en del af en virksomhed, der kan fortsætte med at drive en selvstændig økonomisk virksomhed. Modtageren i forbindelse med overdragelsen skal dog have til hensigt at drive forretningen eller en del af den virksomhed, som således er overdraget, og ikke blot have til hensigt øjeblikkeligt at likvidere den pågældende virksomhed eller at sælge lagerbeholdningen.

Derimod følger der intet krav af nævnte bestemmelse om, at modtageren forud for overdragelsen udøver samme type erhvervsvirksomhed som overdrageren.

Desuden er bestemmelsen til hinder for, at medlemsstaten begrænser anvendelsen af denne regel om, at der ikke foreligger en levering, til kun at omfatte overdragelse af en samlet formuemasse i tilfælde, hvor modtageren har tilladelse til at udøve den virksomhed, som det overdragne gør det muligt at udøve.

(jf. præmis 45, 46 og 55 samt domskonkl. 1 og 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fiskale bestemmelser — harmonisering af lovgivningerne — omsætningsafgifter — det fælles merværdiafgiftssystem — fritagelser i henhold til sjette direktiv — fritagelse af forsikringstransaktioner og tjenesteydelser i forbindelse med forsikringstransaktioner, som udføres af forsikringsmæglere og forsikringsformidlere — begreb — taksation af motorkøretøjsskader, som en forening foretager for forsikringsselskaber, der er medlemmer af foreningen — ikke omfattet — [Rådets direktiv 77/388, art. 13, punkt B, litra a)]

2. Fiskale bestemmelser — harmonisering af lovgivningerne — omsætningsafgifter — det fælles merværdiafgiftssystem — fritagelser i henhold til sjette direktiv — fritagelse for tjenesteydelser, som præsteres af selvstændige grupper af personer, der udøver en virksomhed, som er fritaget for afgift, med henblik på at yde deres medlemmer tjenesteydelser — betingelser — ingen risiko for konkurrencefordrejning — national lovgivning, hvorefter det er muligt at indrømme en tidsbegrænset fritagelse — lovlig — betingelser — [Rådets direktiv 77/388. art. 13, punkt A, stk. 1, litra f)]

Sammendrag

1. Artikel 13, punkt B, litra a), i sjette direktiv 77/388 skal fortolkes således, at taksation af motorkøretøjsskader, som en forening, hvis medlemmer er forsikringsselskaber, yder til sine medlemmer, hverken udgør forsikringstransaktioner eller tjenesteydelser i forbindelse med disse transaktioner, som udføres af forsikringsmæglere eller forsikringsformidlere i bestemmelsens forstand.

En forsikringstransaktion er efter almindelig opfattelse kendetegnet ved, at forsikringsgiveren påtager sig mod betaling af en præmie og i tilfælde af forsikringsbegivenhedens indtræden til den forsikrede at betale den ydelse, der er blevet aftalt ved kontraktens indgåelse. I overensstemmelse med denne definition kræver en forsikringstransaktion efter sin art, at der består et kontraktforhold mellem den, der præsterer forsikringsydelsen, og den, hvis risiko dækkes af forsikringen, nemlig den forsikrede. Det må imidlertid konstateres, at der overhovedet ikke består et kontraktforhold mellem en forening, hvis medlemmer er forsikringsselskaber, og hvis virksomhed består i for medlemmerne at foretage taksation af motorkøretøjsskader, og de forsikrede.

(jf. præmis 39, 41, 42, og 46 samt domskonkl. 1)

Artikel 13, punkt A, stk. 1, litra f), i sjette direktiv 77/388 skal fortolkes således, at indrømmelse af fritagelse for merværdiafgift i henhold til denne bestemmelse til en forening, der opfylder alle bestemmelsens øvrige betingelser, skal nægtes, hvis der består en reel risiko for, at fritagelsen i sig selv, aktuelt eller i fremtiden, kan fremkalde konkurrencefordrejning. En national lovgivning, hvorefter det er muligt at indrømme en tidsbegrænset fritagelse, i tilfælde, hvor der er tvivl om, hvorvidt fritagelsen vil kunne fremkalde konkurrencefordrejning på et senere tidspunkt, er forenelig med bestemmelsen på betingelse af, at fritagelsen forlænges, så længe den pågældende opfylder bestemmelsens betingelser.

(jf. præmis 65 og 69 samt domskonkl. 2 og 3)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Transport — vejtransport — særlig ordning om vejgodstransport i transit gennem Østrig — økopointsystem for lastvogne — transitkørsel — de østrigske myndigheders bevisbyrde — indstilling af økomærkat af chaufføren, når han kører ind på østrigsk område — relevans — grænser — [Protokol nr. 9 til tiltrædelsesakten af 1994, art. 11, stk. 2, litra c), Kommissionens forordning (EF) nr. 3298/94, art. 2, stk. 2 og 5]

Sammendrag

For at være omfattet af økopointsystemet angående transitkørsel, der er fastsat i protokol nr. 9 til tiltrædelsesakten af 1994 om vejtransport, jernbanetransport og kombineret transport i Østrig, skal den enkelte kørsel krydse gennem Østrig og have et afgangs- og ankomststed, der ligger uden for det østrigske område, hvilket medfører, at der ikke kun skal føres bevis for indkørsel til dette område, men ligeledes for udkørsel fra området. I den forbindelse fremgår det af artikel 2, stk. 2, første afsnit, og stk. 5, i forordning nr. 3298/94 om de nærmere bestemmelser i forbindelse med ordningen om transitrettigheder (økopointsystemet) angående lastbilers transitkørsel gennem østrigsk territorium, at det påhviler de østrigske myndigheder at indføre et system, der gør det muligt ikke blot at kontrollere indkørslen til, men ligeledes udkørslen fra østrigsk område af lastvogne, der foretager transitkørsel på dette område. Såfremt chaufføren desuden har givet forkerte oplysninger som følge af en ukorrekt indstilling af økomærkatet i lastvognen, påhviler det de østrigske myndigheder, der af fællesskabsbestemmelserne er blevet pålagt at forvalte systemet, at korrigere sådanne fejl.

(jf. præmis 44-47 og 50)