Forslag til afgørelse fra generaladvokat Mischo fremsat den 22. september 1987. - PESCA VALENTIA LIMITED MOD MINISTER FOR FISHERIES AND FORESTRY IRELAND OG THE ATTORNEY GENERAL. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE INDGIVET AF HIGH COURT OF DUBLIN. - FISKERI - BESAETNINGEN PAA FARTOEJERNE. - SAG 223/86.



Samling af Afgørelser 1988 side 00083



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . I 1983 vedtog Republikken Irland Fisheries ( Amendment ) Act, som aendrede den nationale lovgivning om fiskeri ( Fisheries ( Consolidation ) Act 1959 ) ved heri at indfoeje en bestemmelse ( section 222*B ), hvorefter det kun var tilladt indehaveren af en licens at anvende et i Irland registreret fiskerfartoej, hvad enten fartoejet blev anvendt inden for landets eksklusive fiskerizoner eller ej . Vedkommende minister kunne goere licensen betinget af, at mindst 75% af fartoejets besaetning var statsborgere i EOEF .

2 . Sagsoegeren i hovedsagen, Pesca Valentia Limited, er en irsk fiskerivirksomhed, som er oprettet som et "joint venture" af 26% irske interesser og 74% spanske interesser, og som siden sin oprettelse i 1980 har udoevet fiskeri i irske farvande med fiskerfartoejer registreret i Irland, idet den hovedsagelig har koncentreret fangsterne om kulmuler, som navnlig var beregnet til eksport til det spanske marked .

3 . I medfoer af den naevnte irske lov af 1983 var fartoejet "Monte Marin", som tilhoerer dette selskab, indehaver af en licens udstedt af sagsoegte i hovedsagen, det irske fiskeriministerium, for perioden 17 . august 1984 til 16 . august 1985 .

4 . Denne licens indeholdt bl.a . foelgende to bestemmelser :

"a ) Det fartoej, denne licens vedroerer, maa ikke anvendes til fiskeri, hverken inden for statens eksklusive fiskerizoner eller andetsteds, medmindre mindst 75% af besaetningen er irske statsborgere eller statsborgere i en anden stat, der er medlem af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab .

b ) Fartoejet maa ikke anvendes til fiskeri i den del af statens eksklusive fiskerizone, som ligger inden for en afstand af tolv ( 12 ) soemil fra basislinjerne ."

5 . Da fartoejet den 11 . september 1984 blev opbragt i den irske fiskerizone, men uden for Irlands kystbaelte, opfyldte besaetningen ikke den fastsatte betingelse . Der blev derfor indledt straffesag mod kaptajnen .

6 . I forbindelse med denne straffesag anlagde Pesca Valentia sag ved High Court, Dublin, hvorunder selskabet gjorde gaeldende, at den omtvistede irske lovgivning dels er blevet vedtaget paa et omraade, hvor Faellesskabet har enekompetence, dels under alle omstaendigheder er i strid med princippet om forbud mod forskelsbehandling i EOEF-Traktatens artikel 7 .

7 . For at kunne tage stilling til, hvilken betydning der skal tillaegges disse to argumenter, har den nationale ret forelagt Domstolen to spoergsmaal, som jeg nu vil undersoege naermere .

I - Medlemsstaternes kompetence ( foerste praejudicielle spoergsmaal )

8 . Det foerste spoergsmaal, som den nationale ret har forelagt,

lyder saaledes :

"Indebaerer artiklerne 100 og 102 i tiltraedelsesakten af 1972, artiklerne 1 og 2, stk . 1, i forordning ( EOEF ) nr . 101/76 og artikel 6 i forordning ( EOEF ) nr . 170/83, at en medlemsstat er afskaaret fra at vedtage en lovgivning, hvorefter en vis mindstedel af besaetningen paa fartoejer, der fisker inden for den paagaeldende stats eksklusive fiskerizoner, skal vaere statsborgere i Faellesskabet ?".

9 . A - Jeg foreslaar, at bestemmelserne i Raadets forordning nr . 101/76 af 19 . januar 1976 om etablering af en faelles strukturpolitik for fiskerisektoren ( EFT L*20, s.*19 ) undersoeges foerst .

10 . Artikel 1 i denne forordning bestemmer, at "for at fremme en jaevn, harmonisk udvikling af fiskerisektoren inden for oekonomien som helhed og for at fremme en rationel udnyttelse af de biologiske rigdomme i havet og i de indre farvande gennemfoeres der en faelles ordning for udoevelse af havfiskeri samt saerlige foranstaltninger med henblik paa egnede aktioner og koordinering af medlemsstaternes strukturpolitik paa dette omraade ".

11 . Artikel 2 bestemmer, at "de enkelte staters ordninger for udoevelsen af fiskeriet i det soeterritorium, der henhoerer under deres hoejhedsomraade eller jurisdiktion, maa ikke foere til forskelsbehandling af andre medlemsstater .

12 . Medlemsstaterne sikrer isaer, at alle fiskerfartoejer, der foerer en medlemsstats flag og er registreret inden for Faellesskabets omraade, har lige adgang til fangstpladserne og til fiskeri i de i afsnit 1 naevnte farvande ".

13 . Det fremgaar af disse bestemmelser, at det tilkommer

hver enkelt medlemsstat at fastsaette den ordning, som den oensker skal vaere gaeldende for udoevelsen af fiskeriet i det soeterritorium, der henhoerer under dens hoejhedsomraade eller jurisdiktion, med det forbehold, at den ikke maa udoeve forskelsbehandling af andre medlemsstaters fiskerfartoejer ( et problem, som jeg vil undersoege i forbindelse med det andet praejudicielle spoergsmaal ).

14 . Dette bekraeftes af artikel 2, stk . 2, hvorefter medlemsstaterne "giver de andre medlemsstater og Kommissionen meddelelse om alle administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser paa det i stk . 1, afsnit 1, naevnte omraade samt om de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser, der foelger af anvendelsen af stk . 1, afsnit 2 ".

15 . Endelig bestemmer artikel 3 i samme forordning, at "medlemsstaterne underretter de andre medlemsstater og Kommissionen om alle de af dem paataenkte aendringer i den i henhold til artikel 2 fastsatte fiskeriordning ".

16 . Eftersom forordningen saaledes gaar ud fra, at medlemsstaternes lovgivning udvikler sig, efterhaanden som tiden gaar, er det klart, at det ikke kan goeres gaeldende, at medlemsstaterne generelt har mistet kompetencen til at lovgive paa fiskeriomraadet .

17 . Denne foerste konklusion bestyrkes af sidste del af artikel 1 og af artiklerne 5, 6, 9, 10, 11 og 12 i samme forordning, hvoraf det klart fremgaar, at det primaert er medlemsstaterne, der har ansvar for strukturpolitikken, mens Faellesskabet kun griber ind for at sikre koordineringen heraf .

18 . Beviset for, at foranstaltninger, hvorved der gives regler for udoevelsen af fiskeriet, er en del af strukturpolitikken, leveres bl.a . af artikel 12, hvoraf det fremgaar, at Det Staaende Strukturudvalg for Fiskeriet bl.a . har til opgave "at soerge for, at medlemsstaterne og Kommissionen holder hinanden underrettet om strukturpolitikken, isaer vedroerende foranstaltninger til regulering af udoevelsen af havfiskeri ".

19 . I henhold til den femte betragtning til forordning nr . 101/76 er det "af betydning, at fiskeriet udvikler sig paa rationel maade, og at der sikres den befolkning, der ernaerer sig ved fiskeri, en rimelig levestandard ".

20 . Det staar fast, at fiskernes levestandard ikke blot afhaenger af de fiskeressourcer, der er til raadighed, men ogsaa af antallet af fartoejer, som udnytter disse ressourcer . En rationel udvikling af denne sektor er ikke mulig, hvis antallet af fiskerfartoejer stiger, uden at der ligger naermere overvejelser til grund herfor . Forordningen bestemmer derfor, at medlemsstaterne ( artikel 8 ) eller Faellesskabet ( artikel 9 ) kan yde stoette med henblik paa at oege produktiviteten bl.a . ved en nystrukturering af flaaden .

21 . Raadets forordning nr . 2908/83 af 4 . oktober 1983 om en faelles foranstaltning til omstrukturering, modernisering og udvikling af fiskeriet og akvakulturen ( EFT L*290 af 22.10.1983, s.*1 ), som bygger paa artikel 9, stk . 2, i forordning nr . 101/76, tilsigter ogsaa gennem fleraarige programmer at opnaa en tilfredsstillende ligevaegt mellem den fangstkapacitet og de fiskeressourcer, der er til raadighed ( se navnlig tredje betragtning og artiklerne 3, 4 og 11 ).

22 . Endelig tilsigter Raadets direktiv af 4 . oktober 1983 om visse foranstaltninger med henblik paa tilpasning af kapaciteten i fiskeriet ( EFT L*290 af 22.10.1983, s.*15 ) at tilskynde medlemsstaterne til at ivaerksaette saerlige foranstaltninger med henblik paa strukturel tilpasning af deres flaader gennem egne love eller administrative bestemmelser ( se navnlig femte, sjette og syvende betragtning ). I henhold til direktivet kan medlemsstaterne yde faste oplaegningspraemier til fartoejer, hvis rentabilitet kommer i fare paa grund af fangstindskraenkninger, eller godtgoerelse, der ydes ved indstilling af fiskeri for at nedskaere fangstkapaciteten definitivt for de flaaders vedkommende, der af tekniske grunde vanskeligt kan tilpasses de fangstmuligheder, der kan forventes paa mellemlang sigt .

23 . Den 24 . april 1985 har Kommissionen truffet en beslutning om det fleraarige udviklingsprogram for fiskerflaaden, som Irland har forelagt i henhold til ovennaevnte forordning nr . 2908/83 ( EFT L*157 af 15.6.1985, s.*23 ). I denne beslutning godkender Kommissionen, at der i det irske program er planlagt en fornyelse uden foroegelse af fiskerflaadens samlede tonnage, der er forenelig med mulighederne for udnyttelse af de forventede fiskeressourcer paa mellemlang sigt . Den tager til efterretning, at de irske myndigheder allerede har indfoert et permanent system for regulering af tilgangen af fartoejer paa over 20 m ( 65 fod ) for at sikre en bedre udnyttelse af ressourcerne og opnaa den bedst mulige fordeling af fangstindsatsen ( jfr . ogsaa punkt 4 i bilag I til beslutningen ).

24 . I bilag II, som baerer overskriften "Endelige konklusioner", finder Kommissionen ogsaa, "at de irske myndigheder hurtigst muligt boer udvide deres licensordning for fiskerfartoejer for bedre at afveje ressourcer og kapacitet . Den bifalder

ligeledes, at de irske myndigheder agter at undersoege alle ansoegninger om modernisering og udskiftning af fartoejer meget noeje ".

25 . Alle disse bestemmelser beviser til overflod, at medlemsstaterne har bevaret kompetencen til at traeffe alle de noedvendige foranstaltninger til en rationel omstrukturering af fiskeriflaaden inden for de parametre, der er fastsat af Faellesskabet .

26 . Denne kompetence maa noedvendigvis ogsaa omfatte kompetencen til at forhindre, at resultaterne af alle disse bestraebelser paa omstrukturering, som fremmes ved hjaelp af betydelige oekonomiske ressourcer saavel paa nationalt plan som paa faellesskabsplan, drages i tvivl eller "omgaas" gennem en ukontrolleret foroegelse af fiskeriflaaden som foelge af, at der registreres fartoejer, som tidligere har vaeret registreret i tredjelande, og hvis besaetning overvejende bestaar af statsborgere i disse lande .

27 . Man kan ganske vist rejse spoergsmaalet, hvorfor Irland ikke har truffet foranstaltninger i forbindelse med selve registreringen af de omhandlede fartoejer . Men det kan ikke benaegtes, at en medlemsstat har kompetence til at bestemme, at flag eller registrering ikke automatisk giver ret til at udoeve fiskeri, og at der hertil kraeves en saerlig tilladelse i form af en licens, hvortil der kan knyttes visse betingelser .

28 . For fuldstaendighedens skyld vil jeg ogsaa gerne - som Det Forenede Kongerige og Kommissionen har gjort - henvise til Domstolens praksis, hvorefter det ikke af den omstaendighed, at der ikke findes regler herom i en forordning om en faelles

markedsordning paa et givet omraade, kan udledes, at medlemsstaterne ikke laengere kan traeffe foranstaltninger paa dette omraade ( dom af 7 . februar 1984, Jongeneel Kaas mod den nederlandske stat, 237/82, Sml . s.*483 ). Manglen paa initiativ fra faellesskabslovgiverens side indebaerer tvaertimod, at medlemsstaterne for at forbedre sektorens struktur kan traeffe de foranstaltninger, som de finder egnede, men uden at tilsidesaette den faelles markedsordnings mekanismer og principper ( dom af 25 . november 1986, Direction générale des impôts mod M.-L . Forest, sag 148/85, Sml . s.*3449 ).

29 . I naervaerende sag vedroerer de spoergsmaal, som er forelagt Domstolen, ikke en faelles markedsordning ( 1 ), men en forordning om etablering af en faelles strukturpolitik gennem koordinering af medlemsstaternes strukturpolitik .

30 . De principper, der er opstillet af Domstolen i de naevnte domme, gaelder saa meget desto mere i et saadant tilfaelde .

31 . B - Den nationale ret har ligeledes henvist til artikel 100 i tiltraedelsesakten og til artikel 6, stk . 1, i Raadets forordning nr . 170/83 af 25 . januar 1983 om en faellesskabsordning for bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne ( EFT L*24, s.*1 ). Disse artikler bemyndiger udtrykkelig medlemsstaterne til inden for deres kystzoner, som fra dette tidspunkt er fastsat til tolv soemil, at fravige ovennaevnte princip om lige adgang til andre medlemsstaters farvande for alle fiskere i Faellesskabet .

32 . Det er klart, at disse bestemmelser, hvorefter en medlemsstat kan udelukke fiskerfartoejer, der er registreret i andre medlemsstater fra sine kystzoner, ikke har noget at goere med spoergsmaalet om, hvorvidt en medlemsstat eventuelt kan knytte

betingelser til eller forbyde sine egne fartoejers udoevelse af fiskeri inden for tolvmilegraensen .

33 . C - Det staar endelig tilbage at undersoege, om artikel 102 i tiltraedelsesakten af 1972 kan fratage medlemsstaterne kompetencen til at vedtage en lovgivning som den her omtvistede .

34 . I medfoer af artikel 102 i tiltraedelsesakten af 1972, som bestemmer, at "senest fra det sjette aar efter tiltraedelsen vedtager Raadet, paa forslag af Kommissionen, vilkaarene for udoevelse af fiskeri med henblik paa at sikre beskyttelse af fiskebankerne og bevaring af havets biologiske ressourcer", tilkommer kompetencen til at traeffe foranstaltninger med henblik paa bevaring af havets ressourcer fuldstaendigt og endeligt Faellesskabet fra 1 . januar 1979 .

35 . Det har Domstolen bekraeftet i en hel raekke domme ( 2 ).

36 . Heraf foelger, at "medlemsstaterne er derfor ikke laengere berettiget til selv at udoeve nogen befoejelse i spoergsmaalet om bevaringsforanstaltninger i farvandene, der henhoerer under deres jurisdiktion", og at "gennemfoerelsen af saadanne foranstaltninger med de restriktioner, som de indebaerer for fiskerivirksomhed, er fra denne dato et anliggende, der hoerer under faellesskabsretten ". Ligeledes "er de ressourcer, som medlemsstaternes fiskere har en lige adgang til, herefter underkastet faellesskabsrettens regler ." ( 3 )

37 . Da der ikke fandtes faellesskabsregler, selv om overgangsperioden i tiltraedelsesaktens artikel 102 var udloebet, anerkendte Domstolen paa dette tidspunkt, at medlemsstaterne midlertidigt havde kompetence til at traeffe nationale

bevaringsforanstaltninger, som de dog skulle udoeve "i den faelles interesse ".

38 . Siden da er der imidlertid blevet vedtaget en faellesskabsforordning paa omraadet; der er naermere bestemt tale om Raadets ovennaevnte forordning nr . 170/83 af 25 . januar 1983 om en faellesskabsordning for bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne . Det er derfor disse regler, som finder anvendelse fremover, og som er relevante for denne sag .

39 . For at kunne tage stilling til, om Faellesskabets eksklusive kompetence til at traeffe de noedvendige foranstaltninger til bevaring af havets biologiske ressourcer udelukker, at en medlemsstat vedtager regler af den her omhandlede type, maa begrebet "bevaringsforanstaltninger" defineres .

40 . Betydningen af dette udtryk fremgaar af ordning nr . 170/83 og de forordninger, der er udstedt til gennemfoerelse heraf, nemlig :

- Raadets forordning nr . 171/83 af 25 . januar 1983 om fastlaeggelse af tekniske foranstaltninger til bevarelse af fiskeressourcerne ( EFT L*24 af 27.1.1983, s.*14 );

- Raadets forordning nr . 172/83 af 25 . januar 1983 om fastsaettelse for 1982 af de samlede tilladte fangstmaengder for visse fiskebestande og grupper af fiskebestande i Faellesskabets fiskerizone samt af Faellesskabets andel af disse fangster, af dennes fordeling blandt medlemsstaterne og af bestemmelserne for fiskeri efter den samlede tilladte fangstmaengde ( EFT L*24 af 27.1.1983, s.*30 ) og de

forordninger, som siden da hvert aar har fastsat de samlede tilladte fangstmaengder ( TAC ) og fordelingen heraf mellem medlemsstaterne ( kvoter ).

41 . Det fremgaar af disse bestemmelser, at de omhandlede foranstaltninger for hver fiskeart eller gruppe af fiskearter kan bestaa i :

- oprettelse af zoner, hvor fiskeri er forbudt eller begraenset til visse tidsrum, fartoejstyper, et samlet antal fartoejer i hver medlemsstat, der kan udoeve fiskeri samtidig, visse fiskeredskaber eller visse anvendelser af fangsterne;

- fastsaettelse af normer vedroerende fiskeredskaberne;

- fastsaettelse af en mindstestoerrelse eller en mindstevaegt for de enkelte fiskearter;

- regler om bifangster;

- begraensning af fiskeriindsatsen isaer ved begraensning af de fangstmaengder, hver enkelt medlemsstats fiskeriflaade kan tage .

42 . Kun det foerste og det sidste af disse punkter er af interesse for os .

43 . a)*Det fremgaar af det ovenfor anfoerte samt af Domstolens praksis ( dom af 10 . juli 1984, Regina mod Kirk, sag 63/83, Sml . s.*2689, praemis 19 ), at en regulering af adgangen til eller udoevelsen af fiskeri i visse tilfaelde kan vaere noedvendig for at bevare fiskeressourcerne .

44 . Det er imidlertid klart, at den foranstaltning, Irland har truffet, ikke er noedvendig herfor . Den tilsigter ikke at beskytte fiskearterne ( dette formaal opnaas ved fastsaettelse af kvoter og indfoerelse af tekniske bevaringsforanstaltninger ), men at sikre de statsborgere i medlemsstaterne, som ernaerer sig ved fiskeri, en rimelig levestandard ( jfr . femte betragtning til forordning nr . 101/76 ).

45 . Tiltraedelsesaktens artikel 102 og Domstolens praksis, som anerkender Faellesskabets eksklusive kompetence med hensyn til bevarelse af fiskeressourcerne, finder heller ikke anvendelse i den foreliggende sag .

46 . b )* Selv om man anlagde det modsatte synspunkt, kan det ikke konkluderes, at den omhandlede foranstaltning er uforenelig med faellesskabsretten .

47 . For saa vidt som Pesca Valentia fisker efter arter, som er underlagt en kvoteordning, er den anfaegtede foranstaltning nemlig omfattet af artikel 5, stk . 2, i forordning nr . 170/83, som overlader det til medlemsstaterne i henhold til gaeldende faellesskabsbestemmelser at fastsaette de naermere regler for udnyttelsen af de tildelte kvoter .

48 . Dette er blevet bekraeftet i Domstolens dom af 3 . oktober 1985 ( Rederij L . de Boer mod Produktschap voor vis en visprodukten, sag 207/84, Sml . s.*3203 ). I denne sag har Domstolen statueret, at

"for saa vidt der i henhold til en national ordning oenskes kontrol med, hvor mange fartoejer der ville kunne drive sildefiskeri, og det derfor som kriterium for at faa adgang til kvoten er fastsat, at den paagaeldende fisker skal kunne

forarbejde sildefangsten til jomfrusild om bord paa fartoejet ( dvs . rensede og let saltede sild ), er ordningen udtryk for en naermere regel om udnyttelse af kvoten, jfr . artikel 5, stk . 2, i forordning nr . 170/83, som henhoerer under medlemsstaternes kompetence og er i overensstemmelse med bestemmelserne i og formaalet med den naevnte forordning *..." ( praemis 28 ).

49 . I det tilfaelde, hvor en medlemsstat har faaet tildelt en kvote for én art eller en gruppe arter, har den ligeledes kompetence til at knytte visse betingelser med hensyn til besaetningernes sammensaetning til fartoejernes adgang .

50 . For det andet kan den anfaegtede betingelse heller ikke give anledning til kritik, for saa vidt som Pesca Valentia' s fartoejer oensker at fiske efter arter, for hvilke Faellesskabet ikke har fastsat kvoter . En medlemsstat kan forbyde eller begraense retten til at fange saadanne arter, naar der er tale om fartoejer, der foerer dens flag . At denne mulighed foreligger, fremgaar med hensyn til tekniske foranstaltninger udtrykkeligt af artikel 20 i forordning nr . 171/83, som er affattet saaledes :

"Denne forordnings anvendelse medfoerer ikke nogen indskraenkning af nationale tekniske foranstaltninger, som er mere vidtgaaende end dens minimumskrav, og som kun gaelder fiskere fra den paagaeldende medlemsstat og har til formaal at sikre en bedre forvaltning eller en bedre udnyttelse af kvoterne eller gaelder for arter, der ikke er omfattet af kvoter, eller arter, for hvilke der ikke er fastsat saerlige foranstaltninger i denne forordning, saafremt disse foranstaltninger er forenelige med faellesskabsretten og i overensstemmelse med den faelles fiskeripolitik ."

51 . Det, som gaelder for de tekniske foranstaltninger, maa noedvendigvis ogsaa gaelde for en foranstaltning af den type, Irland har truffet . Som vi skal se i forbindelse med det andet spoergsmaal, er denne foranstaltning nemlig forenelig med

faellesskabsretten .

52 . Jeg vil imidlertid gerne endnu en gang understrege, at de irske regler efter min opfattelse ikke er en bevaringsforanstaltning .

53 . Paa grundlag af det saaledes anfoerte mener jeg at kunne konkludere, at ingen af de faellesskabsretlige bestemmelser, den forelaeggende ret har naevnt i sit foerste spoergsmaal, forbyder en medlemsstat at vedtage en lovgivning, der foreskriver, at fartoejer registreret i denne medlemsstat kun kan udoeve fiskeri, saafremt en vis mindstedel af besaetningen paa fartoejerne er statsborgere i Faellesskabet .

II - Spoergsmaalet om forskelsbehandling ( det andet praejudicielle spoergsmaal )

54 . Det andet spoergsmaal, der er forelagt af High Court, Dublin, vedroerer spoergsmaalet om, hvorvidt en lovgivning som den, der er gaeldende i Irland, er en forskelsbehandling, der udoeves paa grundlag af nationalitet, og som er forbudt i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 7 .

55 . Det er imidlertid vanskeligt at forstaa, hvorledes en bestemmelse, som ikke sondrer mellem irske statsborgere og statsborgere i andre medlemsstater, kan skabe forskelsbehandling af statsborgere i Faellesskabet . Er denne bestemmelse netop ikke en anvendelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling?

56 . Sagsoegerne har imidlertid gjort gaeldende, at der for det foerste udoeves en forskelsbehandling til skade for britiske fiskerivirksomheder, fordi de ikke faar adgang til at fiske i

irske farvande, hvis deres besaetninger ikke er sammensat saaledes, at mindst 75% er statsborgere i Faellesskabet .

57 . I den anledning maa det for det foerste konstateres, at det spoergsmaal, der er forelagt af High Court i Dublin, ikke vedroerer dette aspekt af den irske lovgivning .

58 . For det andet maa det bemaerkes, at den behandling, der i det foreliggende tilfaelde er forbeholdt fartoejer, som er registreret i Det Forenede Kongerige, ikke - med hensyn til betingelserne om besaetningernes sammensaetning - er forskellig fra den, der gaelder for sagsoegeren i hovedsagens fartoejer og - for at gentage formuleringen i artikel 2, stk . 1, i forordning ( EOEF ) nr . 101/76 - at Irlands ordning for udoevelsen af fiskeriet i det soeterritorium, der henhoerer under dets hoejhedsomraade eller jurisdiktion, ikke foerer til forskelsbehandling af Det Forenede Kongerige .

59 . Det synes at vaere blevet gjort gaeldende, at der foreligger tre andre typer forskelsbehandling :

- en forskelsbehandling til fordel for konkurrerende virksomheder i andre medlemsstater, hvor en tilsvarende lovgivning ikke findes;

- en forskelsbehandling til fordel for andre irske virksomheder, som ikke beroeres af en tilsvarende betingelse paa grund af arten af deres fiskeri;

- en forskelsbehandling af statsborgere i andre medlemsstater, idet indehaveren af en licens, hvortil betingelsen om de 75% er knyttet, i praksis ser sig noedsaget til at ansaette irske

fiskere, i betragtning af, at hans fiskeri udoeves i dette lands farvande .

60 . Ingen af disse forskelle i behandlingen falder ind under forbudet mod forskelsbehandling i EOEF-Traktatens artikel 7 .

61 . a )* I dommen af 3 . juli 1979 i de forenede sager 185 til 204/78, ( Van Dam m.fl ., Sml . s.*2345 ), har Domstolen udtrykkelig udtalt, at "anvendelsen af nationale retsregler, hvis overensstemmelse med faellesskabsretten i oevrigt ikke bestrides, kan ikke anses for at vaere i strid med forbudet mod forskelsbehandling, fordi andre medlemsstater angiveligt anvender mindre strenge bestemmelser . Saafremt saadanne uligheder maatte forekomme *... (( kan de )) ikke antages at udgoere forskelsbehandling i forhold til bestemmelser, som er fastsat af en medlemsstat, og i henhold til hvilke reglerne *... gaelder paa samme maade for alle personer, der henhoerer under dens jurisdiktion" ( praemis 10 ).

62 . Den irske lovgivning er derfor ikke diskriminerende, fordi den paalaegger fartoejer registreret i Irland betingelser, som andre medlemsstaters lovgivning ikke paalaegger de dér registrerede fartoejer .

63 . b)*Artikel 7, som forbyder "al forskelsbehandling, der udoeves paa grundlag af nationalitet", finder ikke anvendelse paa forskelsbehandling af statsborgere i én og samme medlemsstat . Saadanne former for forskelsbehandling, som udelukkende har deres aarsag i en medlemsstats lovgivning, henhoerer ikke under faellesskabsretten .

64 . c)*Med hensyn til den praktiske fordel, som irske fiskere

har, naar de soeger job, maa det erindres, at Domstolen i dommen af 18 . marts 1980 ( anklagemyndigheden mod Debauve, 52/79, Sml . s.*833 ), har udtalt, at "saadanne forskelle, der skyldes naturbestemte faenomener, kan imidlertid ikke kvalificeres som en 'forskelsbehandling' i Traktatens forstand, idet denne kun kvalificerer de forskelle i behandling, der foelger af menneskelige aktiviteter og navnlig de af offentlige myndigheder trufne foranstaltninger, saaledes" ( praemis 21 ).

65 . Den omstaendighed, at irske statsborgere af praktiske grunde befinder sig i en mere fordelagtig situation end statsborgere i andre medlemsstater, naar irske fiskerivirksomheder ansaetter fiskere, der skal indgaa i besaetningen paa fartoejer, der fisker i de irske farvande, kan ikke betegnes som forskelsbehandling .

66 . Ingen af de paastaaede forskelle i behandlingen eller uligheder henhoerer derfor under EOEF-Traktatens artikel 7 .

67 . Endelig er det min opfattelse, at det ikke er noedvendigt, at Domstolen tager stilling til det spoergsmaal, Kommissionen har rejst om den irske lovgivnings eventuelle uforenelighed med artikel 11 i Raadets forordning nr . 1612/68 om arbejdskraftens frie bevaegelighed inden for Faelleskabet og artikel 7 i Kommissionens forordning nr . 1251/70 om arbejdstageres ret til at blive boende paa en medlemsstats omraade efter at have haft beskaeftigelse dér . Den foreliggende sag er nemlig ikke en traktatbrudssag . Desuden er dette spoergsmaal ikke blevet omtalt af den forelaeggende ret, hvilket lader formode, at det ikke er blevet rejst under hovedsagen . Endelig er der tale om et helt marginalt problem . Det kan nemlig kun opstaa i det tilfaelde, hvor overskridelsen af de tilladte 25% statsborgere fra

tredjelande kun skyldes ansaettelse af én eller flere fiskere, der har giftet sig med irere . Der er intet, der paa dette stadium goer det muligt at fastslaa, at de irske myndigheder ikke ville vaere parat til at anse saadanne medlemmer af besaetningen for irske fiskere .

III - Konklusion

68 . Herefter skal jeg foreslaa Domstolen at besvare de to spoergsmaal, der er forelagt af High Court, Dublin, saaledes :

"1 ) Hverken artiklerne 100 og 102 i tiltraedelsesakten af 1972 eller artikel 1 og artikel 2, stk . 1, i forordning ( EOEF ) nr . 101/76 eller artikel 6 i forordning ( EOEF ) nr . 170/83 indebaerer, at en medlemsstat er afskaaret fra at vedtage en lovgivning, hvorefter en vis mindstedel af besaetningen paa fartoejer, der er registreret i denne medlemsstat, og som udoever fiskeri i det soeterritorium, der henhoerer under dens hoejhedsomraade eller jurisdiktion, skal vaere statsborgere i Faellesskabet .

2 ) En saadan lovgivning kan ikke anses for at indfoere en forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet, som er forbudt i henhold til Traktatens artikel 7 ."

( 1 ) Reglerne om den faelles markedsordning for fiskerivarer findes i Raadets forordning nr . 3796/81 af 29 . december 1981 ( EFT L*379 af 31.12.1981, s.*1 ).

( 2 ) Sag 804/79, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, dom af 5 . maj 1981, Sml . s.*1045; sag 124/80, anklagemyndigheden mod Van Dam, dom af 2 . juni 1981, Sml . s.*1447; sag 269/80, Regina mod Tymen, dom af 16 . december 1981, Sml . s.*3079; sag 21/81, anklagemyndigheden mod Bout, dom af 10 . februar 1982, Sml . s.*381; sag 87/82, Rogers mod Barthenay, dom af 11 . maj 1983, Sml . s.*1579; sag 24/83, Gewiese og Mehlich mod Scott Mackenzie, dom af 14 . februar 1984, Sml . s.*817 .

( 3 ) Se dom af 5 . maj 1981 i sag 804/79, praemis 18, Sml . s.*1073 . ++++

Hoeje Domstol .

1 . I 1983 vedtog Republikken Irland Fisheries ( Amendment ) Act, som aendrede den nationale lovgivning om fiskeri ( Fisheries ( Consolidation ) Act 1959 ) ved heri at indfoeje en bestemmelse ( section 222*B ), hvorefter det kun var tilladt indehaveren af en licens at anvende et i Irland registreret fiskerfartoej, hvad enten fartoejet blev anvendt inden for landets eksklusive fiskerizoner eller ej . Vedkommende minister kunne goere licensen betinget af, at mindst 75% af fartoejets besaetning var statsborgere i EOEF .

2 . Sagsoegeren i hovedsagen, Pesca Valentia Limited, er en irsk fiskerivirksomhed, som er oprettet som et "joint venture" af 26% irske interesser og 74% spanske interesser, og som siden sin oprettelse i 1980 har udoevet fiskeri i irske farvande med fiskerfartoejer registreret i Irland, idet den hovedsagelig har koncentreret fangsterne om kulmuler, som navnlig var beregnet til eksport til det spanske marked .

3 . I medfoer af den naevnte irske lov af 1983 var fartoejet "Monte Marin", som tilhoerer dette selskab, indehaver af en licens udstedt af sagsoegte i hovedsagen, det irske fiskeriministerium, for perioden 17 . august 1984 til 16 . august 1985 .

4 . Denne licens indeholdt bl.a . foelgende to bestemmelser :

"a ) Det fartoej, denne licens vedroerer, maa ikke anvendes til fiskeri, hverken inden for statens eksklusive fiskerizoner eller andetsteds, medmindre mindst 75% af besaetningen er irske statsborgere eller statsborgere i en anden stat, der er medlem af Det Europaeiske OEkonomiske Faellesskab .

b ) Fartoejet maa ikke anvendes til fiskeri i den del af statens eksklusive fiskerizone, som ligger inden for en afstand af tolv ( 12 ) soemil fra basislinjerne ."

5 . Da fartoejet den 11 . september 1984 blev opbragt i den irske fiskerizone, men uden for Irlands kystbaelte, opfyldte besaetningen ikke den fastsatte betingelse . Der blev derfor indledt straffesag mod kaptajnen .

6 . I forbindelse med denne straffesag anlagde Pesca Valentia sag ved High Court, Dublin, hvorunder selskabet gjorde gaeldende, at den omtvistede irske lovgivning dels er blevet vedtaget paa et omraade, hvor Faellesskabet har enekompetence, dels under alle omstaendigheder er i strid med princippet om forbud mod forskelsbehandling i EOEF-Traktatens artikel 7 .

7 . For at kunne tage stilling til, hvilken betydning der skal tillaegges disse to argumenter, har den nationale ret forelagt Domstolen to spoergsmaal, som jeg nu vil undersoege naermere .

I - Medlemsstaternes kompetence ( foerste praejudicielle spoergsmaal )

8 . Det foerste spoergsmaal, som den nationale ret har forelagt,

lyder saaledes :

"Indebaerer artiklerne 100 og 102 i tiltraedelsesakten af 1972, artiklerne 1 og 2, stk . 1, i forordning ( EOEF ) nr . 101/76 og artikel 6 i forordning ( EOEF ) nr . 170/83, at en medlemsstat er afskaaret fra at vedtage en lovgivning, hvorefter en vis mindstedel af besaetningen paa fartoejer, der fisker inden for den paagaeldende stats eksklusive fiskerizoner, skal vaere statsborgere i Faellesskabet ?".

9 . A - Jeg foreslaar, at bestemmelserne i Raadets forordning nr . 101/76 af 19 . januar 1976 om etablering af en faelles strukturpolitik for fiskerisektoren ( EFT L*20, s.*19 ) undersoeges foerst .

10 . Artikel 1 i denne forordning bestemmer, at "for at fremme en jaevn, harmonisk udvikling af fiskerisektoren inden for oekonomien som helhed og for at fremme en rationel udnyttelse af de biologiske rigdomme i havet og i de indre farvande gennemfoeres der en faelles ordning for udoevelse af havfiskeri samt saerlige foranstaltninger med henblik paa egnede aktioner og koordinering af medlemsstaternes strukturpolitik paa dette omraade ".

11 . Artikel 2 bestemmer, at "de enkelte staters ordninger for udoevelsen af fiskeriet i det soeterritorium, der henhoerer under deres hoejhedsomraade eller jurisdiktion, maa ikke foere til forskelsbehandling af andre medlemsstater .

12 . Medlemsstaterne sikrer isaer, at alle fiskerfartoejer, der foerer en medlemsstats flag og er registreret inden for Faellesskabets omraade, har lige adgang til fangstpladserne og til fiskeri i de i afsnit 1 naevnte farvande ".

13 . Det fremgaar af disse bestemmelser, at det tilkommer

hver enkelt medlemsstat at fastsaette den ordning, som den oensker skal vaere gaeldende for udoevelsen af fiskeriet i det soeterritorium, der henhoerer under dens hoejhedsomraade eller jurisdiktion, med det forbehold, at den ikke maa udoeve forskelsbehandling af andre medlemsstaters fiskerfartoejer ( et problem, som jeg vil undersoege i forbindelse med det andet praejudicielle spoergsmaal ).

14 . Dette bekraeftes af artikel 2, stk . 2, hvorefter medlemsstaterne "giver de andre medlemsstater og Kommissionen meddelelse om alle administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser paa det i stk . 1, afsnit 1, naevnte omraade samt om de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser, der foelger af anvendelsen af stk . 1, afsnit 2 ".

15 . Endelig bestemmer artikel 3 i samme forordning, at "medlemsstaterne underretter de andre medlemsstater og Kommissionen om alle de af dem paataenkte aendringer i den i henhold til artikel 2 fastsatte fiskeriordning ".

16 . Eftersom forordningen saaledes gaar ud fra, at medlemsstaternes lovgivning udvikler sig, efterhaanden som tiden gaar, er det klart, at det ikke kan goeres gaeldende, at medlemsstaterne generelt har mistet kompetencen til at lovgive paa fiskeriomraadet .

17 . Denne foerste konklusion bestyrkes af sidste del af artikel 1 og af artiklerne 5, 6, 9, 10, 11 og 12 i samme forordning, hvoraf det klart fremgaar, at det primaert er medlemsstaterne, der har ansvar for strukturpolitikken, mens Faellesskabet kun griber ind for at sikre koordineringen heraf .

18 . Beviset for, at foranstaltninger, hvorved der gives regler for udoevelsen af fiskeriet, er en del af strukturpolitikken, leveres bl.a . af artikel 12, hvoraf det fremgaar, at Det Staaende Strukturudvalg for Fiskeriet bl.a . har til opgave "at soerge for, at medlemsstaterne og Kommissionen holder hinanden underrettet om strukturpolitikken, isaer vedroerende foranstaltninger til regulering af udoevelsen af havfiskeri ".

19 . I henhold til den femte betragtning til forordning nr . 101/76 er det "af betydning, at fiskeriet udvikler sig paa rationel maade, og at der sikres den befolkning, der ernaerer sig ved fiskeri, en rimelig levestandard ".

20 . Det staar fast, at fiskernes levestandard ikke blot afhaenger af de fiskeressourcer, der er til raadighed, men ogsaa af antallet af fartoejer, som udnytter disse ressourcer . En rationel udvikling af denne sektor er ikke mulig, hvis antallet af fiskerfartoejer stiger, uden at der ligger naermere overvejelser til grund herfor . Forordningen bestemmer derfor, at medlemsstaterne ( artikel 8 ) eller Faellesskabet ( artikel 9 ) kan yde stoette med henblik paa at oege produktiviteten bl.a . ved en nystrukturering af flaaden .

21 . Raadets forordning nr . 2908/83 af 4 . oktober 1983 om en faelles foranstaltning til omstrukturering, modernisering og udvikling af fiskeriet og akvakulturen ( EFT L*290 af 22.10.1983, s.*1 ), som bygger paa artikel 9, stk . 2, i forordning nr . 101/76, tilsigter ogsaa gennem fleraarige programmer at opnaa en tilfredsstillende ligevaegt mellem den fangstkapacitet og de fiskeressourcer, der er til raadighed ( se navnlig tredje betragtning og artiklerne 3, 4 og 11 ).

22 . Endelig tilsigter Raadets direktiv af 4 . oktober 1983 om visse foranstaltninger med henblik paa tilpasning af kapaciteten i fiskeriet ( EFT L*290 af 22.10.1983, s.*15 ) at tilskynde medlemsstaterne til at ivaerksaette saerlige foranstaltninger med henblik paa strukturel tilpasning af deres flaader gennem egne love eller administrative bestemmelser ( se navnlig femte, sjette og syvende betragtning ). I henhold til direktivet kan medlemsstaterne yde faste oplaegningspraemier til fartoejer, hvis rentabilitet kommer i fare paa grund af fangstindskraenkninger, eller godtgoerelse, der ydes ved indstilling af fiskeri for at nedskaere fangstkapaciteten definitivt for de flaaders vedkommende, der af tekniske grunde vanskeligt kan tilpasses de fangstmuligheder, der kan forventes paa mellemlang sigt .

23 . Den 24 . april 1985 har Kommissionen truffet en beslutning om det fleraarige udviklingsprogram for fiskerflaaden, som Irland har forelagt i henhold til ovennaevnte forordning nr . 2908/83 ( EFT L*157 af 15.6.1985, s.*23 ). I denne beslutning godkender Kommissionen, at der i det irske program er planlagt en fornyelse uden foroegelse af fiskerflaadens samlede tonnage, der er forenelig med mulighederne for udnyttelse af de forventede fiskeressourcer paa mellemlang sigt . Den tager til efterretning, at de irske myndigheder allerede har indfoert et permanent system for regulering af tilgangen af fartoejer paa over 20 m ( 65 fod ) for at sikre en bedre udnyttelse af ressourcerne og opnaa den bedst mulige fordeling af fangstindsatsen ( jfr . ogsaa punkt 4 i bilag I til beslutningen ).

24 . I bilag II, som baerer overskriften "Endelige konklusioner", finder Kommissionen ogsaa, "at de irske myndigheder hurtigst muligt boer udvide deres licensordning for fiskerfartoejer for bedre at afveje ressourcer og kapacitet . Den bifalder

ligeledes, at de irske myndigheder agter at undersoege alle ansoegninger om modernisering og udskiftning af fartoejer meget noeje ".

25 . Alle disse bestemmelser beviser til overflod, at medlemsstaterne har bevaret kompetencen til at traeffe alle de noedvendige foranstaltninger til en rationel omstrukturering af fiskeriflaaden inden for de parametre, der er fastsat af Faellesskabet .

26 . Denne kompetence maa noedvendigvis ogsaa omfatte kompetencen til at forhindre, at resultaterne af alle disse bestraebelser paa omstrukturering, som fremmes ved hjaelp af betydelige oekonomiske ressourcer saavel paa nationalt plan som paa faellesskabsplan, drages i tvivl eller "omgaas" gennem en ukontrolleret foroegelse af fiskeriflaaden som foelge af, at der registreres fartoejer, som tidligere har vaeret registreret i tredjelande, og hvis besaetning overvejende bestaar af statsborgere i disse lande .

27 . Man kan ganske vist rejse spoergsmaalet, hvorfor Irland ikke har truffet foranstaltninger i forbindelse med selve registreringen af de omhandlede fartoejer . Men det kan ikke benaegtes, at en medlemsstat har kompetence til at bestemme, at flag eller registrering ikke automatisk giver ret til at udoeve fiskeri, og at der hertil kraeves en saerlig tilladelse i form af en licens, hvortil der kan knyttes visse betingelser .

28 . For fuldstaendighedens skyld vil jeg ogsaa gerne - som Det Forenede Kongerige og Kommissionen har gjort - henvise til Domstolens praksis, hvorefter det ikke af den omstaendighed, at der ikke findes regler herom i en forordning om en faelles

markedsordning paa et givet omraade, kan udledes, at medlemsstaterne ikke laengere kan traeffe foranstaltninger paa dette omraade ( dom af 7 . februar 1984, Jongeneel Kaas mod den nederlandske stat, 237/82, Sml . s.*483 ). Manglen paa initiativ fra faellesskabslovgiverens side indebaerer tvaertimod, at medlemsstaterne for at forbedre sektorens struktur kan traeffe de foranstaltninger, som de finder egnede, men uden at tilsidesaette den faelles markedsordnings mekanismer og principper ( dom af 25 . november 1986, Direction générale des impôts mod M.-L . Forest, sag 148/85, Sml . s.*3449 ).

29 . I naervaerende sag vedroerer de spoergsmaal, som er forelagt Domstolen, ikke en faelles markedsordning ( 1 ), men en forordning om etablering af en faelles strukturpolitik gennem koordinering af medlemsstaternes strukturpolitik .

30 . De principper, der er opstillet af Domstolen i de naevnte domme, gaelder saa meget desto mere i et saadant tilfaelde .

31 . B - Den nationale ret har ligeledes henvist til artikel 100 i tiltraedelsesakten og til artikel 6, stk . 1, i Raadets forordning nr . 170/83 af 25 . januar 1983 om en faellesskabsordning for bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne ( EFT L*24, s.*1 ). Disse artikler bemyndiger udtrykkelig medlemsstaterne til inden for deres kystzoner, som fra dette tidspunkt er fastsat til tolv soemil, at fravige ovennaevnte princip om lige adgang til andre medlemsstaters farvande for alle fiskere i Faellesskabet .

32 . Det er klart, at disse bestemmelser, hvorefter en medlemsstat kan udelukke fiskerfartoejer, der er registreret i andre medlemsstater fra sine kystzoner, ikke har noget at goere med spoergsmaalet om, hvorvidt en medlemsstat eventuelt kan knytte

betingelser til eller forbyde sine egne fartoejers udoevelse af fiskeri inden for tolvmilegraensen .

33 . C - Det staar endelig tilbage at undersoege, om artikel 102 i tiltraedelsesakten af 1972 kan fratage medlemsstaterne kompetencen til at vedtage en lovgivning som den her omtvistede .

34 . I medfoer af artikel 102 i tiltraedelsesakten af 1972, som bestemmer, at "senest fra det sjette aar efter tiltraedelsen vedtager Raadet, paa forslag af Kommissionen, vilkaarene for udoevelse af fiskeri med henblik paa at sikre beskyttelse af fiskebankerne og bevaring af havets biologiske ressourcer", tilkommer kompetencen til at traeffe foranstaltninger med henblik paa bevaring af havets ressourcer fuldstaendigt og endeligt Faellesskabet fra 1 . januar 1979 .

35 . Det har Domstolen bekraeftet i en hel raekke domme ( 2 ).

36 . Heraf foelger, at "medlemsstaterne er derfor ikke laengere berettiget til selv at udoeve nogen befoejelse i spoergsmaalet om bevaringsforanstaltninger i farvandene, der henhoerer under deres jurisdiktion", og at "gennemfoerelsen af saadanne foranstaltninger med de restriktioner, som de indebaerer for fiskerivirksomhed, er fra denne dato et anliggende, der hoerer under faellesskabsretten ". Ligeledes "er de ressourcer, som medlemsstaternes fiskere har en lige adgang til, herefter underkastet faellesskabsrettens regler ." ( 3 )

37 . Da der ikke fandtes faellesskabsregler, selv om overgangsperioden i tiltraedelsesaktens artikel 102 var udloebet, anerkendte Domstolen paa dette tidspunkt, at medlemsstaterne midlertidigt havde kompetence til at traeffe nationale

bevaringsforanstaltninger, som de dog skulle udoeve "i den faelles interesse ".

38 . Siden da er der imidlertid blevet vedtaget en faellesskabsforordning paa omraadet; der er naermere bestemt tale om Raadets ovennaevnte forordning nr . 170/83 af 25 . januar 1983 om en faellesskabsordning for bevarelse og forvaltning af fiskeressourcerne . Det er derfor disse regler, som finder anvendelse fremover, og som er relevante for denne sag .

39 . For at kunne tage stilling til, om Faellesskabets eksklusive kompetence til at traeffe de noedvendige foranstaltninger til bevaring af havets biologiske ressourcer udelukker, at en medlemsstat vedtager regler af den her omhandlede type, maa begrebet "bevaringsforanstaltninger" defineres .

40 . Betydningen af dette udtryk fremgaar af ordning nr . 170/83 og de forordninger, der er udstedt til gennemfoerelse heraf, nemlig :

- Raadets forordning nr . 171/83 af 25 . januar 1983 om fastlaeggelse af tekniske foranstaltninger til bevarelse af fiskeressourcerne ( EFT L*24 af 27.1.1983, s.*14 );

- Raadets forordning nr . 172/83 af 25 . januar 1983 om fastsaettelse for 1982 af de samlede tilladte fangstmaengder for visse fiskebestande og grupper af fiskebestande i Faellesskabets fiskerizone samt af Faellesskabets andel af disse fangster, af dennes fordeling blandt medlemsstaterne og af bestemmelserne for fiskeri efter den samlede tilladte fangstmaengde ( EFT L*24 af 27.1.1983, s.*30 ) og de

forordninger, som siden da hvert aar har fastsat de samlede tilladte fangstmaengder ( TAC ) og fordelingen heraf mellem medlemsstaterne ( kvoter ).

41 . Det fremgaar af disse bestemmelser, at de omhandlede foranstaltninger for hver fiskeart eller gruppe af fiskearter kan bestaa i :

- oprettelse af zoner, hvor fiskeri er forbudt eller begraenset til visse tidsrum, fartoejstyper, et samlet antal fartoejer i hver medlemsstat, der kan udoeve fiskeri samtidig, visse fiskeredskaber eller visse anvendelser af fangsterne;

- fastsaettelse af normer vedroerende fiskeredskaberne;

- fastsaettelse af en mindstestoerrelse eller en mindstevaegt for de enkelte fiskearter;

- regler om bifangster;

- begraensning af fiskeriindsatsen isaer ved begraensning af de fangstmaengder, hver enkelt medlemsstats fiskeriflaade kan tage .

42 . Kun det foerste og det sidste af disse punkter er af interesse for os .

43 . a)*Det fremgaar af det ovenfor anfoerte samt af Domstolens praksis ( dom af 10 . juli 1984, Regina mod Kirk, sag 63/83, Sml . s.*2689, praemis 19 ), at en regulering af adgangen til eller udoevelsen af fiskeri i visse tilfaelde kan vaere noedvendig for at bevare fiskeressourcerne .

44 . Det er imidlertid klart, at den foranstaltning, Irland har truffet, ikke er noedvendig herfor . Den tilsigter ikke at beskytte fiskearterne ( dette formaal opnaas ved fastsaettelse af kvoter og indfoerelse af tekniske bevaringsforanstaltninger ), men at sikre de statsborgere i medlemsstaterne, som ernaerer sig ved fiskeri, en rimelig levestandard ( jfr . femte betragtning til forordning nr . 101/76 ).

45 . Tiltraedelsesaktens artikel 102 og Domstolens praksis, som anerkender Faellesskabets eksklusive kompetence med hensyn til bevarelse af fiskeressourcerne, finder heller ikke anvendelse i den foreliggende sag .

46 . b )* Selv om man anlagde det modsatte synspunkt, kan det ikke konkluderes, at den omhandlede foranstaltning er uforenelig med faellesskabsretten .

47 . For saa vidt som Pesca Valentia fisker efter arter, som er underlagt en kvoteordning, er den anfaegtede foranstaltning nemlig omfattet af artikel 5, stk . 2, i forordning nr . 170/83, som overlader det til medlemsstaterne i henhold til gaeldende faellesskabsbestemmelser at fastsaette de naermere regler for udnyttelsen af de tildelte kvoter .

48 . Dette er blevet bekraeftet i Domstolens dom af 3 . oktober 1985 ( Rederij L . de Boer mod Produktschap voor vis en visprodukten, sag 207/84, Sml . s.*3203 ). I denne sag har Domstolen statueret, at

"for saa vidt der i henhold til en national ordning oenskes kontrol med, hvor mange fartoejer der ville kunne drive sildefiskeri, og det derfor som kriterium for at faa adgang til kvoten er fastsat, at den paagaeldende fisker skal kunne

forarbejde sildefangsten til jomfrusild om bord paa fartoejet ( dvs . rensede og let saltede sild ), er ordningen udtryk for en naermere regel om udnyttelse af kvoten, jfr . artikel 5, stk . 2, i forordning nr . 170/83, som henhoerer under medlemsstaternes kompetence og er i overensstemmelse med bestemmelserne i og formaalet med den naevnte forordning *..." ( praemis 28 ).

49 . I det tilfaelde, hvor en medlemsstat har faaet tildelt en kvote for én art eller en gruppe arter, har den ligeledes kompetence til at knytte visse betingelser med hensyn til besaetningernes sammensaetning til fartoejernes adgang .

50 . For det andet kan den anfaegtede betingelse heller ikke give anledning til kritik, for saa vidt som Pesca Valentia' s fartoejer oensker at fiske efter arter, for hvilke Faellesskabet ikke har fastsat kvoter . En medlemsstat kan forbyde eller begraense retten til at fange saadanne arter, naar der er tale om fartoejer, der foerer dens flag . At denne mulighed foreligger, fremgaar med hensyn til tekniske foranstaltninger udtrykkeligt af artikel 20 i forordning nr . 171/83, som er affattet saaledes :

"Denne forordnings anvendelse medfoerer ikke nogen indskraenkning af nationale tekniske foranstaltninger, som er mere vidtgaaende end dens minimumskrav, og som kun gaelder fiskere fra den paagaeldende medlemsstat og har til formaal at sikre en bedre forvaltning eller en bedre udnyttelse af kvoterne eller gaelder for arter, der ikke er omfattet af kvoter, eller arter, for hvilke der ikke er fastsat saerlige foranstaltninger i denne forordning, saafremt disse foranstaltninger er forenelige med faellesskabsretten og i overensstemmelse med den faelles fiskeripolitik ."

51 . Det, som gaelder for de tekniske foranstaltninger, maa noedvendigvis ogsaa gaelde for en foranstaltning af den type, Irland har truffet . Som vi skal se i forbindelse med det andet spoergsmaal, er denne foranstaltning nemlig forenelig med

faellesskabsretten .

52 . Jeg vil imidlertid gerne endnu en gang understrege, at de irske regler efter min opfattelse ikke er en bevaringsforanstaltning .

53 . Paa grundlag af det saaledes anfoerte mener jeg at kunne konkludere, at ingen af de faellesskabsretlige bestemmelser, den forelaeggende ret har naevnt i sit foerste spoergsmaal, forbyder en medlemsstat at vedtage en lovgivning, der foreskriver, at fartoejer registreret i denne medlemsstat kun kan udoeve fiskeri, saafremt en vis mindstedel af besaetningen paa fartoejerne er statsborgere i Faellesskabet .

II - Spoergsmaalet om forskelsbehandling ( det andet praejudicielle spoergsmaal )

54 . Det andet spoergsmaal, der er forelagt af High Court, Dublin, vedroerer spoergsmaalet om, hvorvidt en lovgivning som den, der er gaeldende i Irland, er en forskelsbehandling, der udoeves paa grundlag af nationalitet, og som er forbudt i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 7 .

55 . Det er imidlertid vanskeligt at forstaa, hvorledes en bestemmelse, som ikke sondrer mellem irske statsborgere og statsborgere i andre medlemsstater, kan skabe forskelsbehandling af statsborgere i Faellesskabet . Er denne bestemmelse netop ikke en anvendelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling?

56 . Sagsoegerne har imidlertid gjort gaeldende, at der for det foerste udoeves en forskelsbehandling til skade for britiske fiskerivirksomheder, fordi de ikke faar adgang til at fiske i

irske farvande, hvis deres besaetninger ikke er sammensat saaledes, at mindst 75% er statsborgere i Faellesskabet .

57 . I den anledning maa det for det foerste konstateres, at det spoergsmaal, der er forelagt af High Court i Dublin, ikke vedroerer dette aspekt af den irske lovgivning .

58 . For det andet maa det bemaerkes, at den behandling, der i det foreliggende tilfaelde er forbeholdt fartoejer, som er registreret i Det Forenede Kongerige, ikke - med hensyn til betingelserne om besaetningernes sammensaetning - er forskellig fra den, der gaelder for sagsoegeren i hovedsagens fartoejer og - for at gentage formuleringen i artikel 2, stk . 1, i forordning ( EOEF ) nr . 101/76 - at Irlands ordning for udoevelsen af fiskeriet i det soeterritorium, der henhoerer under dets hoejhedsomraade eller jurisdiktion, ikke foerer til forskelsbehandling af Det Forenede Kongerige .

59 . Det synes at vaere blevet gjort gaeldende, at der foreligger tre andre typer forskelsbehandling :

- en forskelsbehandling til fordel for konkurrerende virksomheder i andre medlemsstater, hvor en tilsvarende lovgivning ikke findes;

- en forskelsbehandling til fordel for andre irske virksomheder, som ikke beroeres af en tilsvarende betingelse paa grund af arten af deres fiskeri;

- en forskelsbehandling af statsborgere i andre medlemsstater, idet indehaveren af en licens, hvortil betingelsen om de 75% er knyttet, i praksis ser sig noedsaget til at ansaette irske

fiskere, i betragtning af, at hans fiskeri udoeves i dette lands farvande .

60 . Ingen af disse forskelle i behandlingen falder ind under forbudet mod forskelsbehandling i EOEF-Traktatens artikel 7 .

61 . a )* I dommen af 3 . juli 1979 i de forenede sager 185 til 204/78, ( Van Dam m.fl ., Sml . s.*2345 ), har Domstolen udtrykkelig udtalt, at "anvendelsen af nationale retsregler, hvis overensstemmelse med faellesskabsretten i oevrigt ikke bestrides, kan ikke anses for at vaere i strid med forbudet mod forskelsbehandling, fordi andre medlemsstater angiveligt anvender mindre strenge bestemmelser . Saafremt saadanne uligheder maatte forekomme *... (( kan de )) ikke antages at udgoere forskelsbehandling i forhold til bestemmelser, som er fastsat af en medlemsstat, og i henhold til hvilke reglerne *... gaelder paa samme maade for alle personer, der henhoerer under dens jurisdiktion" ( praemis 10 ).

62 . Den irske lovgivning er derfor ikke diskriminerende, fordi den paalaegger fartoejer registreret i Irland betingelser, som andre medlemsstaters lovgivning ikke paalaegger de dér registrerede fartoejer .

63 . b)*Artikel 7, som forbyder "al forskelsbehandling, der udoeves paa grundlag af nationalitet", finder ikke anvendelse paa forskelsbehandling af statsborgere i én og samme medlemsstat . Saadanne former for forskelsbehandling, som udelukkende har deres aarsag i en medlemsstats lovgivning, henhoerer ikke under faellesskabsretten .

64 . c)*Med hensyn til den praktiske fordel, som irske fiskere

har, naar de soeger job, maa det erindres, at Domstolen i dommen af 18 . marts 1980 ( anklagemyndigheden mod Debauve, 52/79, Sml . s.*833 ), har udtalt, at "saadanne forskelle, der skyldes naturbestemte faenomener, kan imidlertid ikke kvalificeres som en 'forskelsbehandling' i Traktatens forstand, idet denne kun kvalificerer de forskelle i behandling, der foelger af menneskelige aktiviteter og navnlig de af offentlige myndigheder trufne foranstaltninger, saaledes" ( praemis 21 ).

65 . Den omstaendighed, at irske statsborgere af praktiske grunde befinder sig i en mere fordelagtig situation end statsborgere i andre medlemsstater, naar irske fiskerivirksomheder ansaetter fiskere, der skal indgaa i besaetningen paa fartoejer, der fisker i de irske farvande, kan ikke betegnes som forskelsbehandling .

66 . Ingen af de paastaaede forskelle i behandlingen eller uligheder henhoerer derfor under EOEF-Traktatens artikel 7 .

67 . Endelig er det min opfattelse, at det ikke er noedvendigt, at Domstolen tager stilling til det spoergsmaal, Kommissionen har rejst om den irske lovgivnings eventuelle uforenelighed med artikel 11 i Raadets forordning nr . 1612/68 om arbejdskraftens frie bevaegelighed inden for Faelleskabet og artikel 7 i Kommissionens forordning nr . 1251/70 om arbejdstageres ret til at blive boende paa en medlemsstats omraade efter at have haft beskaeftigelse dér . Den foreliggende sag er nemlig ikke en traktatbrudssag . Desuden er dette spoergsmaal ikke blevet omtalt af den forelaeggende ret, hvilket lader formode, at det ikke er blevet rejst under hovedsagen . Endelig er der tale om et helt marginalt problem . Det kan nemlig kun opstaa i det tilfaelde, hvor overskridelsen af de tilladte 25% statsborgere fra

tredjelande kun skyldes ansaettelse af én eller flere fiskere, der har giftet sig med irere . Der er intet, der paa dette stadium goer det muligt at fastslaa, at de irske myndigheder ikke ville vaere parat til at anse saadanne medlemmer af besaetningen for irske fiskere .

III - Konklusion

68 . Herefter skal jeg foreslaa Domstolen at besvare de to spoergsmaal, der er forelagt af High Court, Dublin, saaledes :

"1 ) Hverken artiklerne 100 og 102 i tiltraedelsesakten af 1972 eller artikel 1 og artikel 2, stk . 1, i forordning ( EOEF ) nr . 101/76 eller artikel 6 i forordning ( EOEF ) nr . 170/83 indebaerer, at en medlemsstat er afskaaret fra at vedtage en lovgivning, hvorefter en vis mindstedel af besaetningen paa fartoejer, der er registreret i denne medlemsstat, og som udoever fiskeri i det soeterritorium, der henhoerer under dens hoejhedsomraade eller jurisdiktion, skal vaere statsborgere i Faellesskabet .

2 ) En saadan lovgivning kan ikke anses for at indfoere en forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet, som er forbudt i henhold til Traktatens artikel 7 ."

( 1 ) Reglerne om den faelles markedsordning for fiskerivarer findes i Raadets forordning nr . 3796/81 af 29 . december 1981 ( EFT L*379 af 31.12.1981, s.*1 ).

( 2 ) Sag 804/79, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, dom af 5 . maj 1981, Sml . s.*1045; sag 124/80, anklagemyndigheden mod Van Dam, dom af 2 . juni 1981, Sml . s.*1447; sag 269/80, Regina mod Tymen, dom af 16 . december 1981, Sml . s.*3079; sag 21/81, anklagemyndigheden mod Bout, dom af 10 . februar 1982, Sml . s.*381; sag 87/82, Rogers mod Barthenay, dom af 11 . maj 1983, Sml . s.*1579; sag 24/83, Gewiese og Mehlich mod Scott Mackenzie, dom af 14 . februar 1984, Sml . s.*817 .

( 3 ) Se dom af 5 . maj 1981 i sag 804/79, praemis 18, Sml . s.*1073 .