FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT

P. PIKAMÄE

fremsat den 9. september 2021 ( 1 )

Sag C-213/19

Europa-Kommissionen

mod

Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland

»Traktatbrud – artikel 4, stk. 3, TEU – artikel 310, stk. 6, TEUF og artikel 325 TEUF – bekæmpelse af svig – krav om effektivitet – forpligtelse til at overdrage egne indtægter til Unionens budget – medlemsstaternes finansielle ansvar – toldunion – forordning (EØF) nr. 2913/92 – EF-toldkodeks – forordning (EU) nr. 952/2013 – EU-toldkodeks – told – indførsel af tekstilvarer og fodtøj med oprindelse i Kina – omfattende og systematisk svig – organiseret kriminalitet – svigtende importører – toldværdi – for lav værdiansættelse – toldkontrol baseret på risikoanalyse – kontrol forud for frigivelse – sikkerhedsstillelse – manglende kontrol – artikel 16 og 17 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – Den Europæiske Unions egne indtægter – afgørelse 2007/436/EF og 2014/335/EU – forordning (EF, Euratom) nr. 1150/2000 og nr. 609/2014 – fastlæggelse af en toldskyld – forpligtelse til overdragelse til Den Europæiske Union – skøn over tabet af traditionelle egne indtægter – statistisk metode baseret på den korrigerede gennemsnitspris og på den laveste antagelige pris – merværdiafgift (moms) – direktiv 2006/112/EF – afgiftsgrundlag for moms – egne momsindtægter«

Indhold

I. Indledning II. Retsforskrifter A. Lovgivningen om traditionelle egne indtægter 1. Afgørelserne om ordningen for egne indtægter 2. Forordningerne om metoderne og proceduren for overdragelse af de egne indtægter 3. Forordning (EU, Euratom) nr. 608/2014 4. Forordning nr. 1553/89 B. Toldlovgivningen 1. EF-toldkodeksen 2. EU-toldkodeksen 3. Forordning nr. 2454/93 4. Forordning 2015/2447 C. Momslovgivningen III. De faktiske omstændigheder og den administrative procedure A. De faktiske omstændigheder B. Den administrative procedure IV. Retsforhandlingerne for Domstolen V. Parternes påstande VI. Søgsmålet A. Om formaliteten 1. Formalitetsindsigelsen om en hævdet tilsidesættelse af Det Forenede Kongeriges ret til forsvar under den administrative procedure og under retsforhandlingerne for Domstolen a) Om meddelelsen af oplysningerne om beregningerne vedrørende den korrigerede gennemsnitspris, den laveste antagelige pris og det skønsmæssigt fastsatte tab af egne indtægter b) Om oplysningerne om de beregninger, der blev foretaget for 2011-2014 på grundlag af C18-betalingspålæggene Snake c) Om kendskabet til de andre medlemsstaters praksis for så vidt angår anvendelsen af OLAF-metoden d) Om anmodningen om bevisoptagelse med hensyn til karakteren af de varer, der var værdiansat for lavt, og med hensyn til bestemmelsesmedlemsstaten for disse varer 2. Formalitetsindsigelsen om rettergangsfejl i forbindelse med den administrative procedure og stævningen for så vidt angår navnlig toldprocedure 42 3. Formalitetsindsigelsen om Kommissionens tilsidesættelse af princippet om den berettigede forventning, retssikkerhedsprincippet, princippet om estoppel og princippet om loyalt samarbejde 4. Formalitetsindsigelsen om den omstændighed, at det ikke er muligt at pålægge overdragelse af de pågældende beløb i henhold til artikel 258 TEUF B. Om tilsidesættelsen af forpligtelserne på området for beskyttelse af Unionens finansielle interesser og bekæmpelse af svig og af de forpligtelser, der følger af Unionens toldbestemmelser 1. Medlemsstaternes forpligtelser til at bekæmpe ulovlige aktiviteter, der skader Unionens finansielle interesser 2. Foranstaltninger, der skal træffes i medfør af toldbestemmelserne med henblik på at beskytte Unionens finansielle interesser i det foreliggende tilfælde af svig a) Om kendetegnene ved den vedvarende svig begået af de pågældende importører og om Det Forenede Kongeriges myndigheders kendskab til denne svig b) Om forpligtelsen til at indføre risikoanalyse og gennemføre kontrol forud for frigivelsen og om kravet om sikkerhedsstillelse 1) Indledende bemærkninger 2) Forpligtelsen til at anvende risikoanalyse 3) Forpligtelsen til at gennemføre kontrol forud for frigivelse 4) Forpligtelsen til sikkerhedsstillelse 3. Sammenfatning af de forhold, der gøres gældende over for Det Forenede Kongerige 4. Medlemsstaternes forpligtelse til at fastsætte toldbeløbene og til at bogføre de tilsvarende beløb C. Om tilsidesættelsen af EU-lovgivningen om egne indtægter og om det skønsmæssigt fastsatte tab af traditionelle egne indtægter, der udgøres af told 1. Regelsættet om bogføring af de skyldige beløb og overdragelse af de traditionelle egne indtægter 2. Det Forenede Kongeriges tilsidesættelse af sin forpligtelse til at overdrage beløb svarende til den told, der blev fastslået i forbindelse med aktion Snake, til Kommissionen 3. Opgørelse af tabet af traditionelle egne indtægter a) Indledende bemærkninger 1) Kommissionens kompetence til at opgøre tabet af traditionelle egne indtægter og Domstolens kompetence til at træffe afgørelse om dette spørgsmål 2) Den hævdede forpligtelse til at bevise tabet og årsagssammenhængen samt det kontrafaktiske scenario b) Om realiteten 1) Kortfattet fremstilling af OLAF-metoden og dens anvendelse som værktøj til beregning af tab af traditionelle egne indtægter 2) Anvendelse af dommen i sagen Kommissionen mod Portugal 3) Principiel anerkendelse af den tilgang, som Kommissionen har foreslået til opgørelse af tabet af traditionelle egne indtægter 4) Anvendelse af metoden baseret på statistiske oplysninger i den foreliggende sag i) Om fastlæggelsen af omfanget af indførsler, der var værdiansat for lavt – Perioden fra november 2011 til november 2014 – Perioden fra den 1. januar 2015 til den 11. oktober 2017 ii) Om referenceværdien med henblik på at fastlægge tabet af egne indtægter 5) Sammenfatning med hensyn til opgørelsen af de traditionelle egne indtægter 4. Morarenter D. Om tilsidesættelsen af princippet om loyalt samarbejde som fastsat i artikel 4, stk. 3, TEU E. Om tilsidesættelsen af forpligtelserne i henhold til momslovgivningen og lovgivningen om egne momsindtægter 1. Regelsættet om overdragelse af indtægter hidrørende fra moms til Unionens budget 2. Klagepunktet vedrørende tabet af egne momsindtægter i henhold til toldprocedure 40 3. Klagepunktet vedrørende tabet af egne momsindtægter i henhold til toldprocedure 42 VII. Sagsomkostninger VIII. Forslag til afgørelse

I. Indledning

1. I den foreliggende sag har Europa-Kommissionen anlagt et traktatbrudssøgsmål i henhold til artikel 258 TEUF mod Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland med den begrundelse, at Det Forenede Kongerige i en periode fra november 2011 til og med den 11. oktober 2017 (herefter »overtrædelsesperioden«) dels ikke har bogført de korrekte toldbeløb og ikke har overdraget det korrekte beløb for traditionelle egne indtægter og egne indtægter fra merværdiafgift (moms) i forbindelse med visse indførsler af tekstilvarer og fodtøj med oprindelse i Kina, dels ikke har meddelt Kommissionen alle de oplysninger, der var nødvendige for at fastlægge tabet af traditionelle egne indtægter ( 2 ).

2. Ifølge Kommissionen har denne stat således tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 3, TEU, der fastsætter princippet om loyalt samarbejde, i henhold til artikel 310, stk. 6, TEUF og artikel 325 TEUF samt i henhold til en række bestemmelser i den afledte ret om Unionens toldlovgivning og om traditionelle egne indtægter og moms.

3. Den foreliggende sag giver således Domstolen anledning til at udvikle sin praksis vedrørende rækkevidden af de forpligtelser på området for bekæmpelse af svig og beskyttelse af Unionens finansielle interesser, som de i det foregående punkt anførte bestemmelser foreskriver, i en sammenhæng, hvor Kommissionen har hævdet, at den pågældende medlemsstat ikke har fastsat toldværdien af de indførte varer korrekt, idet disse varer er blevet værdiansat for lavt ved indførslen som følge af manglende effektive kontrolforanstaltninger. Denne sag rejser flere grundlæggende spørgsmål såsom Kommissionens mulighed for skønsmæssigt at fastsætte størrelsen af sit krav vedrørende tabet af egne indtægter i en situation, hvor Kommissionen, når den pågældende medlemsstat ikke har foretaget en korrekt ansættelse af varernes værdi, baserer sig på en statistisk metode, nærmere bestemt de korrigerede gennemsnitspriser for de indførte varer på EU-plan. Endelig skal Domstolen tage stilling til spørgsmålet om, hvorvidt den medlemsstat, hvortil varerne indføres, er betalingspligtig for tabet af egne momsindtægter inden for rammerne af en toldprocedure, hvorefter tolden skal betales ved indførslen, men momsen skal betales efterfølgende i bestemmelsesmedlemsstaten.

II. Retsforskrifter

A. Lovgivningen om traditionelle egne indtægter

1. Afgørelserne om ordningen for egne indtægter

4. I henhold til artikel 2, stk. 1, litra a) og b), i Rådets afgørelse 2007/436/EF, Euratom af 7. juni 2007 om ordningen for De Europæiske Fællesskabers egne indtægter ( 3 ), hvis ordlyd i det væsentlige er identisk med ordlyden af artikel 2, stk. 1, i afgørelse 2014/335/EU, Euratom ( 4 ), der finder anvendelse med virkning fra den 1. januar 2014, omfatter egne indtægter, der opføres på Unionens budget, provenuet af henholdsvis »traditionelle egne indtægter bestående af […] told i henhold til den fælles toldtarif [og] andre afgifter, som af Unionens institutioner er pålagt eller vil blive pålagt handelen med tredjelande«, og »anvendelse af en ensartet sats, som gælder for alle medlemsstater, på de harmoniserede momsberegningsgrundlag, der er fastlagt i overensstemmelse med EU-reglerne«.

5. Det fremgår af de nævnte afgørelsers artikel 8, stk. 1, første afsnit, at told i henhold til den fælles toldtarif betragtet som Unionens egne indtægter opkræves af medlemsstaterne i henhold til deres nationale love og administrative bestemmelser, som om nødvendigt tilpasses kravene i EU-reglerne. Denne artikels tredje afsnit bestemmer, at medlemsstaterne stiller de indtægter, der er fastsat i samme afgørelsers artikel 2, stk. 1, litra a)-c), til rådighed for Kommissionen.

2. Forordningerne om metoderne og proceduren for overdragelse af de egne indtægter

6. Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 1150/2000 af 22. maj 2000 om gennemførelse af afgørelse 94/728 ( 5 ), der finder anvendelse på den første del af overtrædelsesperioden, blev den 1. januar 2014 erstattet af Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 609/2014 af 26. maj 2014 om metoderne og proceduren for overdragelse af de traditionelle egne indtægter og egne indtægter fra moms og BNI[ ( 6 )] og om foranstaltningerne for at opfylde likviditetskrav ( 7 ). Artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 609/2014, hvis indhold i det væsentlige svarer til indholdet af artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 1150/2000, bestemmer: »Med henblik på anvendelsen af denne forordning opstår der en fordring for Unionen på de i artikel 2, stk. 1, litra a), i afgørelse 2014/335[…] omhandlede traditionelle egne indtægter, når toldbestemmelsernes betingelser om bogføring af fordringen er opfyldt, og beløbet er meddelt debitor.«

7. Artikel 6, stk. 1, og artikel 6, stk. 3, første og andet afsnit, i forordning nr. 609/2014, som i det væsentlige gengiver artikel 6, stk. 1, og artikel 6, stk. 3, litra a) og b), i forordning nr. 1150/2000, er affattet således: »1. Et regnskab over egne indtægter, opdelt efter indtægternes art, føres af hver medlemsstats finansforvaltning eller af det af hver medlemsstat udpegede organ. […] 3. De i henhold til artikel 2 fastlagte fordringer opføres, med forbehold af andet afsnit, i regnskabet [almindeligvis benævnt »A-regnskabet«] senest den første arbejdsdag efter den nittende dag i den anden måned efter den måned, i hvilken fordringen blev fastlagt. De fordringer, der er fastlagt, men ikke opført i det regnskab, der er omhandlet i første afsnit, fordi de endnu ikke er inddrevet, og der ikke er stillet sikkerhed, opføres inden for den i første afsnit fastsatte frist i et særskilt regnskab [almindeligvis benævnt »B-regnskabet«]. Medlemsstaterne kan benytte samme fremgangsmåde, når fordringer, der er fastlagt og dækket af garantier, anfægtes og forventes at blive ændret som følge af de opståede uoverensstemmelser. […]«

8. Artikel 9, stk. 1, første afsnit, i forordning nr. 609/2014, hvis ordlyd svarer til ordlyden af artikel 9, stk. 1, første afsnit, i forordning nr. 1150/2000, bestemmer: »Som fastlagt i artikel 10 indbetaler hver enkelt medlemsstat egne indtægter på den konto, som med henblik herpå er oprettet i Kommissionens navn hos medlemsstatens finansforvaltning eller hos det af medlemsstaten udpegede organ.«

9. Denne bestemmelse blev med virkning fra den 1. oktober 2016 ændret ved artikel 9, stk. 1, i Rådets forordning (EU, Euratom) 2016/804 ( 8 ), som er affattet således: »Som fastlagt i artikel 10, 10a og 10b indbetaler hver enkelt medlemsstat egne indtægter på den konto, som med henblik herpå er oprettet i Kommissionens navn i medlemsstatens finansforvaltning eller centralbank. Med forbehold af pålæggelse af negative renter, jf. tredje afsnit, kan denne konto kun debiteres efter anvisning fra Kommissionen.«

10. Artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 609/2014, hvis indhold i det væsentlige svarer til indholdet af artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 1150/2000, har følgende ordlyd: »Efter fradrag af opkrævningsomkostninger, jf. artikel 2, stk. 3, og artikel 10, stk. 3, i afgørelse 2014/335[…], foretages krediteringen af de i artikel 2, stk. 1, litra a), i nævnte afgørelse omhandlede traditionelle egne indtægter senest den første arbejdsdag efter den nittende dag i den anden måned efter den måned, i hvilken fordringen blev fastlagt i henhold til artikel 2 i denne forordning. For de fordringer, som er opført i det særskilte regnskab i henhold til artikel 6, stk. 3, andet afsnit, i denne forordning, skal krediteringen dog foretages senest den første arbejdsdag efter den nittende dag i den anden måned efter den måned, i hvilken fordringen er indgået.«

11. I sin oprindelige affattelse havde artikel 12, stk. 1 og 3, i forordning nr. 609/2014, hvis indhold i det væsentlige var identisk med indholdet af artikel 11, stk. 1 og 3, i forordning nr. 1150/2000, følgende ordlyd: »1. Enhver forsinkelse af krediteringen af den i artikel 9, stk. 1, foreskrevne konto medfører, at den pågældende medlemsstat skal betale morarenter. […] 3. For de medlemsstater, der ikke deltager i Den Økonomiske og Monetære Union, er rentesatsen lig med den sats, som de respektive nationale centralbanker anvender på deres vigtigste refinansieringstransaktioner den første dag i forfaldsmåneden, forhøjet med to procentpoint, eller for medlemsstater, hvor en sådan rentesats ikke foreligger, den nærmest tilsvarende rente, der finder anvendelse den første dag i forfaldsmåneden på medlemsstatens valutamarked, forhøjet med to procentpoint. Denne sats forhøjes med 0,25 procentpoint for hver måneds forsinkelse. Den således forhøjede sats anvendes på hele forsinkelsesperioden.«

12. Efter ikrafttrædelsen af forordning 2016/804 blev artikel 12, stk. 3, i forordning nr. 609/2014 med virkning fra den 1. oktober 2016 erstattet af artikel 12, stk. 5, der er affattet som følger: »For de medlemsstater, der ikke er en del af Den Økonomiske og Monetære Union, er rentesatsen lig med den sats, som de nationale centralbanker anvender på deres vigtigste refinansieringstransaktioner den første dag i den pågældende måned, eller med 0 procent, alt efter hvilket beløb der er højest, forhøjet med 2,5 procentpoint. For de medlemsstater, hvor en sådan rentesats ikke foreligger, er rentesatsen lig med den nærmest tilsvarende rente, der finder anvendelse den første dag i den pågældende måned på medlemsstatens valutamarked, eller med 0 procent, alt efter hvilket beløb der er højest, forhøjet med 2,5 procentpoint. Denne sats forhøjes med 0,25 procentpoint for hver måneds forsinkelse. Den samlede forhøjelse i henhold til første og andet afsnit må ikke overstige 16 procentpoint. Den således forhøjede sats anvendes på hele forsinkelsesperioden.«

13. Artikel 13, stk. 1 og 2, i forordning nr. 609/2014, som i det væsentlige gengiver artikel 17, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1150/2000, fastsætter: »1. Medlemsstaterne træffer alle nødvendige foranstaltninger for, at de beløb, som svarer til de i henhold til artikel 2 fastlagte fordringer, overdrages til Kommissionen efter de i denne forordning indeholdte regler. 2. Medlemsstaterne fritages for at overdrage Kommissionen beløb svarende til de i henhold til artikel 2 fastlagte fordringer, der viser sig uinddrivelige af en af nedenstående grunde: a) på grund af force majeure b) af andre grunde, som ikke kan tilskrives dem. Fastlagte fordringer erklæres for uinddrivelige ved afgørelse truffet af den kompetente administrative myndighed, der fastslår, at beløbet ikke kan inddrives. Fastlagte fordringer anses for uinddrivelige senest fem år efter den dato, hvor beløbet er fastlagt i overensstemmelse med artikel 2, eller – i tilfælde af administrativ eller retlig anke – efter meddelelse, notifikation eller offentliggørelse af den endelige afgørelse. […]«

3. Forordning (EU, Euratom) nr. 608/2014

14. Hvad angår perioden efter den 1. januar 2014 fremgår følgende af artikel 2 i Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 608/2014 af 26. maj 2014 om fastsættelse af gennemførelsesforanstaltninger til ordningen for Den Europæiske Unions egne indtægter, der har overskriften »Kontrol- og tilsynsforanstaltninger« ( 9 ): »1. Fællesskabernes egne indtægter, jf. artikel 2, stk. 1, i afgørelse 2014/335[…], kontrolleres i overensstemmelse med denne forordning, jf. dog […] forordning [nr. 1553/89 ( 10 )] […] 2. Medlemsstaterne træffer alle nødvendige foranstaltninger for, at de egne ressourcer i henhold til artikel 2, stk. 1, i afgørelse 2014/335[…] overdrages til Kommissionen. 3. Når kontrol- og tilsynsforanstaltninger vedrører de traditionelle egne indtægter, der er omhandlet i artikel 2, stk. 1, litra a), i afgørelse 2014/335[…]: a) foretager medlemsstaterne kontrol og undersøgelser i forbindelse med fastlæggelse og overdragelse af disse egne indtægter […] c) lader medlemsstaterne, hvis Kommissionen anmoder herom, denne medvirke ved den kontrol, de gennemfører. Når en kontrol gennemføres med deltagelse af Kommissionen, har denne, for så vidt det er nødvendigt for gennemførelsen af denne forordning, adgang til bilagene vedrørende fastlæggelsen og overdragelsen af egne indtægter samt til ethvert andet relevant dokument, der vedrører sådanne bilag d) kan Kommissionen selv foretage kontrol på stedet. De personer, Kommissionen har bemyndiget til denne kontrol, har adgang til dokumenter som fastsat for den i litra c) nævnte kontrol. Medlemsstaterne letter denne kontrol. […]«

15. Artikel 5 i forordning nr. 608/2014 med overskriften »Indberetning af svig og uregelmæssigheder med virkning for fordringer til traditionelle egne indtægter« bestemmer i stk. 1: »Senest to måneder efter udløbet af hvert kvartal tilsender medlemsstaterne Kommissionen en beskrivelse af de allerede opdagede tilfælde af svig og uregelmæssigheder, der drejer sig om beløb på over 10000 EUR i forbindelse med de traditionelle egne indtægter, der er omhandlet i artikel 2, stk. 1, litra a), i afgørelse 2014/335[…] Inden for den i første afsnit nævnte frist indgiver hver medlemsstat meddelelse om situationen for så vidt angår de tilfælde af svig og uregelmæssigheder, som allerede er indberettet til Kommissionen, og som ikke tidligere har været omfattet af en bemærkning om inddrivelse, annullation eller ikkeinddrivelse.«

4. Forordning nr. 1553/89

16. Artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 1553/89 fastsætter: »Grundlaget for momsindtægterne fastlægges ud fra de afgiftspligtige transaktioner, der er nævnt i artikel 2 i [Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter – Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT 1977, L 145, s. 1)] […]«

17. Nævnte forordnings artikel 3, stk. 1, har følgende ordlyd: »For et givet kalenderår og medmindre andet gælder ifølge artikel 5 og 6, beregnes grundlaget for momsindtægterne ved, at de i en medlemsstat indgåede samlede nettomomsindtægter divideres med den sats, efter hvilken der er opkrævet moms i det pågældende år.«

B. Toldlovgivningen

1. EF-toldkodeksen

18. Artikel 13 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks ( 11 ), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 648/2005 af 13. april 2005 ( 12 ) (herefter »EF-toldkodeksen«), fastsatte: »1. Toldmyndighederne kan i overensstemmelse med de betingelser, der er fastsat ved gældende bestemmelser, gennemføre enhver kontrolforanstaltning, de anser for at være nødvendig for at sikre, at toldbestemmelser og anden lovgivning vedrørende indførsel, udførsel, transit og overførsel samt særlige anvendelsesformål for så vidt angår varebevægelser mellem Fællesskabets toldområde og tredjelande, og for tilstedeværelsen af varer, der ikke har fællesskabsstatus, anvendes korrekt. Med henblik på en korrekt anvendelse af fællesskabslovgivningen kan der udføres toldkontrol i et tredjeland, hvis der er en international aftale herom. 2. Anden toldkontrol end stikprøver baseres på risikoanalyse, der anvender elektroniske analyseredskaber med henblik på at identificere og angive omfanget af risici og udforme de nødvendige foranstaltninger til at vurdere risiciene på grundlag af kriterier, der er udarbejdet på nationalt plan, på EF-plan og i givet fald på internationalt plan. Udvalgsproceduren anvendes til at fastlægge en fælles ramme for risikoforvaltning og for at fastlægge fælles kriterier og prioriterede kontrolområder. Medlemsstaterne indfører i samarbejde med Kommissionen et elektronisk system til gennemførelse af risikoforvaltning. 3. Udføres kontrollen af andre myndigheder end toldmyndighederne, skal denne kontrol udføres under nøje koordinering med toldmyndighederne og så vidt overhovedet muligt på samme tid og samme sted. […]«

19. EF-toldkodeksens afsnit II indeholdt et kapitel 3 med overskriften »Varers toldværdi«, der bestod af artikel 28-36.

20. Denne kodeks’ artikel 29 bestemte: »1. Toldværdien af indførte varer er transaktionsværdien, dvs. den pris, som faktisk er betalt eller skal betales for varerne ved salg til udførsel til Fællesskabets toldområde, i givet fald justeret i henhold til artikel 32 og 33 […]: […] 2. a) Ved afgørelsen af, om transaktionsværdien kan antages ved anvendelse af stk. 1, er det forhold, at køberen og sælgeren er indbyrdes afhængige, ikke i sig selv tilstrækkelig grund til at betragte transaktionsværdien som uantagelig. Om nødvendigt må de særlige omstændigheder ved salget undersøges, og transaktionsværdien godkendes, hvis dette afhængighedsforhold ikke har påvirket prisen. […] […] 3. a) Den pris, der faktisk er betalt eller skal betales, er den fulde betaling, som køberen yder eller skal yde sælgeren eller yde til fordel for denne, for de indførte varer, og som omfatter alle de betalinger, som er erlagt eller skal erlægges som betingelse for salget af de indførte varer af køberen til sælgeren eller af køberen til en tredjepart for at opfylde en af sælgerens forpligtelser. […] […]«

21. Den nævnte kodeks’ artikel 30 bestemmer: »1. Når toldværdien ikke kan fastsættes i henhold til artikel 29, gennemgås stk. 2, litra a), litra b), litra c) og litra d) i nævnte rækkefølge, indtil der findes et litra, hvorefter toldværdien kan fastsættes […] 2. Ved anvendelse af denne artikel fastsættes toldværdien ved anvendelse af: a) transaktionsværdien af tilsvarende varer, som sælges til udførsel til Fællesskabet og udføres på samme eller næsten samme tidspunkt som de varer, der skal værdiansættes b) transaktionsværdien af lignende varer, som sælges til udførsel til Fællesskabet og udføres på samme eller næsten samme tidspunkt som de varer, der skal værdiansættes c) en værdi baseret på enhedsprisen ved salg i Fællesskabet af den største samlede mængde af de indførte varer eller tilsvarende eller lignende indførte varer til personer, der ikke er afhængige af sælgerne d) en beregnet værdi […] […]«

22. EF-toldkodeksens artikel 31 var affattet således: »1. Hvis toldværdien af varerne ikke kan fastsættes i henhold til artikel 29 eller 30, fastsættes den på grundlag af de foreliggende data i Fællesskabet og ifølge rimelige fremgangsmåder, der er forenelige med grundprincipperne og de almindelige bestemmelser: – i aftalen om anvendelse af artikel VII i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel fra 1994 – i artikel VII i den almindelige overenskomst om told og udenrigshandel fra 1994 – og bestemmelserne i dette kapitel. 2. Ved anvendelse af stk. 1 kan toldværdien ikke fastsættes på grundlag af: a) salgsprisen i Fællesskabet for varer, der er fremstillet i Fællesskabet b) et system, hvorefter den højeste af to mulige værdier anvendes ved toldværdiansættelsen c) vareprisen på udførselslandets hjemmemarked d) andre produktionsomkostninger end de beregnede værdier, der er fastsat for tilsvarende eller lignende varer i henhold til artikel 30, stk. 2, litra d) e) priser ved udførsel til et land, der ikke er omfattet af Fællesskabets toldområde f) minimumstoldværdier, eller g) vilkårlige eller fiktive værdier.«

23. Kodeksens artikel 68 fastsatte: »Toldmyndighederne kan til verificering af de angivelser, som de har antaget, foretage: a) en dokumentkontrol, som omfatter selve angivelsen og de vedlagte dokumenter. De kan i rimeligt omfang kræve, at klarereren fremlægger andre dokumenter, for at de kan verificere, at oplysningerne på angivelsen er rigtige b) en undersøgelse af varerne, eventuelt ledsaget af en prøveudtagning med henblik på analyse eller dybtgående kontrol.«

24. Nævnte kodeks’ artikel 71 havde følgende ordlyd: »1. Resultatet af verifikationen af angivelsen tjener som grundlag for anvendelsen af de bestemmelser, der gælder for den toldprocedure, varerne henføres under. 2. Er der ikke foretaget verifikation af angivelsen, tjener oplysningerne på angivelsen som grundlag for anvendelsen af de i stk. 1 omhandlede bestemmelser.«

25. EF-toldkodeksens artikel 217 var affattet således: »1. Ethvert importafgifts- eller eksportafgiftsbeløb, der udgør en toldskyld […][,] skal beregnes af toldmyndighederne, så snart de har de fornødne oplysninger, og indskrives af disse myndigheder i regnskabsregistrene eller på anden måde (bogføring). […] 2. De praktiske regler for bogføringen af afgiftsbeløbene fastlægges af medlemsstaterne. Disse regler kan være forskellige, afhængigt af om toldmyndighederne på baggrund af forholdene omkring toldskyldens opståen har sikkerhed for, at de nævnte beløb betales.«

26. Følgende fremgik af kodeksens artikel 218, stk. 1: »Når der opstår en toldskyld ved antagelsen af angivelsen af en vare til en anden toldprocedure end midlertidig indførsel med delvis fritagelse for importafgifter, eller ved en hvilken som helst anden handling, der har samme retsvirkning som denne antagelse, skal beløbet svarende til denne toldskyld bogføres, så snart det er blevet beregnet, eller senest andendagen efter den dag, hvor varerne er blevet frigivet.«

27. Nævnte kodeks’ artikel 220, stk. 1, fastsatte følgende: »Hvis det afgiftsbeløb, som følger af en toldskyld, ikke er bogført i henhold til artikel 218 og 219 eller er bogført for lavt i forhold til det efter lovgivningen skyldige beløb, skal bogføringen af det afgiftsbeløb, der skal opkræves eller efteropkræves, ske senest to dage efter det tidspunkt, hvor toldmyndighederne er blevet klar over situationen og kan beregne det efter lovgivningen skyldige beløb og fastslå, hvem der er debitor (efterfølgende bogføring). Denne frist kan forlænges efter artikel 219.«

28. Samme kodeks’ artikel 221 havde følgende ordlyd: »1. Så snart afgiftsbeløbet er bogført, underrettes debitor efter en passende fremgangsmåde om beløbets størrelse. […] 3. Underretning af debitor kan ikke ske efter udløbet af en frist på tre år, regnet fra datoen for toldskyldens opståen. Fristen afbrydes fra datoen for indgivelse af klage i henhold til artikel 243 og under hele klageproceduren. 4. Hvis toldskylden er opstået på grund af en handling, der på det tidspunkt, hvor den blev begået, kunne give anledning til retsforfølgning, kan underretningen af debitor om beløbets størrelse på de i de gældende bestemmelser fastsatte betingelser ske efter udløbet af den i stk. 3 nævnte frist.«

2. EU-toldkodeksen

29. Artikel 3 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 952/2013 af 9. oktober 2013 om EU-toldkodeksen ( 13 ) (herefter »EU-toldkodeksen«) fastsætter: »Toldmyndighederne er først og fremmest ansvarlige for at overvåge Unionens internationale handel og derved bidrage til fair og åben handel, til gennemførelse af de eksterne aspekter af det indre marked, af den fælles handelspolitik og af andre fælles EU-politikker med relevans for handel og til generel sikkerhed i forsyningskæden. Toldmyndighederne iværksætter foranstaltninger, der navnlig har følgende formål: a) at beskytte Unionens og dens medlemsstaters finansielle interesser b) at beskytte Unionen mod unfair og ulovlig handel og samtidig støtte lovlig erhvervsaktivitet c) at sørge for sikkerhed for Unionen og dens borgere og for beskyttelse af miljøet, hvor det er relevant i nært samarbejde med andre myndigheder, og d) at opretholde en passende balance mellem toldkontrol og lettelse af den lovlige handel.«

30. EU-toldkodeksens artikel 46 med overskriften »Risikoforvaltning og toldkontrol« er affattet således: »1. Toldmyndighederne kan udføre enhver toldkontrol, de skønner nødvendige. Toldkontrol kan især omfatte undersøgelse af varerne, udtagelse af prøver, verifikation af rigtigheden og fuldstændigheden af oplysningerne i en angivelse eller meddelelse og af dokumenters eksistens, ægthed, rigtighed og gyldighed, gennemgang af de økonomiske operatørers regnskaber og andre optegnelser, kontrol af transportmidler, af bagage og af andre effekter, som personer medbringer, og administrative undersøgelser og lignende handlinger. 2. Anden toldkontrol end stikprøvekontrol baseres hovedsagelig på risikoanalyse ved hjælp af elektroniske databehandlingsteknikker med henblik på at identificere og evaluere risiciene og udvikle de nødvendige modforanstaltninger på grundlag af kriterier, der er udviklet på nationalt plan, på EU-plan og eventuelt på internationalt plan. 3. Der foretages toldkontrol inden for en fælles ramme for risikoforvaltning, som skal bygge på udveksling af oplysninger mellem toldadministrationerne om risiko og resultater af risikoanalyser, og som skal fastlægge fælles risikokriterier og standarder samt kontrolforanstaltninger og prioriterede kontrolområder. Kontrol på grundlag af sådanne oplysninger og kriterier gennemføres med forbehold af andre kontrolforanstaltninger, der gennemføres i medfør af stk. 1 eller andre gældende bestemmelser. 4. Toldmyndighederne udfører risikoforvaltning for at sondre mellem de forskellige risikoniveauer, der er forbundet med varer, som er undergivet toldkontrol eller -tilsyn, og afgøre, hvorvidt, og i givet fald hvor, varerne skal undergives særlig toldkontrol. Risikoforvaltningen omfatter aktiviteter som indsamling af data og oplysninger, analyse og vurdering af risici, fastsættelse og indledning af tiltag og regelmæssig kontrol og evaluering af denne proces og dens resultater baseret på internationale og nationale kilder og strategier samt EU-kilder og -strategier. 5. Toldmyndighederne udveksler oplysninger om risiko og resultater af risikoanalyser, når: a) risiciene af en toldmyndighed vurderes til at være væsentlige og kræve toldkontrol, og det ved denne kontrol konstateres, at hændelsen, som udløste risiciene, har fundet sted, eller b) det ikke ved kontrollen kan konstateres, at hændelsen, som udløser risiciene, har fundet sted, men den berørte toldmyndighed vurderer, at truslen indebærer en høj risiko andre steder i Unionen. 6. Ved fastlæggelsen af de fælles risikokriterier og standarder, kontrolforanstaltningerne og de prioriterede kontrolområder som omhandlet i stk. 3 tages der hensyn til samtlige følgende forhold: a) om de står i rimeligt forhold til risikoen b) om det er nødvendigt at iværksætte kontrollen omgående c) den mulige virkning for handelsstrømmene, for de enkelte medlemsstater og for kontrolressourcerne. 7. De i stk. 3 omhandlede fælles risikokriterier og standarder omfatter samtlige følgende elementer: a) en beskrivelse af risiciene b) de risikofaktorer eller -indikatorer, der skal anvendes til at udvælge varer eller økonomiske operatører til toldkontrol c) karakteren af den toldkontrol, som toldmyndighederne skal gennemføre d) varigheden af anvendelsen af den i litra c) nævnte toldkontrol. 8. De prioriterede kontrolområder skal omfatte særlige toldprocedurer, varetyper, trafikruter, transportformer eller økonomiske operatører, som er genstand for skærpet risikoanalyse og toldkontrol i en vis periode, uden at dette berører andre former for kontrol, som toldmyndighederne normalt gennemfører.«

31. EU-toldkodeksens artikel 53 med overskriften »Valutaomregning« fastsætter i stk. 1: »Den kurs, der benyttes, skal offentliggøres og/eller gøres tilgængelig på internettet af de kompetente myndigheder, når det er nødvendigt at omregne en valuta af en af følgende årsager: a) De faktorer, der benyttes til at ansætte toldværdien af en vare, er angivet i en anden valuta end valutaen i den medlemsstat, hvor toldværdien ansættes. b) Modværdien af euroen i national valuta er nødvendig for at fastlægge tariferingen af varer samt import- og eksportafgiftsbeløbet, herunder tærskelværdier i den fælles toldtarif.«

32. Kodeksens artikel 70 og 74 indeholder regler om varers toldværdi, der i det væsentlige svarer til de regler, der er indeholdt i EF-toldkodeksens artikel 29-31.

33. I overensstemmelse med EU-toldkodeksens artikel 101, stk. 1, fastsættes størrelsen af den skyldige import- eller eksportafgift af de toldmyndigheder, der er ansvarlige for det sted, hvor toldskylden er opstået eller anses for at være opstået i henhold til denne kodeks’ artikel 87, så snart de har de fornødne oplysninger.

34. Nævnte kodeks’ artikel 103 med overskriften »Forældelse af toldskylden« bestemmer i stk. 1 og 2: »1. Der meddeles ikke nogen toldskyld til debitor efter udløbet af en periode på tre år, regnet fra datoen for toldskyldens opståen. 2. Er toldskylden opstået på grund af en handling, der på det tidspunkt, hvor den blev begået, kunne give anledning til strafferetlig forfølgning, forlænges den treårsperiode, der er fastsat i stk. 1, til mindst fem og højst ti år i overensstemmelse med national lovgivning.«

35. EU-toldkodeksens artikel 105 med overskriften »Frist for bogføring« har i stk. 3 følgende ordlyd: »Hvis der opstår en toldskyld under omstændigheder, der ikke er omhandlet i stk. 1, bogføres det skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb senest 14 dage efter den dag, hvor toldmyndighederne kan fastsætte størrelsen af det pågældende import- eller eksportafgiftsbeløb og træffe afgørelse.«

36. Kodeksens artikel 188 med overskriften »Verifikation af en toldangivelse bestemmer«: »Toldmyndighederne kan med henblik på at verificere, at oplysningerne i en toldangivelse, der er antaget, er rigtige: a) undersøge angivelsen og tilhørende dokumentation b) kræve, at klarereren forelægger andre dokumenter c) undersøge varerne d) udtage stikprøver med henblik på analyse eller dybtgående kontrol af varerne.«

37. Følgende fremgår af nævnte kodeks’ artikel 191 med overskriften »Resultater af verifikationen«: »1. Resultatet af verifikationen af toldangivelsen tjener som grundlag for anvendelsen af de bestemmelser, der gælder for den toldprocedure, som varerne henføres under. 2. Hvis der ikke er foretaget verifikation af toldangivelsen, finder stk. 1 anvendelse på oplysningerne i angivelsen. 3. Resultatet af toldmyndighedernes verifikation har samme retskraft i hele Unionens toldområde.«

3. Forordning nr. 2454/93

38. I artikel 181a i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 ( 14 ), som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1335/2003 af 25. juli 2003 ( 15 ) (herefter »forordning nr. 2454/93«), bestemmes: »1. Toldmyndighederne har ikke pligt til at fastsætte toldværdien af indførte varer efter transaktionsværdimetoden, hvis de efter proceduren i stk. 2 ud fra begrundet tvivl ikke er overbevist om, at den angivne værdi svarer til det samlede beløb, der er betalt eller skal betales for varen som omhandlet i kodeksens artikel 29. 2. Når toldmyndighederne er i tvivl som anført i stk. 2, kan de i henhold til artikel 178, stk. 4, kræve yderligere oplysninger. Hvis toldmyndighederne stadig har begrundet tvivl, skal de inden der træffes en endelig afgørelse underrette den pågældende person skriftligt, hvis denne anmoder herom, om grundene til denne tvivl samt indrømme ham en rimelig mulighed for at svare. En endelig, begrundet afgørelse skal afgives skriftligt til den pågældende person.«

39. Artikel 248, stk. 1, i forordning nr. 2454/93 lyder: »Frigivelsen af varerne medfører, at de importafgifter, der er fastlagt på grundlag af oplysningerne i angivelsen, straks bogføres. Når toldmyndighederne skønner, at den kontrol, de har iværksat, vil kunne føre til fastsættelse af et højere importafgiftsbeløb end det, der følger af oplysningerne i angivelsen, kræver de desuden, at der stilles en sikkerhed, som er tilstrækkelig til at dække forskellen mellem det beløb, der følger af oplysningerne i angivelsen, og det beløb, der endeligt vil kunne pålægges varerne. Klarereren kan dog i stedet for at stille sikkerhed anmode om straks at få bogført det beløb, der endeligt vil kunne pålægges varerne.«

4. Forordning 2015/2447

40. Artikel 48 i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2015/2447 af 24. november 2015 om gennemførelsesbestemmelser til visse bestemmelser i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 952/2013 om EU-toldkodeksen ( 16 ) (herefter »forordning 2015/2447«) med overskriften »Bestemmelser om valutakurser« fastsætter i stk. 1: »Modværdien af euroen, for så vidt dette er påkrævet i henhold til kodeksens artikel 53, stk. 1, litra b), skal fastsættes en gang om måneden. Den valutakurs, der skal anvendes, er den seneste kurs, som Den Europæiske Centralbank har fastsat inden den næstsidste dag i måneden, og den gælder i hele den følgende måned. Når en kurs, der anvendes ved månedens begyndelse, afviger mere end 5% fra den kurs, som Den Europæiske Centralbank fastsætter inden den 15. i samme måned, anvendes sidstnævnte kurs fra den 15. og indtil den pågældende måneds udgang.«

41. Artikel 140 i forordning 2015/2447 med overskriften »Afvisning af de angivne transaktionsværdier«, der har til formål at gennemføre EU-toldkodeksens artikel 70, stk. 1, bestemmer: »1. Når toldmyndighederne nærer begrundet tvivl om, hvorvidt den angivne transaktionsværdi svarer til det fulde beløb, der er betalt eller skal betales, jf. kodeksens artikel 70, stk. 1, kan de anmode klarer[er]en om at fremlægge yderligere oplysninger. 2. Hvis denne tvivl ikke affærdiges, kan toldmyndighederne beslutte, at det ikke er muligt af fastsætte værdien af varerne i henhold til kodeksens artikel 70, stk. 1.«

42. Følgende fremgår af artikel 144 i forordning 2015/2447 med overskriften »Fallback-metoden«, der har til formål at gennemføre EU-toldkodeksens artikel 74, stk. 3: »1. Ved fastsættelse af toldværdien efter kodeksens artikel 74, stk. 3, kan metoderne i kodeksens artikel 70 og artikel 74, stk. 2, anvendes med en vis fleksibilitet. Når værdien fastsættes således, skal den så vidt muligt være baseret på tidligere fastsatte toldværdier. 2. Kan der ikke fastsættes en toldværdi efter stk. 1, anvendes andre passende metoder. Når det er tilfældet, må værdien ikke fastsættes på basis af nogen af følgende: a) salgsprisen i Unionens toldområde for varer, der er fremstillet i Unionens toldområde b) et system, hvor den højeste af to alternative værdier anvendes til værdiansættelse c) vareprisen i eksportlandets hjemmemarked d) andre produktionsomkostninger end de beregnede værdier, der er fastsat for tilsvarende eller lignende varer i henhold til kodeksens artikel 74, stk. 2, litra d) e) priserne for eksport til et tredjeland f) minimumstoldværdier g) vilkårlige eller fiktive værdier.«

43. Artikel 244 i forordning 2015/2447 med overskriften »Sikkerhedsstillelse«, hvilken bestemmelse har til formål at gennemføre EU-toldkodeksens artikel 191, fastsætter: »Når toldmyndighederne mener, at verifikationen af toldangivelsen kan føre til, at der skal betales et højere beløb i import- eller eksportafgifter eller andre afgifter, end hvad der fulgte af oplysningerne i toldangivelsen, er frigivelsen af varerne betinget af, at der stilles en tilstrækkelig sikkerhed, som kan dække forskellen mellem beløbet ifølge oplysningerne i toldangivelsen og det beløb, som skal betales i sidste instans. Klarereren kan dog anmode om straks at få meddelelse om den toldskyld, som der i sidste instans skal betales for varerne, i stedet for at stille denne sikkerhed.«

C. Momslovgivningen

44. Artikel 2, stk. 1, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem ( 17 ), som ændret ved Rådets direktiv 2009/69/EF af 25. juni 2009 ( 18 ) (herefter »direktiv 2006/112«), er affattet således: »Følgende transaktioner er momspligtige: […] b) erhvervelse af varer inden for Fællesskabet, som mod vederlag foretages på en medlemsstats område: i) af en afgiftspligtig person, der handler i denne egenskab, eller af en ikke-afgiftspligtig juridisk person, når sælgeren er en afgiftspligtig person, der handler i denne egenskab […] […] d) indførsel af varer.«

45. I henhold til dette direktivs artikel 73 »omfatter afgiftsgrundlaget den samlede modværdi, som leverandøren modtager eller vil modtage af kunden eller tredjemand for de pågældende transaktioner«.

46. Det bestemmes i nævnte direktivs artikel 83: »Ved erhvervelse af varer inden for Fællesskabet indgår de samme elementer i afgiftsgrundlaget som dem, der anvendes ved opgørelse af afgiftsgrundlaget ved levering af de samme varer på medlemsstatens område, jf. kapitel 2. I særdeleshed udgøres afgiftsgrundlaget for transaktioner, der sidestilles med erhvervelse af varer inden for Fællesskabet som omhandlet i artikel 21 og 22, af købsprisen for varerne eller for tilsvarende varer eller i mangel af en købspris kostprisen på det tidspunkt, hvor disse transaktioner finder sted.«

47. Artikel 85 i direktiv 2006/112 har følgende ordlyd: »Ved indførsel af varer er afgiftsgrundlaget toldværdien fastsat i overensstemmelse med gældende fællesskabsbestemmelser.«

48. Følgende fremgår af dette direktivs artikel 86, stk. 1: »I afgiftsgrundlaget medregnes følgende elementer, såfremt de ikke allerede indgår heri: a) skatter, told, importafgifter og andre afgifter, som skal svares uden for indførselsmedlemsstaten, samt sådanne, som er foranlediget af indførslen, med undtagelse af den moms, der skal opkræves b) biomkostninger såsom provisions-, emballage-, transport- og forsikringsomkostninger, som påløber indtil varernes første bestemmelsessted på indførselsmedlemsstatens område, samt omkostninger, som hidrører fra transporten til et andet bestemmelsessted inden for Fællesskabet, hvis dette sted er kendt på det tidspunkt, hvor afgiftspligten indtræder.«

49. Artikel 87 i direktiv 2006/112 bestemmer: »Følgende elementer medregnes ikke i afgiftsgrundlaget: a) prisnedsættelser i form af kasserabat for forudbetaling b) rabatter og nedslag, der ydes kunden, og som opnås på det tidspunkt, hvor indførslen finder sted.«

50. I henhold til dette direktivs artikel 138: »1. Medlemsstaterne fritager levering af varer, der af sælgeren, af erhververen eller for disses regning forsendes eller transporteres til steder uden for medlemsstaternes respektive område, men inden for Fællesskabet, til en anden afgiftspligtig person eller en ikke-afgiftspligtig juridisk person, som handler i denne egenskab i en anden medlemsstat end den, hvor forsendelsen eller transporten af varerne påbegyndes. 2. Ud over de i stk. 1 omhandlede leveringer fritager medlemsstaterne følgende transaktioner: […] c) levering af varer i form af overførsel til en anden medlemsstat, når leveringen ville være omfattet af de i stk. 1 og i litra a) og b) omhandlede fritagelser, hvis den blev foretaget til en anden afgiftspligtig person.«

51. I det nævnte direktivs artikel 143 fastsættes følgende: »1. Medlemsstaterne fritager følgende transaktioner: […] d) indførsel af varer, der forsendes eller transporteres fra et tredjelandsområde eller fra et tredjeland til en anden medlemsstat end den, hvor forsendelsen eller transporten afsluttes, såfremt leveringen af disse varer foretaget af en importør, der er udpeget eller godkendt som betalingspligtig for momsen i henhold til artikel 201, er fritaget i overensstemmelse med artikel 138 […] 2. Den i stk. 1, litra d), omhandlede fritagelse finder i tilfælde, hvor indførslen af varer efterfølges af levering af varer, der er fritaget i henhold til artikel 138, stk. 1, og [artikel 6,] stk. 2, litra c), kun anvendelse, hvis importøren på indførselstidspunktet har givet de kompetente myndigheder i indførselsmedlemsstaten mindst følgende oplysninger: a) sit momsregistreringsnummer udstedt i indførselsmedlemsstaten eller momsregistreringsnummeret på sin fiskale repræsentant, der er betalingspligtig, udstedt i indførselsmedlemsstaten b) momsregistreringsnummeret på den kunde, som varerne leveres til i overensstemmelse med artikel 138, stk. 1, udstedt i en anden medlemsstat eller sit eget momsregistreringsnummer udstedt i den medlemsstat, hvor forsendelsen eller transporten af varerne afsluttes, når der foretages en overførsel af varerne i overensstemmelse med artikel 138, stk. 2, litra c) c) bevis for, at de indførte varer er bestemt til at blive transporteret eller forsendt fra indførselsmedlemsstaten til en anden medlemsstat. Medlemsstaterne kan dog fastsætte, at de kompetente myndigheder kun skal have forelagt et bevis som omhandlet i litra c) efter anmodning.«

III. De faktiske omstændigheder og den administrative procedure

A. De faktiske omstændigheder

52. Den Europæiske Union ophævede med virkning fra den 1. januar 2005 alle de gældende kontingenter for indførsel af tekstilvarer og beklædningsgenstande med oprindelse i lande, der er medlemmer af Verdenshandelsorganisationen, herunder Kina.

53. Den 20. april 2007 tilstillede Det Europæiske Kontor for Bekæmpelse af Svig (OLAF) medlemsstaterne en meddelelse om gensidig bistand 2007/015 for at informere dem om, at der var risiko for, at tekstilvarer og fodtøj indført fra Kina var værdiansat for lavt.

54. OLAF opfordrede med denne meddelelse samtlige medlemsstater til dels at undersøge indførsler af tekstilvarer og fodtøj med oprindelse navnlig i Kina med det formål at opdage mulige tegn på, at visse indførsler var værdiansat for lavt, dels at foranstalte passende kontrol i forbindelse med toldbehandlingen vedrørende sådanne indførsler.

55. For at hjælpe medlemsstaterne med at identificere forsendelser af tekstilvarer og fodtøj, der var værdiansat for lavt, udviklede OLAF herefter i samarbejde med Det Fælles Forskningscenter under Kommissionen (herefter »JRC«) et risikovurderingsværktøj baseret på data på EU-plan (herefter »OLAF-metoden«). Dette værktøj består først og fremmest i at beregne en korrigeret gennemsnitspris for alle tekstilvarer og alt fodtøj, der indføres fra Kina, og som henhører under kapitel 61-64 i den kombinerede nomenklatur til toldtariffen ( 19 ). De korrigerede gennemsnitspriser beregnes på grundlag af de månedlige importpriser for de berørte varer med oprindelse i Kina, som udtrækkes fra den statistiske database Comext – en referencedatabase for international handel, der forvaltes af Eurostat – for en periode på 48 måneder. Disse priser udtrykker en værdi pr. kilogram for hver af de 495 ottecifrede varekoder i den pågældende kombinerede nomenklatur med angivelse af oprindelseslandet og EU-bestemmelseslandet. Dernæst beregnes et gennemsnit for hele EU (de korrigerede gennemsnitspriser for EU-28) på grundlag af det aritmetiske gennemsnit (ikke-vægtet gennemsnit) af de korrigerede gennemsnitspriser for de 28 medlemsstater ( 20 ). Ved beregningen af disse gennemsnit holdes ekstreme værdier ude, dvs. værdier, der er unormalt høje eller lave, heraf betegnelsen »korrigeret« gennemsnitspris. Endelig beregnes en værdi svarende til 50% af den korrigerede gennemsnitspris, idet denne værdi udgør den »laveste antagelige pris«, der ligeledes udtrykkes i pris pr. kilogram, og som anvendes som en tærskel, der gør det muligt for medlemsstaternes toldmyndigheder at opdage indførsler, for hvilke der angives særligt lave værdier, og dermed højrisikoindførsler.

56. Meddelelse om gensidig bistand AM/2009/001, som OLAF fremsendte den 23. januar 2009, vedrørte aktion »Argus«, en aktion med en varighed på seks måneder, i forbindelse med hvilken OLAF havde påtaget sig at overvåge handelen med tekstilvarer og fodtøj fra forskellige tredjelande, dog hovedsageligt fra Asien, og hver måned overbringe medlemsstaterne en fortegnelse over de indførsler, der i den foregående måned var blevet identificeret som risikoindførsler med hensyn til toldværdien. OLAF anmodede med denne meddelelse medlemsstaterne om inden for en frist på fire måneder at meddele det nævnte kontor, at de havde oprettet risikofiltre, om at identificere højrisikoforsendelser og om at foretage verifikation efter toldbehandling på grundlag af oplysningerne fra OLAF.

57. I 2011 under den prioriterede kontrolaktion benævnt »Discount« (herefter »kontrolaktion Discount«), der var koordineret af Europa-Kommissionens Generaldirektorat for Beskatning og Toldunion, og som alle medlemsstaterne, herunder Det Forenede Kongerige, deltog i, anvendte man de laveste antagelige priser med det formål at opdage og kontrollere indførsler af tekstilvarer og fodtøj med oprindelse i Kina, der indebar en toldværdi, der var så lav, at indførslerne forekom mistænkelige.

58. I 2014 koordinerede OLAF den fælles toldaktion benævnt »Snake«, hvis operationelle fase fandt sted fra den 17. februar til den 17. marts 2014, og som samtlige medlemsstater såvel som de kinesiske toldmyndigheder deltog i. Sidstnævnte myndigheders inddragelse havde til formål at tilvejebringe udførselsangivelser, der gjorde det muligt at kontrollere den værdi, der blev angivet ved indførslen af de berørte varer i EU. I den endelige rapport vedrørende aktion Snake blev medlemsstaterne opfordret til at fortsætte anvendelsen af de under denne aktion anvendte risikoprofiler baseret på de laveste antagelige priser.

59. Som følge af den kontrol, som Det Forenede Kongeriges myndigheder gennemførte inden for rammerne af denne aktion, baseret på disse risikoprofiler, fastlagde de nævnte myndigheder tillægstold for 24 operatører på grundlag af disses indførsler over en periode på tre år mellem november 2011 og november 2014.

60. Under inspektionsbesøg 14-11-1, der blev gennemført i Det Forenede Kongerige i perioden 27.-31. oktober 2014, gennemgik Kommissionen risikoinformationsformularer, indberetninger om gensidig bistand og 24 tilfældigt udvalgte indførselstransaktioner, hvoraf 23 var opført i B-regnskabet.

61. Mellem november 2014 og februar 2015 fremsendte Det Forenede Kongeriges myndigheder betalingspålæg for de nævnte beløb til de pågældende operatører ved udstedelse af 24 pålæg om efteropkrævning benævnt »C18-betalingspålæg« (herefter »C18-betalingspålæggene Snake«), som efterfølgende blev annulleret.

62. Den 16. januar 2015 indledte OLAF en efterforskning, der var specifikt rettet mod bestemte medlemsstater, herunder Det Forenede Kongerige, og som omfattede en periode, der indledtes i 2013.

63. Mellem 2013 og 2016 gennemførte Her Majesty’s Revenue and Customs (Det Forenede Kongeriges told- og skatteadministration, herefter »HMRC«) og Det Forenede Kongeriges grænsepoliti aktion »Badminton«. Denne aktion, som hovedsageligt vedrørte momssvig, dannede rammen om en indledende strafferetlig undersøgelse vedrørende fire store operatører, der indførte de berørte varer med oprindelse i Kina i henhold til »toldprocedure 42«, dvs. den procedure, i forbindelse med hvilken tolden skal betales ved indførslen, men momsen skal betales efterfølgende i bestemmelsesmedlemsstaten (herefter »toldprocedure 42«) ( 21 ).

64. Mellem februar 2015 og juli 2016 deltog Det Forenede Kongerige i ti møder, der var arrangeret af OLAF, og som vedrørte for lav værdiansættelse af tekstilvarer og fodtøj med oprindelse i Kina.

65. Den 19. og 20. februar 2015 arrangerede OLAF et første bilateralt møde med HMRC for at drøfte opfølgningen på aktion Snake og anvendelsen af de korrigerede gennemsnitspriser som risikoindikatorer i forbindelse med for lav toldansættelse. Under dette møde påpegede OLAF, at omfanget af indførsler, der var under mistanke for svigagtigt at være værdiansat for lavt, ikke var aftaget, og at det fremgik af statistikkerne, at Det Forenede Kongerige tiltrak mere svigagtig trafik som følge af de foranstaltninger, som andre medlemsstater havde truffet. HMRC oplyste, at administrationen havde til hensigt at udstede efteropkrævninger af momsen og den unddragne told til de virksomheder, der var blevet registreret i forbindelse med aktion Snake og som følge af administrationens egne undersøgelser, for et samlet beløb på mere end 800 mio. pund sterling (GBP).

66. Det Forenede Kongerige gentog under ad hoc-mødet den 25. og 26. februar 2015 vedrørende »svig ved for lav værdiansættelse« – et møde, der var arrangeret af OLAF, og som medlemsstaternes myndigheder deltog i – sin hensigt om at iværksætte den nævnte inddrivelse. Under dette møde blev det fra OLAF’s side »kraftigt anbefalet« navnlig, at medlemsstaterne skulle anvende passende risikofiltre for at identificere forsendelser, der potentielt var værdiansat for lavt, at de skulle kræve sikkerhed for forsendelser, der blev identificeret som mistænkelige, og at de skulle gennemføre undersøgelser med henblik på at fastsætte toldværdien. OLAF beskrev ligeledes de potentielle tab af traditionelle egne indtægter på EU-plan som følge af indførsler, der muligvis var værdiansat for lavt, navnlig for så vidt angår indførsler til Det Forenede Kongerige ( 22 ).

67. Den 16. juni 2015 fremsendte OLAF meddelelse om gensidig bistand 2015/013, hvorved nævnte kontor anmodede medlemsstaterne om at træffe alle nødvendige sikkerhedsforanstaltninger for at beskytte Unionens finansielle interesser stillet over for risikoen for indførsler af tekstilvarer og fodtøj med oprindelse i Kina, der var værdiansat for lavt.

68. I maj 2015 iværksatte Det Forenede Kongerige aktion »Breach« for at bekæmpe svig ved for lav værdiansættelse. Et af formålene med denne aktion var ifølge Det Forenede Kongerige – efter annullationen af de 24 C18-betalingspålæg Snake – at fastsætte toldværdien af de varer, der havde været værdiansat for lavt, og som var blevet identificeret under aktion Snake, samt at opkræve de unddragne traditionelle egne indtægter. Denne aktion indebar ifølge Det Forenede Kongerige især forudgående kontrol og efterfølgende besøg i forbindelse med mistænkelige forsendelser, dokumentanalyser, revisioner og inspektioner, undersøgelse af de pågældende handlers kommercielle karakter og undersøgelse af eventuelle afhængighedsforhold mellem importør, speditører og øvrige virksomheder såvel som oplysningsaktiviteter til importører med hensigt på at identificere svigagtige aktiviteter. Der blev ligeledes gennemført omkring 30 forudgående inspektioner, ligesom der blev udtaget prøver. Der blev udstedt flere C18-betalingspålæg. Det Forenede Kongerige har i retsmødet bekræftet, at de foranstaltninger, der blev truffet inden for rammerne af denne aktion, fortsat pågik.

69. Den 28. juli 2015 arrangerede OLAF et andet bilateralt møde med HMRC. Sidstnævnte administration oplyste bl.a., at den vedblev med at forfølge proceduren til inddrivelse af mere end 800 mio. GBP, om nødvendigt ad rettens vej, og at den havde nedsat en tværfaglig aktionsgruppe som led i aktion Breach med det formål at undersøge forholdene omkring de importører, der var involveret i den svigagtige trafik. Ifølge HMRC er anvendelsen af risikoindikatorer baseret på gennemsnitspriser imidlertid kontraproduktiv og uforholdsmæssig i betragtning af omfanget af indførsler til Det Forenede Kongerige.

70. Den 3. februar 2016 arrangerede OLAF et tredje bilateralt møde med HMRC, som forklarede, at Det Forenede Kongerige havde kontrolleret de 16 virksomheder, der havde været berørt inden for rammerne af aktion Snake. OLAF anbefalede på ny, at HMRC anvendte risikoindikatorer på EU-plan baseret på den laveste antagelige pris. OLAF fremhævede, at procentdelen af indførsler til Det Forenede Kongerige, der ansås for at være værdiansat for lavt, var høj, og at dette forhold var årsag til betydelige tab på toldområdet.

71. Den 22. og 23. marts 2016 arrangerede OLAF et fjerde bilateralt møde med HMRC. OLAF gentog, at det var formålstjenligt at anvende risikoindikatorerne på EU-plan som en forebyggende foranstaltning for indførsel, og foreslog en række praktiske tiltag med henblik på Det Forenede Kongeriges gradvise gennemførelse af disse risikoindikatorer. OLAF gjorde på ny status over situationen på det pågældende tidspunkt og påpegede således, at tabene af traditionelle egne indtægter i Det Forenede Kongerige var stigende, hovedsageligt på grund af den ulovlige anvendelse af toldprocedure 42.

72. I juli 2016 fremlagde OLAF under et bilateralt møde en rapport, der viste, at tabene af traditionelle egne indtægter var tiltagende i Det Forenede Kongerige.

73. På et multilateralt møde den 18. og 19. september 2016 fremlagde de franske myndigheder resultaterne af aktionen benævnt »Octopus«, en aktion, som disse myndigheder havde ledet med deltagelse af ti medlemsstater (herunder Det Forenede Kongerige) og med støtte fra OLAF. Det fremgår af den endelige rapport vedrørende denne aktion, at der lå organiserede kriminelle netværk til grund for den pågældende svig ved for lav værdiansættelse. Den modtager, der var anført i toldangivelserne til indførsel, var næsten altid en svigtende operatør, eller en »fugl Føniks«-virksomhed. De franske myndigheder fastslog ligeledes, at langt størstedelen af de transporterede varer, der blev kontrolleret i Frankrig på grundlag af forudfastsatte kriterier, fremviste værdier, der var ansat for lavt, og som svigagtigt blev angivet i Det Forenede Kongerige ved anvendelse af toldprocedure 42.

74. I oktober 2016 gennemførte de britiske myndigheder en forsøgsmæssig aktion med tilnavnet »Samurai«, som var rettet mod indførsler fra to operatører, der havde indstillet deres aktiviteter umiddelbart efter, at HMRC havde anfægtet deres toldangivelser.

75. Den 1. marts 2017 afsluttede OLAF sin efterforskning vedrørende den for lave værdiansættelse af indførsler til Det Forenede Kongerige og afgav sin rapport (herefter »OLAF-rapporten«), i henhold til hvilken importører i Det Forenede Kongerige havde unddraget sig betydelige toldafgifter ved at fremvise falske fakturaer, fiktive fakturaer og ukorrekte toldangivelser ved indførslen. OLAF afslørede en ikke uvæsentlig stigning i omfanget af den konstruktion med svig ved for lav værdiansættelse, som foregik gennem transit i Det Forenede Kongerige, mellem 2013 og 2016. Denne periode var sammenfaldende med andre medlemsstaters iværksættelse af risikoprofiler med udgangspunkt i risikovurderingsværktøjet baseret på de korrigerede gennemsnitspriser, således som OLAF anbefalede.

76. Ifølge denne rapport steg antallet af svigagtige indførsler, der blev foretaget gennem transit i Det Forenede Kongerige, i den nævnte periode væsentligt som følge af den utilstrækkelige kontrol. I 2016 blev mere end 50% af de tekstilvarer og det fodtøj med oprindelse i Kina, der blev indført i Det Forenede Kongerige, angivet til priser, der lå under de laveste antagelige priser, mens ca. 80% af det samlede tab af traditionelle egne indtægter kunne tilregnes den omstændighed, at tekstilvarer og fodtøj, der blev indført i Det Forenede Kongerige, var værdiansat for lavt.

77. OLAF-rapporten præciserede desuden, at denne svig skyldtes organiserede kriminelle grupper, der opererede i hele EU. Hovedparten af indførslerne til Det Forenede Kongerige vedrørte leverancer, der var bestemt til det sorte marked for tekstiler og fodtøj i andre medlemsstater. Størstedelen af disse indførsler blev foretaget ved ulovlig anvendelse af toldprocedure 42 ( 23 ). OLAF fandt således, at unddragelsen af den moms, der var skyldig i de medlemsstater, der udgjorde det endelige bestemmelsessted for varerne, navnlig Tyskland, Spanien, Frankrig og Italien, ligeledes var væsentlig. OLAF fremhævede, at Det Forenede Kongerige ikke havde anvendt risikoprofiler baseret på de laveste antagelige priser, således som det nævnte kontor anbefalede, og ikke havde gennemført passende toldkontrol ved indførslen, bortset fra i en måned i forbindelse med aktion Snake ( 24 ).

78. Som en konsekvens heraf bragte Det Forenede Kongerige ifølge denne rapport tekstilvarer og fodtøj, der var værdiansat for lavt, med oprindelse i Kina i fri omsætning uden at foretage toldkontrol, således at en væsentlig del af tolden hverken blev opkrævet eller overdraget til Unionens budget. OLAF beregnede derfor i sin rapport det deraf følgende tab af traditionelle egne indtægter for perioden mellem 2013 og 2016 ( 25 ). Nævnte kontor fastlagde nærmere bestemt for hver af de berørte varers kode i henhold til den kombinerede nomenklatur mængden (i kg) af varer, der var værdiansat for lavt (betragtet som varer angivet til en værdi, der lå under den pågældende laveste antagelige pris), og forskellen mellem den angivne værdi og den korrigerede gennemsnitspris (den korrigerede gennemsnitspris for EU-28) for den pågældende vare, idet OLAF dernæst anvendte den gældende toldsats på denne forskel. OLAF anbefalede i denne forbindelse HMRC at træffe alle passende foranstaltninger med henblik på at inddrive det nævnte beløb og at anvende risikoindikatorer.

79. Mellem november 2016 og oktober 2018 foretog Kommissionens befuldmægtigede i medfør af bestemmelserne i forordning nr. 608/2014 om kontrol og overvågning i forbindelse med traditionelle egne indtægter fem inspektioner, der navnlig vedrørte for lav værdiansættelse.

80. I forbindelse med inspektionsbesøg 16-11-1, der fandt sted i perioden 14.-18. november 2016, anmodede Kommissionen, efter at den havde konstateret, at de toldbeløb, der var blevet annulleret i B-regnskabet, svarede til den yderligere toldskyld, som oprindeligt blev opkrævet ved udstedelsen af de 24 C18-betalingspålæg Snake – der efterfølgende blev trukket tilbage – vedrørende de indførsler, der havde været værdiansat for lavt, og som var blevet opdaget som led i aktion Snake, Det Forenede Kongeriges myndigheder om at fastsætte toldværdien for alle de berørte indførselsangivelser, at genberegne den skyldige tillægstold ud fra disse værdier, at opføre den tilsvarende toldskyld i B-regnskabet og at inddrive de pågældende beløb hurtigst muligt.

81. Kommissionen forhørte sig ligeledes hos de nævnte myndigheder om, hvorvidt de anvendte det værktøj baseret på de korrigerede gennemsnitspriser, som OLAF havde udviklet med henblik på at opdage indførsler, der var værdiansat for lavt, hvorvidt de foretog fysisk kontrol i forbindelse med toldbehandlingen, og hvorvidt de systematisk krævede betaling af sikkerhed til dækning af den told, der ville kunne opkræves i henhold til artikel 248, stk. 1, i forordning nr. 2454/93.

82. Under inspektionsbesøg 17-11-1, som blev gennemført i perioden 8.-12. maj 2017, udvalgte Kommissionen 12 indførselsangivelser, der var blevet fremlagt i første kvartal 2017, og som indebar særligt lave værdier, med henblik på en kontrol på stedet. Undersøgelsen bekræftede, at de 12 varepartier, der var omfattet af disse angivelser, var overgået til fri omsætning i Unionen uden kontrol og uden sikkerhedsstillelse. Det Forenede Kongeriges myndigheder har bekræftet, at de ikke havde iværksat de foranstaltninger, som OLAF havde krævet i forlængelse af aktion Snake i 2014 og på ny i inspektionsrapport 16-11-1. Nævnte myndigheder har forklaret, at dette hovedsageligt skyldtes deres juridiske rådgiveres vurdering, hvorefter der ikke fandtes nogen tilgængelig værdiansættelsesmetode. De pågældende indførsler undersøges imidlertid af den aktionsgruppe, der blev oprettet som led i aktion Breach.

83. I forbindelse med inspektionsbesøg 17-11-2, der fandt sted i perioden 13.-17. november 2017, blev fem indførselsangivelser med særligt lave værdier vedrørende importører, der allerede i forbindelse med aktion Snake var blevet identificeret som potentielt svigagtige, undersøgt af Kommissionens befuldmægtigede på grundlag af ét af de 24 C18-betalingspålæg Snake, der udgik fra denne aktion, og som vedrørte et samlet beløb på 62003024,23 GBP. Det viste sig imidlertid umuligt at inddrive den toldskyld, der svarede til de forskellige indførselsangivelser, hvilket ifølge HMRC begrundede, at den pågældende toldskyld blev annulleret.

84. Under dette besøg underrettede Det Forenede Kongeriges myndigheder Kommissionens befuldmægtigede om, at HMRC den 12. oktober 2017 havde indledt aktionen benævnt »Swift Arrow«. Det Forenede Kongerige har forklaret, at de risikoprofiler, der blev anvendt i forbindelse med denne aktion, ikke var baseret på de tærskler, som OLAF havde fastlagt, men på nationale tærskler eller risikoprofiler, der var fastlagt af HMRC på grundlag af indførsler alene til Det Forenede Kongerige. Disse profiler blev imidlertid kun anvendt på bestemte operatører, der på forhånd var identificeret som værende aktive inden for den svigagtige handel. De containere, der opdages ved hjælp af disse risikoprofiler, kontrolleres fysisk af Det Forenede Kongeriges myndigheder i forbindelse med toldbehandlingen. Såfremt de nævnte myndigheder vurderer, at den angivne værdi ikke er begrundet, kræver de betaling af sikkerhed, inden varerne frigives.

85. Under inspektionsbesøg 18-11-1, som blev gennemført i perioden 16.-20. april 2018, undersøgte Kommissionens befuldmægtigede 25 indførselsangivelser vedrørende perioden fra den 12. oktober 2017, hvor aktionen benævnt »Swift Arrow« blev indledt, og frem til den 31. december 2017. Det blev konstateret, at kun 7 ud af de 25 regnskaber, der fremviste en meget lav værdi, blev opdaget ved hjælp af den risikoprofil, som HMRC havde udviklet, og at de 18 øvrige containere blev bragt i fri omsætning, uden at toldværdien blev anfægtet. Det Forenede Kongeriges myndigheder har oplyst, at risikoprofilen efter indledningen af aktion Swift Arrow var blevet tilpasset med det formål at omfatte flere operatører, flere koder i henhold til den kombinerede nomenklatur (KN) og flere indgangssteder, således at der med denne profil, hvis de pågældende indførsler havde fundet sted i april 2018, ville være blevet opdaget yderligere 11 regnskaber.

86. Ifølge disse myndigheder afbrød flere af de udvalgte operatører desuden deres indførsler, fra det øjeblik de blev omfattet af risikoprofilerne, blev genstand for kontrol forud for frigivelsen og blev anmodet om at stille sikkerhed i form af betaling, før frigivelsen af varerne blev bevilget.

87. Det Forenede Kongeriges myndigheder afslog ikke desto mindre at bekendtgøre detaljerne i den beregningsmetode, som HMRC havde anvendt til at fastlægge, hvilke beløb der blev krævet som sikkerhed i forbindelse med aktion Swift Arrow, og til at fastlægge pålæggene om efteropkrævning, nærmere bestemt C18-betalingspålæggene Snake.

88. I maj 2018 udstedte Det Forenede Kongerige inden for rammerne af aktion Breach C18-betalingspålæg (herefter »C18-betalingspålæg Breach«) for et samlet beløb på 25 mio. GBP for en periode, der gik tilbage til 2015.

89. I forbindelse med inspektionsbesøg 18-11-2, som fandt sted i perioden 8.-12. oktober 2018, fastholdt Det Forenede Kongeriges myndigheder dette afslag. Til gengæld bekræftede de, at de i april 2018 havde fastslået tillægstold for syv operatører – heraf flere, der allerede havde været i søgelyset under aktion Snake – for et samlet beløb på 19434197,73 GBP.

B. Den administrative procedure

90. Ved skrivelser af 24. marts 2017 og 28. juli 2017 forhørte Kommissionen sig hos Det Forenede Kongerige om opfølgningen på OLAF-rapporten. Kommissionen gjorde opmærksom på, at den ikke havde modtaget konkrete supplerende oplysninger fra Det Forenede Kongerige, og at der ikke var grundlag for at antage, at denne stat havde truffet passende foranstaltninger for at forhindre den svig ved for lav værdiansættelse, som var blevet fastslået i nævnte rapport. Da der ikke forelå oplysninger om det modsatte, anførte Kommissionen, at den så sig nødsaget til at anmode Det Forenede Kongerige om at overdrage et beløb for traditionelle egne indtægter svarende til det af OLAF fastlagte tab (efter fradrag af opkrævningsomkostninger).

91. I en af de tre skrivelser af 28. juli 2017 anmodede Kommissionen ligeledes om at blive underrettet om Det Forenede Kongeriges myndigheders opfølgning på rapporten fra inspektionsbesøg 16-11-1 og gentog i den forbindelse sin anmodning om at få adgang til den retlige vurdering, der havde givet anledning til annullationen af de 24 C18-betalingspålæg Snake, og til fortegnelsen over regnskaberne for hver af de 24 sager, herunder de beregninger, der var blevet foretaget med henblik på at fastslå toldskylden.

92. Ved skrivelser af 8. august 2017 og 12. oktober 2017 besvarede Det Forenede Kongerige disse forespørgsler. Hvad for det første angår OLAF-rapporten anførte Det Forenede Kongerige, at der var blevet truffet foranstaltninger til at imødegå problemet med for lav værdiansættelse, som eksempelvis indledningen af aktion Breach. EU-bestemmelserne foreskriver i øvrigt ikke nogen specifik kontrolmodel, således at det tilkommer den enkelte medlemsstat at vælge den bedste måde at bringe loven i anvendelse på. Derudover er kontrolforanstaltninger forud for frigivelsen, herunder sikkerhedsstillelse, ikke efter deres karakter mere effektive end foranstaltninger, der træffes efterfølgende, såsom dem, Det Forenede Kongerige har udviklet. OLAF-metoden er, for så vidt som den er baseret på anvendelsen af data, der er fastlagt på EU-plan, hverken pålidelig eller hensigtsmæssig for Det Forenede Kongeriges vedkommende. Modellen giver anledning til kritik, hvorfor Det Forenede Kongerige har udviklet sin egen tilgang, der ikke er behæftet med de samme fejl som OLAF-metoden. Hvad dernæst angår opfølgningen på rapporten fra inspektionsbesøg 16-11-1 oplyste Det Forenede Kongerige, at grunden til, at de 24 C18-betalingspålæg Snake blev annulleret, og at de tilsvarende beløb i B-regnskabet blev trukket tilbage, var, at det ikke var muligt for det at påvise de indførte varers faktiske værdier, hvorimod en ekspertgruppe er i færd med at afhjælpe dette problem som led i aktion Breach. Endelig gentog Det Forenede Kongerige, at det ikke kunne imødekomme anmodningen om at stille den retlige vurdering fra HMRC, som gav anledning til annullationen af C18-betalingspålæggene Snake, til rådighed, idet den nævnte stat i denne henseende påberåbte sig fortrolighedshensyn og hensyn til beskyttelsen af tavshedspligten mellem advokat og klient.

93. Den 9. marts 2018 tilstillede Kommissionen Det Forenede Kongerige en åbningsskrivelse.

94. Det Forenede Kongerige besvarede denne skrivelse den 22. juni 2018. Som bilag til sidstnævnte skrivelse anmodede denne stat om at få overbragt en fuldstændig udgave af OLAF-rapporten, eftersom den kun rådede over en ufuldstændig udgave af denne rapport, og om at modtage svar fra Kommissionen på en række udførlige spørgsmål vedrørende den metode, der blev anvendt til at beregne de opkrævede beløb for traditionelle egne indtægter.

95. Den 24. september 2018 fremsendte Kommissionen en begrundet udtalelse til Det Forenede Kongerige, hvori den bl.a. besvarede de anmodninger, som denne medlemsstat havde fremsat som bilag til sin skrivelse af 22. juni 2018, og fastsatte svarfristen til to måneder.

96. Da Kommissionen ikke inden for den fastsatte frist havde modtaget svar fra Det Forenede Kongerige på den begrundede udtalelse, traf den den 19. december 2018 afgørelse om at anlægge nærværende traktatbrudssøgsmål for Domstolen, efter at den den 18. december 2018 havde meddelt Det Forenede Kongerige, at den ville træffe denne afgørelse den følgende dag.

97. Den 9. januar 2019 blev der afholdt et teknisk møde mellem Det Forenede Kongeriges myndigheder og Kommissionen, under hvilket en konsulentvirksomhed fremlagde sine konklusioner, der fremgik af en rapport finansieret af Det Forenede Kongerige.

98. Den 11. februar 2019 overbragte Det Forenede Kongerige Kommissionen sit svar på den begrundede udtalelse i form af en følgeskrivelse og et bilag indeholdende en rapport fra en konsulentvirksomhed.

IV. Retsforhandlingerne for Domstolen

99. Kommissionen har den 7. marts 2019 anlagt den foreliggende sag, da den fandt, at Det Forenede Kongeriges argumenter ikke gjorde det muligt at tilbagevise klagepunkterne i den begrundede udtalelse.

100. Kongeriget Belgien, Republikken Estland, Den Hellenske Republik, Republikken Letland, Den Portugisiske Republik og Den Slovakiske Republik (herefter under ét »intervenienterne«) har afgivet interventionsindlæg til støtte for Det Forenede Kongerige i den foreliggende sag.

101. Ved skrivelse af 6. juni 2020 har Det Forenede Kongerige fremsat en begæring om bevisoptagelse eller foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse med henblik på, at Domstolen pålægger Kommissionen at besvare en række spørgsmål, hvoraf nogle er blevet forelagt tidligere i de anmodninger om oplysninger, som Det Forenede Kongerige har fremsendt til Kommissionen den 22. juni 2018 og den 22. marts 2019. Ved skrivelse af 11. april 2019 har Det Forenede Kongerige anmodet Domstolen om, at denne pålægger Kommissionen at besvare de i anmodningen af 22. marts 2019 forelagte spørgsmål (herefter »den fornyede anmodning om oplysninger«) ( 26 ).

102. Ved skrivelse af 14. oktober 2020 har Domstolen fremsendt en række spørgsmål til Kommissionen og Det Forenede Kongerige med anmodning om skriftligt svar. Ved skriftlige indlæg af 16. november 2020 har de nævnte parter besvaret disse spørgsmål.

103. Der er blevet afholdt et retsmøde den 8. december 2020, i hvilket dels Det Forenede Kongerige med støtte fra Republikken Estland, Republikken Letland og Den Portugisiske Republik, der er indtrådt som intervenienter, dels Kommissionen afgav mundtlige indlæg. Disse parter blev anmodet om at centrere deres indlæg om indholdet af de svar, der er nævnt i det foregående punkt i dette forslag til afgørelse.

V. Parternes påstande

104. Kommissionen har i sin stævning nedlagt påstand om, at Domstolen fastslår følgende: – Det Forenede Kongerige har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2 og 8 i afgørelse 2014/335, artikel 2 og 8 i afgørelse 2007/436, artikel 2, 6, 9, 10, 12 og 13 i forordning nr. 609/2014, artikel 2, 6, 9, 10, 11 og 17 i forordning nr. 1150/2000, artikel 2 i forordning nr. 1553/89 samt EU-toldkodeksens artikel 105, stk. 3, og EF-toldkodeksens artikel 220, stk. 1, idet det ikke har bogført de korrekte toldbeløb og ikke har overdraget det korrekte beløb for traditionelle egne indtægter og egne indtægter [fra moms] for så vidt angår visse indførsler af tekstilvarer og fodtøj med oprindelse i Kina. – [Det Forenede Kongerige har tilsidesat] […] sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 3, TEU, artikel 325 TEUF og artikel 310, stk. 6, TEUF, EU-toldkodeksens artikel 3 og 46, EF-toldkodeksens artikel 13, artikel 248, stk. 1, i forordning nr. 2454/93, artikel 244 i forordning 2015/2447 og artikel 2, stk. 1, litra b) og d), artikel 83, 85, 86 og 87, artikel 143, stk. 1, litra d), og artikel 143, stk. 2, i direktiv 2006/112 – [Det tilsvarende tab af traditionelle egne indtægter, som skal overdrages til Unionens budget (efter fradrag af opkrævningsomkostninger), beløber sig til: – 496025324,30 EUR i 2017 (til og med den 11.10.2017) – 646809443,80 EUR i 2016 – 535290329,16 EUR i 2015 – 480098912,45 EUR i 2014 – 325230822,55 EUR i 2013 – 173404943,81 EUR i 2012 – 22777312,79 EUR i 2011] ( 27 ). – Det Forenede Kongerige har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 3, TEU og artikel 2, stk. 2, og artikel 2, stk. 3, litra d), i forordning nr. 608/2014, idet det ikke har givet Kommissionen alle de oplysninger, der var nødvendige for at fastlægge tabet af traditionelle egne indtægter, og idet det ikke som krævet tilstillede indholdet af den retlige vurdering foretaget af HMRC’s juridiske afdeling eller begrundelsen for den afgørelse, som førte til annullationen af den fastlagte toldskyld. – Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

105. Det Forenede Kongerige har nedlagt følgende påstande: – Søgsmålet afvises helt eller delvist. – Subsidiært fastslås følgende: – Det Forenede Kongerige har ikke tilsidesat sin forpligtelse til at bekæmpe svig, hverken med hensyn til de traditionelle egne indtægter eller med hensyn til loyalt samarbejde. – De foranstaltninger, som Det Forenede Kongerige har truffet, har ikke haft konsekvenser for Unionens budget, hvorfor Det Forenede Kongerige ikke er forpligtet til at yde Unionen nogen som helst erstatning. – Subsidiært, såfremt Domstolen fastslår, at en konkret tilsidesættelse har medført et tab for Unionen, skal Det Forenede Kongerige gives mulighed for at opgøre og angive de yderligere traditionelle egne indtægter, der følger af konstateringen af ansvar, uden at Domstolen selv fastsætter tabet af disse indtægter. – Mere subsidiært, såfremt Domstolen vælger at tage stilling til kravet vedrørende tabet af traditionelle egne indtægter, skal Det Forenede Kongeriges opgørelse af dette tab iagttages. – Mest subsidiært, såfremt Domstolen ikke godkender Det Forenede Kongeriges metodemæssige valg, »anerkendes det, at Kommissionen i sin opgørelse af tabet af traditionelle egne indtægter skal opfylde den bevisnorm, der gælder i erstatningssøgsmål mod en medlemsstat, hvilket den ikke har gjort«. – Kravet vedrørende egne momsindtægter afvises på grund af manglende retsgrundlag og manglende kvantificering. – Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

106. Samtlige intervenerende medlemsstater har i det væsentlige nedlagt påstand om frifindelse. Den Slovakiske Republik og Den Portugisiske Republik har derudover nedlagt påstand om, at Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne i det hele.

VI. Søgsmålet

107. Inden jeg behandler de anbringender, som Kommissionen har påberåbt sig til støtte for sit søgsmål, vil jeg foretage en nærmere undersøgelse af de formalitetsindsigelser, som Det Forenede Kongerige har fremsat i sit svarskrift (afsnit A). Det foreliggende søgsmål er nærmere bestemt med hensyn til realiteten bygget op omkring fire anbringender. For det første har Kommissionen gjort gældende, at Det Forenede Kongerige i overtrædelsesperioden ikke har truffet foranstaltninger med henblik på at beskytte Unionens finansielle interesser, og at denne undladelse udgør en tilsidesættelse af såvel de almindelige forpligtelser på området for beskyttelse af Unionens finansielle interesser og bekæmpelse af svig som toldmyndighedernes forpligtelse til at træffe foranstaltninger med henblik på at beskytte Unionens finansielle interesser, gennemføre kontrol på grundlag af risikoanalyse og kræve betaling af sikkerhed (afsnit B). For det andet har Kommissionen gjort gældende, at Det Forenede Kongerige har overtrådt bestemmelserne i lovgivningen om egne indtægter, eftersom tolden på de indførte varer ikke er blevet beregnet korrekt, og de egne indtægter vedrørende denne told hverken er blevet fastlagt eller overdraget til Unionens budget på det tidspunkt, hvor dette burde være sket (afsnit C). For det tredje skal argumentet om tilsidesættelse af forpligtelsen til loyalt samarbejde, således som denne er fastsat i artikel 4, stk. 3, TEU, undersøges (afsnit D). For det fjerde har Kommissionen nærmere bestemt gjort gældende, at Det Forenede Kongerige har overtrådt momslovgivningen og ikke har overdraget alle de egne momsindtægter til Unionens budget, eftersom det som følge af manglende effektive kontrolforanstaltninger ikke har fastsat toldværdien af de varer, der var værdiansat for lavt ved indførslen, korrekt (afsnit E).

A. Om formaliteten

108. Det Forenede Kongerige har i sit svarskrift fremsat fem kategorier af formalitetsindsigelser vedrørende for det første en tilsidesættelse af retten til forsvar i forbindelse med den administrative procedure og retsforhandlingerne for Domstolen, for det andet rettergangsfejl i forbindelse med den administrative procedure og stævningen for så vidt angår bogføring af moms i henhold til toldprocedure 42 ( 28 ), for det tredje en tilsidesættelse fra Kommissionens side af princippet om den berettigede forventning, retssikkerhedsprincippet, princippet om estoppel og princippet om loyalt samarbejde, for det fjerde den omstændighed, at det ikke er muligt at pålægge overdragelse af de pågældende beløb i henhold til artikel 258 TEUF, og, for det femte, den omstændighed, at søgsmålet er anlagt for tidligt for så vidt angår perioden fra den 1. maj 2015 til den 11. oktober 2017.

109. Den femte formalitetsindsigelse er uløseligt forbundet med undersøgelsen af det andet anbringendes materielle argumenter vedrørende den manglende fastlæggelse af de egne indtægter, der svarer til toldafgifterne, og den manglende overdragelse heraf til Unionens budget inden for den fastsatte frist. Den argumentation, som Det Forenede Kongerige har fremført inden for rammerne af den femte formalitetsindsigelse, og som vedrører den omstændighed, at søgsmålet er anlagt for tidligt for så vidt angår perioden fra den 1. maj 2015 til den 11. oktober 2017, har således i realiteten til formål at rejse tvivl om den tilsidesættelse, som gøres gældende inden for rammerne af det andet anbringende, og at mindske omfanget af det tab af traditionelle egne indtægter, som Kommissionen har nedlagt påstand om at få fastslået. Jeg foreslår derfor, at den femte kategori af formalitetsindsigelser behandles i forbindelse med realitetsbehandlingen af det andet anbringende.

110. Der skal således indledningsvis foretages en undersøgelse af de fire første kategorier af formalitetsindsigelser for at afgøre, om det af Kommissionen anlagte traktatbrudssøgsmål kan antages til realitetsbehandling.

1. Formalitetsindsigelsen om en hævdet tilsidesættelse af Det Forenede Kongeriges ret til forsvar under den administrative procedure og under retsforhandlingerne for Domstolen

111. Det Forenede Kongerige har i det væsentlige gjort gældende, at det foreliggende søgsmål skal afvises, med den begrundelse, at Det Forenede Kongeriges ret til forsvar ikke er blevet iagttaget, hverken i forbindelse med den administrative procedure eller i forbindelse med retsforhandlingerne for Domstolen.

112. For det første skal der indledningsvis erindres om, at det fremgår af Domstolens faste praksis, at den administrative procedure har til formål at give den berørte medlemsstat lejlighed til dels at opfylde sine EU-retlige forpligtelser, dels virkningsfuldt at tage til genmæle over for Kommissionens klagepunkter ( 29 ). En forskriftsmæssig procedure udgør en med EUF-traktaten tilsigtet væsentlig garanti, ikke blot med henblik på at beskytte den pågældende medlemsstats rettigheder, men også med henblik på at sikre, at en eventuel efterfølgende retssag har en klart afgrænset tvist som genstand ( 30 ).

113. Desuden gælder det, at selv om den begrundede udtalelse skal indeholde en sammenhængende og detaljeret redegørelse for grundene til, at den pågældende medlemsstat efter Kommissionens opfattelse har tilsidesat en af de forpligtelser, der påhviler den i medfør af traktaten, kan der ikke stilles samme strenge krav med hensyn til åbningsskrivelsen, som nødvendigvis kun kan være en kortfattet første sammenfatning af klagepunkterne. Der er således intet til hinder for, at Kommissionen i den begrundede udtalelse uddyber de klagepunkter, den allerede mere bredt har gjort gældende i åbningsskrivelsen ( 31 ).

114. For det andet følger det for så vidt angår den administrative procedure af fast retspraksis, at et søgsmål, der anlægges i henhold til artikel 258 TEUF, skal indeholde en sammenhængende og præcis redegørelse for klagepunkterne, således at medlemsstaten og Domstolen har mulighed for at danne sig en klar opfattelse af omfanget af den hævdede tilsidesættelse af EU-retten, hvilket er en nødvendig forudsætning for, at medlemsstaten kan tage effektivt til genmæle, og at Domstolen kan efterprøve, om det hævdede traktatbrud er begået ( 32 ). Særligt skal Kommissionens søgsmål indeholde en sammenhængende og detaljeret redegørelse for dens grunde til at antage, at den pågældende medlemsstat har tilsidesat en af sine forpligtelser i henhold til traktaterne ( 33 ).

115. Det skal i lyset af denne retspraksis fastlægges, hvorvidt Kommissionen har sikret, at Det Forenede Kongeriges ret til forsvar er blevet iagttaget under den administrative procedure og under den foreliggende procedure.

116. For det første har Det Forenede Kongerige gjort gældende, at dets ret til forsvar er blevet tilsidesat, da Kommissionen ikke i tilstrækkelig grad har efterkommet hverken den første anmodning om oplysninger ( 34 ) eller den fornyede anmodning om oplysninger, idet det navnlig drejer sig om oplysninger, som var nødvendige for, at denne stat kunne foretage en fornyet fastsættelse af de traditionelle egne indtægter, som Kommissionen har gjort fordring om i stævningen.

117. Det Forenede Kongerige har i duplikken gjort gældende, at de detaljerede tekniske oplysninger, som Kommissionen har fremlagt i replikken, stadig ikke gør det muligt for Det Forenede Kongerige at foretage en fornyet fastsættelse af dette beløb. Der hersker fortsat stor usikkerhed, navnlig med hensyn til den metode, som Kommissionen har anvendt til at berigtige dataene, og for så vidt angår spørgsmålet om, hvorvidt de ikke-aggregerede data, som Det Forenede Kongerige råder over, svarer til de daglige aggregerede data, som Kommissionen har anvendt i sine beregninger af tabet af traditionelle egne indtægter, nærmere bestemt overvågningsdataene benævnt »Surveillance 2«.

118. Det Forenede Kongerige er af den opfattelse, at Kommissionen har tilsidesat dets ret til forsvar og princippet om loyalt samarbejde ved at meddele det en del af de behørige oplysninger for sent, nemlig i forbindelse med replikken. Det Forenede Kongerige har ligeledes gjort indsigelse mod det forhold, at Kommissionen afslog at fremlægge oplysninger om, hvilke foranstaltninger de andre medlemsstater havde truffet med henblik på at bekæmpe den omhandlede svig ved for lav værdiansættelse. Disse oplysninger var imidlertid nødvendige for, at Det Forenede Kongerige kunne forsvare sig mod Kommissionens anbringender om, at andre medlemsstater havde truffet passende foranstaltninger, som havde ført til resultater med hensyn til bekæmpelsen af indførsler, der var værdiansat for lavt. De pågældende oplysninger er ligeledes relevante for at afgøre, hvorvidt de foranstaltninger, som Det Forenede Kongerige havde truffet, henhører under dets skønsbeføjelse og udgør en rimelig tilgang med henblik på at bekæmpe den pågældende svig og fremføre argumenter om, at der består en årsagssammenhæng mellem den fejlagtige adfærd, som Det Forenede Kongeriges myndigheder har udvist, og den manglende bogføring af de traditionelle egne indtægter.

119. For det andet har Det Forenede Kongerige gjort gældende, at Kommissionen har skadet Det Forenede Kongeriges mulighed for at få adgang til alle de oplysninger, der er nødvendige for dets forsvar, eftersom Kommissionen ikke har givet denne stat de behørige oplysninger om sine beregninger vedrørende de traditionelle egne indtægter for perioden fra 2011-2014.

120. Disse argumenter må efter min opfattelse forkastes.

121. Hvad i denne henseende angår formalitetsindsigelsen om den manglende besvarelse af den anmodning om oplysninger, der var vedlagt svaret af 22. juni 2018 på åbningsskrivelsen, skal det konstateres, at Kommissionen i sin begrundede udtalelse af 23. september 2018 ( 35 ) udtrykkeligt besvarede denne anmodning.

122. I sit svar på åbningsskrivelsen havde denne medlemsstat nærmere bestemt foreholdt Kommissionen, at bilag 2 til OLAF-rapporten af 1. marts 2017 ikke var fuldstændigt, og at der manglede flere sider. Kommissionen forklarede i denne forbindelse i den nævnte begrundede udtalelse, at dette bilag var blevet erstattet af bilag 7 til OLAF-rapporten af 1. marts 2017, der indeholdt alle oplysninger om den af OLAF anvendte metode. Kommissionen tilføjede, at bilag 2 var baseret på de dokumenter, der blev udleveret til Det Forenede Kongerige i forbindelse med mødet den 28. juli 2015 mellem OLAF og den nævnte stat. Kommissionen redegjorde således i sin begrundede udtalelse for OLAF-metoden i form af to dokumenter, der var vedlagt som bilag 7 til OLAF-rapporten ( 36 ), og disse dokumenter er i øvrigt vedlagt stævningen for Domstolen.

123. Det følger heraf, at den begrundede udtalelse indeholder fyldestgørende forklaringer med hensyn til denne erstatning, hvilken erstatning efter min opfattelse ikke er af en sådan karakter, at den gør de beskyldninger, der i den begrundede udtalelse fremsættes over for Det Forenede Kongerige, uforståelige. Det kan følgelig ikke lægges til grund, at denne stats udøvelse af sin ret til forsvar er blevet tilsidesat.

124. Det Forenede Kongerige har endvidere gjort gældende, at dets ret til forsvar er blevet tilsidesat, eftersom Kommissionen ikke har besvaret den fornyede anmodning om oplysninger, som blev tilsendt den efter anlæggelsen af det foreliggende søgsmål, nemlig den 7. marts 2019. Dette anbringende er nærmere bestemt bygget op omkring fire klagepunkter.

a) Om meddelelsen af oplysningerne om beregningerne vedrørende den korrigerede gennemsnitspris, den laveste antagelige pris og det skønsmæssigt fastsatte tab af egne indtægter

125. Med dette første klagepunkt har Det Forenede Kongerige foreholdt Kommissionen, at den ikke har meddelt Det Forenede Kongerige de oplysninger, der blev anvendt ved beregningerne af den korrigerede gennemsnitspris, den laveste antagelige pris og det skønsmæssigt fastsatte tab af egne indtægter, og heller ikke har givet det mulighed for at forstå, hvordan den har anvendt disse oplysninger.

126. Det konstateres i denne henseende, at Kommissionen i replikken har besvaret de spørgsmål, der fremgår af den fornyede anmodning om oplysninger vedrørende beregningen af den korrigerede gennemsnitspris og de laveste antagelige priser, og har angivet sine skøn over tabet af traditionelle egne indtægter. Kommissionen har i replikken særligt redegjort for, at Det Forenede Kongerige via JRC’s websted Theseus ( 37 ) altid har haft fuld adgang til de anvendte oplysninger, navnlig til downloadet benævnt »DL 53«, med henblik på fastsættelsen af den korrigerede gennemsnitspris for EU-28 og de skønsmæssigt fastsatte tab af traditionelle egne indtægter, og at den nævnte medlemsstat har haft fuld adgang til dette websted siden 2010, eftersom den har foretaget simuleringer på grundlag af disse data ( 38 ). For det første redegjorde rapporterne i bilag 7 til OLAF-rapporten ( 39 ) nærmere bestemt for metoden til beregning af den korrigerede gennemsnitspris og den laveste antagelige pris, herunder særligt metoden til »udskillelse« af data, og for det skønsmæssigt fastsatte tab (dvs. forskellen mellem den angivne pris og den korrigerede gennemsnitspris), for det andet indeholdt disse rapporter en fortegnelse over de anvendte korrigerede gennemsnitspriser for hver varekategori, for det tredje gav de en kortfattet fremstilling af den fremgangsmåde, der skulle anvendes for at få adgang til den korrigerede gennemsnitspris for EU-28 på webstedet Theseus, og for det fjerde opregnede de, hvilke hensyn der lå til grund for beslutningen om at fastsætte den laveste antagelige pris til 50% i forhold til den korrigerede gennemsnitspris. Bilag 7 til OLAF-rapporten var desuden vedlagt bilag 35 til stævningen ( 40 ), ligesom Kommissionen henviste hertil i den begrundede udtalelse. Det fremgår hermed, at Det Forenede Kongerige havde kendskab til disse oplysninger og disse dokumenter, og at det således havde mulighed for om nødvendigt at genskabe de beregninger, som Kommissionen havde foretaget. Hvad angår mængden af varer med henblik på at skønsmæssigt fastsætte tabet af traditionelle egne indtægter anmodede Det Forenede Kongerige desuden om en kopi af hele den anvendte Surveillance 2-database, således at det selv kunne beregne tabet. Som Kommissionen har forklaret, er der i denne henseende tale om en database, der er udviklet af den nævnte institution, og som indeholder oplysninger om navnlig den mængde, som medlemsstaterne selv har angivet. Kommissionen har således i replikken forklaret, at disse oplysninger udelukkende var baseret på de importoplysninger, som Det Forenede Kongerige havde fremsendt til Kommissionens tjenestegrene, og som blot var registreret i denne database ( 41 ).

127. Det Forenede Kongerige har i duplikken erkendt, at de oplysninger, som Kommissionen har fremlagt i replikken, har kunnet godkendes som en imødekommelse af de to anmodninger om oplysninger. Det Forenede Kongerige har imidlertid kritiseret den sene fremsendelse heraf. I denne forbindelse må det, henset til forklaringerne i det foregående punkt, konstateres, at Kommissionens fremgangsmåde ved beregningerne af den korrigerede gennemsnitspris og den laveste antagelige pris såvel som dens fremgangsmåde ved det skønsmæssigt fastsatte tab af traditionelle egne indtægter er blevet meddelt Det Forenede Kongerige (som dermed har kendskab hertil), således som det følger af forklaringerne i bilag 7 til OLAF-rapporten. Det kan derfor ikke lægges til grund, at de oplysninger, der er fremlagt i forbindelse med replikken, udgør nye oplysninger.

128. Da de af Kommissionen anvendte data var dokumentation, som Det Forenede Kongerige havde adgang til, og da Kommissionen før og under den foreliggende sag har redegjort for, hvorledes den nævnte medlemsstat kunne få adgang til disse data og genskabe Kommissionens beregninger, må det følgelig lægges til grund, at alle de oplysninger, som Det Forenede Kongerige anmodede om i sin fornyede anmodning om oplysninger vedrørende de korrigerede gennemsnitspriser for EU-28, de laveste antagelige priser og tabet af egne indtægter, allerede var tilgængelige for den nævnte medlemsstat.

b) Om oplysningerne om de beregninger, der blev foretaget for 2011-2014 på grundlag af C18-betalingspålæggene Snake

129. Med dette andet klagepunkt har Det Forenede Kongerige i svarskriftet foreholdt Kommissionen, at det ikke havde kunnet få adgang til alle de oplysninger, der var nødvendige for dets forsvar, for så vidt som toldangivelserne fra før 2014 var blevet tilintetgjort, idet de kun opbevares i fire år. Desuden anmodede Det Forenede Kongerige med sin fornyede anmodning om oplysninger specifikt om oplysninger vedrørende de beregninger, som Kommissionen havde foretaget for 2011-2014.

130. Det skal imidlertid noteres, at Det Forenede Kongerige som bilag til duplikken ( 42 ) har forsynet Domstolen med en oversigt over de 23 C18-betalingspålæg Snake, som det har udstedt, kopier af disse pålæg samt regneark indeholdende de beregninger, som det har anvendt. Formalitetsindsigelsen vedrørende oplysningerne om de beregninger, der blev foretaget for 2011-2014 på grundlag af C18-betalingspålæggene Snake, kan derfor ikke tiltrædes. For så vidt som Det Forenede Kongerige har til hensigt at anfægte rigtigheden af de beregninger, som Kommissionen har foretaget på grundlag af disse betalingspålæg, søger det i realiteten at rejse tvivl om Kommissionens skøn med hensyn til tabet af traditionelle egne indtægter for denne periode. En sådan anfægtelse vil imidlertid blive behandlet i forbindelse med det foreliggende søgsmåls andet anbringende vedrørende tilsidesættelsen af bestemmelserne om de traditionelle egne indtægter og skønnet over disse indtægter.

c) Om kendskabet til de andre medlemsstaters praksis for så vidt angår anvendelsen af OLAF-metoden

131. Med dette tredje klagepunkt har Det Forenede Kongerige ønsket at få kendskab til de andre medlemsstaters praksis for så vidt angår anvendelsen af OLAF-metoden som risikoanalyseværktøj i forhold til at gennemføre (eller ikke gennemføre) kontrol forud for toldbehandlingen.

132. Selv om en sammenlignende analyse af de andre medlemsstaters adfærd kan vise sig interessant med henblik på at fastslå den angiveligt rimelige karakter af de valg, som Det Forenede Kongerige har foretaget, kan en analyse af de andre medlemsstaters praksis på området i denne henseende hverken påvirke Det Forenede Kongeriges udøvelse af sin ret til forsvar eller udfaldet af det foreliggende traktatbrudssøgsmål. Det følger nemlig af fast retspraksis, at en medlemsstat ikke kan påberåbe sig den omstændighed, at andre medlemsstater har undladt at opfylde eller undlader at opfylde deres forpligtelser, som begrundelse for, at den selv undlader at opfylde sine forpligtelser i henhold til EUF-traktaten ( 43 ). Formaliteten med hensyn til det foreliggende søgsmål mod Det Forenede Kongerige kan ikke drages i tvivl, selv om andre medlemsstaters praksis for så vidt angår anvendelsen af OLAF-metoden som risikoanalyseværktøj i forhold til at gennemføre (eller ikke gennemføre) kontrol forud for toldbehandlingen, viser sig at afvige indbyrdes.

d) Om anmodningen om bevisoptagelse med hensyn til karakteren af de varer, der var værdiansat for lavt, og med hensyn til bestemmelsesmedlemsstaten for disse varer

133. Med dette fjerde klagepunkt har Det Forenede Kongerige anmodet om bevisoptagelse vedrørende karakteren af de varer, der var værdiansat for lavt, og bestemmelsesmedlemsstaten for disse varer.

134. Det fremgår i denne forbindelse, at Det Forenede Kongerige med dette klagepunkt i realiteten har til hensigt at bestride, at det andet og det tredje anbringende om henholdsvis skønnet over de egne indtægter og tilsidesættelsen af bestemmelserne om egne momsindtægter er begrundede. Dette klagepunkt består i realiteten i at rejse tvivl om Kommissionens skøn med hensyn til karakteren af de varer, der blev taget i betragtning ved disse skøn, og disse varers eventuelle bestemmelsessted. Kommissionens argumentation bør desuden efter min opfattelse godkendes, idet nævnte institution for at forkaste klagepunktet om manglende oplysninger for så vidt angår karakteren og mængden af de varer, der er blevet iagttaget med henblik på den foreliggende sag, har gjort gældende, at Det Forenede Kongerige selv har lagt de oplysninger ind i Surveillance 2-databasen, som Kommissionen har støttet sig på i den begrundede udtalelse og i stævningen ( 44 ). Der kan derfor ikke fastslås nogen tilsidesættelse af retten til forsvar i forbindelse med manglende oplysninger om varernes karakter og bestemmelsesmedlemsstaten for disse.

135. Henset til det ovenstående skal Det Forenede Kongeriges første formalitetsindsigelse om en tilsidesættelse af retten til forsvar under den administrative procedure og under retsforhandlingerne for Domstolen forkastes.

2. Formalitetsindsigelsen om rettergangsfejl i forbindelse med den administrative procedure og stævningen for så vidt angår navnlig toldprocedure 42

136. Det Forenede Kongerige har gjort gældende, at Kommissionen, idet den under den administrative fase og dernæst i stævningen har undladt at m