Hvad angår en sådan fortolkning præciserer artikel 31 i Wienerkonventionen om traktatretten, som kodificerer folkeretten, og som gælder for Unionen, at en traktat skal fortolkes loyalt i overensstemmelse med den sædvanlige betydning, der må tillægges traktatens udtryk i deres sammenhæng og belyst af dens hensigt og formål.

Konventionen om indførelse af visse ensartede regler for international luftbefordring, blev indgået i Montreal den 28. maj 1999, underskrevet af Det Europæiske Fællesskab den 9. december 1999 og dernæst godkendt på Fællesskabets vegne af Rådet for den Europæiske Union den 5. april 2001. Den trådte i kraft den 28. juni 2004 for så vidt angår Den Europæiske Union. Som følge heraf udgør Montrealkonventionens bestemmelser fra datoen for dens ikrafttrædelse en integrerende del af Unionens retsorden, og Domstolen har derfor kompetence til at træffe præjudiciel afgørelse om fortolkning heraf, og idet konventionen er affattet på fransk, engelsk, arabisk, kinesisk, spansk, franks og russisk har de forskellige sprogversioner alle samme gyldighed.

Henset til et sådant formål kan den manglende henvisning i ordlyden af denne artikel til personer, der anvender et internationalt luftfartsselskabs tjenester med henblik på at transportere deres ansatte som passagerer, ikke anses for at udelukke sådanne personer fra konventionens anvendelsesområde og dermed de skader, som de i egenskab heraf eventuelt måtte lide.

Artikel 1, stk. 1, i konventionen om indførelse af visse ensartede regler for international luftbefordring, indgået i Montreal den 28. maj 1999, underskrevet af Det Europæiske Fællesskab den 9. december 1999 og dernæst godkendt på Fællesskabets vegne af Rådet for den Europæiske Union den 5. april 2001, skal fortolkes i lyset af tredje afsnit i præamblen til denne konvention, der understreger vigtigheden af at sikre forbrugernes interesser i international luftfart, herved det bemærkes, at begrebet forbruger som omhandlet i konventionen ikke nødvendigvis er sammenfaldende med begrebet passagerer, idet begrebet alt efter det enkelte tilfælde omfatter personer, der ikke selv transporteres og som dermed ikke er passagerer.

Konventionen om indførelse af visse ensartede regler for international luftbefordring, indgået i Montreal den 28. maj 1999, og særligt konventionens artikel 19, 22 og 29, skal fortolkes således, at et luftfartsselskab, som har indgået en kontrakt om international transport med en arbejdsgiver for personer, der transporteres som passagerer, i henhold til denne kontrakt er ansvarlig over for arbejdsgiveren for skader, der skyldes forsinkelse af flyvninger, som den pågældendes ansatte var passagerer på, hvilke skader består i de yderligere udgifter, som arbejdsgiveren har måttet afholde.

Det fremgår således af flere sammenfaldende bestemmelser i Montrealkonventionen, særligt af artikel 1, stk. 2, 3, stk. 5, 25, 29 og 33, at den fastsætter en forbindelse mellem det internationale luftfartsselskabs ansvar på den ene side og forekomsten af en kontrakt om international transport indgået mellem et sådant luftfartsselskab og en anden part på den anden side, uden at det har nogen særlig betydning for om luftfartsselskabet ifalder ansvar i relation til denne kontrakt, om denne anden part selv er passager.

I øvrigt følger det af kravet om, at ansvaret skal være begrænset til hver passager, der er fastsat i konventionens artikel 22, stk. 1, at den erstatning for skade med rente, der kan tildeles en person, der kræver erstatning for en skade, der skyldes forsinkelse af international transport af passagerer, under alle omstændigheder ikke kan overstige det beløb, der fås ved at gange den tærskelværdi, der er fastsat i Montrealkonventionens artikel 22, stk. 1, med antallet af de passagerer, der er transporteret i henhold til den kontrakt, der er indgået mellem den pågældende person og den eller de berørte luftfartsselskaber.

(jf. præmis 41, 48, 49 og 52 samt domskonkl.)