RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS DOM

(Første Afdeling)

8. februar 2012

Sag F-11/11

Vincent Bouillez m.fl.

mod

Rådet for Den Europæiske Union

»Personalesag – tjenestemænd – forfremmelse – forfremmelsesåret 2010 – afslag på forfremmelse – sammenligning af fortjenesterne for tjenestemænd i ansættelsesgruppe AST efter deres karriereforløb – en institutions forpligtelse til ikke at anvende en ulovlig gennemførelsesbestemmelse i vedtægten«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 270 TEUF, der finder anvendelse på Euratom-traktaten i henhold til denne traktats artikel 106a med påstand om annullation af de afgørelser, hvorved Rådet afviste at forfremme sagsøgerne til en højere lønklasse i forfremmelsesåret 2010.

Udfald: Rådet for Den Europæiske Union frifindes. Rådet for Den Europæiske Union bærer sine egne omkostninger og betaler sagsøgernes omkostninger.

Sammendrag

1. Tjenestemænd – forfremmelse – klage fra en ikke-forfremmet ansøger – beslutning om afslag – begrundelsespligt – rækkevidde

(Tjenestemandsvedtægten, art. 25 og 45)

2. Tjenestemænd – forfremmelse – sammenlignende bedømmelse af fortjenester – betingelser – tjenestemænd i ansættelsesgruppe AST – særlig bedømmelse for forskellige karriereforløb

(Tjenestemandsvedtægten, art. 45; bilag XIII, art. 10)

3. Tjenestemænd – forfremmelse – sammenlignende bedømmelse af fortjenester – administrationens skønsbeføjelse – elementer, der vil kunne tages i betragtning – hvor stort et ansvar tjenestemanden har

(Tjenestemandsvedtægten, art. 45, stk. 1)

4. Tjenestemænd – vedtægt – almindelige gennemførelsesbestemmelser – institutionernes beføjelser – grænser – ulovlig fravigelse af trinhøjere bestemmelser – ulovlig

(Tjenestemandsvedtægten, art. 110)

1. Selv om ansættelsesmyndigheden ikke har pligt til at begrunde afgørelser om forfremmelse i forhold til ikke-forfremmede ansøgere, har den derimod pligt til at begrunde en afgørelse om afslag på en ikke-forfremmet ansøgers klage.

Med henblik på at vurdere, om begrundelsen er tilstrækkelig, er det nødvendigt at placere den i den faktuelle og retlige sammenhæng, hvori vedtagelsen af den anfægtede retsakt indgår. Da forfremmelser i henhold til vedtægtens artikel 45 sker på grundlag af en udvælgelse, er det tilstrækkeligt, at begrundelsen for afslaget på klagen henviser til den anvendelse af de retlige og vedtægtsmæssige betingelser for forfremmelse, som er foretaget i tjenestemandens individuelle tilfælde.

Hvad desuden angår begrundelsen for en afgørelse vedtaget i forbindelse med en procedure, der vedrører et stort antal tjenestemænd eller midlertidigt ansatte, kan det ikke kræves af ansættelsesmyndigheden, at den begrunder sin afgørelse i forbindelse med afslaget på klagen ud over de klagepunkter, der er påberåbt i nævnte klage, bl.a. ved at redegøre for, hvorfor hver af de forfremmelsesværdige tjenestemænd havde fortjenester, der var bedre end fortjenesterne hos klagens ophavsmand.

(jf. præmis 21-23)

Henvisning til:

Retten i Første Instans: 2. juni 2005, sag T-177/03, Strohm mod Kommissionen, præmis 54

Personaleretten: 10. november 2011, sag F-18/09, Merhzaoui mod Rådet, præmis 60; 10. november 2011, sag F-20/09, Juvyns mod Rådet, præmis 70

2. Hvad angår tjenestemænd i ansættelsesgruppe AST fastsætter artikel 10 i bilag XIII til vedtægten vejledende multiplikationsfaktorer med henblik på at fastsætte antallet af ledige stillinger i hver lønklasse, idet dette antal er forskelligt alt efter de forskellige karriereforløb. Administrationen skal overholde disse multiplikationsfaktorer, og det er derfor med rette, at ansættelsesmyndigheden foretog forskellige sammenligninger af fortjenesterne for tjenestemænd i ansættelsesgruppe AST på baggrund af karriereforløbet.

I denne forbindelse tilsidesætter sammenligningen af fortjenester, til brug for forfremmelsesåret, hos tjenestemænd i ansættelsesgruppe AST efter karriereforløb ikke vedtægtens artikel 45, idet artikel 10 i bilag XIII til vedtægten i sin egenskab af lex specialis fraviger de almindelige bestemmelser i vedtægten.

(jf. præmis 31, 32 og 34)

Henvisning til:

Personaleretten: Juvyns mod Rådet, præmis 42 og 43

3. Det følger således af bestemmelserne i vedtægtens artikel 45, stk. 1, at kriteriet om, hvor stort ansvar de forfremmelsesværdige tjenestemænd har, udgør et af de tre relevante forhold, som forvaltningen skal tage hensyn til ved den sammenlignende bedømmelse af de forfremmelsesværdige tjenestemænds fortjenester.

(jf. præmis 38)

Henvisning til:

Personaleretten: 5. maj 2010, sag F-53/08, Bouillez m.fl. mod Rådet, præmis 52

4. Selv om det tilkommer institutionerne ved afgørelse at fastlægge retningslinjerne for gennemførelse af en i vedtægten fastlagt procedure, navnlig når det i statutten er foreskrevet, at sådanne gennemførelsesbestemmelser skal vedtages, kan disse bestemmelser imidlertid under ingen omstændigheder lovligt opstille regler, som fraviger overordnede bestemmelser, såsom de almindelige retsprincipper eller bestemmelserne i vedtægten eller de almindelige retsprincipper.

Såfremt en afgørelse, der finder generel anvendelse, og som er vedtaget af en institution, ulovligt fraviger trinhøjere bestemmelser, skal den pågældende institution afstå fra at anvende denne generelle afgørelse. Dette er bl.a. tilfældet, når institutionen skal udtale sig om en tjenestemands individuelle situation, og der foreligger en almindelige gennemførelsesbestemmelse, som er uforenelig med en trinhøjere bestemmelse. I dette tilfælde skal institutionen udtale sig om tjenestemandens individuelle situation og undlade at anvende den ulovlige almindelige gennemførelsesbestemmelse.

Da der er tale om en almindelig gennemførelsesbestemmelse, hvorefter det kræves, at en AST-tjenestemand, som har opnået den i artikel 10, stk. 3, i bilag XIII til vedtægten omhandlede attestation, for at kunne forfremmes, faktisk skal have arbejdet som assistent, hvilket institutionen i strid med vedtægtens artikel 7, stk. 1, forbeholder en særlig kategori af AST-tjenestemænd, og eftersom der desuden ikke er opstillet en sådan betingelse i vedtægtens artikel 45, begår institutionen ikke nogen fejl, såfremt den iagttager trinhøjere bestemmelser i vedtægten og afstår fra at anvende denne ulovlige almindelige gennemførelsesbestemmelse.

(jf. præmis 45, 46, 50 og 51)

Henvisning til:

Domstolen: 28. april 2011, sag C-61/11 PPU, El Dridi, præmis 61

Retten i Første Instans: 20. november 2007, sag T-308/04, Ianniello mod Kommissionen, præmis 38