Forslag til afgørelse fra generaladvokat Alber fremsat den 29. januar 1998. - Straffesag mod E. Clarke & Sons (Coaches) Ltd og D.J. Ferne. - Anmodning om præjudiciel afgørelse: Richmond Magistrates' Court - Forenede Kongerige. - Bestemmelser på det sociale område inden for vejtransport - Pligt til at anvende en fartskriver - Undtagelse for køretøjer, der benyttes til rutekørsel med personer, såfremt rutens længde ikke overstiger 50 km. - Sag C-47/97.



Samling af Afgørelser 1998 side I-02147



Generaladvokatens forslag til afgørelse

A - Indledning

1 Den foreliggende praejudicielle sag drejer sig om fortolkningen af begrebet »speciel rutekoersel« og »lejlighedsvis koersel« i artikel 2 i forordning (EOEF) nr. 684/92 (1) og udtrykket »rutekoersel« i artikel 4, nr. 3, i forordning (EOEF) nr. 3820/85 (2).

2 Richmond Magistrates Court har anmodet Domstolen om en praejudiciel afgoerelse i en sag, der bygger paa foelgende faktiske omstaendigheder: Tiltalte i hovedsagen er E. Clarke & Sons (Coaches) Ltd, et busselskab med hjemsted i Sydenham, naer London, og D.J. Ferne, der er ansat som buschauffoer i dette selskab.

3 Hos dette selskab kan rejsebureauer foretage gruppereservationer. Reservationerne vedroerer befordring af rejsende fra lufthavne og banegaarde til hoteller og sevaerdigheder.

4 Den 9. juli 1995 foerte D.J. Ferne en bus tilhoerende selskabet E. Clarke & Sons (Coaches) Ltd, som skulle afhente en gruppe passagerer ved et hotel i London og befordre den til lufthavnen. Dér skulle bussen afhente en anden gruppe og via sevaerdigheder befordre den til et hotel i Londons sydvestlige del. Under en trafikkontrol, der fandt sted paa den anden straekning, kunne tiltalte ifoelge den forelaeggende ret ikke forevise fartskriverdiagramark i henhold til artikel 13, 14 og 15 i forordning nr. 3821/85 (3). Selskabet og buschauffoeren paaberaabte sig undtagelsesreglen i artikel 4, nr. 3, i forordning nr. 3820/85, hvorefter det ved rutekoersel ikke er paakraevet at anvende fartskriverdiagramark. Anklagemyndigheden i hovedsagen (Vehicle Inspectorate) bestrider, at de tiltalte driver rutekoersel, og er derfor af den opfattelse, at undtagelsesbestemmelsen ikke finder anvendelse.

5 De faellesskabsretlige regler, der her er relevante, lyder saaledes:

Hvad angaar pligten til at anvende fartskriver:

- Artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 3821/85:

»Kontrolapparatet installeres og anvendes i koeretoejer, som benyttes til person- eller godsbefordring paa vej, og som er indregistreret i en medlemsstat, bortset fra de i artikel 4 og artikel 14, stk. 1, i forordning (EOEF) nr. 3820/85 naevnte koeretoejer.«

Hvad angaar undtagelsen fra denne forpligtelse (rutekoersel og speciel rutekoersel):

- Artikel 4 i forordning nr. 3820/85:

»Denne forordning gaelder ikke for transport med

...

3) koeretoejer, der benyttes til rutekoersel med personer, saafremt rutens laengde ikke overstiger 50 km; ...«

- Artikel 14, stk. 1, i forordning nr. 3820/85:

»Ved rutekoersel med personer

- i indenlandsk trafik

...

der omfattes af denne forordning, skal befordringsvirksomheden opstille en fartplan og en arbejdstidsplan.«

- Artikel 1 i forordning nr. 3820/85:

»I denne forordning forstaas ved:

...

7) 'rutekoersel med personer': indenlandsk og international personbefordring som defineret i artikel 1 i Raadets forordning nr. 117/66/EOEF af 28. juli 1966 om indfoerelse af faelles regler for den internationale personbefordring ad landevej med omnibusser ...«

Forordning nr. 117/66/EOEF (4) blev ganske vist ophaevet ved artikel 21, stk. 1, i forordning nr. 684/92, men ifoelge artikel 21, stk. 2, i forordning nr. 684/92 »[anses] henvisninger til de ophaevede forordninger ... for henvisninger til naervaerende forordning«.

Foelgelig er definitionerne i denne forordning af begrebet »rutekoersel« og de specielle former herfor afgoerende.

- I forordning nr. 684/92's artikel 2 bestemmes foelgende:

»1. Rutekoersel

1.1 Ved rutekoersel forstaas personbefordring efter faste tidsintervaller og i en bestemt trafikforbindelse, hvor paa- og afstigning kan ske ved forud fastsatte stoppesteder. Rutekoersel kan benyttes af alle, uanset om der eventuelt skal foretages reservation.

1.2 Uanset hvem der organiserer befordringen, betragtes befordring af bestemte kategorier af passagerer, hvorved andre passagerer udelukkes, ligeledes som rutekoersel, saafremt den finder sted paa de i nr. 1.1 anfoerte betingelser. Den paagaeldende befordring betegnes som 'speciel rutekoersel'.

Speciel rutekoersel omfatter bl.a.:

a) befordring af arbejdstagere mellem bopael og arbejde

b) befordring af skoleelever og studerende mellem bopael og uddannelsesinstitution

c) befordring af militaerpersonale og dets familie mellem oprindelsesstat og kaserneomraade

d) ...

Det forhold, at den specielle koersel tilrettelaegges efter brugernes varierende behov, aendrer ikke dens karakter af rutekoersel.

...«

Den lejlighedsvise koersel, der defineres i artikel 2, nr. 3, i forordning nr. 684/92, er ikke fritaget for pligten til at anvende fartskriver:

»3.1 Ved lejlighedsvis koersel forstaas befordring, der hverken svarer til definitionen af rutekoersel eller definitionen af pendulkoersel.

Saadan befordring omfatter

a) ...

b) koersel

- med grupper af passagerer, som er organiseret paa forhaand, og hvor passagererne ikke bringes tilbage til afgangsstedet under samme rejse,

og

- som i tilfaelde af, at der er et ophold paa bestemmelsesstedet, ligeledes omfatter indlogering eller andre turisttjenesteydelser, som ikke har tilknytning til befordringen eller indlogeringen

c) ...

d) koersel, der er naevnt i bilaget til denne forordning

e) koersel, der ikke opfylder kriterierne i litra a)-d) kaldet 'oevrige former for koersel'.

3.3 Koersel som omhandlet i naervaerende nr. 3 mister ikke sin karakter af lejlighedsvis koersel, fordi den foretages med en vis regelmaessighed.«

6 Det fremgaar af disse bestemmelser, at kun den, der udoever rutekoersel eller en af de specielle former herfor, og ikke den, der foretager lejlighedsvis koersel, kan paaberaabe sig undtagelsesbestemmelsen i artikel 4, nr. 3, i forordning nr. 3820/85.

7 Den forelaeggende ret har derfor stillet Domstolen foelgende spoergsmaal:

»1) Er grupper af passagerer, der befordres paa enkeltture mellem en lufthavn og et hotel, hvorunder der lejlighedsvis goeres ophold ved en sevaerdighed, omfattet af begrebet 'bestemte kategorier af passagerer' i henhold til artikel 2, nr. 1.2, i forordning nr. 684/92?

2) Saafremt spoergsmaal 1 besvares bekraeftende, oenskes det oplyst, hvorvidt artikel 2, nr. 1.2, skal fortolkes saaledes, at befordring af saadanne passagerer paa en tur af den omhandlede art,

a) naar den enkelte gruppe tages op paa et enkelt afgangssted og saettes af paa et enkelt bestemmelsessted (hvorved der lejlighedsvis kan vaere tale om, at der paa turen goeres ophold ved en sevaerdighed)

b) naar den samme eller en lignende tur gennemfoeres flere gange i henhold til en rammeaftale med et rejsebureau

c) og naar den noejagtige trafikforbindelse, der skal anvendes, ikke er fastlagt paa forhaand,

er udtryk for speciel rutekoersel i den i artikel 2 forudsatte betydning.

3) Saafremt spoergsmaal 2 besvares bekraeftende, oenskes det oplyst, hvorledes artikel 4, nr. 3, i Raadets forordning nr. 3820/85 skal fortolkes, naermere bestemt hvorvidt 'rutens laengde' efter denne bestemmelse skal beregnes paa grundlag af

a) enten de enkelte koersler, som foereren har gennemfoert den paagaeldende dag

b) eller den samlede laengde af disse koersler.

4) Saafremt spoergsmaal 2 besvares benaegtende, oenskes det oplyst, hvorvidt artikel 2, nr. 3, i Raadets forordning nr. 684/92 skal fortolkes saaledes, at befordring af saadanne passagerer under de naevnte omstaendigheder er udtryk for 'lejlighedsvis koersel' i den i artikel 2 forudsatte betydning.«

8 Det tiltalte selskab, den britiske regering og Kommissionen har deltaget i de skriftlige og mundtlige forhandlinger. Jeg skal komme ind paa parternes anbringender i forbindelse med min retlige vurdering af sagen.

B - Stillingtagen

9 Den forelaeggende rets foerste, andet og fjerde spoergsmaal drejer sig i det vaesentlige om fortolkningen af begrebet »speciel rutekoersel« i henhold til artikel 2, nr. 1.2, og udtrykket »lejlighedsvis koersel« i henhold til artikel 3, nr. 3.1, i forordning nr. 684/92. Det virker derfor formaalstjenligt at undersoege disse spoergsmaal under ét.

10 Ifoelge betragtningerne til forordning nr. 3821/85 er formaalet med pligten til at anvende fartskriver bl.a. at bidrage vaesentligt til faerdselssikkerheden og foere kontrollen med koere- og hviletider ud i livet. Det kan derfor kun under usaedvanlige omstaendigheder tillades, at der goeres undtagelser fra denne forpligtelse. I modsaetning til, hvad der gaelder for lejlighedsvis koersel, er en saadan undtagelse udtrykkeligt hjemlet for rutekoerslens vedkommende.

I - Foerste, andet og fjerde spoergsmaal

11 De tiltalte i hovedsagen har paaberaabt sig undtagelsesreglen i artikel 4, nr. 3, i forordning nr. 3820/85 og gjort gaeldende, at de som foelge af denne bestemmelse er fritaget for pligten til at anvende fartskriver. De har fremfoert, at de foretager rutekoersel, og at de tilbagelagte straekninger ikke var paa over 50 km. Som foelge heraf henhoerer de enkelte koersler efter tiltaltes opfattelse ikke under forordningens anvendelsesomraade, men skal udelukkende bedoemmes i henhold til national ret. Den, der organiserer koerslerne, og kunderne kan aftale indholdet af den tjenesteydelse, der skal erlaegges. Gennem saadanne aftaler kan der opstilles naermere betingelser for regelmaessig og gentagen transport af rejsende. Man kan saaledes fastlaegge tidsintervallerne for transporten, den rute, der skal benyttes, og afgangssteder, bestemmelsessteder samt eventuelle standsninger undervejs. Man kan herved ligeledes definere kredsen af passager. Efter de tiltaltes opfattelse er de personer, de befordrer, »bestemte kategorier af passagerer« i henhold til artikel 2, nr. 1.2, i forordning nr. 684/92. Disse passagerer adskiller sig fra normale passagerer ved, at de har bestilt en samlet pakke hos en rejsearrangoer, og at der paa turen mellem hotel og lufthavn og i den modsatte retning goeres ophold undervejs med henblik paa besigtigelse af sevaerdigheder. De eksempler, der gives i artikel 2, nr. 1.2, i forordning nr. 684/92, er ikke udtryk for nogen udtoemmende opregning. Det er ogsaa muligt, at turister fra en bestemt klub eller en gruppe, der har betalt paa forhaand, er omfattet af denne bestemmelses anvendelsesomraade. Det kraeves ikke, hverken direkte eller indirekte, at de samme passagerer skal tilbagelaegge én og samme straekning flere gange. Hvad angaar de eksempler, der naevnes i forordningen, er det absolut muligt, at der ved forskellige koersler befordres forskellige passagerer. Desuden kan den rute, der skal foelges, bestemmes, idet chauffoeren kan naevne gadenavnene eller -betegnelserne. Afgangs- og ankomsttider kender baade arrangoererne og passagererne paa forhaand. Det er ikke noedvendigt, at der foretages standsninger undervejs, da dette heller ikke kraeves ved f.eks. rutebiler, der koerer mellem byer.

12 Det Forenede Kongeriges regering og Kommissionen har indledningsvis bemaerket, at bestemmelserne i de relevante forordninger skal fortolkes i lyset af deres formaal. Hvad angaar den specielle rutekoersel i henhold til artikel 2, nr. 1.2, i forordning nr. 684/92 har begge parter fremfoert, at det foerst skal konstateres, at kendetegnene ved rutekoersel er opfyldt, og derefter skal det undersoeges, om rutekoerslen foretages for en »bestemt kategori af passagerer«.

13 Forudsaetningerne for, at der er tale om en speciel rutekoersel, er ifoelge den britiske regering og Kommissionen saaledes, at der foreligger faste tidsintervaller, en bestemt trafikforbindelse, forud fastsatte stoppesteder og en bestemt kategori af passagerer.

14 Hvad angaar de faste tidsintervaller har den britiske regering og Kommissionen gjort gaeldende, at denne forudsaetning kun er opfyldt, saafremt der foreligger klart og endelig fastlagte koerselstider. Der skal eksistere en koereplan, hvoraf det praecist fremgaar, hvor regelmaessigt eller hyppigt koerslerne foretages. I henhold til de faktiske omstaendigheder i hovedsagen eksisterer der ikke nogen praecise koeretider. Koerslerne afhaenger af et flys eller togs ankomst, og chauffoeren maa i givet fald vente paa, at passagererne ankommer. Ved en gruppereservation - som i det foreliggende tilfaelde - afhaenger afgangs- og ankomsttider af kriterier, der ikke kan beregnes paa forhaand. Det er derfor ikke muligt at forudbestemme, hvor regelmaessigt transporten foregaar.

15 Hvad angaar de bestemte trafikforbindelser har den britiske regering og Kommissionen fremfoert, at der kraeves en klar og praecis forudbestemmelse. Koerslen kan ganske vist tilrettelaegges efter brugernes varierende behov (forordning nr. 684/92's artikel 2, nr. 1.2 in fine). Men brugerne skal paa forhaand vaere klar over, hvilken rute der koeres ad. Stoppestederne skal ogsaa vaere fastsat forud. I det mindste skal afgangs- og bestemmelsesstederne fremgaa klart, og disse steder skal ikke aendres ved hver koersel.

16 Med hensyn til kriteriet »bestemte kategorier af passagerer« har den britiske regering og Kommissionen gjort gaeldende, at de eksempler, der naevnes i artikel 2, nr. 1.2, i forordning nr. 684/92, ganske vist ikke udgoer nogen udtoemmende opregning. Alligevel henhoerer de udfoerte befordringer ikke under denne bestemmelse. Den britiske regering har i denne forbindelse fremfoert, at der ogsaa for de anfoerte eksemplers vedkommende er tale om koersler, der foretages gentagne gange. De enkelte passagergrupper befordrede selskabet E. Clarke & Sons derimod kun én gang. Kommissionen har ligeledes henvist til, at der kun blev gennemfoert én enkelttur for passagererne. Den omstaendighed, at tiltaltes passagerer udgoer en gruppe, idet der kun er foretaget én enkelt reservering, giver ikke nogen fast gruppestatus som i eksemplerne i artikel 2, nr. 1.2, i forordning nr. 684/92. I denne bestemmelse er der tale om arbejdstagere, skoleelever og militaerpersonale, der har denne status igennem et laengere stykke tid. Af alle disse omstaendigheder fremgaar det ifoelge Kommissionen, at de tiltalte ikke kan paaberaabe sig, at de foretager »speciel rutekoersel« i henhold til artikel 2, nr. 1.2, i forordning nr. 684/92.

1. Rutekoersel og speciel rutekoersel

17 I henhold til artikel 3 i forordning nr. 3821/85 skal der installeres og anvendes en fartskriver i koeretoejer, som benyttes til person- eller godsbefordring paa vej. De koeretoejer, der naevnes i artikel 4 og artikel 14, stk. 1, i forordning nr. 3820/85, er udtrykkelig undtaget fra denne forpligtelse. I henhold til artikel 4, nr. 3, i forordning nr. 3820/85 gaelder undtagelsen for koeretoejer, der benyttes til rutekoersel med personer, saafremt rutens laengde ikke overstiger 50 km. Ifoelge artikel 14, stk. 1, er de koeretoejer undtaget, der anvendes til rutekoersel med personer i indenlandsk trafik. Ved rutekoersel med personer skal forstaas de former for indenlandsk befordring, der er naevnt i forordning nr. 117/66. Denne forordning blev ophaevet ved forordning nr. 684/92. Ifoelge artikel 21, stk. 2, i forordning nr. 684/92 anses henvisninger til den ophaevede forordning for henvisninger til forordning nr. 684/92. I artikel 2, nr. 1.1, defineres rutekoersel som personbefordring efter faste tidsintervaller og i en bestemt trafikforbindelse, hvor paa- og afstigning kan ske ved forud fastsatte stoppesteder. Rutekoersel kan benyttes af alle, uanset om der eventuelt skal foretages reservation.

18 I artikel 2, nr. 1.2, defineres udtrykket speciel rutekoersel. I modsaetning til normal rutekoersel foretages der ved speciel rutekoersel befordring af bestemte kategorier af passagerer, hvorved andre passagerer udelukkes. Som eksempler skal her igen naevnes

a) befordring af arbejdstagere mellem bopael og arbejde

b) befordring af skoleelever og studerende mellem bopael og uddannelsesinstitution og

c) befordring af militaerpersonale og dets familie mellem oprindelsesstat og kaserneomraade.

Den specielle koersel kan tilrettelaegges efter brugernes varierende behov.

19 Forudsaetningerne for, at der foreligger »speciel rutekoersel« er altsaa, at der er tale om:

- befordring efter faste tidsintervaller

- bestemte trafikforbindelser

- forud fastsatte stoppesteder

- bestemte kategorier af passagerer.

Det skal undersoeges naermere, om disse kriterier er opfyldt.

a) Befordring efter faste tidsintervaller

20 Befordring efter faste tidsintervaller kan kun betyde, at koerslerne i henhold til et skema, der i overvejende grad er bindende, gennemfoeres med gentagne intervaller. Det fremgaar allerede af ordlyden, at koeretiderne skal vaere regelbundne. Det fremgaar ligeledes, at koerslerne skal foretages gentagne gange. Formaalet med rutekoersel er netop, at der til forskellige steder er forbindelse med en bestemt hyppighed. Kravet om regelmaessighed forudsaetter ogsaa, at der allerede paa forhaand er udarbejdet en koereplan, som stilles de interesserede til raadighed. Et yderligere kendetegn, der taler for, at der foreligger befordring efter faste tidsintervaller, er, at koereplanen ogsaa overholdes. Som typisk eksempel kan naevnes rutekoerslen i byerne. Her er buschauffoererne forpligtet til at holde sig til angivelserne i koereplanen. Der kan ganske vist opstaa mindre forsinkelser, men man forsoeger at overholde koereplanen. I den konkrete sag er dette, efter hvad den forelaeggende ret har anfoert, imidlertid ikke tilfaeldet. Transportselskabet opstiller ganske vist en slags tidsplan, men der kan afviges fra den i saerlige tilfaelde. Som Kommissionen allerede har anfoert i sit skriftlige indlaeg, maa buschauffoeren i visse tilfaelde vente i laengere tid paa, at passagererne ankommer.

21 Den forud fastsatte tidsplan kan chauffoeren saa aendre paa stedet, afhaengigt af situationen. Chauffoeren er paa saa vis »afhaengig« af passagererne paa en maade, der strider mod begrebet »befordring efter faste tidsintervaller«. Ved befordring efter faste tidsintervaller er passagererne bundet til den forud fastsatte koereplan. En saadan koereplan er ogsaa gyldig i et laengere tidsrum. I det konkrete tilfaelde kan tidsplanen derimod aendres fra den ene tur til den anden, idet der koeres fra forskellige afgangs- til forskellige bestemmelsessteder. De mellemliggende stoppesteder kan ogsaa variere fra gang til gang. Det tidsmaessige forloeb af de befordringer, som E. Clarke & Sons (Coaches) Ltd foretog, kunne saaledes ikke bestemmes paa forhaand, og turene foretoges ikke saa hyppigt som noedvendigt.

b) Bestemte trafikforbindelser

22 Der foreligger bestemte trafikforbindelser, hvis det forud for koerslen er klart for alle parter, hvilken rute der foelges. Dette er en noedvendig forudsaetning, da der kun kan foretages en regelmaessig befordring, hvis trafikforbindelserne ogsaa er fastlagt. Da rutekoersel foretages regelmaessigt, maa en passager, allerede inden han stiger paa, have mulighed for at vide, hvilken vej bussen koerer. Det kan ikke vaere nok blot at fastlaegge afgangs- og bestemmelsesstederne samt eventuelle mellemliggende stoppesteder. Det er heller ikke tilstraekkeligt, at chauffoeren foer afgang beskriver ruten naermere ved at naevne de stoerre veje, der koeres ad. Som de tiltalte selv har anfoert, staar det chauffoeren frit for at benytte sig af en helt anden rute i tilfaelde af trafikpropper eller lignende hindringer. Ganske vist kan man ogsaa ved klassisk rutekoersel vaere tvunget til at aendre rute som foelge af vejarbejde eller afspaerringer, men saadanne hindringer vil vaere kendt et stykke tid i forvejen. Man kan saaledes i god tid informere passagererne om en aendring i trafikforbindelsen. Er der derimod tale om trafikpropper, bliver man paa den forud fastlagte rute. Passagererne maa saa, frem for alt i myldretiden, tage forsinkelser med i koebet. I det foreliggende tilfaelde har chauffoeren - som han selv har anfoert - hvis der indtraeder en stoerre forsinkelse, mulighed for paa stedet at vaelge at koere en genvej for at indhente forsinkelsen. Dermed kan trafikforbindelsen ikke bestemmes klart.

c) Forud fastsatte stoppesteder

23 Hvad betingelsen om forud fastsatte stoppesteder angaar kan man heller ikke foelge E. Clarke & Sons' anbringender. Ganske vist kraeves det i henhold til artikel 2, nr. 1.1, kun, at der eksisterer forud fastsatte stoppesteder, hvor passagerer kan stige af og paa, men dette kan ikke betyde, at stoppestederne kan vaere varierende lufthavne, hoteller eller banegaarde, alt efter hvilken rejsegruppe der er foretaget en reservation for. Begrebet »forud fastsatte stoppesteder« skal ogsaa ses i sammenhaeng med den regelmaessige befordring i bestemte trafikforbindelser. Stoppestederne skal vaere fastlagt paa forhaand, og der skal regelmaessigt stoppes ved dem. Dette fremgaar ogsaa af eksemplerne i artikel 2, nr. 1.2, hvor man maa gaa ud fra, at afgangs- og bestemmelsesstederne er de samme i et relativt langt tidsrum.

24 Ogsaa artikel 2, nr. 2, i forordning nr. 684/92 taler for kravet om, at der skal holdes ved flere stoppesteder i loebet af en tur. Denne bestemmelse regulerer pendulkoersel, der er kendetegnet ved, at passagerer ved flere ud- og tilbageture bringes fra samme afgangsomraade til samme bestemmelsesomraade. I dette tilfaelde kraeves der ikke mellemliggende stoppesteder. Det tiltalte busselskab har henvist til de mellemliggende stop, der foretages med henblik paa besigtigelse af sevaerdigheder. Det er muligt, at der hyppigt goeres ophold ved bestemte sevaerdigheder, og at passagerne har kendskab til dette program, men de ved naeppe noejagtigt, hvor disse stoppesteder er, da de ikke er markeret specielt. Da straekningen, saadan som de tiltalte selv har anfoert, kan aendres ved forsinkelser, er det absolut muligt, at de angivne ophold foretages paa andre steder end dem, der oprindelig var planlagt. En forudsaetning for, at der foreligger rutekoersel, er imidlertid, at der regelmaessigt standses ved bestemte stoppesteder. Fastlaegger transportvirksomhederne derimod deres stoppesteder efter aftale med rejsebureauerne, og har de mulighed for at aendre disse stoppesteder, saa kan der ud fra denne synsvinkel ikke vaere tale om rutekoersel.

d) Bestemte kategorier af passagerer

25 Ved begrebet »bestemte kategorier af passagerer« i artikel 2, nr. 1.2, i forordning nr. 684/92 kan der ikke forstaas de turister, der befordres én enkelt gang mellem en lufthavn og et hotel, idet der lejlighedsvis goeres ophold undervejs ved sevaerdigheder.

26 Som det allerede fremgaar af ordlyden af artikel 2, nr. 1.2 (»... speciel rutekoersel omfatter bl.a. ...«), udgoer de opstillede eksempler ikke nogen udtoemmende opregning. Ser man naermere paa de naevnte eksempler, saa fremgaar det dog, saadan som Kommissionen med rette har anfoert, at de naevnte grupper (arbejdstagere, skoleelever og militaerpersonale) har en egenskab, der i en laengere periode adskiller dem fra andre passagerer. Turister, der paa en enkelt tur bringes fra en lufthavn til et hotel, har kun i et kort tidsrum karakter af en gruppe. De grupper, der naevnes som eksempler i artikel 2, nr. 1.2, bringer transportvirksomhederne paa grundlag af gruppernes vedvarende status gentagne gange og i faste tidsintervaller regelmaessigt frem og tilbage mellem naermere bestemte steder. Ganske vist kan rutekoerslen i henhold til denne artikel tilrettelaegges efter brugernes varierende behov, men dette kan ikke betyde, at der for hver enkelt tur aendres paa planen. Befordringen ville ikke laengere vaere regelbundet, hvis man kunne gennemfoere hver koersel til forskellige tider, ad forskellige ruter og med forskellige passagerer.

27 Paa grundlag af alle disse omstaendigheder maa det konstateres, at E. Clarke & Sons (Coaches) Ltd's befordring ikke er omfattet af begrebet »rutekoersel« eller »speciel rutekoersel« i henholdsvis artikel 2, nr. 1.1, og nr. 1.2, i forordning nr. 684/92.

2. Lejlighedsvis koersel

28 Efter det tiltalte busselskabs opfattelse er det ikke noedvendigt at undersoege dette punkt. Da de befordringsydelser, som selskabet erlaegger, skal anses for saerlig rutekoersel, kan de ikke samtidig opfattes som lejlighedsvis koersel.

29 Baade den britiske regering og Kommissionen naar til det resultat, at de erlagte befordringsydelser er lejlighedsvis koersel i denne forordnings forstand. Den britiske regering har fremfoert, at der er tale om koersel i henhold til artikel 2, nr. 3.1, litra b), i forordning nr. 684/92 og har hvad angaar den forud organiserede gruppe af passagerer henvist til definitionen i artikel 2, nr. 3.2. Kommissionen har anfoert, at der muligvis er tale om en saadan form for koersel; der kunne dog ogsaa vaere tale om koersel i henhold til artikel 2, nr. 3.1, litra d) eller e). Ifoelge Kommissionen drejer det sig dog under alle omstaendigheder om lejlighedsvis koersel i forordningens forstand. Baade den britiske regering og Kommissionen har ogsaa henvist til, at koerslerne ikke mister deres karakter af lejlighedsvis koersel, fordi de foretages relativt hyppigt. Dette fremgaar af artikel 2, nr. 3.3, i forordning nr. 684/92.

30 Den konklusion, som den britiske regering og Kommissionen naar frem til, skal tiltraedes. I henhold til artikel 2, nr. 3.1, litra b), omfatter begrebet »koersel« befordring af grupper af passagerer, som er organiseret paa forhaand, og hvor passagererne ikke bringes tilbage til afgangsstedet under samme rejse, og som i tilfaelde af, at der er et ophold paa bestemmelsesstedet, ligeledes omfatter indlogering eller andre turisttjenesteydelser, som ikke har tilknytning til befordringen eller indlogeringen.

31 Ifoelge den forelaeggende ret blev der indgaaet rammeaftaler med det tiltalte busselskab. Disse rammeaftaler omfattede afhentning af rejsegrupper paa deres hotel og koersel til lufthavnen eller afhentning ved lufthavne eller banegaarde og koersel til de forskellige hoteller. Turisterne skulle saettes af paa de forskellige bestemmelsessteder og ikke under samme rejse bringes tilbage til afgangsstedet. Det fremgaar dog af den forelaeggende rets angivelser, at det tiltalte busselskab under koerslerne rent faktisk erlagde turisttjenesteydelser i form af besigtigelse af sevaerdigheder. I et saadant tilfaelde er det udelukket at anvende artikel 2, nr. 3.1, litra b). Det kunne dog taenkes, at man kunne anvende artikel 2, nr. 3.1, litra d), sammenholdt med bilaget til forordningen. I denne situation ville der vaere tale om koersel, som omfatter koersel med passagerer fra et afgangssted til et bestemmelsessted efterfulgt af tomkoersel til koeretoejets afgangssted. Foretages en saadan tomkoersel imidlertid ikke, saa er betingelsen i henhold til artikel 2, nr. 3.1, litra e), opfyldt. Ifoelge denne artikel er de oevrige former for koersel, dvs. koersel, der ikke opfylder kriterierne i litra a)-d), lejlighedsvis koersel. Det tilkommer dog den forelaeggende ret at fastslaa, om dette er tilfaeldet, da der er tale om en bedoemmelse af de faktiske forhold. Da der er tale om lejlighedskoersel, staar det dog fast, at de tiltalte i det foreliggende tilfaelde ikke foretog personbefordring ved rutekoersel.

32 Den forelaeggende rets foerste, andet og fjerde spoergsmaal skal derfor besvares saaledes:

Spoergsmaal 1

Grupper af passagerer, der befordres paa enkeltture mellem en lufthavn og et hotel, hvorunder der lejlighedsvis goeres ophold ved en sevaerdighed, er ikke omfattet af begrebet »bestemte kategorier af passagerer« i henhold til artikel 2, nr. 1.2, i forordning nr. 684/92.

Spoergsmaal 2

Artikel 2, nr. 1.2, skal fortolkes saaledes, at befordring af saadanne passagerer paa en tur af den omhandlede art,

a) naar den enkelte gruppe tages op paa et enkelt afgangssted og saettes af paa et enkelt bestemmelsessted (hvorved der lejlighedsvis kan vaere tale om, at der paa turen goeres ophold ved en sevaerdighed)

b) naar den samme eller en lignende tur gennemfoeres flere gange i henhold til en rammeaftale med et rejsebureau

c) og naar den noejagtige trafikforbindelse, der skal anvendes, ikke er fastlagt paa forhaand,

ikke er udtryk for »speciel rutekoersel«.

Spoergsmaal 4

Artikel 2, nr. 3, i forordning nr. 684/92 skal fortolkes saaledes, at befordring af saadanne passagerer under disse omstaendigheder kan vaere udtryk for »lejlighedsvis koersel« i den i artikel 2 forudsatte betydning.

Det tilkommer dog den nationale ret at afgoere, om de faktiske forudsaetninger er opfyldt.

II - Tredje spoergsmaal

33 Med sit tredje spoergsmaal oensker den forelaeggende ret at faa oplyst, efter hvilken metode »rutens laengde« i henhold til artikel 4, nr. 3, i forordning nr. 3820/85 skal beregnes. Det kunne komme i betragtning at beregne enten de enkelte koersler, som er blevet gennemfoert i loebet af en dag, eller den samlede laengde af disse koersler. Ifoelge den forelaeggende rets angivelser var de enkelte koersler paa den dag, hvor kontrollen blev foretaget, paa under 50 km. Den samlede laengde oversteg dog 50 km.

34 I henhold til artikel 4, nr. 3, i forordning nr. 3820/85 gaelder denne forordning ikke for koeretoejer, der benyttes til rutekoersel, saafremt rutens laengde ikke overstiger 50 km.

35 E. Clarke & Sons har gjort gaeldende, at »rutens laengde« skal beregnes paa grundlag af de enkelte koersler den paagaeldende dag.

36 Kommissionen og den britiske regering har indledningsvis bemaerket, at det ikke er noedvendigt at besvare dette spoergsmaal fra den forelaeggende ret. Bestemmelsen kan ikke anvendes, da undtagelsesreglen kun gaelder for rutekoersel, og de tiltaltes koersel netop ikke er omfattet af dette begreb. Besvarelsen af spoergsmaalet er derfor irrelevant for hovedsagen.

37 For det tilfaelde, at der maatte vaere tale om en »speciel rutekoersel«, har den britiske regering subsidiaert gjort gaeldende, at »rutens laengde« i henhold til artikel 4, nr. 3, i forordning nr. 3820/85 skal beregnes paa grundlag af de enkelte koersler. Dette ville - set ud fra den forelaeggende rets angivelser - betyde, at busselskabet og chauffoeren ikke var forpligtet til at anvende en fartskriver.

38 Kommissionen har anfoert, at undtagelsesreglen i artikel 4, nr. 3, i forordning nr. 3820/85 ikke kan anvendes i den foreliggende sag. Opregningen af undtagelser i artikel 4 er udtoemmende, og de foreliggende faktiske omstaendigheder henhoerer saaledes ikke under denne bestemmelses anvendelsesomraade. Undtagelserne skal ifoelge Kommissionen ses ud fra forordningens overordnede sammenhaeng; de tillades, fordi de sikkerhedsformaal, som forordningen har, kan opnaas paa en anden maade i de naevnte eksempler. Da undtagelserne skal fortolkes restriktivt, kan de ikke anvendes i det foreliggende tilfaelde.

39 Domstolen har i fast praksis fremhaevet, at der ved fortolkningen af en faellesskabsretlig bestemmelse skal tages hensyn til baade bestemmelsens ordlyd, dens sammenhaeng og formaal (5).

40 I Goupil-sagen fastslog Domstolen hvad angaar artikel 4 i forordning nr. 3820/85, at artikel 4 som undtagelse fra forordningens almindelige ordning ikke kan fortolkes saaledes, at den har virkninger ud over, hvad der er noedvendigt for at sikre beskyttelsen af de interesser, den har til formaal at varetage. Endvidere boer raekkevidden af de undtagelser, den foreskriver, bestemmes under hensyntagen til forordningens maalsaetning (6).

41 Ifoelge foerste betragtning til forordning nr. 3820/85 er forordningens formaal foruden en harmonisering af konkurrencevilkaarene isaer en forbedring af arbejdsvilkaarene og faerdselssikkerheden. Med henblik herpaa er der i forordningen fastsat bestemmelser om koeretid, pauser og hviletid (afdeling IV og V) for foerere, der har naaet den noedvendige minimumsalder (afdeling III), og som foretager vejtransport, der er omfattet af forordningens gyldighedsomraade (afdeling II). Forordningen indeholder et forbud mod afloenning i forhold til den tilbagelagte straekning og/eller den transporterede godsmaengde, saafremt denne form for afloenning kan bringe faerdselssikkerheden i fare (afdeling VI); forordningen tillader kun i begraenset omfang undtagelser (afdeling VII), og den indeholder med henblik paa overholdelse af bestemmelserne regler om kontrol og sanktioner (afdeling VIII).

42 Undtagelsesreglen i artikel 4, nr. 3, for koeretoejer, der benyttes til rutekoersel med personer, saafremt rutens laengde ikke overstiger 50 km, kan forklares ud fra forordningens formaal. Ved rutekoersel med personer er det ikke muligt eller i hvert fald meget vanskeligt at kraenke de beskyttelsesbestemmelser, som er opstillet i forordningen. Da personalets arbejdstid som foelge af de faste tidsintervaller ved rutekoersel konkretiseres paa grundlag af koereplanen, er det ikke noedvendigt, at der ogsaa anvendes fartskriver. Det kan fastslaas noejagtigt, hvilken chauffoer der koerer hvor laenge paa hvilken straekning.

43 I artikel 4 i forordning nr. 3820/85 er der foretaget en udtoemmende opregning af undtagelser. Det er derfor ikke muligt at foretage en udvidelse, der omfatter faktiske forhold, som ligner de naevnte. Da forordningens udtrykkelige formaal er at sikre faerdselssikkerheden og forbedre arbejdsvilkaarene, kan der kun antages at foreligge en undtagelse, hvis betingelserne i artikel 4 er opfyldt.

44 Da det tiltalte busselskabs befordring af personer som vist ikke foregik som rutekoersel, kan selskabet ikke paaberaabe sig undtagelsen i artikel 4 i forordning nr. 3820/85.

45 Det fremgaar af sammenhaengen mellem denne undtagelsesbestemmelse og forordningen som helhed, at begrebet »rutens laengde« skal beregnes paa grundlag af de enkelte koersler, som foereren har gennemfoert i loebet af en dag. Det er et typisk kendetegn ved rutekoersel, at der er en pause efter afslutning af en straekning. Det strider heller ikke mod forordningens beskyttelsesformaal, hvis en foerer foretager flere korte straekninger paa én dag.

46 Det tredje spoergsmaal fra den forelaeggende ret skal derfor besvares med, at artikel 4, nr. 3, i forordning nr. 3820/85 skal fortolkes saaledes, at »rutens laengde« skal beregnes paa grundlag af de enkelte koersler, som foereren har gennemfoert i loebet af en dag.

C - Forslag til afgoerelse

47 Jeg foreslaar foelgende besvarelse af de praejudicielle spoergsmaal:

»1) Grupper af passagerer, der befordres paa enkeltture mellem en lufthavn og et hotel, hvorunder der lejlighedsvis goeres ophold ved en sevaerdighed, er ikke omfattet af begrebet 'bestemte kategorier af passagerer' i henhold til artikel 2, nr. 1.2, i forordning (EOEF) nr. 684/92.

2) Artikel 2, nr. 1.2, skal fortolkes saaledes, at befordring af saadanne passagerer paa en tur af den omhandlede art,

a) naar den enkelte gruppe tages op paa et enkelt afgangssted og saettes af paa et enkelt bestemmelsessted (hvorved der lejlighedsvis kan vaere tale om, at der paa turen goeres ophold ved en sevaerdighed)

b) naar den samme eller en lignende tur gennemfoeres flere gange i henhold til en rammeaftale med et rejsebureau

c) og naar den noejagtige trafikforbindelse, der skal anvendes, ikke er fastlagt paa forhaand,

ikke er udtryk for speciel rutekoersel.

3) Artikel 4, nr. 3, i forordning (EOEF) nr. 3820/85 skal fortolkes saaledes, at 'rutens laengde' skal beregnes paa grundlag af de enkelte koersler, som foereren har gennemfoert i loebet af en dag.

4) Artikel 2, nr. 3, i forordning (EOEF) nr. 684/92 skal fortolkes saaledes, at befordring af saadanne passagerer under disse omstaendigheder kan vaere udtryk for 'lejlighedsvis koersel' i den i artikel 2 forudsatte betydning.«

(1) - Raadets forordning (EOEF) nr. 684/92 af 16.3.1992 om faelles regler for international personbefordring med bus (EFT L 74, s. 1).

(2) - Raadets forordning (EOEF) nr. 3820/85 af 20.12.1985 om harmonisering af visse bestemmelser paa det sociale omraade inden for vejtransport (EFT L 370, s. 1).

(3) - Raadets forordning (EOEF) nr. 3821/85 af 20.12.1985 om kontrolapparatet inden for vejtransport (EFT L 370, s. 8).

(4) - Raadets forordning nr. 117/66/EOEF af 28.7.1966 om indfoerelse af faelles regler for den internationale personbefordring ad landevej med omnibusser (EFT 1965-1966, s. 155; forordningen blev ophaevet ved forordning nr. 684/92 (jf. fodnote 1)).

(5) - Dom af 21.2.1984, sag 337/82, St. Nikolaus Brennerei, Sml. s. 1051, af 17.10.1995, sag C-83/94, Leifer m.fl., Sml. I, s. 3231, og af 30.7.1996, sag C-84/95, Bosphorus, Sml. I, s. 3953.

(6) - Dom af 21.3.1996, sag C-39/95, Sml. I, s. 1601.