ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 346/21

Domstolens kendelse af 24. juni 2010 — Kronoply GmbH & Co. KG mod Europa-Kommisionen

(Sag C-117/09 P) (1)

(Appel - statsstøtte - støtteanmodning med henblik på ændring af en tidligere godkendt støtte til den støttemodtagende virksomhed, som blev anmeldt til Kommissionen, efter at hele investeringsprojektet var gennemført - kriterierne tilskyndelseseffekt og nødvendighed)

2010/C 346/35

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Kronoply GmbH & Co. KG (ved Rechtsanwälte R. Nierer og L. Gordalla)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommision (ved K. Gross, V. Kreuschitz og T. Scharf, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) den 14. januar 2009 i sag T-162/06, Kronoply mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt Kommissionen i et søgsmål med påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2006/262/EF af 21. september 2005, hvorved den støtte, som Forbundsrepublikken Tyskland påtænker at tildele appellanten, erklæres uforenelig med fællesmarkedet (EUT L 94, s. 50) — støtteprojekt om ændring af en tidligere godkendt støtte til den støttemodtagende virksomhed, som blev anmeldt til Kommissionen, efter at hele investeringsprojektet var gennemført ved hjælp af den oprindelige, godkendte støtte — fejlagtig bedømmelse af den omtvistede støttes tilskyndelseseffekt og nødvendighed.

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Kronoply GmbH & Co. KG betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 141 af 20.6.2009.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 346/22

Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 15. september 2010 — Jhonny Briot mod Randstad Interim, Sodexho SA og Rådet for Den Europæiske Union (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour du travail de Bruxelles (Belgien))

(Sag C-386/09) (1)

(Procesreglementets artikel 104, stk. 3, andet afsnit - direktiv 2001/23/EF - overførsel af virksomheder - varetagelse af arbejdstagernes rettigheder - ikke fornyelse af en vikars tidsbegrænsede arbejdskontrakt)

2010/C 346/36

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour du travail de Bruxelles

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Jhonny Briot

Sagsøgte: Randstad Interim, Sodexho SA og Rådet for Den Europæiske Union

Sagens genstand

Cour du travail de Bruxelles — fortolkning af artikel 1, stk. 1, artikel 2, stk. 1, litra a), og stk. 2, litra c), artikel 3, stk. 1, og artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 2001/23/EF af 12.3.2001 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter (EFT L 82, s. 16) — manglende fornyelse af en vikararbejdstagers tidsbegrænsede arbejdskontrakt som følge af en virksomhedsoverførsel — mulighed for at sidestille et vikarbureau eller, i mangel heraf, en fællesskabsinstitution, der anvender vikararbejdstagere, med en »overdragende arbejdsgiver« — mulighed for at udelukke vikararbejdstagere fra garantierne i direktivet — spørgsmålet, om erhververen har pligt til eller mulighed for at opretholde arbejdsforholdet

Konklusion

Under omstændigheder som dem, der foreligger i hovedsagen — når en vikaransats tidsbegrænsede arbejdskontrakt er ophørt på den i kontrakten fastsatte dato, før overdragelsen af den aktivitet, som den pågældende vikaransatte var tilknyttet — er den manglende fornyelse af nævnte kontrakt som følge af denne overdragelse ikke i strid med det forbud, der er fastsat i artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 2001/23/EF af 12. marts 2001 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter. Den nævnte vikaransatte kan derfor ikke anses for stadig at have været til rådighed for brugervirksomheden på datoen for denne overdragelse.

(1) EUT C 312 af 19.12.2009.
1)

Artikel 1, stk. 5, i Rådets direktiv 85/337/EØF af 27. juni 1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/35/EF af 26. maj 2003, skal fortolkes således, at det kun er de projekter, der er vedtaget i enkeltheder ved en særlig lov, således at formålet med direktivet er opnået gennem lovgivningsproceduren, som er udelukket fra direktivets anvendelsesområde. Det tilkommer den nationale ret at undersøge, om disse to betingelser er opfyldt under hensyntagen til såvel indholdet af den vedtagne lov som hele den lovgivningsprocedure, der førte til lovens vedtagelse, navnlig de forberedende retsakter og de parlamentariske forhandlinger. En lov, som ene og alene »stadfæster« en eksisterende administrativ foranstaltning, og som blot henviser til tvingende almene hensyn, uden at der i materiel henseende gennemføres en forudgående lovgivningsprocedure, hvorunder nævnte betingelser kan iagttages, kan ikke anses for en særlig lov i dette direktivs forstand, og er således ikke i sig selv tilstrækkelig til at udelukke projektet fra anvendelsesområdet for direktiv 85/337, som ændret ved direktiv 2003/35.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 252/6

Domstolens kendelse (Femte Afdeling) af 15. februar 2011 — Perfetti Van Melle SpA mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), Cloetta AB, der er retssuccessor efter Cloetta Fazer AB

(Sag C-353/09 P) (1)

(Appel - EF-varemærker - forordning (EF) nr. 40/94 - artikel 8, stk. 1, litra b) - ugyldighedssag - EF-ordmærket CENTER SHOCK - det ældre nationale ordmærke CENTER - undersøgelse af risiko for forveksling)

2011/C 252/09

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Perfetti Van Melle SpA (ved advokaterne P. Perani og P. Pozzi)

De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved J. Novais Gonçalves, som befuldmægtiget), Cloetta AB, der er retssuccessor efter Cloetta Fazer AB (ved advocate M. Fammler og Rechtsanwälte M. Treis, R. Niebel og E.M. Strobel)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Ottende Afdeling) den 1. juli 2009 i sag T-16/08, Perfetti Van Melle mod KHIM — Cloetta Fazer, hvorved Retten forkastede et annullationssøgsmål anlagt af indehaveren af EF-ordmærket »CENTER SHOCK« for varer i klasse 30, til prøvelse af afgørelse truffet den 7. november 2007 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 149/2006-4) vedrørende afvisning af en klage over annullationsafdelingens afgørelse, der efterkom en begæring fra indehaveren af de ældre nationale ordmærker »CENTER« og »CLOETTA CENTER« for varer i bl.a. klasse 30 om, at det nævnte mærke erklæres ugyldigt — tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Perfetti Van Melle SpA betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 267 af 7.11.2009.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 252/7

Domstolens kendelse (Femte Afdeling) af 1. marts 2011 — Claude Chartry mod État belge (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunal de première instance de Liège — Belgien)

(Sag C-457/09) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - artikel 234 EF - undersøgelse af en national regels overensstemmelse med såvel EU-retten som den nationale forfatning - national lovgivning, hvorefter der i første række skal foretages en kontrol af forfatningsmæssighed - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - krav om tilknytning til EU-retten - Domstolen åbenbart uden kompetence)

2011/C 252/10

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal de première instance de Liège

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Claude Chartry

Sagsøgt: État belge

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Tribunal de première instance de Liège — fortolkning af artikel 6 EU og artikel 234 EF — obligatorisk forudgående forelæggelse for Belgiens forfatningsdomstol, foretaget af de nationale retter, i tilfælde af formodet tilsidesættelse af grundlæggende rettigheder i en national lov — gyldigheden i forhold til fællesskabsretten af reglen med krav om denne forudgående forelæggelse — tilsidesættelse af princippet om retlig prøvelse og ret til forsvar i mangel af retternes beføjelse til at foretage kontrol af, om de nationale bestemmelser er forenelige med den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder — forældelse af opkrævning af skattetilsvar fastsat af skattemyndighederne for »fortjeneste i liberalt erhverv«

Konklusion

Domstolen for Den Europæiske Union har ikke kompetence til at besvare det spørgsmål, som Tribunal de première instance de Liège har forelagt.

(1) EUT C 37 af 13.2.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 211/6

Domstolens kendelse (Femte Afdeling) af 7. april 2011 — Dieter May mod AOK Rheinland/Hamburg — Die Gesundheitskasse (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Arbeitsgericht Wuppertal — Tyskland)

(Sag C-519/09) (1)

(Procesreglementets artikel 104, stk. 3, første afsnit - socialpolitik - tilrettelæggelse af arbejdstiden - direktiv 2003/88/EF - personelt anvendelsesområde - årlig ferie, der falder sammen med sygeorlov - kompenserende godtgørelse i tilfælde af sygdom - begrebet arbejdstager - ansatte, der er underlagt forskrifterne vedrørende tjenestemænds årlige ferie (»Dienstordnungsangestellte«))

2011/C 211/10

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Arbeitsgericht Wuppertal

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Dieter May

Sagsøgt: AOK Rheinland/Hamburg — Die Gesundheitskasse

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Arbeitsgericht Wuppertal — fortolkning af artikel 1, stk. 3, og artikel 7, stk. 1 og 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (EUT L 299, s. 9) — ret til en økonomisk kompensation for årlig ferie, der ikke er blevet afholdt på grund af sygdom — det personelle anvendelsesområde for direktiv 2003/88/EF — ansatte ved sociale sikringsorganer, der udfører opgaver i lighed med dem, der udføres inden for den offentlige sektor, og som er underlagt forskrifterne om tjenestemænds arbejdstid (»Dienstordnungsangestellte«)

Konklusion

Artikel 7, stk. 1 og 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden, skal fortolkes således, at begrebet »arbejdstager« omfatter en person, der er ansat i et offentligretligt organ inden for det sociale sikringsområde, og som bl.a. med hensyn til retten til årlig betalt ferie er underlagt de bestemmelser, der finder anvendelse på tjenestemænd.

(1) EUT C 80 af 27.3.2010.
2)

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/20/EF af 7. marts 2002 om tilladelser til elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (tilladelsesdirektivet), og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/21/EF af 7. marts 2002 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (rammedirektivet), er ikke til hinder for en afgift som afgiften for myndighedsgodkendelse.
1)

Artikel 49 TEUF skal fortolkes således, at den principielt ikke er til hinder for nationale retsforskrifter som de i hovedsagen omhandlede, hvorved der indføres grænser for etableringen af apoteker, idet det fastsættes at: — at der principielt kun kan etableres ét apotek i hver apotekszone for hver 4 000 eller 5 000 indbyggere, og — hvert apotek skal respektere en mindsteafstand til allerede eksisterende apoteker, hvilket afstand normalt er 200 meter.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 89/2

Domstolens kendelse (Femte Afdeling) af 28. oktober 2010 — Canon Kabushiki Kaisha mod IPN Bulgaria OOD (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sofiyski gradski sad — Bulgarien)

(Sag C-449/09) (1)

(Artikel 104, stk. 3, første afsnit, i procesreglementet - varemærker - direktiv 89/104/EØF - retten for indehaveren af varemærke til at modsætte sig den første markedsføring inden for EØS, som foretages uden hans samtykke, af varer, der er forsynet med dette varemærke)

2011/C 89/02

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Sofiyski sad

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Canon Kabushiki Kaisha

Sagsøgt: IPN Bulgaria OOD

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Sofiyski gradski sad — fortolkning af artikel 5, sammenholdt med artikel 7 i Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (EFT 1989 L, s. 40) — parallelimport af originale varer uden samtykke fra indehaveren af den til varemærket knyttede ret — indehaverens mulighed for at modsætte sig, at et med varemærket identisk tegn bruges erhvervsmæssigt uden hans samtykke — indehaverens ret ikke udtømt

Konklusion

Artikel 5 i Rådets første direktiv 89/104/EØF af 21. december 1988 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker skal fortolkes således, at indehaveren af et varemærke kan modsætte sig den første markedsføring i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, som foretages uden hans samtykke, af originalvarer, der er forsynet med dette varemærke.

(1) EUT C 100 af 17.4.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 80/8

Domstolens kendelse af 4. oktober 2010 — Vladimir Ivanov mod Europa-Kommissionen

(Sag C-532/09 P) (1)

(Appel - søgsmål om erstatning uden for kontraktforhold - fortabelse af en mulighed for ansættelse - forbehold om procedurefordrejning - åbenbart, at appellen delvis ikke kan antages til realitetsbehandling, delvis er ugrundet)

2011/C 80/14

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Vladimir Ivanov (ved avocat F. Rollinger)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved J. Currall og B. Eggers, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Appel iværksat til prøvelse af kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Tredje Afdeling) den 30. september 2009 i sag T-166/08, Ivanov mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt Kommissionen i det søgsmål, som sagsøgeren havde anlagt med henblik på at opnå erstatning for den skade, som han angiveligt havde lidt som følge af Kommissionens afslag på at ansætte ham som lokalt ansat til varetagelse af administrative og tekniske opgaver ved Kommissionens delegation i Sofia — den selvstændige karakter af søgsmålet om erstatning uden for kontraktforhold i forhold til annullationssøgsmålet — forbehold om procedurefordrejning — Rettens mulighed for at anvende denne regel ex officio

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Vladimir Ivanov betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 51 af 27.2.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 63/15

Domstolens kendelse (Femte Afdeling) af 27. oktober 2010 — REWE-Zentral AG mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG

(Sag C-22/10 P) (1)

(Appel - EF-varemærker - indsigelsessag - ansøgning om EF-ordmærket Clina - det ældre EF-ordmærke CLINAIR - afslag på registrering - relativ registreringshindring - vurdering af risikoen for forveksling - forordning (EF) nr. 40/94 - artikel 8, stk. 1, litra b))

2011/C 63/27

Processprog: tysk

Parter

Appellant: REWE-Zentral AG (ved advokaterne M. Kinkeldey og A. Bognár)

De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (ved R. Pethke, som befuldmægtiget) og Aldi Einkauf GmbH & Co. OHG (ved advokat N. Lützenrath)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Sjette Afdeling) den 11. november 2009 i sag T-150/08, REWE Zentral mod KHIM, hvorved Retten frifandt Harmoniseringskontoret i en sag, hvori der var nedlagt påstand om annullation af afgørelse truffet den 15. februar 2008 af Fjerde Appelkammer ved Harmoniseringskontoret vedrørende afslag på registreringen af ordmærket »Clina« som EF-varemærke for visse varer i klasse 3 og 21, idet den indsigelse, som indehaveren af det ældre EF-ordmærke »CLINAIR« havde rejst, blev taget til følge — risiko for forveksling mellem to varemærker — undladelse af at foretage en helhedsvurdering af de relevante faktorer i forbindelse med vurderingen af risikoen for forveksling — tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) REWE-Zentral AG betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 80 af 27.3.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 63/16

Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 9. december 2010 — KMB Europe BV mod Hauptzollamt Duisburg (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Düsseldorf — Tyskland)

(Sag C-193/10) (1)

(Procesreglementets artikel 104, stk. 3, første afsnit - den fælles toldtarif - kombineret nomenklatur - tarifering - MP3/Media Player - pos. 8521 - videooptagere eller videogengivere)

2011/C 63/29

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Düsseldorf

Parter i hovedsagen

Sagsøger: KMB Europe BV

Sagsøgt: Hauptzollamt Duisburg

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Finanzgericht Düsseldorf — fortolkning af bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif (EFT L 256, s. 1) som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1549/2006 af 17. oktober 2006 (EUT L 301, s. 1) — MP3 afspiller (Media-Player) — apparat, som har en begrænset evne til at gengive billeder og film, men hvis hovedfunktion er lydgengivelse — tarifering i pos. 8519 (»lydoptagere eller lydgengivere«) eller i pos. 8521 (»vidooptagere eller videogengivere«) i den kombinerede nomenklatur

Konklusion

Pos. 8521 i den kombinerede nomenklatur i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1549/2006 af 17. oktober 2006, skal fortolkes således, at apparater som de i hovedsagen omhandlede MP3/Media-playere, for hvilke den forelæggende ret har konstateret, at hovedfunktionen, der karakteriserer samtlige sådanne apparater, består i optagelse og gengivelse af lyd, ikke skal tariferes i denne position.

(1) EUT C 209 af 31.7.2010.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 63/16

Domstolens kendelse (Femte Afdeling) af 22. november 2010 (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Supremo Tribunal Administrativo — Portugal) — Secilpar — Sociedade Unipessoal SL mod Fazenda Pública

(Sag C-199/10) (1)

(Artikel 104, stk. 3, første afsnit, i Domstolens procesreglement - artikel 56 EF og artikel 58 EF - beskatning af udbytte - kildebeskatning - national skattelovgivning, der fritager udbytte udloddet til hjemmehørende selskaber)

2011/C 63/30

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Supremo Tribunal Administrativo

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Secilpar — Sociedade Unipessoal SL

Sagsøgt: Fazenda Pública

Sagens genstand

Præjudiciel — Supremo Tribunal Administrativo — foreneligheden med artikel 12 EF, 43 EF og 56 EF samt artikel 58, stk. 3, EF (nu artikel 18 TEUF, 49 TEUF og 63 TEUF samt artikel 65, stk. 3, TEUF) og med artikel 5, stk. 1, i Rådets direktiv 90/435/EØF af 23. juli 1990 om en fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber fra forskellige medlemsstater (EFT L 225, s. 6) af en national skattelovgivning om beskatning af udbytte udloddet af et hjemmehørende selskab til et ikke-hjemmehørende modtagende selskab, der ejer en andel i det udloddende selskabs kapital på under 25 % — beskatning ved indeholdelse af kildeskat med en sats på 15 % foreskrevet i den dobbeltbeskatningsoverenskomst, der er indgået mellem de to omhandlede medlemsstater — fritagelse for udbytte udloddet til hjemmehørende selskaber

Konklusion

Artikel 56 EF og 58 EF skal fortolkes således, at de er til hinder for en skatteordning, som følger af en konvention til undgåelse af dobbeltbeskatning indgået mellem to medlemsstater, hvorefter der indeholdes kildeskat på 15 % af udbytte, som udloddes af et selskab, som er etableret i en medlemsstat, til et selskab, som er etableret i en anden medlemsstat, når den førstnævnte medlemsstats nationale lovgivning fritager udbytte, der betales til et hjemmehørende selskab. Et andet resultat er alene muligt, såfremt den indeholdte kildeskat kan modregnes i den skyldige skat i den anden medlemsstat med et beløb, der svarer til forskelsbehandlingen. Det tilkommer den forelæggende ret at bedømme, om en sådan udligning af forskelsbehandlingen finder sted ved en anvendelse af alle bestemmelserne i overenskomsten om undgåelse af dobbeltbeskatning og forhindring af skatteunddragelse for så vidt angår skatter på indkomst, indgået den 26. oktober 1993 mellem Den Portugisiske Republik og Kongeriget Spanien.

(1) EUT C 195 af 17.7.2010.
—

den ikke er til hinder for en national ordning, som den der er omhandlet i artikel 36, stk. 5, i lovdekret nr. 165/01 af 30. marts 2001 vedrørende tilrettelæggelsen af arbejdet i den offentlige sektor, der i tilfælde af misbrug hidrørende fra en offentlig arbejdsgivers anvendelse af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter forbyder, at disse konverteres til en tidsubegrænset ansættelseskontrakt, når den nationale ret indeholder andre effektive foranstaltninger for denne sektor, hvorved misbrug af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede ansættelseskontrakter forhindres og eventuelt sanktioneres. Det påhviler imidlertid den forelæggende ret at bedømme, i hvilket omfang anvendelsesbetingelserne for og den effektive gennemførelse af de relevante bestemmelser i national ret udgør en passende foranstaltning til at forhindre, og i givet fald sanktionere, den offentlige forvaltnings misbrug af flere på hinanden følgende tidsbegrænsede kontrakter eller ansættelsesforhold
3)

Under omstændigheder som dem, der foreligger i hovedsagen, kan det forhold, at den omhandlede kreditaftale ikke indeholder nogen oplysning om de årlige omkostninger i procent — hvilken oplysning ifølge Rådets direktiv 87/102/EØF af 22. december 1986 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om forbrugerkredit, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/7/EF af 16. februar 1998, er af væsentlig betydning — udgøre et afgørende element i den nationale rets vurdering med henblik på at fastslå, om et vilkår vedrørende de omkostninger, der er forbundet med en forbrugerkreditaftale, som ikke indeholder denne oplysning, er affattet klart og forståeligt som omhandlet i artikel 4 i direktiv 93/13. Hvis dette ikke er tilfældet, kan den forelæggende ret også af egen drift og under hensyn til alle de omstændigheder, der forelå på tidspunktet for aftalens indgåelse, efterprøve, om den manglende angivelse af de årlige omkostninger i procent i vilkåret vedrørende låneomkostningerne indebærer, at dette vilkår skal anses for urimeligt i henhold til artikel 3 og 4 i direktiv 93/13. Uanset muligheden for at efterprøve kontrakten i henhold til direktiv 93/13 skal direktiv 87/102 imidlertid fortolkes således, at det giver de nationale retsinstanser mulighed for af egen drift at anvende de bestemmelser, der i national ret gennemfører direktivets artikel 4, og hvorefter en manglende angivelse af de årlige omkostninger i procent i en forbrugerkreditaftale indebærer, at den ydede kredit anses for at være rente- og omkostningsfri.