Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Konkurrence – EU-regler – overtrædelser – ansvar – moder- og datterselskaber – bedømmelseskriterier

(Art. 81 EF og 82 EF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2)

2. Konkurrence – administrativ procedure – overholdelse af retten til forsvar – klagepunktsmeddelelser – nødvendigt indhold

(Art. 81 EF, 82 EF og 85 EF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 27, stk. 1)

3. Konkurrence – administrativ procedure – overholdelse af retten til forsvar – tilsidesættelse, fordi Kommissionen har begået et ulovligt forhold – betingelser

(Art. 81 EF, 82 EF og 85 EF)

4. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – maksimumsbeløb – beregning – relevant omsætning

(Art. 81 EF og 82 EF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2)

5. Konkurrence – EU-regler – overtrædelser – ansvar – juridisk person ansvarlig for virksomhedens drift under overtrædelsen – undtagelser

(Art. 81, stk. 1, EF)

6. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – afskrækkende virkning – overholdelse af proportionalitetsprincippet

(Art. 81 EF og 82 EF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23)

7. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – afskrækkende virkning – anvendelse af en multiplikationskoefficient

(Art. 81 EF og 82 EF; Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2, og forordning nr. 1/2003, art. 23; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 1 A, fjerde afsnit)

Sammendrag

1. Når hele kapitalen i et datterselskab ejes af dets moderselskab, kan Kommissionen på konkurrenceområdet formode, at sidstnævnte udøver en bestemmende indflydelse på dette datterselskabs adfærd, uden at den er forpligtet til at skaffe yderligere beviser for, at moderselskabet faktisk har udøvet en sådan indflydelse eller havde kendskab til overtrædelsen eller nævnte datterselskabs indblanding i denne overtrædelse. Der er tale om en afkræftelig formodning, der kan afkræftes ved modbevis. Det påhviler derfor moderselskabet, som af Kommissionen betragtes som solidarisk ansvarlig for betalingen af den på dets datterselskab pålagte bøde, at afkræfte denne formodning med beviser, der kan fastslå, at dets datterselskab på selvstændig vis fastsætter sin handlingsstrategi på markedet, og at disse to selskaber derfor ikke udgør en samlet økonomisk enhed. I mangel herpå påvises kontroludøvelsen ved den omstændighed, at formodningen som følge af besiddelsen af hele kapitalen ikke er afkræftet.

Med henblik på at vurdere, om et datterselskab selvstændigt bestemmer sin adfærd på markedet, skal der tages hensyn til alle de faktorer, der er relevante for de økonomiske, organisatoriske og juridiske forbindelser mellem dette datterselskab og moderselskabet, der kan variere efter de særlige kendetegn i hvert enkelt tilfælde.

Den omstændighed, at et datterselskab har sin egen lokale ledelse og egne midler, beviser imidlertid ikke i sig selv, at selskabet i forhold til sit moderselskab selvstændigt fastlægger sin adfærd på markedet. Den omstændighed, at driften af de løbende aktiviteter betros til den lokale ledelse af et 100% ejet datterselskab, er gængs praksis, og det kan derfor ikke bevise datterselskabernes reelle selvstændighed. Ligeledes er opdeling af opgaver mellem datterselskaberne og deres moderselskaber i vertikalt integrerede koncerner en normal praksis, som ikke kan afkræfte formodningen om, at moderselskaberne faktisk udøvede en bestemmende indflydelse på datterselskabernes adfærd.

(jf. præmis 125, 126, 130 og 131)

2. Overholdelsen af retten til forsvar ved gennemførelsen af administrative procedurer på området for konkurrencepolitikken kræver, at den pågældende virksomhed under den administrative procedure bliver gjort i stand til på hensigtsmæssig vis at tilkendegive sit syn på omstændighederne, på relevansen af de påståede omstændigheder samt på de dokumenter, som Kommissionen har lagt til grund for påstanden om en overtrædelse af traktaten. Artikel 27, stk. 1, i forordning nr. 1/2003 afspejler dette princip, eftersom den foreskriver, at der skal tilstilles parterne en meddelelse af klagepunkter, der klart skal angive alle de væsentlige faktiske forhold, som Kommissionen støtter sig på i denne fase af proceduren, for at parterne reelt kan forstå, hvilken adfærd Kommissionen lægger dem til last, og gøre brug af deres ret til forsvar, inden denne træffer en endelig beslutning. Dette krav er opfyldt, hvis beslutningen ikke beskylder de pågældende for andre overtrædelser end de i klagepunktsmeddelelsen nævnte og kun tager hensyn til faktiske forhold, som de pågældende har haft lejlighed til at udtale sig om.

Dog kan denne angivelse være summarisk, og den endelige beslutning skal ikke nødvendigvis være en kopi af klagepunktsmeddelelsen, da denne meddelelse er et forberedende dokument, hvis faktiske og retlige bedømmelser alene er af foreløbig karakter. Tilføjelser i forhold til klagepunktsmeddelelsen, som foretages på baggrund af parternes svarskrift, der viser, at de faktisk har haft mulighed for at udøve retten til forsvar, er således tilladelige. Kommissionen kan ligeledes af hensyn til den administrative procedure ændre eller tilføje faktiske eller retlige argumenter til støtte for de fremsatte klagepunkter.

(jf. præmis 179-181)

3. Under en administrativ procedure i henhold til konkurrencereglerne kan den omstændighed, at der tages hensyn til et argument fremført af en virksomhed under proceduren, uden at denne virksomhed har haft mulighed for at udtale sig om spørgsmålet før vedtagelsen af den endelige beslutning, ikke som sådan udgøre en tilsidesættelse af retten til forsvar.

I den forbindelse er retten til forsvar tilsidesat, såfremt det er muligt, at den administrative procedure, som Kommissionen gennemførte, kan have fået et andet resultat, fordi Kommissionen har begået et ulovligt forhold. En virksomhed beviser, at der er begået en sådan ulovlighed, såfremt den i tilstrækkeligt omfang påviser, ikke at Kommissionens beslutning ville have fået et andet indhold, hvis det ulovlige forhold ikke havde foreligget, men at virksomheden bedre ville have været i stand til at varetage sit forsvar, f.eks. fordi den til sit forsvar kunne have anvendt dokumenter, som den blev nægtet aktindsigt i under den administrative procedure.

(jf. præmis 182 og 183)

4. Det loft på 10%, som er omhandlet i artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003, skal beregnes på grundlag af den sammenlagte omsætning i alle de selskaber, der udgjorde den selvstændige økonomiske enhed, der har handlet som »virksomhed« i artikel 81 EF’s forstand, da det kun er de deltagende selskabers samlede omsætning, der kan vise den pågældende virksomheds størrelse og økonomiske betydning.

(jf. præmis 210 og 211)

5. Det er som udgangspunkt den fysiske eller juridiske person, der ledte den pågældende virksomhed på det tidspunkt, hvor overtrædelsen blev begået, der er ansvarlig for overtrædelsen, selv om det på tidspunktet for vedtagelsen af den beslutning, hvorved overtrædelsen blev fastslået, var en anden person, der havde ansvaret for virksomhedens drift.

Når en enhed, der har begået en overtrædelse af konkurrencereglerne, er genstand for en retlig eller organisatorisk ændring, får dette ikke nødvendigvis den virkning, at der opstår en ny virksomhed, der er fritaget for ansvar for den tidligere virksomheds konkurrencestridige adfærd, såfremt de to virksomheder er identiske i økonomisk henseende.

Med henblik på effektiv gennemførelse af konkurrencereglerne kan det derfor være nødvendigt undtagelsesvis at pålægge den nye driftsansvarlige for den berørte enhed ansvaret for kartelovertrædelsen i tilfælde af, at sidstnævnte set fra en økonomisk synsvinkel kan betragtes som den oprindeligt driftsansvarliges successor.

Dette kriterium om »økonomisk kontinuitet« finder anvendelse under særlige omstændigheder, såsom i tilfælde, hvor den juridiske person, der var ansvarlig for virksomhedens drift, ophører med at eksistere i retlig forstand efter at have begået overtrædelsen.

Når en virksomhed ophører med at eksistere, fordi den er blevet opslugt af en erhverver, overtager sidstnævnte aktiverne og passiverne i virksomheden, herunder dens ansvar for overtrædelser af konkurrenceretten. I så fald kan ansvaret for den overtrædelse, der er begået af den opslugte virksomhed, pålægges erhververen.

Princippet om personligt ansvar kan ikke drages i tvivl af princippet om økonomisk kontinuitet i tilfælde, hvor en virksomhed, der er involveret i et kartel, er blevet overdraget til en uafhængig tredjemand, og hvor der ikke består nogen strukturel forbindelse mellem den oprindelige og den nye driftsansvarlige.

(jf. præmis 215-218, 220 og 221)

6. De sanktioner, der er fastsat i artikel 23 i forordning nr. 1/2003, har til formål såvel at straffe ulovlig adfærd som at forhindre gentagelse heraf. Det følger heraf, at afskrækkelsen udgør et formål med bøden.

Behovet for at sikre bødens tilstrækkeligt afskrækkende virkning kræver, at bødens størrelse tilpasses med henblik på at tage hensyn til den tilstræbte indvirkning på den virksomhed, bøden er pålagt, og dette med henblik på, at bøden ikke gøres ubetydelig eller omvendt overdreven, navnlig i forhold til den pågældende virksomheds økonomiske formåen, i overensstemmelse med kravene vedrørende dels behovet for at sikre bødens effektivitet, dels overholdelsen af proportionalitetsprincippet.

(jf. præmis 234 og 235)

7. Anvendelsen af en multiplikationsfaktor med henblik på en afskrækkende virkning ved beregningen af sanktionerne i artikel 23 i forordning nr. 1/2003 forudsætter, at der tages højde for deltagernes objektive kendetegn, såsom virksomhedernes størrelse og samlede ressourcer. I den forbindelse bekræfter selve ordlyden af punkt 1 A, fjerde afsnit, i retningslinjerne for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 dette synspunkt, idet der er taget højde for elementer, som berettiger anvendelsen af en afskrækkelsesfaktor, uafhængigt af overtrædelsens art, overtrædelsens konkrete indvirkning på markedet og det pågældende geografiske markeds udstrækning.

Eftersom moderselskab og datterselskab i forhold til artikel 81 EF udgør én virksomhed, tager Kommissionen den samlede omsætning hos moderselskabet i betragtning med henblik på at beregne multiplikationsfaktoren, og ikke kun omsætningen hos de berørte datterselskaber.

Når den økonomiske enhed i mellemtiden er blevet brudt, har hver enkelt adressat for Kommissionens beslutning ret til individuelt at få sat loftet på 10% af omsætningen. En virksomheds samlede ressourcer skal vurderes med henblik på at opfylde målet om en afskrækkende virkning på korrekt vis, og dette under overholdelse af proportionalitetsprincippet den dag, bøden pålægges.

(jf. præmis 243, 252, 255 og 257)