ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 100/25

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Symvoulio tis Epikrateias (Grækenland) den 1. februar 2010 — Eleftheri Tileorasi A.E. »ALTER CHANNEL« og Konstantinos Giannikos mod Ypourgos Typou kai Meson Mazikis Enimerosis og Ethniko Symvoulio Radiotileorasis

(Sag C-52/10)

2010/C 100/37

Processprog: græsk

Den forelæggende ret

Symvoulio tis Epikrateias

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Eleftheri Tileorasi A.E. »ALTER CHANNEL« og Konstantinos Giannikos

Sagsøgte: Ypourgos Typou kai Meson Mazikis Enimerosis og Ethniko Symvoulio Radiotileorasis

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 1, litra d), i Rådets direktiv 89/552/EØF af 3. oktober 1989 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedrørende udøvelse af tv-radiospredningsvirksomhed (ΕFT L 298), som ændret ved artikel 1, litra c), i Europa-parlamentets og Rådets direktiv 97/36/EF (EFT L 202), forstås således, at betaling af et vederlag eller en anden form for betaling eller modydelse udgør en nødvendig begrebsmæssig bestanddel af reklameformålet ved »skjult reklame«?
1)

Er artikel 3, litra b), artikel 4, stk. 2, artikel 5 og artikel 17, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 998/2003 af 26. maj 2003 om dyresundhedsmæssige betingelser for ikke-kommerciel transport af selskabsdyr og om ændring af Rådets direktiv 92/65/EØF (1) og artiklerne i og bilagene til Kommissionens beslutning 2003/803/EF af 26. november 2003 om et standardpas til transport inden for Fællesskabet af hunde, katte og fritter (2), til hinder for, at en national ordning også anvender modellen for det europæiske pas til selskabsdyr som bevis for identifikation og registrering af hunde, og herved tillader, at tredjemand kan påføre ændringer i identifikationen af dyret og dets ejer ved hjælp af identifikationsklæbemærker, der påsættes i afsnittene I til og med III i et af en autoriseret dyrlæge attesteret europæisk pas for selskabsdyr, hvorved tidligere identifikationsdata overklæbes?
1)

Er artikel 3, litra b), artikel 4, stk. 2, artikel 5, og artikel 17, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 998/2003/EF af 26. maj 2003 om dyresundhedsmæssige betingelser for ikke-kommerciel transport af selskabsdyr og om ændring af Rådets direktiv 92/65/EØF (1) og artiklerne i og bilagene til Kommissionens beslutning 2003/803/EF af 26. november 2003 om et standardpas til transport inden for Fællesskabet af hunde, katte og fritter (2) til hinder for, at en national ordning for pas til katte og fritter på den ene side henviser til den model og de supplerende krav, der omhandles i Kommissionens førnævnte beslutning af 26. november 2003, men på den anden side også kræver, at hvert pas skal være forsynet med et entydigt nummer, bestående af 13 cifre, nemlig »BE«, ISO-koden for Belgien, efterfulgt af udstederens registreringsnummer bestående af to cifre og et følgenummer på ni cifre?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 80/16

Appel iværksat den 21. december 2009 af Mehmet Salih Bayramoglu til prøvelse af kendelse afsagt den 24. september 2009 af Retten i Første Instans (Anden Afdeling) i sag T-110/09, Mehmet Salih Bayramoglu mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-28/10 P)

2010/C 80/29

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Mehmet Salih Bayramoglu (ved A. Riza, QC)

De andre parter i appelsagen: Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Rådets afgørelse 2004/511/EF (1) annulleres, idet den er baseret på en retsstridig undladelse ved ikke at sikre, at det tyrkisk-cypriotiske folk kunne deltage i valget til Europa-Parlamentet, hvilket var i strid med EF-traktatens artikel 189, sammenholdt med artikel 5 og 6 i traktaten om Den Europæiske Union.

— Det fastslås, at de seks medlemmer af Europa-Parlamentet, der blev anmeldt af Republikken Cypern efter den 6. juni 2009 i henhold til den gældende valglovgivning, ikke repræsenterer det tyrkisk-cypriotiske folk som påkrævet i loven.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har gjort gældende, at Retten i Første Instans fejlagtigt fandt, at sagen var anlagt for sent. Til støtte herfor har appellanten anført, at den af Retten anvendte praksis ikke omhandlede en undladelse af at sikre et helt folk deres grundlæggende ret til at deltage i valg, samt at den ikke vedrørte en beslutning hvis retlige forudsætning var en undladelse af at udarbejde valglovgivning, men i stedet udskød retten til at afholde sådanne valg.

Appellanten har ligeledes gjort gældende, at det ikke er korrekt, at han ikke påberåbte sig en undskyldelig fejl eller force majeure, da han indleverede stævningen.

(1) Rådets afgørelse 2004/511/EF af 10.6.2004 om det cypriotiske folks repræsentation i Europa-Parlamentet i tilfælde af en løsning på Cypern-problemet (EUT L 211, s. 22).
—

Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/46/EF af 14. juni 2006 om ændring af Rådets direktiv 78/660/EØF om årsregnskaberne for visse selskabsformer, 83/349/EØF om konsoliderede regnskaber, 86/635/EØF om bankers og andre penge- og finansieringsinstitutters årsregnskaber og konsoliderede regnskaber og 91/674/EØF om forsikringsselskabers årsregnskaber og konsoliderede regnskaber (1), idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
2)

Skal begrebet »yderligere kompensation« i artikel 12 i forordning nr. 261/2004/EF fortolkes således, at bestemmelsen giver den nationale domstol adgang til i tilfælde af aflysninger at tilkende erstatning for skade og tab, herunder torterstatning, som følge af misligholdelsen af en kontrakt om flytransport efter de kriterier der er fastsat i national lovgivning og retspraksis om misligholdelse af kontrakter, eller omfatter ovennævnte kompensation kun godtgørelse af passagerernes dokumenterbare udgifter, som det transporterende flyselskab ikke i tilstrækkeligt omfang har godtgjort i overensstemmelse med kravene i forordningens artikel 8 og 9, uden at de erstatningssøgende har påberåbt sig disse bestemmelser, eller kan disse to former for yderligere kompensation kombineres?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 113/24

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Arbeitsgerichts Siegburg (Tyskland) den 12. februar 2010 — Hüseyin Balaban mod Zelter GmbH

(Sag C-86/10)

2010/C 113/38

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Arbeitsgerichts Siegburg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Hüseyin Balaban

Sagsøgt: Zelter GmbH

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 6 i Rådets direktiv 2000/78/EF (1) af 27. november 2000 fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, som tillader, at der ved udvælgelsen af de medarbejdere i en virksomhed, der af økonomiske årsager skal afskediges, opstilles aldersgrupper for at sikre en afbalanceret aldersstruktur, og udvælgelsen mellem sammenlignelige medarbejdere således foretages på en sådan måde, at det talmæssige forhold mellem de medarbejdere, der skal udvælges fra den pågældende aldersgruppe, og antallet af alle sammenlignelige medarbejdere, der skal afskediges, svarer til det talmæssige forhold mellem de i den pågældende aldersgruppe beskæftigede medarbejdere og antallet af alle sammenlignelige medarbejdere i virksomheden?

(1) Rådets direktiv 2000/78/EF af 27.11.2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv, EFT L 303 af 2.12.2000, s. 16.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 113/16

Sag anlagt den 20. januar 2010 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Danmark

(Sag C-33/10)

2010/C 113/24

Processprog: dansk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved A. Alcover San Pedro, H. Støvlbæk, befuldmægtigede)

Sagsøgt: Kongeriget Danmark

Påstande

— Det fastslås, at Kongeriget Danmark har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/1/EF (1) af 15. januar 2008 om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening, idet det ikke har truffet alle de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at alle godkendelser var blevet revurderet og om nødvendigt ajourført inden den 30. oktober 2007.

— Kongeriget Danmark tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Direktivets artikel 5, stk. 1, pålægger medlemsstaterne at træffe foranstaltninger med henblik på at gennemføre en godkendelses- og/eller revurderingsprocedure for bestående anlæg inden den 30. oktober 2007. Fristen gælder uden undtagelser, og medlemsstaterne kan således ikke ifølge direktivet gøre særlige omstændigheder gældende som begrundelse for ikke at overholde denne forpligtelse.

Det er ikke tilstrækkeligt at der i Danmark er truffet foranstaltninger med henblik på, at alle udestående sager vedrørende opfyldelsen af direktivets artikel 5, stk. l, kan afsluttes inden udgangen af 2009. Forsinkelser som følge af kommunalreformen af l. januar 2007 kan heller ikke tillægges betydning ved vurderingen af, hvorvidt Danmark har overholdt sine forpligtelser i henhold til artikel 5, stk. l. Fristen fastsat for lovliggørelse af anlæg udløb den 30. oktober 2007 og blev meddelt medlemsstaterne allerede ved skrivelse af den 22. september 2005. Danmark har således haft flere år til at træffe de nødvendige foranstaltninger med henblik på at overholde direktivet.

Danmark har ikke bestridt den manglende overholdelse af godkendelsesvilkårene for bestående anlæg. Da det således er ubestridt, at en ikke ubetydelig del af alle otte danske anlæg fortsat drives uden godkendelse i henhold til direktivets bestemmelser, har Danmark overtrådt artikel 5, stk. 1, i direktivet.

(1) EUT L 24, s. 8
DA Den Europæiske Unions Tidende C 113/23

Sag anlagt den 11. februar 2010 — Europa-Kommissionen mod Irland

(Sag C-82/10)

2010/C 113/36

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved N.Yerrell, som befuldmægtiget)

Sagsøgt: Irland

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 6, 8, 9, 13, 15, 16 og 17 i Rådets første direktiv 73/239/EØF af 24. juli 1973 om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring med senere ændringer, og artikel 22 og 23 i Rådets direktiv 92/49/EØF om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring og om ændring af direktiv 73/239/EØF og 88/357, idet Irland ikke fuldt ud har anvendt Den Europæiske Unions forsikringslovgivning på samtlige forsikringsselskaber på en måde, der ikke indebærer forskelsbehandling.

— Irland tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Det er Kommissionens opfattelse, at Voluntary Health Insurance Board (»VHI«) ikke kan anses for at være omfattet af fritagelsen i artikel 4 i direktiv 73/239/EØF med virkning fra den første ændring af dets vedtægtsmæssige kompetence som følge af ikrafttrædelsen af Voluntary Health Insurance (Amendment) Act 1996, og at VHI efter denne dato fuldt ud blev omfattet af kravene i Den Europæiske Unions forsikringslovgivning, herunder navnlig kravene vedrørende godkendelse, finansielt tilsyn, udfærdigelse af tekniske bestemmelser og en faktisk solvensmargen omfattende en garantifond.

VHI leverer fortsat sine ydelser uden at have opnået en godkendelse fra det irske finanstilsyn og uden at iagttage de relevante solvenskrav.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 113/21

Appel iværksat den 9. februar 2010 af European Renewable Energies Federation ASBL (EREF) til prøvelse af kendelse afsagt den 19. november 2009 af Retten i Første Instans (Sjette Afdeling) i sag T-94/07, European Renewable Energies Federation ASBL (EREF) mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

(Sag C-74/10 P)

2010/C 113/32

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: European Renewable Energies Federation ASBL (EREF) (ved Rechtsanwalt J. Kuhbier)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Kendelse afsagt den 19. november 2009 af Retten i Første Instans i sag T-94/07, EREF mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, ophæves.

— Sagen hjemvises til Retten i Første Instans (Sjette Afdeling).

— Europa-Kommissionen betaler appelsagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har nedlagt påstand om, at Domstolen ophæver Rettens kendelse af 19. november 2009 i sag T-94/07 og hjemviser sagen til Retten til fornyet prøvelse.

Appellanten har anfægtet Rettens konklusion, hvorefter appellantens advokat, Dr. Fouquet, ikke kunne repræsentere appellanten i sagen ved Retten, og at søgsmålet derfor skulle afvises.

Retten mente ikke, at Dr. Fouquet kunne anses for en uafhængig tredjemand, eftersom hun blev udnævnt til direktør for EREF den 29. juni 2004. Appellanten har gjort gældende, at Dr. Fouquet formelt set ikke var udnævnt som direktør for EREF, eftersom en sådan udnævnelse ifølge belgisk ret kræver officiel registrering ved de kompetente belgiske myndigheder. Dr. Fouquet’s stilling som direktør for EREF var blot en stillingsbetegnelse, og indebar ikke — eller kun i meget begrænset omfang — nogen beføjelse til at repræsentere organisationen.

Appellanten har ligeledes gjort gældende, at selv om det lægges til grund, at Dr. Fouquet’s stilling som direktør skal anses for at være af formel karakter, var Rettens anvendelse af kriteriet for vurderingen af, om en advokat kan anses for en uafhængig tredjemand, forkert. Retten misforstod både Dr. Fouquet’s retlige status som repræsentant for EREF ved Retten og den faktiske fordeling af opgaver og forpligtelser mellem Dr. Fouquet og EREF. Som direktør for EREF ville Dr. Fouquet godt kunne repræsentere appellanten ved Retten ifølge tysk ret.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 113/35

Sag anlagt den 3. marts 2010 — Europa-Kommissionen mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-118/10)

2010/C 113/54

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved V. Di Bucci, L. Flynn, K. Walkerová og A. Stobiecka-Kuik, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Rådets afgørelse 2009/991/EU af 16. december 2009 om Republikken Letlands myndigheders ydelse af statsstøtte til køb af landbrugsjord mellem den 1. januar 2010 og den 31. december 2013 (1) annulleres.

— Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ved at vedtage den anfægtede afgørelse har Rådet ophævet Kommissionens beslutning, som følger af forslaget om passende foranstaltninger i punkt 196 i rammebestemmelserne for landbrug fra 2007 og af Letlands ubetingede tilslutning til forslaget, hvorefter Letland er forpligtet til at bringe en eksisterende støtteordning til køb af landbrugsjord til ophør senest den 31. december 2009. Under påberåbelse af, at der foreligger særlige omstændigheder, har Rådet faktisk givet tilladelse til, at Letland opretholder denne ordning, indtil rammebestemmelserne for landbrug fra 2007 udløber den 31. december 2013. De af Rådet fremførte omstændigheder som begrundelse for afgørelsen er af indlysende grunde ikke usædvanlige omstændigheder af en sådan karakter, at de kan begrunde den trufne afgørelse, og tager ikke hensyn til Kommissionens beslutning med hensyn til denne ordning. Til støtte for påstanden om annullation har Kommissionen fremført fire anbringender:

a) For det første finder Kommissionen, at Rådet ikke havde kompetence til at handle i medfør af artikel 108, stk. 2, tredje afsnit, TEUF, fordi den støtte, som Rådet godkendte, var en eksisterende støtte, som Letland havde forpligtet sig til at afskaffe ved udgangen af 2009, da Letland godkendte de passende foranstaltninger, som Kommissionen havde foreslået det.

b) For det andet har Rådet begået magtfordrejning, idet Rådet tilsigtede at ophæve konklusionen om, at støtteforanstaltningerne, som Letland frit kunne opretholde indtil udgangen af 2009, men ikke derefter, kunne opretholdes indtil 2013.

c) Dernæst gør Kommissionen i sit tredje anbringende gældende, at den anfægtede afgørelse er vedtaget i strid med princippet om loyalt samarbejde, som gælder for medlemsstater og også imellem institutionerne. Rådet har med sin afgørelse fritaget Letland fra dets samarbejdsforpligtelse med Kommissionen i forbindelse med de passende foranstaltninger, som denne medlemsstat har godkendt, vedrørende eksisterende støtte til køb af landbrugsjord inden for rammerne af samarbejdet i henhold til artikel 108, stk. 1, TEUF.

d) Med sit sidste anbringende gør Kommissionen gældende, at Rådet har anlagt et åbenbart fejlskøn, for så vidt som Rådet fandt, at der forelå særlige omstændigheder, der kunne begrunde den godkendte foranstaltnings vedtagelse.

(1) EUT L 339 af 22.12.2009, s. 34.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 113/33

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg (Luxembourg) den 3. marts 2010 — État du Grand-Duché de Luxembourg og Administration de l'enregistrement et des domaines mod Pierre Feltgen (kurator for Bacino Charter Company SA under konkurs) og Bacino Charter Company SA

(Sag C-116/10)

2010/C 113/52

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: État du Grand-Duché de Luxembourg og Administration de l'enregistrement et des domaines

Sagsøgte: Pierre Feltgen (kurator for Bacino Charter Company SA under konkurs) og Bacino Charter Company SA

Præjudicielt spørgsmål

Kan tjenesteydelser, som leveres af en ejer af et fartøj, der mod vederlag stiller fartøjet med besætning til rådighed for fysiske personer med henblik på disse personers anvendelse af fartøjet til rekreative formål i internationalt farvand, fritages i henhold til artikel 15, stk. 5, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (1), såfremt tjenesteydelserne anses for at bestå i både udlejning af fartøjet og transport?

(1) EFT L 145, s. 1.
4)

For det tilfælde, at rammeafgørelsen skal fortolkes således, at fuldbyrdelsen af arrestordren kan afslås af en grund, om hvilken rammeafgørelsen ikke indeholder udtrykkelige bestemmelser, hvilke betingelser skal da opstilles for et sådant afslag, navnlig i det tilfælde, at arrestordren er udstedt med henblik på fuldbyrdelsen af en straf? a) Finder bestemmelserne i rammeafgørelsens artikel 4, stk. 6, tilsvarende anvendelse i dette tilfælde? Kan fuldbyrdelsen af arrestordren med andre ord alene afslås, når den person, der begæres overført, er statsborger i eller har sin bopæl i den fuldbyrdende medlemsstat, og denne stat forpligter sig til at fuldbyrde straffen eller foranstaltningen i medfør af sin nationale ret? b) Skal der, for at der kan meddeles et afslag, i det mindste kræves, at den stat, overfor hvilken der er fremsat begæring om overførsel, forpligter sig til at fuldbyrde straffen eller foranstaltningen i medfør af sin nationale ret? c) For det tilfælde, at rammeafgørelsen skal fortolkes således, at den i visse tilfælde tillader, at fuldbyrdelsen af en arrestordre, der er udstedt med henblik på fuldbyrdelse af en straf, kan afslås af grunde, der vedrører indholdet eller begrundelsen i dommen afsagt af den udstedende medlemsstat eller forskriftsmæssigheden af den retssag, der førte til afsigelsen af dommen, er det da ligeledes tilladt af afslå overførsel, når de under litra a) eller litra b) nævnte betingelser ikke er opfyldt?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 100/17

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal de première instance de Liège (Belgien) den 15. januar 2010 — Missionswerk Werner Heukelbach E.v. mod État belge — Service Public Fédéral Finances

(Sag C-25/10)

2010/C 100/25

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal de première instance de Liège

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Missionswerk Werner Heukelbach E.v.

Sagsøgt: État belge — Service Public Fédéral Finances

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 18 (tidligere artikel 12 EF), 45 (tidligere artikel 39 EF), 49 (tidligere artikel 43 EF) og 54 (tidligere artikel 48 EF) i Lissabontraktaten af 17. december 2007 fortolkes således, at lovgiver i en medlemsstat ikke må vedtage eller opretholde en regel, hvis formål er, at afgiftstilsvar efter den nedsatte sats på 7 % kun gælder for foreninger, som drives uden gevinst for øje, for gensidige selskaber eller nationale sammenslutninger af gensidige selskaber, for faglige sammenslutninger og for internationale sammenslutninger, der drives uden gevinst for øje, for private stiftelser og almennyttige stiftelser, og som alle skal være hjemmehørende i den medlemsstat, i hvilken arvelader — indbygger i Wallonien — havde sin faktiske bopæl eller sit arbejdssted på dødstidspunktet, eller i hvilken han tidligere havde haft sin faktiske bopæl eller sit arbejdssted?
1)

Skal artikel 39 i direktiv 2005/85/EF (1) fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en national bestemmelse som den, der er indført i Storhertugdømmet Luxembourg ved artikel 20, stk. 5, i lov af 5. maj 2006 om asyl og andre supplerende former for beskyttelse med senere ændringer, ifølge hvilken en asylansøger ikke har ret til domstolsprøvelse af en administrativ myndigheds afgørelse om at behandle en ansøgning om international beskyttelse inden for rammerne af en fremskyndet procedure?
3)

Skal den i artikel 4, stk. 1, litra b), nr. iv), i direktiv 90/314/EØF fastsatte forpligtelse for arrangøren til inden rejsens begyndelse at give forbrugeren oplysninger om muligheden for at tegne en forsikring, der dækker udgifterne ved hjemtransport i tilfælde af ulykke, fortolkes således, at denne forpligtelse omfatter arrangørens forpligtelse til med forbrugeren at tegne en enkeltforsikring, der dækker udgifterne ved hjemtransport i tilfælde af ulykke?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 100/27

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Corte Suprema di Cassazione (Italien) den 9. februar 2010 — straffesag mod Marcello Costa

(Sag C-72/10)

2010/C 100/41

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Corte Suprema di Cassazione

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Marcello Costa

Præjudicielt spørgsmål

EU-Domstolen anmodes om at klarlægge, hvordan artikel 43 EF og 49 EF skal fortolkes med hensyn til etableringsfriheden og den frie udveksling af tjenesteydelser i sektoren for indgåelse af væddemål om resultatet af sportsbegivenheder med henblik på at afgøre, om de nævnte traktatbestemmelser muliggør eller hindrer en national lovgivning, som fastlægger en monopolordning for staten og et system med koncessioner og tilladelser, som inden for rammerne af et bestemt antal koncessioner er karakteriseret ved følgende: a) en generel tendens til beskyttelse af indehaverne af koncessioner, der er udstedt på et tidligere tidspunkt på baggrund af en udbudsrunde, som på ulovlig vis har udelukket en del af de erhvervsdrivende; b) bestemmelser, som reelt garanterer en fastholdelse af de markedspositioner, som er blevet opnået på baggrund af en udbudsrunde, som på ulovlig vis har udelukket en del af de erhvervsdrivende (eksempelvis forbuddet mod at nye koncessionshavere åbner centre inden for en vis afstand i forhold til de eksisterende centre); c) mulighed for fortabelse af retten til koncessionen og inddragelse af meget høje sikkerhedsstillelser, herunder i tilfælde, hvor koncessionshaveren direkte eller indirekte administrerer grænseoverskridende spilleaktiviteter, der kan sammenlignes med den af koncessionen omfattede type aktiviteter.