RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS DOM

(Første Afdeling)

16. juli 2015

Simona Murariu

mod

Den Europæiske Tilsynsmyndighed for Forsikrings- og Arbejdsmarkedspensionsordninger (EIOPA)

»Personalesag — ansatte i EIOPA — midlertidigt ansatte — meddelelse om ledig stilling — krav om mindst otte års erhvervserfaring — intern ansøger, hvis ansættelse som midlertidigt ansat blev bekræftet ved udløbet af en prøvetid — midlertidig placering i den nye stilling, som indebærer indplacering i en højere lønklasse — materiel fejl i meddelelsen om ledig stilling — tilbagetrækning af stillingstilbud — anvendeligheden af de almindelige gennemførelsesbestemmelser — høring af personaleudvalget — berettiget forventning«

Angående:

Søgsmål anlagt i medfør af artikel 270 TEUF, hvorunder Simona Murariu i det væsentlige har nedlagt påstand dels om annullation af afgørelsen af 24. februar 2014, hvorved den administrerende direktør for Den Europæiske Tilsynsmyndighed for Forsikrings- og Arbejdsmarkedspensionsordninger (EIOPA) ifølge hende tilbagetrak sin afgørelse af 7. november 2013 om foreløbigt at udnævne hende til en stilling, der havde været genstand for en meddelelse om ledig stilling, samt om annullation af afgørelsen af 24. juli 2014 om afslag på hendes klage, dels om, at EIOPA tilpligtes at erstatte det økonomiske og ikke-økonomiske tab, hun efter hendes opfattelse har lidt.

Udfald:

Afgørelsen af 24. februar 2014 truffet af Den Europæiske Tilsynsmyndighed for Forsikrings- og Arbejdsmarkedspensionsordninger (EIOPA) annulleres, for så vidt som: Simona Murarius ansøgning til stillingen som seniorekspert i personlige pensioner (»senior expert on personal pensions«) heri forkastes med tilbagevirkende kraft, hvilket, i et kontraktforhold, er i strid med de velerhvervede rettigheder og kontraktvilkårene, og det stillingstilbud, i henhold til en ordning om midlertidig placering, som Simona Murariu allerede havde accepteret, og som blev forelagt hende den 17. juli 2013, stiltiende tilbagetrækkes; afgørelsen fratager Simona Murariu en aflønning svarende til lønklasse AD 8 i den midlertidige ansættelsesperiode fra den 16. september 2013 til den 24. februar 2014. I øvrigt forkastes annullationspåstandene. EIOPA betaler det af Simona Murariu lidte økonomiske tab i perioden mellem den 16. september 2013 og den 24. februar 2014 med et beløb svarende til forskellen i aflønningen mellem lønklasse AD 6 og lønklasse AD 8, med tillæg af morarenter fra den 16. september 2013, beregnet på grundlag af den af Den Europæiske Centralbank fastsatte rentesats for de vigtigste refinansieringstransaktioner i den pågældende periode, forhøjet med 2 procentpoint. I øvrigt forkastes erstatningspåstandene. EIOPA bærer sine egne omkostninger og betaler de af Simona Murariu afholdte omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – midlertidigt ansatte – akt, der indeholder et klagepunkt – ansættelse – tilbagetrækning af et ansættelsestilbud, efter at den udvalgte ansøger har accepteret dette – ulovlighed

Tjenestemænd – midlertidigt ansatte – meddelelse om ledig stilling – formål – administrationens pligt til at angive de betingelser, der kræves for at bestride en stilling – rækkevidde – afslag på en ansøgning på grund af manglende overholdelse af en betingelse, som ikke fremgår af meddelelsen om ledig stilling, men som er fastsat i de almindelige gennemførelsesbestemmelser, som finder anvendelse på proceduren – lovlig – betingelser

I forbindelse med vedtagelsen af almindelige gennemførelsesbestemmelser som omhandlet i vedtægtens artikel 110 tjener underskriften fra bestyrelsesformanden for et EU-organ på teksten for en version af disse kun til at bekræfte ægtheden af nævnte gennemførelsesbestemmelser som værende en retsakt vedtaget af bestyrelsen. Dette betyder imidlertid ikke, at disse ville være blevet vedtaget af nævnte bestyrelsesformand, når denne optræder individuelt. (jf. præmis 69)

Retssikkerhedsprincippet kræver af administrationen, at denne sætter de berørte parter i stand til nøjagtigt at kende omfanget af de forpligtelser, som påhviler dem, eller de rettigheder, som de råder over. Retssikkerhedsprincippet medfører herefter, at en af administrationen fastsat regel, som fastsætter rettigheder og forpligtelser for administrationens ansatte, er genstand for en passende offentliggørelsesforanstaltning på de vilkår og i den form, som det tilkommer administrationen at fastlægge. Hvad navnlig angår reglerne om ansættelse af midlertidigt ansatte er ansættelsesmyndigheden ved en institution eller et agentur forpligtet til så præcist som muligt i meddelelsen om ledig stilling at angive de betingelser, der kræves for at bestride den pågældende stilling, med henblik på at sætte personer i stand til at vurdere, om de skal indgive en ansøgning. Ansættelsesmyndigheden kan ganske vist ikke være forpligtet til at henvise til betingelser, der er udtrykkeligt fastsat i vedtægten, eftersom ansøgerne formodes at have kendskab hertil, men en meddelelse om ledig stilling fratages sin genstand, som er at oplyse ansøgerne om de betingelser, der skal opfyldes for at besætte en stilling, hvis administrationen kunne udelukke en ansøger af en grund, som ikke udtrykkeligt fremgår af nævnte meddelelse om ledig stilling eller af vedtægten, eller som ikke forinden har været genstand for en offentliggørelse, som ansøgeren har adgang eller kendskab til. En institution eller et agentur har imidlertid principielt mulighed for, endog pligt til, med henblik på at sikre overholdelse af ligebehandlingsprincippet i forbindelse med forløbet af de forskellige udvælgelsesprocedurer til stillinger i samme lønklasse at udelukke en ansøger på grund af manglende overholdelse af en betingelse, der, som følge af en materiel skrivefejl ikke som sådan fremgår af et af dets stillingsopslag, men som fremgår klart og utvetydigt af almindelige gennemførelsesbestemmelser til vedtægten og til ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, fastsat af den nævnte institution eller det nævnte agentur, og som har været genstand for en passende offentliggørelse, og som følgelig antages at være kendt af en almindelig omhyggelig ansøger, som tilhører den pågældende institutions eller det pågældende agenturs ansatte. I denne forbindelse overlader vedtægtens artikel 110, stk. 3, administrationen et vidt skøn hvad angår valget af kommunikationsmetoden for de oplysninger, der fremgår af vedtægtens artikel 110. (jf. præmis 73-76) Henvisning til: Domstolen: dom af 30.10.1974, Grassi mod Rådet, 188/73, EU:C:1974:112, præmis 40, af 25. november 1976, Küster mod Parlamentet, 123/75, EU:C:1976:162, præmis 7, af 21. juni 2007, ROM-projecten, C-158/06, EU:C:2007:370, præmis 25, af 11. december 2007, Skoma-Lux, C-161/06, EU:C:2007:773, præmis 28, og af 10. marts 2009, Heinrich, C-345/06, EU:C:2009:140, præmis 44 Retten i Første Instans: dom af 2. oktober 1996, Vecchi mod Kommissionen, T-356/94, EU:T:1996:136, præmis 50 Personaleretten: dom af 30. november 2009, Wenig mod Kommissionen, F-80/08, EU:F:2009:160, præmis 90, af 14. april 2011, Šimonis mod Kommissionen, F-113/07, EU:F:2011:44, præmis 73 og 74, og af 15. oktober 2014, Moschonaki mod Kommissionen, F-55/10 RENV, EU:F:2014:235, præmis 41 og 42

Selv om de almindelige gennemførelsesbestemmelser i vedtægtens artikel 110 ikke kan vedtages af et agentur uden Kommissionens samtykke, hvilket giver sidstnævnte en vis tilsynsbeføjelse, er der til gengæld kun fastsat en høring af personaleudvalget, dvs. en form for beskeden deltagelse i en beslutningstagning, som under ingen omstændigheder medfører en pligt for administrationen til at følge de bemærkninger, der fremsættes af personaleudvalget i forbindelse med høringen af dette. Følgelig skal administrationen overholde denne forpligtelse, hver gang høringen af personaleudvalget er egnet til at kunne udøve indflydelse på indholdet af den retsakt, der skal vedtages, idet den effektive virkning af høringspligten ellers ville blive tilsidesat. De førnævnte bestemmelser i vedtægtens artikel 110 fastsætter ikke en kronologisk rækkefølge over etaperne i proceduren for et agenturs vedtagelse af almindelige gennemførelsesbestemmelser, navnlig hvad angår spørgsmålet, om agenturets personaleudvalg kan eller skal høres inden eller efter Kommissionens accept. I denne forbindelse gælder, at eftersom den bemyndigelse til at vedtage de almindelige gennemførelsesbestemmelser, som formelt er tillagt agenturet, er betinget af Kommissionens accept, har såvel agenturet som Kommissionen reelt beslutningskompetence på området. Således kan et agenturs personaleudvalg høres inden Kommissionens godkendelse af et forslag til almindelige gennemførelsesbestemmelser, for så vidt som den tekst, der efterfølgende formelt vedtages af agenturet, ikke som følge af de ændringer, som er tilføjet på Kommissionens anmodning, væsentligt afviger fra den tekst, der oprindeligt blev forelagt personaleudvalget. Således er agenturet kun forpligtet til på ny at høre personaleudvalget inden vedtagelsen af de almindelige gennemførelsesbestemmelser, hvis det beslutter at acceptere ændringer, forlangt af Kommissionen, til sit oprindelige forslag, som væsentligt berører opbygningen af dette forslag. En sådan forpligtelse er til gengæld udelukket for så vidt angår punktuelle ændringer med begrænset virkning, idet det påpeges, at spørgsmålet om, hvorvidt en ændring er af væsentlig karakter, skal vurderes ud fra ordlyden af det samlede forslags indhold og stilling, og ikke på grundlag af de individuelle følger, det kan have for de tjenestemænd eller øvrige ansatte, der kan berøres heraf. (jf. præmis 86-88) Henvisning til: Domstolen: dom af 22. december 2008, Centeno Mediavilla m.fl. mod Kommissionen, C-443/07 P, EU:C:2008:767, præmis 52 Retten i Første Instans: dom af 20. november 2003, Cerafogli og Poloni mod ECB, T-63/02, EU:T:2003:308, præmis 23 og den deri nævnte retspraksis

Selv om princippet om beskyttelse af den berettigede forventning kan begrænse administrationens ret til med tilbagevirkende kraft at tilbagekalde en retsstridig forvaltningsakt i et tilfælde, hvor adressaten for akten kunne sætte sin lid til dennes tilsyneladende lovlighed, kan denne betingelse ikke anses for at være opfyldt, når der foreligger objektive omstændigheder, der burde have fået den pågældende til at indse, at der var tale om en fejl, eller sagt på en anden måde, at der foreligger omstændigheder, der kan drage aktens lovlighed i tvivl. Den pågældende kan således ikke sætte sin lid til lovligheden af den tilbagekaldte akt, når den savner retsgrundlag eller er blevet vedtaget under tilsidesættelse af de relevante retsregler. (jf. præmis 98) Henvisning til: Den Europæiske Unions Ret: dom af 12. maj 2010, Bui Van mod Kommissionen, T-491/08 P, EU:T:2010:191, præmis 44 og den deri nævnte retspraksis

Grundlaget for en midlertidig ansats ansættelsesforhold med den pågældende institution eller det pågældende agentur er en ansættelseskontrakt. For så vidt angår muligheden for at bringe et kontraktforhold til ophør, når dette er fastlagt ved parternes viljesudveksling, handler ansættelsesmyndigheden ikke ensidigt som en ansættelsesmyndighed, men er forpligtet af de relevante kontraktbestemmelser, som binder det til den ansatte, og til under alle omstændigheder at overholde bestemmelserne i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, navnlig disses artikel 14 og 47. Selv om ingen bestemmelse i disse ansættelsesvilkår nemlig forbyder ansættelsesmyndigheden ved kontraktbestemmelser, som er mere gunstige for de ansatte, i de nævnte ansattes interesse at begrænse sin beføjelse, jf. artikel 47 i de nævnte ansættelsesvilkår, til at opsige ansættelseskontrakter, som er gyldigt indgået, kan den imidlertid ikke uden for de tilfælde, der er fastsat i de nævnte ansættelsesvilkår, ensidigt frigøre sig fra sit kontraktforhold med den pågældende ansatte. Navnlig udgør et tilbud om ansættelse til en ansøger med henblik på dennes ansættelse som midlertidigt ansat ganske vist blot en hensigt og herved en forberedende retsakt, som ikke skaber rettigheder, og som kan tilbagetrækkes, f.eks. når ansættelsesmyndigheden efter fremsættelsen af tilbuddet om ansættelse opdager, at en af de ansættelsesbetingelser, der er fastsat i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, i meddelelsen om ledig stilling eller i de interne bestemmelser ikke er overholdt af den pågældende. Situationen er imidlertid anderledes, når et sådant tilbud er blevet accepteret, når det er blevet materialiseret ved en afgørelse fra ansættelsesmyndigheden, og når gennemførelsen af det nye kontraktforhold i praksis allerede er påbegyndt. I en sådan situation gør de kontraherende parters viljesudvekslinger nemlig, at der opstår nye kontraktmæssige forpligtelser, som begrænser nævnte myndigheds beføjelse til at handle ensidigt uden for de tilfælde, der udtrykkeligt er fastsat i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, såsom dem, der er omhandlet i disse ansættelsesvilkårs artikel 47, og under alle omstændigheder at handle med tilbagevirkende kraft. (jf. præmis 101 og 103) Henvisning til: Domstolen: dom af 18. oktober 1977, Schertzer mod Parlamentet, 25/68, EU:C:1977:158, præmis 40, og af 19. juni 1992, V. mod Parlamentet, C-18/91 P, EU:C:1992:269, præmis 39 Retten i Første Instans: dom af 30. november 1994, Düchs mod Kommissionen, T-558/93, EU:T:1994:279, præmis 43, og af 7. juli 2004, Schmitt mod AER, T-175/03, EU:T:2004:214, præmis 53 Personaleretten: dom af 23. oktober 2012, Eklund mod Kommissionen, F-57/11, EU:F:2012:145, præmis 66, og kendelse af 10. juli 2014, Mészáros mod Kommissionen, F-22/13, EU:F:2014:189, præmis 73

Et EU-agentur kan i sine interne bestemmelser fastsætte, at en ansøger til en ledig stilling i agenturet, som allerede arbejder i dette agenturs tjeneste som midlertidigt ansat med erfaring, men i en lavere lønklasse end lønklassen for den pågældende stilling, i lighed med en ansøger uden for agenturet for sit vedkommende kan underlægges en prøvetid som omhandlet i artikel 14 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i den pågældende stilling, en ny prøveperiode på seks måneder, hvis resultat er afgørende for en efterfølgende fastansættelse i den nye stilling og i den nye højere lønklasse ved et tillæg til hans kontrakt, hvori fastsættes, at han varigt omplaceres til den pågældende stilling. En sådan fortolkning, som er inspireret af en analog anvendelse af artikel 14 i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte på en midlertidigt ansat, som ikke er nyansat af en institution eller et agentur, men som allerede har en tidsbegrænset eller tidsubegrænset ansættelse i institutionen eller agenturet, opnået efter en prøvetid i henhold til nævnte ansættelsesvilkårs artikel 14, gør det ligeledes muligt ikke at straffe de midlertidigt ansatte, som allerede har erfaring i et agentur, da agenturet i givet fald vil kunne være nødt til at prioritere ansættelse af ansøgere, med hensyn til hvilke det kan kræve en bedømmelse af præstationerne efter en prøveperiode, i det foreliggende tilfælde i henhold til betingelserne i artikel 14 i nævnte ansættelsesvilkår, netop til skade for interne ansøgere i agenturet, med hensyn til hvilke en ny prøvetid ikke vil være en mulighed. Det fremgår nemlig ikke at ordlyden eller opbygningen af ansættelsesvilkårenes artikel 10 og 14, at de er til hinder for, at administrationen kan kræve af den pågældende ansatte, at han gennemgår en ny prøvetid som omhandlet i nævnte ansættelsesvilkårs artikel 14 eller en anden form for prøveperiode med henblik på denne nye placering. Når ansættelsesmyndigheden i en af sine andre stillinger ansætter en af sine erfarne midlertidigt ansatte, som har en tidsbegrænset eller tidsubegrænset kontrakt, i vedkommendes tidligere funktioner, efter en prøvetid som omhandlet i nævnte ansættelsesvilkårs artikel 14, kan den beslutte at fritage den pågældende fra at gennemgå en ny prøvetid, når den finder, at han i denne egenskab af midlertidigt ansat fortsætter sit ansættelsesforhold med sin arbejdsgiver, og dette selv i det tilfælde, hvor fortsættelsen af ansættelsesforholdet ledsages af en fremgang i lønklasse eller en udvikling i de udførte arbejdsopgaver, og hvor meddelelsen om ledig stilling vedrørende den nye stilling, som vedkommende er ansat i, kun vedrører en tidsbegrænset ansættelse. Omvendt gælder, at når den nye ansættelseskontrakt med samme ansættelsesmyndighed vedrører en anden kategori arbejde eller udgør en afbrydelse af karrieren for den erfarne midlertidigt ansatte, som allerede har gennemført en prøvetid i henhold til nævnte ansættelsesvilkårs artikel 14, der f.eks. kommer til udtryk ved en væsentlig ændring af arten af de arbejdsopgaver, der udføres af den pågældende ansatte, eller ved en forskel på to lønklasser, kan nævnte myndighed ved udøvelsen af sin skønsbeføjelse og tilrettelæggelsen af dens tjenestegrene med henblik på artikel 14 i nævnte ansættelsesvilkår beslutte sig for at anse, at den pågældendes ansættelseskontrakt, herunder den ansættelseskontrakt, der har form af et tillæg til den tidligere kontrakt, vedrører en anden stilling, som medfører, at den pågældende, i lighed med ansøgerne uden for institutionen eller agenturet, såsom midlertidigt ansatte fra andre institutioner eller agenturer eller endog personer, som ikke arbejder for Unionen, skal godtgøre, at han har tilstrækkelige erhvervsmæssige kvalifikationer til de nye arbejdsopgaver og er berettiget til stillingen og til indplacering i en højere lønklasse end tidligere. (jf. præmis 130-133)