ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Artikel 56 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for, at de retshåndhævende myndigheder i en medlemsstat straffer formidling uden tilladelse af sportsvæddemål, som udøves af en privat aktør på vegne af en anden privat aktør, som ikke råder over en tilladelse til at foranstalte sportsvæddemål i denne medlemsstat, men som er indehaver af en licens i en anden medlemsstat, når kravet om at være i besiddelse af en tilladelse til at foranstalte eller formidle sportsvæddemål er et led i en ordning med offentligt monopol, som de nationale domstole har kendt i strid med EU-retten. Artikel 56 TEUF er til hinder for en sådan strafpålæggelse, også selv om en privat aktør i teorien kan opnå en tilladelse til at foranstalte eller formidle sportsvæddemål, for så vidt som kendskabet til proceduren for tildeling af en sådan tilladelse ikke er sikret, og ordningen med offentligt monopol på sportsvæddemål, som de nationale domstole har kendt i strid med EU-retten, er fortsat på trods af vedtagelsen af en sådan procedure.
1)

Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4 i Rådets direktiv 91/271/EØF af 21. maj 1991 om rensning af byspildevand, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1137/2008 af 22. oktober 2008, idet den ikke i byområderne Alvalade, Odemira, Pereira do Campo, Vila Verde (PTAGL 420), Mação, Pontével, Castro Daire, Arraiolos, Ferreira do Alentejo, Vidigueira, Alcácer do Sal, Amareleja, Monchique, Montemor-o-Novo, Grândola, Estremoz, Maceira, Portel, Viana do Alentejo, Cinfães, Ponte de Reguengo, Canas de Senhorim, Repeses, Vila Viçosa, Santa Comba Dão, Tolosa, Loriga, Cercal, Vale de Santarém, Castro Verde, Almodôvar, Amares/Ferreiras, Mogadouro, Melides, Vila Verde (PTAGL 421), Serpa, Vendas Novas, Vila de Prado, Nelas, Vila Nova de São Bento, Santiago do Cacém, Alter do Chão, Tábua og Mangualde har sikret, at udledninger fra rensningsanlæg for byspildevand underkastes et passende niveau for rensningen i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i bilag I, litra B, til nævnte direktiv.
1)

Republikken Bulgarien: — har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 1 og 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/147/EF af 30. november 2009 om beskyttelse af vilde fugle, eftersom den ikke til fulde har integreret de vigtige fuglebeskyttelsesområder i det særligt beskyttede område i regionen Kaliakra og dermed ikke har udlagt som særligt beskyttet område de områder, som med hensyn til antal og udstrækning er bedst egnede til beskyttelse af dels de biologiske arter, der er opført i bilag I til det nævnte direktiv, dels de trækfuglearter, der ikke er opført i bilag I, men som er regelmæssigt tilbagevendende trækfuglearter i det geografiske hav- og landområde, hvor dette direktiv finder anvendelse — har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 4, i direktiv 2009/147 ved at godkende gennemførelsen af projekterne »AES Geo Energy«, »Disib« og »Longman Investment« i det vigtige fuglebeskyttelsesområde Kaliakra, der ikke er blevet udlagt som særligt beskyttet område, selv om det burde have været det — har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 6, stk. 2, i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, idet den har godkendt gennemførelsen af projekterne »Kaliakra Wind Power«, »EVN Enertrag Kavarna« og »Vertikal — Petkov & Cie« samt »Thracian Cliffs Golf & Spa Resort« i henholdsvis det særligt beskyttede område i regionen Kaliakra og det særligt beskyttede område i regionen Belite skali — har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til dels artikel 4, stk. 2 og 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/92/EU af 13. december 2011 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet, og bilag III, punkt 1, litra b), dertil, dels dette direktivs artikel 2, stk. 1, idet den på den ene side undlod at vurdere den kumulative virkning af projekterne »Windtech«, »Brestiom«, »Eco Energy« og »Longman Investment« korrekt på det vigtige fuglebeskyttelsesområde i regionen Kaliakra, der ikke er blevet udlagt som særligt beskyttet område, selv om det burde have været det, og på den anden side desuagtet godkendte gennemførelsen af projektet »Longman Investment«.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 98/6

Domstolens dom (Første Afdeling) af 14. januar 2016 — »Ostas celtnieks« SIA mod Talsu novada pašvaldība og Iepirkumu uzraudzības birojs (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Augstākā tiesa — Letland)

(Sag C-234/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - offentlige kontrakter - direktiv 2004/18/EF - finansiel og økonomisk formåen - teknisk og/eller faglig formåen - artikel 47, stk. 2, og artikel 48, stk. 3 - udbudsbetingelser, som indeholder en forpligtelse for tilbudsgiveren til at indgå en samarbejdsaftale med eller til at oprette et interessentskab med de enheder, hvis formåen denne gør gældende))

(2016/C 098/06)

Processprog: lettisk

Den forelæggende ret

Augstākā tiesa

Parter i hovedsagen

Sagsøger:»Ostas celtnieks« SIA

Sagsøgte: Talsu novada pašvaldība og Iepirkumu uzraudzības birojs

Konklusion

Artikel 47, stk. 2, og artikel 48, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv nr. 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter skal fortolkes således, at de er til hinder for, at en ordregivende myndighed i udbudsbetingelserne vedrørende en udbudsprocedure med henblik på indgåelse af en offentlig kontrakt pålægger en tilbudsgiver, der gør andre enheders formåen gældende, en forpligtelse til inden tildelingen af den nævnte kontrakt at indgå en samarbejdsaftale med disse enheder, eller til at oprette et interessentskab med dem.

(1) EUT C 212 af 7.7.2014.
Bestemmelserne i EU-retten, nærmere bestemt artikel 101 TEUF og forordning nr. 1/2003, skal fortolkes således, at der ikke er nogen retlig forbindelse mellem en ansøgning om bødefritagelse, som en virksomhed har fremsat eller er i færd med at fremsætte for Europa-Kommissionen, og den forkortede ansøgning om bødefritagelse, som er fremsat for en national konkurrencemyndighed med hensyn til det samme kartel, hvilken forbindelse skulle forpligte denne myndighed til at vurdere den forkortede ansøgning i lyset af ansøgningen om bødefritagelse. Den omstændighed, at den forkortede ansøgning nøjagtigt afspejler indholdet af den ansøgning om bødefritagelse, der er fremsat for Kommissionen, er i denne henseende ikke relevant.

Når den forkortede ansøgning, der fremsættes for den nationale konkurrencemyndighed, har et mere begrænset materielt anvendelsesområde end ansøgningen om bødefritagelse, der er fremsat for Kommissionen, er denne myndighed ikke forpligtet til at rette henvendelse til Kommissionen eller virksomheden selv med henblik på at fastlægge, hvorvidt denne virksomhed har konstateret konkrete og specifikke eksempler på ulovlig adfærd i den sektor, som angiveligt er dækket af ansøgningen om bødefritagelse, men ikke af nævnte forkortede ansøgning.
1)

Republikken Cypern har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 45 TEUF og 48 TEUF samt artikel 4, stk. 3, TEU, idet den ikke med tilbagevirkende kraft fra den 1. maj 2004 har ophævet alderskriteriet i artikel 27 i lov nr. 97 (I)/1997 om pension, som afholder arbejdstagere fra at forlade deres hjemland for at udøve erhvervsmæssig beskæftigelse i en anden medlemsstat, i Den Europæiske Unions institutioner eller i en anden international organisation, og som medfører en ulige behandling mellem på den ene side vandrende arbejdstagere, herunder dem, der arbejder i Den Europæiske Unions institutioner eller i en anden international organisation, og på den anden side de tjenestemænd, som har udøvet deres beskæftigelse i Cypern.
1)

Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3, stk. 2, i protokollen af 8. april 1965 vedrørende Den Europæiske Unions privilegier og immuniteter, der oprindeligt var bilagt traktaten om oprettelse af et fælles Råd og en fælles Kommission for De Europæiske Fællesskaber, og som dernæst, i henhold til Lissabontraktaten, har været bilagt EU-traktaten, EUF-traktaten og Euratomtraktaten som protokol nr. 7, idet det ikke har indrømmet EU-institutionerne en fritagelse for de afgifter, der er omhandlet i artikel 26 i bekendtgørelsen om organiseringen af el-markedet i hovedstadsregionen Bruxelles (ordonnance relative à l’organisation du marché de l’électricité en Région de Bruxelles Capitale) og artikel 20 i bekendtgørelsen om organiseringen af gasmarkedet i hovedstadsregionen Bruxelles (ordonnance relative à l’organisation du marché du gaz en Région de Bruxelles Capitale), som ændrede, og ved at modsætte sig tilbagebetalingen af disse afgifter, som hovedstadsregionen Bruxelles har opkrævet.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 98/9

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 20. januar 2016 — Toshiba Corporation mod Europa-Kommissionen

(Sag C-373/14 P) (1)

((Appel - konkurrence - karteller - artikel 101, stk. 1, TEUF - markedet for elektriske transformatorer - mundtlig aftale om fordeling af markeder (»gentlemen’s agreement«) - konkurrencebegrænsende »formål« - adgangsbarrierer - formodning for deltagelse i en ulovlig aftale - bøder - retningslinjerne for beregning af bøder (2006) - punkt 18))

(2016/C 098/10)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Toshiba Corporation (ved solicitor J.F. MacLennan, Rechtsanwalt A. Schulz og avocats J. Jourdan og P. Berghe)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved F. Ronkes Agerbeek, J. Norris-Usher og K. Mojzesowicz, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Toshiba Corporation betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 339 af 29.9.2014.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 98/8

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 21. januar 2016 — »ERGO Insurance« SE, repræsenteret ved »ERGO Insurance« SE Lietuvos filialas mod »If P&C Insurance« AS, repræsenteret ved »If P&C Insurance« AS filialas (C-359/14) og »Gjensidige Baltic« AAS, repræsenteret ved »Gjensidige Baltic« AAS Lietuvos filialas mod »PZU Lietuva« UAB DK (C-475/14) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Vilniaus miesto apylinkės teismas, Lietuvos Aukščiausiasis Teismas — Litauen)

(Forenede sager C-359/14 og C-475/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i civile sager - lovvalg - forordning (EF) nr. 864/2007 og (EF) nr. 593/2008 - direktiv 2009/103/EF - ulykke forårsaget af en lastbil med påhængskøretøj, hvor de to køretøjer er forsikret af forskellige forsikringsgivere - ulykke, der har fundet sted i en anden medlemsstat end den, hvor forsikringsaftalerne er indgået - regressøgsmål mellem forsikringsgiverne - lov, der finder anvendelse - begreberne »kontraktlige forpligtelser« og »forpligtelser uden for kontrakt«))

(2016/C 098/09)

Processprog: litauisk

Den forelæggende ret

Vilniaus miesto apylinkės teismas, Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

Parter i hovedsagen

Sagsøgere:»ERGO Insurance« SE, repræsenteret ved »ERGO Insurance« SE Lietuvos filialas, (C-359/14), »Gjensidige Baltic« AAS, repræsenteret ved »Gjensidige Baltic« AAS Lietuvos filialas (C-475/14)

Sagsøgte:»If P&C Insurance« AS, repræsenteret ved »If P&C Insurance« AS filialas (C-359/14), »PZU Lietuva« UAB DK (C-475/14)

Konklusion

Artikel 14, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/103/EF af 16. september 2009 om ansvarsforsikring for motorkøretøjer og kontrollen med forsikringspligtens overholdelse skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke indeholder nogen særlig lovvalgsregel til fastlæggelse af den lov, der finder anvendelse på regressøgsmål mellem forsikringsgivere under omstændigheder som de i hovedsagerne omhandlede.

Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 593/2008 af 17. juni 2008 om lovvalgsregler for kontraktlige forpligtelser (Rom I) og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 864/2007 af 11. juli 2007 om lovvalgsregler for forpligtelser uden for kontrakt (Rom II) skal fortolkes således, at den lov, der finder anvendelse på et regressøgsmål anlagt af et trækkende køretøjs forsikringsgiver, som har ydet erstatning til ofrene for en ulykke forårsaget af føreren af det nævnte køretøj, mod forsikringsgiveren for det påhængskøretøj, der blev trukket i forbindelse med denne ulykke, skal fastlægges i henhold til artikel 7 i forordning nr. 593/2008, såfremt de regler om erstatningsansvar uden for kontrakt, som finder anvendelse på denne ulykke i medfør af artikel 4 ff. i forordning nr. 864/2007, fastsætter en fordeling af forpligtelsen til at erstatte skaden.

(1) EUT C 329 af 22.9.2014

og EUT C 7 af 12.1.2015.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 98/14

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 21. januar 2016 — SOVAG — Schwarzmeer und Ostsee Versicherungs-Aktiengesellschaft mod If Vahinkovakuutusyhtiö Oy (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Korkein oikeus — Finland)

(Sag C-521/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i civile sager - forordning (EF) nr. 44/2001 - artikel 6, nr. 2) - retternes kompetence - søgsmål mod den pågældende som tredjemand anlagt af en tredjemand mod en part i en retssag ved den ret, hvor den oprindelige sag er anlagt))

(2016/C 098/17)

Processprog: finsk

Den forelæggende ret

Korkein oikeus

Parter i hovedsagen

Sagsøger: SOVAG — Schwarzmeer und Ostsee Versicherungs-Aktiengesellschaft

Sagsøgt: If Vahinkovakuutusyhtiö Oy

Konklusion

Artikel 6, nr. 2), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at den omfatter et søgsmål, som er anlagt af en tredjemand i henhold til nationale bestemmelser, mod sagsøgte i en oprindelig retssag, hvorved et regreskrav — som har en nær sammenhæng med dette oprindelige søgsmål — med hensyn til den skadeserstatning, der er udbetalt af den nævnte tredjemand til sagsøgeren i den oprindelige retssag, gøres gældende, på betingelse af, at kravet ikke er rejst for at unddrage denne sagsøgte sit værneting.

(1) EUT C 34 af 2.2.2015.
Domstolens dom (Første Afdeling) af 21. april 2016 — Austro-Mechana Gesellschaft zur Wahrnehmung mechanisch-musikalischer Urheberrechte Gesellschaft mbH mod Amazon EU Sàrl, Amazon Services Europe Sàrl, Amazon.de GmbH, Amazon Logistik GmbH og Amazon Media Sàrl (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof — Østrig)

(Sag C-572/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - forordning (EF) nr. 44/2001 - retternes kompetence på det civil- og handelsretlige område - artikel 5, nr. 3) - begrebet »sager om erstatning uden for kontrakt« - direktiv 2001/29/EF - harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet - artikel 5, stk. 2, litra b) - reproduktionsretten - undtagelser og begrænsninger - reproduktion til privat brug - rimelig kompensation - manglende betaling - eventuelt omfattet af anvendelsesområdet for artikel 5, nr. 3), i forordning (EF) nr. 44/2001))

(2016/C 211/21)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Austro-Mechana Gesellschaft zur Wahrnehmung mechanisch-musikalischer Urheberrechte Gesellschaft mbH

Sagsøgt: Amazon EU Sàrl, Amazon Services Europe Sàrl, Amazon.de GmbH, Amazon Logistik GmbH og Amazon Media Sàrl

Konklusion

Artikel 5, nr. 3), i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at et krav med henblik på at opnå betaling af et vederlag, der er skyldigt i henhold til en national lovgivning såsom den i hovedsagen omhandlede, som gennemfører ordningen for »rimelig kompensation«, der er fastsat i artikel 5, stk. 2, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22. maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet, henhører under »sager om erstatning uden for kontrakt« som omhandlet i denne forordnings artikel 5, nr. 3).

(1) EUT C 81 af 9.3.2015.
1)

Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1907/2006 af 18. december 2006 om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH), om oprettelse af et europæisk kemikalieagentur og om ændring af direktiv 1999/45/EF og ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 793/93 og Kommissionens forordning (EF) nr. 1488/94 samt Rådets direktiv 76/769/EØF og Kommissionens direktiv 91/155/EØF, 93/67/EØF, 93/105/EF og 2000/21/EF, i den affattelse, der følger af Kommissionens forordning (EF) nr. 552/2009 af 22. juni 2009, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for, at der i national lovgivning fastsættes en forpligtelse for en importør af kemiske produkter til at registrere disse hos den kompetente nationale myndighed, selv om denne importør allerede er forpligtet til at registrere disse produkter hos Det Europæiske Kemikalieagentur i medfør af denne forordning, forudsat at denne registrering hos den kompetente nationale myndighed ikke udgør en forudgående betingelse for markedsføringen af de nævnte produkter, at registreringen vedrører andre oplysninger end dem, der kræves ved denne forordning, og at registreringen bidrager til at gennemføre de mål, der forfølges med denne, navnlig målene om at sikre et højt beskyttelsesniveau for menneskers sundhed og miljøet samt fri bevægelighed for sådanne stoffer i det indre marked, bl.a. ved at indføre en kontrolordning for en sikker håndtering af sådanne produkter i den pågældende medlemsstat og ved at evaluere denne håndtering, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 156/9

Domstolens dom (Store Afdeling) af 1. marts 2016 — National Iranian Oil Company mod Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen

(Sag C-440/14 P) (1)

((Appel - restriktive foranstaltninger over for Den Islamiske Republik Iran - liste over de personer og enheder, der er omfattet af indefrysningen af pengemidler og økonomiske ressourcer - Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 945/2012 - retsgrundlag - kriterium om materiel, logistisk eller økonomisk støtte til Irans regering))

(2016/C 156/12)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: National Iranian Oil Company (ved advokat J.-M. Thouvenin)

De andre parter i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union (ved M. Bishop og V. Piessevaux, som befuldmægtigede) og Europa-Kommissionen (ved A. Aresu, D. Gauci og L. Gussetti, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) National Iranian Oil Company bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af Rådet for Den Europæiske Union.

3) Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 421 af 24.11.2014.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 156/12

Domstolens dom (Første Afdeling) af 10. marts 2016 — VAD BVBA og Johannes Josephus Maria van Aert mod Belgishe Staat (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hof van Cassatie — Belgien)

(Sag C-499/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - toldunion og fælles toldtarif - tarifering - kombineret nomenklatur - fortolkning - almindelige bestemmelser - bestemmelse 3, litra b) - begrebet »varer i sæt til detailsalg« - separate pakker))

(2016/C 156/15)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hof van Cassatie

Parter i hovedsagen

Sagsøger: VAD BVBA og Johannes Josephus Maria van Aert

Sagsøgt: Belgishe Staat

Konklusion

Bestemmelse 3, litra b), i de almindelige tariferingsbestemmelser vedrørende den kombinerede nomenklatur, som er indeholdt i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, i den affattelse, som følger af Kommissionens forordning (EF) nr. 1214/2007 af 20. september 2007, skal fortolkes således, at varer som de i hovedsagen omhandlede, der frembydes til toldbehandling i separate pakker og først herefter emballeres sammen, ikke desto mindre kan betragtes som »varer i sæt til detailsalg« som omhandlet i denne bestemmelse og således henhører under én og samme toldposition, når det er godtgjort, at disse varer, under hensyn til andre objektive faktorer, hvilket det tilkommer den nationale ret at bedømme, udgør en enhed og som sådan er bestemt til at udbydes til salg i detailhandelen.

(1) EUT C 26 af 26.1.2015.
1)

Artikel 33 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/95/EU af 13. december 2011 om fastsættelse af standarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som personer med international beskyttelse, for en ensartet status for flygtninge eller for personer, der er berettiget til subsidiær beskyttelse, og for indholdet af en sådan beskyttelse skal fortolkes således, at bopælskrav, der pålægges en person med subsidiær beskyttelsesstatus, som de i hovedsagerne omhandlede udgør en begrænsning af den frie bevægelighed, som er sikret ved denne artikel, selv når denne foranstaltning ikke forbyder den pågældende at færdes frit på området for den medlemsstat, som har tildelt denne beskyttelse, og midlertidigt opholde sig på dette område uden for det ved bopælskravet fastsatte sted.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 156/4

Domstolens dom (Niende Afdeling) af 17. marts 2016 — Portmeirion Group UK Ltd mod Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs (anmodning om præjudiciel afgørelse fra First-tier Tribunal (Tax Chamber) — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-232/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - dumping - gennemførelsesforordning (EU) nr. 412/2013 - gyldighed - import af bordservice og køkkenartikler af keramisk materiale med oprindelse i Kina - den pågældende vare - den omhandlede vare - begrundelsespligt))

(2016/C 156/04)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Portmeirion Group UK Ltd

Sagsøgt: Commissioners for Her Majesty’s Revenue & Customs

Konklusion

Gennemgangen af det præjudicielle spørgsmål har intet frembragt, der kan rejse tvivl om gyldigheden af Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 412/2013 af 13. maj 2013 om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af bordservice og køkkenartikler af keramisk materiale med oprindelse i Folkerepublikken Kina.

(1) EUT C 235 af 21.7.2014.
3)

Artikel 5 og 13 i direktiv 2005/60, som ændret ved direktiv 2010/78, skal fortolkes således, at en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som er vedtaget under anvendelse af enten den skønsbeføjelse, som i medfør af dette direktivs artikel 13 tilkommer medlemsstaterne, eller den i nævnte direktivs artikel 5 omhandlede beføjelse, skal være forenelig med EU-retten, herunder med de grundlæggende friheder, som sikres ved traktaterne. Selv om en sådan national lovgivning med henblik på at bekæmpe hvidvaskning af penge eller finansiering af terrorisme forfølger et legitimt mål, som kan begrunde en begrænsning af de grundlæggende friheder, og selv om den omstændighed, at det forudsættes, at pengeoverførsler, som foretages af et institut, der er omfattet af nævnte direktiv, til andre stater end den, hvor det har hjemsted, altid indebærer en øget risiko for hvidvaskning af penge eller finansiering af terrorisme, er egnet til at sikre virkeliggørelsen af nævnte mål, går denne lovgivning imidlertid ud over, hvad der nødvendigt for at opnå det mål, som den forfølger, for så vidt som den formodning, som den opstiller, finder anvendelse på enhver pengeoverførsel uden at fastsætte en mulighed for at afkræfte den for så vidt angår pengeoverførsler, som objektivt ikke indebærer en sådan risiko.