ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

Rådets afgørelse (FUSP) 2019/354 af 4. marts 2019 om ændring af afgørelse 2014/119/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine (EUT 2019, L 64, s. 7) og Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2019/352 af 4. marts 2019 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 208/2014 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine (EUT 2019, L 64, s. 1), annulleres i medfør af artikel 263 TEUF, for så vidt som de vedrører sagsøgeren.
3.

Det tredje anbringende vedrører manglende retsgrundlag, eftersom artikel 29 i traktaten om Den Europæiske Union ikke kan være retsgrundlag for den restriktive foranstaltning, der er blevet truffet over for sagsøgeren.
Sag anlagt den 5. april 2019 — Società Agricola Tenuta di Rimale m.fl. mod Kommissionen

(Sag T-210/19)

(2019/C 213/48)

Processprog: italiensk

Parter

Sagsøgere: Società Agricola Tenuta di Rimale Ss (Fidenza, Italien) og 9 andre sagsøgere (ved advokaterne M. Libertini, A. Scognamiglio og M. Spolidoro)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgernes påstande

Det anfægtede notat fra Europa-Kommissionen annulleres, og der foretages en prøvelse af de grunde, som er angivet i denne stævning. Denne prøvelse foretages på grundlag af en anden og mere korrekt fortolkning af artikel 150 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1308/2013 af 17. december 2013 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter (1) og på grundlag af en grundigere sagsoplysning, hvoraf det vil fremgå, at de grunde, som Consorzio har angivet med henblik på på ubestemt tid at opretholde en regulering af udbuddet af mælk til fremstilling af osten med en beskyttet oprindelsesbetegnelse Parmigiano Reggiano, som er udtryk for forskelsbehandling og som er uretmæssig, savner konsekvens og sammenhæng.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Dette søgsmål vedrører notat fra Europa-Kommissionen — Generaldirektoratet for Landbrug og Udvikling af Landdistrikter — af 6. februar 2019 om henlæggelse af den klage, som sagsøgerne havde indgivet den 5. februar 2018, og hvorved de havde gjort gældende, at Decreto del Ministero delle Politiche Agricole, Alimentari e Forestali, del 15 dicembre 2016, n. 6762, di approvazione del Piano di Regolazione dell’offerta del formaggio Parmigiano-Reggiano per il triennio 2017-2019 (dekret nr. 6762 fra ministeriet for landbrug, fødevarer og skovbrug af 15.12.2016 om godkendelse af planen for regulering af udbuddet af Parmigiano-Reggiano-ost for den treårige periode 2017-2019) og dekret nr. 5320 af 19. september 2017 fra samme ministerium om godkendelse af ændringerne til planen for regulering af udbuddet af Parmigiano-Reggiano-ost for den treårige periode 2017-2019, er retsstridige.

Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne fremsat tre anbringender.

1. Første anbringende om en ukorrekt fortolkning af artikel 150 i forordning (EU) nr. 1308/2013 med hensyn til fastlæggelsen af det kvalificerede flertal af producenter, som er berørt af forslaget til regulering af udbuddet.

2. Andet anbringende om en ukorrekt fortolkning af artikel 150 i forordning (EU) nr. 1308/2013 med hensyn til nødvendigheden af at undersøge de materielle betingelser for markedsbalance med henblik på vedtagelse af midlertidige foranstaltninger til regulering af udbuddet og nødvendigheden af en tilstrækkelig begrundelse i denne henseende.

3. Tredje anbringende om en ukorrekt fortolkning af artikel 150 i forordning (EU) nr. 1308/2013, idet planer for regulering af udbuddet, hvis indhold er udtryk for forskelsbehandling, er forbudte.

(1) EUT 2013, L 347, s. 608.
—

Selskabet har i denne forbindelse gjort gældende, at Kommissionen ikke har taget hensyn til de af selskabet fremsatte anmodninger om at suspendere proceduren og om aktindsigt i dokumenterne i OLAF’s sagsakter vedrørende inspektionen, men under alle omstændigheder fortsatte ved at udstede debetnotaen og efterfølgende rykkere, selv om selskabet ikke havde haft materiel mulighed for at besvare OLAF’s endelige rapport som følge af interne problemer. Kommissionen har dermed tilsidesat princippet om god tro i kontraktforhold og retten til effektive retsmidler såvel under den administrative procedure som for Retten.
—

De andre parter tilpligtes at betale sagsomkostningerne forbundet med sagens behandling for Retten samt omkostningerne forbundet med sagens behandling ved indsigelsesafdelingen og for appelkammeret ved EUIPO.
Sag anlagt den 9. april 2019 — Infineon Technologies mod Kommissionen

(Sag T-234/19)

(2019/C 213/52)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Infineon Technologies AG (Neubiberg, Tyskland) (ved advokaterne L. Assmann og M. Peiffer)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Kommissionens afgørelse med j.nr. C(2018) 3166 (EUT 2019, L 14, s. 1) af 28. maj 2018 i statsstøttesag SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) gennemført af Tyskland til fordel for båndlastbrugere i henhold til elnetsbekendtgørelsens § 19 annulleres.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Søgsmålet er støttet på et enkelt anbringende, hvorefter den anfægtede afgørelse er ulovlig, da fritagelsen for netafgifter i medfør af elnetsbekendtgørelsens § 19, stk. 2, andet punktum, ikke udgør statsstøtte som omhandlet i artikel 107 ff. TEUF.

Sagsøgeren har i denne henseende først gjort gældende, at de fritagelser for netafgifter, der er indrømmet på grundlag af elnetsbekendtgørelsens § 19, stk. 2, ikke er indrømmet på grundlag af statsmidler som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF, men finansieres af tyske netoperatører, der er privatretligt organiseret, og som ikke kan henføres til staten. Den anfægtede afgift kan i sin virkning heller ikke sidestilles med en afgift på elforbrug i Tyskland. Desuden har Forbundsrepublikken Tyskland ingen kontrol over de transmissionssystemoperatører, der er udpeget til at forvalte disse midler.

Det gøres endvidere gældende, at fritagelsen for netafgifter i medfør af elnetsbekendtgørelsens § 19, stk. 2, andet punktum, på afgørende punkter adskiller sig fra de situationer, der lå til grund for sagerne C-206/06, Essent Netwerk Noord m.fl., og C-262/12, Vent De Colère!. Den foreliggende afgift kan imidlertid sammenlignes med den afgift, der var omhandlet i sag C-405/16 P, Tyskland mod Kommissionen, hvorfor den ikke kan kvalificeres som støtte.
Sag anlagt den 30. april 2019 — Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi mod EUIPO — Filotas Bellas & Yios ((Halloumi χαλλούμι Vermion grill cheese M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927)

(Sag T-282/19)

(2019/C 213/72)

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (Nicosia, Cypern) (ved S. Malynicz QC (Queen’s Counsel) Barrister S. Baran og Solicitor V. Marsland)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Filotas Bellas & Yios AE (Alexandreia Imathias, Grækenland)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Indehaver af det omtvistede varemærke: Filotas Bellas & Yios AE

Det omtvistede varemærke: EU-figurmærket Halloumi χαλλούμι Vermion grill cheese/grill est/grill kase M BELAS PREMIUM GREEK DAIRY SINCE 1927 — registreringsansøgning nr. 12 172 276

Sagen for EUIPO: Ugyldighedssag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 15. februar 2019 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 2295/2017-4)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO tilpligtes at bære sine egne omkostninger og betale omkostningerne afholdt af den part, der har fremsat ugyldighedsbegæringen.

Anbringender

— Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001
—

Det gøres inden for rammerne af det første anbringende gældende, at udbredelse af dokumenter vedrørende godkendelse og gennemførelse af iBorderCtrl-forskningsprojektet ikke vil skade konsortiemedlemmernes forretningsmæssige interesser. Genstanden for projektet Intelligent Portable Border Control System er udforskningen af nye teknologier til indrejsekontrol såsom anvendelse af en »automatisk løgnedetektor« og beregning af en risikoværdi.
1.

Med det første anbringende gøres det gældende, at der ved undersøgelse CEB/2017/067/IT er sket en tilsidesættelse af Rådets forordning (EF) nr. 1258/1999 af 17. maj 1999 om finansiering af den fælles landbrugspolitik (EFT 1999, L 160, s. 103), navnlig dens artikel 2 stk. 2, af Rådets forordning (EF) nr. 1290/2005 af 21. juni 2005 om finansiering af den fælles landbrugspolitik (EUT 2005, L 209, s. 1), og navnlig dens artikel 31, stk. 2, samt af Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013 af 17. december 2013 om finansiering, forvaltning og overvågning af den fælles landbrugspolitik og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 352/78, (EF) nr. 165/94, (EF) nr. 2799/98, (EF) nr. 814/2000, (EF) nr. 1290/2005 og (EF) nr. 485/2008 (EUT 2013, L 347, s. 549). — Det gøres i denne forbindelse ligeledes gældende, at der er sket en tilsidesættelse af artikel 5, stk. 4, i traktaten om Den Europæiske Union, som ændret ved Lissabontraktaten af 12. december 2007, samt af proportionalitetsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning. — Endelig har sagsøgeren gjort gældende, at der er foretaget magtmisbrug, samt at der er sket en tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter i form af en begrundelsesmangel.
1.

Første anbringende om, at Kommissionens afgørelse overtrådte væsentlige procedurekrav og tilsidesatte følgende: — Artikel 24, stk. 2, i Rådets forordning (EU) 2015/1589 af 13. juli 2015 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel 108 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (1) samt punkt 72 i Kodeks for god praksis ved behandling af statsstøttesager (2). — Sagsøgerens ret til at blive hørt. — Begrundelsespligten, der er beskyttet i henhold til artikel 296 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og artikel 41, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. — Sagsøgerens klageadgang, der er beskyttet i henhold til artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.
1.

Med det første anbringende gøres det gældende, at Kommissionen foretog et åbenbart urigtigt skøn ved ikke at anerkende, at udelukkelsen af Imagina Media Audiovisual SL — som er et af konsortiets medlemmer — ingen indvirkning har på konsortiets udførelse af kontrakten vedrørende parti 1, 3 og 6 i udbuddet. Udelukkelsen af Imagina Media Audiovisual SL har heller ingen indvirkning på de afgørelser, hvorved Kommissionen tildelte konsortiet disse kontrakter.
2.

Med det andet anbringende gøres det gældende, at Kommissionen fejlagtigt udelukkede sagsøgeren og derfor tilsidesatte artikel 146, stk. 1, litra c), i forordning 2018/1046 og sagsøgerens ret til forsvar ved ikke tydeligt at angive præcis, hvad der udgør alvorlige forsømmelser. Endvidere begik Kommissionen ifølge sagsøgeren en fejl ved at fastslå, at sagsøgeren også er udelukket fra den igangværende udbudsprocedure, eftersom dette ikke følger af den anfægtede afgørelses konklusion, ved at udelukke sagsøgeren som følge af en adfærd, der relaterer sig til medie- og markedsføringsrettigheder inden for sportssektoren i et udbud for audiovisuel dækning af EU-retlige anliggender, idet disse udgør forskellige markeder, som ikke påvirker hinanden, således at sagsøgerens pålidelighed i kontrakter for Den Europæiske Union lader sig godtgøre og, ved at fastslå, at sagsøgeren skulle udelukkes, eftersom Kommissionen ikke havde tilstrækkeligt bevis til at træffe den anfægtede afgørelse, og sagsøgerens aftale med det amerikanske justitsministerium om, at der ikke blev indledt retsforfølgning, ikke fastslår, at sagsøgeren eller selskabets administrerende direktører er skyldige.
Sag anlagt den 9. april 2019 — Wepa Hygieneprodukte m.fl. mod Kommissionen

(Sag T-238/19)

(2019/C 213/54)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøgere: Wepa Hygieneprodukte GmbH (Arnsberg, Tyskland), Wepa Leuna GmbH (Leuna, Tyskland) og Wepa Papierfabrik Sachsen GmbH (Arnsberg) (ved advokaterne H. Janssen og A. Vallone)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgernes påstande

— Europa-Kommissionens afgørelse med j.nr. C(2018) 3166 (EUT 2019, L 14, s. 1) af 28. maj 2018 i statsstøttesag SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) gennemført af Tyskland til fordel for båndlastbrugere i henhold til § 19 i elnetsbekendtgørelsen annulleres.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Søgsmålet er støttet på et enkelt anbringende, hvorefter fritagelsen for netafgifter ikke udgør statsstøtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF.

Sagsøgerne har i denne henseende først anført, at der ikke anvendes statsstøtte eller støtte, som ydes ved hjælp af statsmidler, i forbindelse med fritagelsen for netafgifter. Desuden gøres det gældende, at Kommissionen urigtigt har lagt til grund, at § 19-afgiften udgør en »afgift« eller en »skattelignende afgift«, som staten pålægger slutbrugerne, som omhandlet i dom af 17. juli 2008, Essent Netwerk Noord m.fl. (C-206/06, ECLI:EU:C:2008:413).

Det gøres endvidere gældende, at båndlastbrugere ikke er blevet indrømmet en selektiv fordel.
2.

Andet anbringende om, at listeopførelsen af sagsøgeren er baseret på et åbenbart urigtigt skøn ved vurderingen af de faktiske omstændigheder, for så vidt som sagsøgte ikke har fremført beviser for de anførte faktiske omstændigheder, der kan understøtte eller angiveligt kan understøtte begrundelsen for de trufne foranstaltninger, eller for så vidt som sagsøgte har draget urimelige konsekvenser af disse faktiske omstændigheder.
1.

Første anbringende om, at Kommissionen begik åbenbare fejl ved at basere den anfægtede afgørelse på det fejlagtige begreb om et såkaldt undersegment »af høj kvalitet« i stedet for at basere den anfægtede afgørelse på det relevante marked for valsede kobberprodukter, sådan som det er defineret af Kommissionen selv.
2.

Andet anbringende om tilsidesættelse af vedtægtens artikel 12a og artikel 24 og i denne forbindelse tilsidesættelse af retten til at få sin sag behandlet upartisk og retfærdigt, tilsidesættelse af pligten til at handle omhyggeligt og anlæggelse af et åbenbart urigtigt skøn.
—

EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne i sagen for Retten og for Appelkammeret ved EUIPO, herunder nødvendige omkostninger afholdt af sagsøgeren i forbindelse med sagens behandling ved begge instanser.
2.

Andet anbringende om, at sagsøgte, idet den lagde vægt på ukorrekte eller unøjagtige data, eller data, som ikke specifikt var knyttet til samme vare, undlod på behørig vis at undersøge de »alvorlige vanskeligheder« i strid med artikel 23 i forordning nr. 978/2012. Dermed kunne der ikke på behørig vis foretages en undersøgelse af, hvorvidt betingelserne i artikel 22, stk. 1, i forordning nr. 978/2012 er opfyldt for så vidt angår samme vare som defineret i artikel 22, stk. 2, i forordning nr. 978/2012.
—

EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne, herunder omkostningerne forbundet med sagens behandling for annullationsafdelingen og for Andet Appelkammer ved EUIPO.
—

EU-Udenrigstjenesten tilpligtes at betale sagsøgeren en godtgørelse opgjort til 36 992,52 EUR svarende til et års løn for en kontrakt AC FG II efter den løntabel, der er gældende fra den 1. november 2017, med forbehold for justering under sagen.
Sag anlagt den 9. april 2019 — Infineon Technologies Dresden mod Kommissionen

(Sag T-233/19)

(2019/C 213/51)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Infineon Technologies Dresden GmbH & Co. KG (Dresden, Tyskland) (ved advokaterne L. Assmann og M. Peiffer)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Kommissionens afgørelse med j.nr. C(2018) 3166 (EUT 2019, L 14, s. 1) af 28. maj 2018 i statsstøttesag SA.34045 (2013/C) (ex 2012/NN) gennemført af Tyskland til fordel for båndlastbrugere i henhold til elnetsbekendtgørelsens § 19 annulleres.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Søgsmålet er støttet på et enkelt anbringende, hvorefter den anfægtede afgørelse er ulovlig, da fritagelsen for netafgifter i medfør af elnetsbekendtgørelsens § 19, stk. 2, andet punktum, ikke udgør statsstøtte som omhandlet i artikel 107 ff. TEUF.

Sagsøgeren har i denne henseende først gjort gældende, at de fritagelser for netafgifter, der er indrømmet på grundlag af elnetsbekendtgørelsens § 19, stk. 2, ikke er indrømmet på grundlag af statsmidler som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF, men finansieres af tyske netoperatører, der er privatretligt organiseret, og som ikke kan henføres til staten. Den anfægtede afgift kan i sin virkning heller ikke sidestilles med en afgift på elforbrug i Tyskland. Desuden har Forbundsrepublikken Tyskland ingen kontrol over de transmissionssystemoperatører, der er udpeget til at forvalte disse midler.

Det gøres endvidere gældende, at fritagelsen for netafgifter i medfør af elnetsbekendtgørelsens § 19, stk. 2, andet punktum, på afgørende punkter adskiller sig fra de situationer, der lå til grund for sagerne C-206/06, Essent Netwerk Noord m.fl., og C-262/a12, Vent De Colère!. Den foreliggende afgift kan imidlertid sammenlignes med den afgift, der var omhandlet i sag C-405/16 P, Tyskland mod Kommissionen, hvorfor den ikke kan kvalificeres som støtte.
C 213/80

Sag anlagt den 3. maj 2019 — Stada Arzneimittel mod EUIPO (Gengivelse af to buede røde linjer anbragt over for hinanden)

(Sag T-290/19)

(2019/C 213/76)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Stada Arzneimittel AG (Bad Vilbel, Tyskland) (ved advokaterne J.-C. Plate og R. Kaase)

Sagsøgt: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

Oplysninger vedrørende sagen for EUIPO

Det omtvistede varemærke: International registrering, hvor Den Europæiske Union er designeret, af figurmærke (gengivelse af to buede røde linjer anbragt over for hinanden) — registreringsansøgning nr. 1 375 540

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 13. februar 2019 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 1918/2018-5)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— EUIPO tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Anbringende
1.

Første anbringende om, at ECB ikke var den kompetente tilsynsmyndighed i forhold til PNB Banka AS på tidspunktet for afgørelsen om at foretage kontrollen på stedet.
2.

Andet anbringende om, at der er sket tilsidesættelse af det almindelige proportionalitetsprincip, og at de foranstaltninger, der er truffet ved de anfægtede retsakter, har sådanne virkninger, at de sidstnævnte i sig selv må anses for at være uforholdsmæssige. De økonomiske konsekvenser af sanktionerne over for sagsøgeren er katastrofale og står ikke i rimeligt forhold til de mål, som de anfægtede retsakter søger at opnå.
—

Sagsøgeren har i denne henseende gjort gældende, at pligten til at iagttage folkeretten, såvel traktat- som sædvaneretten, ud over at være nævnt i artikel 3, stk. 5, TEUF ofte er blevet bekræftet af Domstolen. Den anfægtede forordning (og direktiv 2019/475, som er knyttet hertil) har ændret en toldprocedure, som er genstand for en folkeretlig sædvaneregel vedtaget mellem Italien og Schweiz og godkendt af Unionen selv, hvorefter Campione er underlagt den schweiziske toldprocedure. Forordningen tilsidesætter dermed en international forpligtelse, som burde have været iagttaget i medfør af traktaten og Domstolens praksis.
—

Navnlig gøres det gældende, at i) Kommissionen anlagde et urigtigt skøn med hensyn til en enkeltstående ordning for vedvarende energikilder og afgift på vedvarende energikilder, idet den anlagde en forkert fortolkning af den litauiske lovgivningsmæssige ramme og sagsøgernes klager, ii) Kommissionen undlod at vurdere den investeringsstøtte, der var ydet til producenter af vedvarende energikilder, og dens analyse af realiteten er således ufuldstændig og utilstrækkelig, iii) Kommissionen anlagde et urigtigt skøn med hensyn til fritagelserne fra afgiften i henhold til artikel 107, stk. 1, TEUF, iv) Kommissionens vurdering af, om ordingen for vedvarende energikilder er forenelig med det indre marked, var utilstrækkelig og forkert, og v) vurderingen af, om finansieringsmetoden er forenelig med EU-retten, er mangelfuld og utilstrækkelig.
—

De i sagen fremsatte anbringender tiltrædes og som følge heraf: a) Fastslås det, at der ikke er grundlag for at bringe projektet BreadGuard til ende, og som følge heraf indstilles den hertil hørende kontradiktoriske procedure. b) Subsidiært tilpligtes Kommissionen at betale de beløb, som svarer til det arbejde, som TECNALIA faktisk har udført, og til at undlade at kræve tilbagebetaling af de støttebeløb, som er tildelt for projektet BreadGuard, og som TECNALIA har modtaget med henblik på gennemførelse af projektet. c) Mere subsidiært annulleres afgørelsen om at afslutte projektet, og det bestemmes, at den kontradiktoriske procedure rulles tilbage, indtil de mangler, som TECNALIA har fastslået og henledt opmærksomheden på i stævningen, er afhjulpet. d) Det fastslås under alle omstændigheder, at der ikke er grundlag for at fastslå, at TECNALIA har begået alvorlige forsømmelser i forbindelse med udøvelsen af sit hverv.
—

EUIPO og den anden part i sagen for appelkammeret tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder de af sagsøgeren afholdte nødvendige omkostninger forbundet med sagens behandling for appelkammeret.
3.

Med det tredje anbringende gøres det subsidiært gældende, at Kommissionen tilsidesatte princippet om god forvaltningsskik og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, anlagde et åbenbart urigtigt skøn og tilsidesatte artikel 16 i forordning 2015/478 ved at undlade at foretage en vurdering af, om betingelserne for at pålægge beskyttelsesforanstaltninger var opfyldt for hver enkelt varekategori, som skabes af den omhandlede vare.
—

Kommissionen tilpligtes at betale en erstatning på 50 000 EUR for ikke at have anvendt tabellen over honorarer til de udpegede læger, og de læger, som skal udpeges.
—

EUIPO og den anden part i sagen for appelkammeret tilpligtes at betale sagsomkostningerne, herunder de nødvendige omkostninger afholdt af sagsøgeren i forbindelse med sagens behandling for appelkammeret.