ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Socialpolitik — tilnærmelse af lovgivningerne — beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens — direktiv 80/987 — national lovgivning, hvorved der er indført en præklusiv frist på to måneder for indgivelse af anmodning om at få udbetalt en ydelse til dækning af løntilgodehavender — lovligt — betingelser — (Rådets direktiv 80/987)

Sammendrag

Direktiv 80/987 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens er ikke til hinder for, at der i medfør af national ret anvendes en præklusiv frist for en arbejdstagers indgivelse af anmodning om i henhold til det nævnte direktivs bestemmelser at få udbetalt en ydelse til dækning af løntilgodehavender i anledning af arbejdsgiverens insolvens, på betingelse af, at en sådan frist ikke er mindre gunstig end dem, der gælder for tilsvarende anmodninger på grundlag af national ret (ækvivalensprincippet), og ikke er udformet således, at den i praksis umuliggør udøvelsen af rettigheder, som hjemles i Fællesskabets retsorden (effektivitetsprincippet).

(jf. præmis 46 og domskonkl. 1)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser — harmonisering af lovgivningerne — omsætningsafgifter — det fælles merværdiafgiftssystem — afgiftspligtige transaktioner — pålæggelse af afgift på tjenesteydelser, der præsteres i andre medlemsstater, i tilfælde, hvor der gælder undtagelser fra fradragsretten, såfremt tjenesteydelserne blev præsteret i indlandet — ikke tilladt — (Rådets direktiv 77/388)

Sammendrag

Bestemmelserne i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter er til hinder for en bestemmelse i en medlemsstat, hvorefter afholdelse af udgifter vedrørende tjenesteydelser, der i andre medlemsstater præsteres for en modtager fra den første medlemsstat, pålægges merværdiafgift, når modtageren, hvis de pågældende ydelser var blevet udført for denne i indlandet, ikke ville have været berettiget til at fradrage indgående afgift.

(jf. præmis 68 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug — EUGFL — regnskabsafslutning — forordning nr. 729/70 — begrænsning af en afvisning af finansiering — mulighed for, at en medlemsstat, som ikke har fremsendt de for kontrollen nødvendige oplysninger, gør 24-månedersfristen gældende — foreligger ikke — [Rådets forordning nr. 729/70, art. 5, stk. 2, litra c), og nr. 1287/95]

Sammendrag

Ved efterprøvelsen af, om fristen i artikel 5, stk. 2, litra c), i forordning nr. 729/70 om finansiering af den fælles landbrugspolitik, som ændret ved forordning nr. 1287/95, er blevet overholdt, kan en medlemsstat ikke kun tage hensyn til tidspunktet for betalingernes gennemførelse uden at tage nogen form for hensyn til tidspunktet for, hvornår regeringen meddelte Kommissionen de relevante og tilstrækkelige oplysninger vedrørende disse udgifter, som gjorde det muligt for Kommissionen at foretage en regnskabsafslutning. Fristen for at vedtage beslutningen om regnskabsafslutning er nemlig knyttet til adgangen til de oplysninger, der vedrører udgifterne, og det følger implicit af artikel 4, stk. 2, i forordning nr. 1663/95, at medlemsstaterne skal fremsende de nødvendige dokumenter med den omhu, der er påkrævet, for at Kommissionen kan råde over en tilstrækkelig frist til at gennemføre efterprøvelsen.

Det følger heraf, at hvis tidsfristen for korrigering af regnskaberne i artikel 5, stk. 2, litra c), i forordning nr. 729/70 har til formål at beskytte medlemsstaterne mod den retsusikkerhed, der ville bestå, hvis Kommissionen kunne genoverveje de udgifter, der var afholdt flere år i forvejen, inden den vedtog en beslutning med hensyn til lovformeligheden, kan en medlemsstat ikke kræve at blive beskyttet af denne tidsfrist, medmindre den selv overholder de forpligtelser, som er blevet den pålagt ved fællesskabslovgivningen, navnlig vedrørende den frivillige formidling af de for kontrollen nødvendige oplysninger.

(jf. præmis 60-62, 65)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fri udveksling af tjenesteydelser — traktatens bestemmelser — anvendelsesområde — drift af spilleautomater — omfattet — monopol på drift af spil — artikel 31 EF finder ikke anvendelse — (Art. 2 EF, 28 EF, 29 EF, 31 EF og 49 EF)

2. Fri udveksling af tjenesteydelser — restriktioner — national lovgivning, som forbeholder retten til at drive lykkespil for kasinoer — begrundelse — socialpolitiske hensyn og forebyggelse af svig — mindre restriktive betingelser i andre medlemsstater — uden betydning — foranstaltninger til organisation og kontrol — de nationale myndigheders skøn — (Art. 49 EF)

Sammendrag

1. Lykkespil udgør økonomisk virksomhed i artikel 2 EF’s forstand. Virksomhed med drift af spilleautomater til lykkespil skal – uanset om denne virksomhed kan adskilles fra virksomhed vedrørende fremstilling, import og distribution af disse automater – nærmere bestemt anses for virksomhed vedrørende tjenesteydelser i traktatens forstand, og den er derfor ikke omfattet af artikel 28 EF og 29 EF vedrørende de frie varebevægelser. Idet der ved lykkespil er tale om virksomhed vedrørende tjenesteydelser, er et monopol på drift af lykkespil ikke omfattet af artikel 31 EF’s anvendelsesområde, som omhandler udveksling af varer.

(jf. præmis 48, 56, 59-61 samt domskonkl. 1-3)

2. En national lovgivning, som begrænser retten til at drive og anvende lykkespil til bestemte steder som f.eks. kasinoer, og som finder anvendelse uden forskel på egne statsborgere og borgere i andre medlemsstater, udgør en hindring for den frie udveksling af tjenesteydelser. Artikel 49 EF ff. er imidlertid ikke til hinder for en sådan lovgivning, når den hviler på socialpolitiske hensyn og hensynet til forebyggelse af svig.

Det forhold, at der i andre medlemsstater eventuelt findes lovgivning, der fastsætter mindre restriktive betingelser for drift og anvendelse af lykkespil end dem, der er fastsat i den omtvistede lovgivning, er i øvrigt uden relevans for spørgsmålet, om sidstnævnte lovgivning er forenelig med fællesskabsretten. Det tilkommer nemlig de nationale myndigheder at vurdere, om det i forbindelse med det forfulgte mål er nødvendigt helt eller delvist at forbyde sådanne aktiviteter eller kun at begrænse dem og at fastsætte mere eller mindre strenge kontrolforanstaltninger.

Det tilkommer ligeledes alene de nationale myndigheder inden for rammerne af deres skøn at vælge foranstaltningerne til organisation og kontrol med drift og anvendelse af lykkespil, som eksempelvis krav om indgåelse af en administrativ koncessionskontrakt med staten eller begrænsning af driften og anvendelsen af visse spil til områder, der er forskriftsmæssigt godkendt til dette formål.

(jf. præmis 75, 79, 81, 87 og 88 samt domskonkl. 4-6)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fællesskabsret — direkte virkning — individuelle rettigheder — beskyttelse ved de nationale domstole — sagsanlæg — nationale processuelle regler — betingelser for anvendelse heraf — hver medlemsstat træffer bestemmelse om søgsmålskompetence og retlig interesse — grænser — overholdelse af retten til en effektiv domstolsbeskyttelse

2. Fællesskabsret — principper — retten til en effektiv domstolsbeskyttelse — national lovgivning, der hindrer en importør i at anlægge sag til prøvelse af en foranstaltning om beslaglæggelse af varer, der er solgt til en detailhandler — lovligt — betingelser

Sammendrag

1. Da der ikke findes fællesskabsretlige bestemmelser på området, tilkommer det hver enkelt medlemsstat i sin interne retsorden at udpege de kompetente domstole og fastsætte de processuelle regler for sagsanlæg til sikring af beskyttelsen af de rettigheder, som fællesskabsrettens direkte virkning medfører for borgerne, men disse regler må dog ikke være mindre gunstige end dem, der gælder for tilsvarende søgsmål på grundlag af national ret (ækvivalensprincippet), og de må heller ikke i praksis gøre det umuligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt at udøve de rettigheder, der tillægges i henhold til Fællesskabets retsorden (effektivitetsprincippet). Skønt det i princippet desuden skal bestemmes efter national ret, hvilke borgere der har søgsmålskompetence og retlig interesse, kræver fællesskabsretten ikke desto mindre, at den nationale lovgivning ikke gør indgreb i retten til en effektiv domstolsbeskyttelse.

(jf. præmis 49 og 50)

2. Princippet om en effektiv domstolsbeskyttelse af de rettigheder, der tillægges borgerne i henhold til Fællesskabets retsorden, skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter en importør ikke har mulighed for at anlægge sag til prøvelse af en foranstaltning om beslaglæggelse af varer, der er solgt til en detailhandler, og som er truffet af forvaltningen over for detailhandleren, når importøren, som følge af at forvaltningen har pålagt ham en bøde, råder over et retsmiddel, der sikrer de rettigheder, der er tillagt ham i henhold til fællesskabsretten.

En sådan importørs interesse i ikke at blive hindret i sin virksomhed som følge af en national bestemmelse, der er i strid med fællesskabsretten, må i den foreliggende sag nemlig antages at være tilstrækkeligt beskyttet, da han kan opnå en retsafgørelse, der konstaterer uforeneligheden mellem den nævnte bestemmelse og fællesskabsretten.

(jf. præmis 54-56 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Miljø — affald — direktiv 75/442, som ændret ved direktiv 91/156 — begreb — stof, som man skiller sig af med — undtagelse — faktisk anvendelse af nævnte stof til hovedvirksomheden — (Rådets direktiv 75/442, som ændret ved direktiv 91/156)

2. Miljø — affald — direktiv 75/442, som ændret ved direktiv 91/156 — »andre bestemmelser« i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 2, stk. 1, litra b) — national lovgivning, der ikke udgør en foranstaltning til gennemførelse af nævnte direktiv — omfattet — betingelser — [Rådets direktiv 75/442, som ændret ved direktiv 91/156, art. 1, litra d), art. 2, stk. 1, litra b), og art. 11]

Sammendrag

1. Sidesten og forarbejdet sand fremkommet ved forædling af mineralske ressourcer hidrørende fra minedrift skal ikke betragtes som affald i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i direktiv 75/442 om affald, som ændret ved direktiv 91/156, såfremt indehaveren lovligt anvender dem til nødvendig opfyldning af minegange i nævnte mine og giver en tilstrækkelig garanti vedrørende identificeringen af og den faktiske anvendelse af de stoffer, der er tiltænkt denne anvendelse.

(jf. præmis 43 og domskonkl. 1)

2. For så vidt som en national lovgivning ikke udgør en foranstaltning til gennemførelse af direktiv 75/442, som ændret ved direktiv 91/156, og navnlig af dets artikel 11, skal den pågældende lovgivning, uanset tidspunktet for dens ikrafttræden, betragtes som »andre bestemmelser« i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i dette direktivs artikel 2, stk. 1, litra b), som omfatter en i nævnte bestemmelse anført affaldskategori, såfremt den vedrører håndtering af nævnte affald som sådan i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i samme direktivs artikel 1, litra d), og såfremt den fører til et miljøbeskyttelsesniveau, der mindst svarer til direktivets.

(jf. præmis 61 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fri udveksling af tjenesteydelser — tv-spredningsvirksomhed — direktiv 89/552 — fjernsynsreklame — hyppighed af reklameafbrydelser i udsendelserne — forstærket beskyttelse af audiovisuelle værker — »tv-film« — begreb — tv-film, som oprindeligt er udformet med pauser beregnet for reklamer — omfattet — (Rådets direktiv 89/552, art. 11, stk. 3)

2. Fri udveksling af tjenesteydelser — tv-spredningsvirksomhed — direktiv 89/552 — fjernsynsreklame — hyppighed af reklameafbrydelser i udsendelserne — forstærket beskyttelse af audiovisuelle værker — undtagelse for »serier« — kriterier — (Rådets direktiv 89/552, art. 11, stk. 3)

Sammendrag

1. Film, der er produceret for fjernsyn, og som oprindeligt er udformet med pauser beregnet for reklameindslag, er omfattet af begrebet »tv-film« i artikel 11, stk. 3, i direktiv 89/552 om udøvelse af tv-radiospredningsvirksomhed, som ændret ved direktiv 97/36.

De er derfor omfattet af den forstærkede beskyttelse med hensyn til hyppigheden af reklameafbrydelser, der for audiovisuelle værker er fastsat i denne bestemmelse.

(jf. præmis 51, 55, 74 og domskonkl. 1)

2. De elementer, der knytter film sammen, for at de kan være omfattet af undtagelsen for »serier« i artikel 11, stk. 3, i direktiv 89/552 vedrørende den forstærkede beskyttelse for audiovisuelle værker med hensyn til hyppigheden af reklameafbrydelser, skal vedrøre de pågældende films indhold, såsom f.eks. udvikling af den samme handling fra den ene udsendelse til den anden eller en eller flere gennemgående personer i de forskellige udsendelser.

Formelle elementer til at skabe en forbindelse – som f.eks. den samme sendetid, udsendelse under den samme overskrift eller det samme tema eller en præsentation før eller efter udsendelserne – er derfor ikke tilstrækkelige med hensyn til definitionen af begrebet »serier«.

(jf. præmis 103, 104, 108 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — absolutte registreringshindringer — varemærker, der udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan betegne en vares egenskaber — begreb — [Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra c)]

Sammendrag

Artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker bestemmer, at varemærker, som »udelukkende består af tegn eller angivelser, der i omsætningen kan tjene til at betegne varens eller tjenesteydelsens art, beskaffenhed, mængde, anvendelse, værdi, geografiske oprindelse, tidspunktet for varens fremstilling eller for præstationen af tjenesteydelsen eller andre egenskaber ved disse«, er udelukket fra registrering.

Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) kan afslå registrering med hjemmel i denne artikel, uden at det kræves, at de i denne artikel omhandlede tegn eller angivelser, som udgør varemærket, på tidspunktet for indgivelse af ansøgningen om registrering faktisk anvendes til at beskrive varer eller tjenesteydelser som dem, for hvilke ansøgningen er indgivet, eller deres egenskaber. Det er tilstrækkeligt, hvilket fremgår af selve bestemmelsens ordlyd, at disse tegn og angivelser kan anvendes til sådanne formål. Et ordmærke kan således i henhold til denne bestemmelse udelukkes fra registrering, såfremt det i det mindste i en af dets mulige betydninger betegner en egenskab ved de pågældende varer eller tjenesteydelser.

En fortolkning af artikel 7, stk. 1, litra c), hvorefter bestemmelsen er til hinder for registrering af varemærker, der »udelukkende beskriver« de varer eller tjenesteydelser, for hvilke de søges registreret, eller deres egenskaber, indebærer, at der anvendes et kriterium, der ikke er fastsat i denne bestemmelse, og som tilsidesætter dennes rækkevidde.

(jf. præmis 29, 32-34 og 36)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Transport — luftfart — adgang til ground handling-markedet i Fællesskabet — opkrævning af et vederlag for adgang — ulovligt — opkrævning af et vederlag for brug af lufthavnsanlæggene — betingelser — (Rådets direktiv 96/67, art. 16, stk. 3)

Sammendrag

Direktiv 96/67 om adgang til ground handling-markedet i Fællesskabets lufthavne, navnlig dets artikel 16, stk. 3, er til hinder for, at en lufthavns forvaltningsorgan forlanger et vederlag for adgang til ground handling-markedet i lufthavnen af leverandører af ground handling-ydelser eller af brugere, der anvender egen-handling, som modydelse for tildeling af en mulighed for fortjeneste, og som skal betales ud over det vederlag, som den pågældende leverandør eller bruger skal betale for at få stillet lufthavnsanlæggene til rådighed. Derimod har lufthavnens forvaltningsorgan ret til at opkræve et vederlag, hvis størrelse fastsættes i overensstemmelse med kriterierne fastsat i direktivets artikel 16, stk. 3, og som tager hensyn til lufthavnsforvaltningsorganets interesse i at opnå fortjeneste for brug af lufthavnsanlæggene.

(jf. præmis 60, 62 og 63 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Annullationssøgsmål — genstand — delvis annullation — betingelse — hvorvidt de omstridte bestemmelser kan udskilles — objektivt kriterium — (Art. 230 EF)

2. Landbrug — fælles markedsordning — oksekød — særlige støtteforanstaltninger — artikel 5, stk. 5, i forordning nr. 690/2001 — medlemsstaternes obligatoriske medfinansiering — ulovlighed — (Kommissionens forordning nr. 690/2001, art. 5, stk. 5)

Sammendrag

1. En fællesskabsretsakt kan kun annulleres delvist, såfremt de elementer, der kræves annulleret, kan udskilles fra den øvrige retsakt.

I den forbindelse udgør spørgsmålet om, hvorvidt en delvis annullation af en retsakt ændrer indholdet af denne, et objektivt, ikke subjektivt kriterium, der har sammenhæng med den politiske vilje hos den myndighed, som har vedtaget den. Denne myndighed kan derfor ikke gøre gældende, at den uden det element, der søges annulleret, sandsynligvis ikke ville have vedtaget de øvrige bestemmelser i den anfægtede retsakt.

(jf. præmis 33, 36 og 37)

2. Artikel 5, stk. 5, i forordning nr. 690/2001 om særlige markedsforanstaltninger for oksekød bør annulleres, for så vidt som denne bestemmelse forpligter medlemsstaterne til at finansiere en procentdel af prisen af kød, der opkøbes i henhold til forordningen.

Forordning nr. 1254/1999 af 17. maj 1999 om den fælles markedsordning for oksekød indeholder nemlig ikke nogen bestemmelse, som udtrykkelig bemyndiger Kommissionen til at fravige det af grundbestemmelserne følgende princip, hvorefter alle fællesskabsretlige støtteforanstaltninger for oksekød udelukkende skal finansieres af Fællesskabet. I denne forbindelse er det uden betydning, at gyldigheden af forordning nr. 690/2001 ifølge dens ordlyd er begrænset til et halvt år.

(jf. præmis 73-76 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer — arbejdstagere — restriktioner — forbud for arbejdstagere bosat i en medlemsstat mod at benytte et køretøj, som er leaset hos en i en anden medlemsstat etableret virksomhed og stillet til rådighed af en arbejdsgiver, som ligeledes er etableret i denne medlemsstat — (Art. 39 EF)

Sammendrag

Artikel 39 EF er til hinder for nationale bestemmelser i en medlemsstat, som fastslår, at køretøjer kun må køre på medlemsstatens område, såfremt de forinden er indregistreret i medlemsstaten i ejerens navn, idet denne, såfremt der er tale om en juridisk person, skal have hjemsted og momsnummer i medlemsstaten, og som således forbyder en i medlemsstaten bosat arbejdstager på medlemsstatens område at benytte et i en nabomedlemsstat indregistreret motorkøretøj, som tilhører et i denne nabomedlemsstat etableret leasingselskab, og som stilles til rådighed for arbejdstageren af dennes arbejdsgiver, der ligeledes er etableret i nabomedlemsstaten.

I et sådant tilfælde kan arbejdstageren således ikke indregistrere køretøjet i den første medlemsstat, fordi han ikke ejer det, og ejeren, altså leasingselskabet, kan heller ikke kan foretage indregistrering, fordi selskabet ikke er etableret i denne medlemsstat og ikke har et momsnummer i medlemsstaten, hvilket er nødvendigt for at foretage indregistrering af køretøjet. Heraf følger, at det er umuligt for en i medlemsstaten bosat arbejdstager, som anvender køretøjet i forbindelse med sit arbejde og til at køre til sit hjem i weekenden, at drage fordel af, at der stilles et køretøj tilhørende en i en anden medlemsstat etableret person til rådighed. På samme måde kan sådanne bestemmelser medføre, at en i en medlemsstat etableret arbejdsgiver afstår fra at ansætte en arbejdstager bosat i en anden medlemsstat på grund af højere omkostninger og administrative vanskeligheder i forbindelse med en sådan ansættelse.

En sådan foranstaltning, der bevirker, at en arbejdstager forhindres i at udnytte visse fordele, herunder bl.a. den fordel at få stillet en bil til rådighed, kan afholde ham fra at forlade sit oprindelsesland med henblik på at udøve sin ret til fri bevægelighed.

(jf. præmis 18-21 og 26 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Frie varebevægelser — kvantitative restriktioner — foranstaltninger med tilsvarende virkning — national lovgivning, hvorefter markedsføring af udstyr på skibe er betinget af udstedelse af en overensstemmelsesattest — ulovlig — (Art. 28 EF)

Sammendrag

En medlemsstat tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til artikel 28 EF, såfremt den opretholder lovbestemmelser, hvorefter det er en betingelse for at markedsføre endnu ikke fuldstændigt harmoniserede produkter, der er bestemt til anvendelse på handelsskibe, som fører denne medlemsstats flag, at der er udstedt en overensstemmelsesattest fra et nationalt institut – hvorved retten til at markedsføre disse produkter eventuelt kan forbeholdes indehaveren af en sådan attest – og såfremt den ikke anerkender gyldigheden af de prøvninger, som udføres i overensstemmelse med internationale standarder af organisationer, der er godkendt i de andre medlemsstater, selv når oplysningerne stilles til rådighed for den kompetente myndighed, og det fremgår af attesterne, at udstyret frembyder en sikkerhed svarende til den, der kræves for nationale produkter.

(jf. præmis 27 og domskonkl.)