ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
27

Hvad først angår sammenligningen mellem KCCFF og varerne »maling, fernis, lak; rustbeskyttelsesmidler og træimprægneringsmidler; farvestoffer; bejdsemidler« har EUIPO navnlig gjort gældende, at selv om førstnævnte kan være en bestanddel af sidstnævnte, er forbindelsen mellem dem ikke tilstrækkelig tæt til, at de kan anses for at være af lignende art, eftersom den ene er en råvare, og de andre er færdigvarer. EUIPO har anfægtet sagsøgerens argumenter, hvorefter for det første KCCFF ikke er en råvare, og for det andet de varer, der er dækket af det anfægtede varemærke, ikke altid markedsføres som færdigvarer. EUIPO har gjort gældende, at de omhandlede varer på grund af deres forskellige art hverken kan anses for at være indbyrdes udskiftelige eller konkurrerende. EUIPO har tilføjet, at de ligeledes er forskellige med hensyn til deres formål, for så vidt som den ene normalt benyttes i produktionen af andre varer, mens de andre normalt købes af slutbrugerne for at blive brugt til dekoration. EUIPO har gjort gældende, at råvarer, der undergives en omdannelsesproces, ifølge retspraksis både efter deres art og efter deres formål og anvendelsesformål er væsentligt forskellige fra færdigvarer, som inkorporerer eller er forsynet med disse råvarer, og at varer, når de har denne form for forhold til hinanden, ikke kan anses for at supplere hinanden. EUIPO har tilføjet, at sagsøgeren ikke har bevist, at der findes selskaber, der fremstiller råvarer såsom den vare, der er omfattet af det ældre varemærke, og som markedsfører færdigvarer såsom dem, der er dækket af det anfægtede varemærke. EUIPO har anfægtet sagsøgerens argument, hvorefter der vil være en overlapning mellem køberne af KCCFF og køberne af de varer, der er dækket af det ansøgte varemærke, og har gjort gældende, at de potentielle industrielle købere under alle omstændigheder vil opfatte forskellene mellem de omhandlede varer.
89

I modsætning til, hvad Kommissionen forklarede under retsmødet, er det tilstrækkeligt at fremhæve, at det under alle omstændigheder ikke kan udelukkes, at den manglende hensyntagen til denne mangel eller opretholdelsen af konstateringen af en manglende gennemførelse af normerne »Minimumsjorddække« og »Bevarelse af landskabstræk« i anmeldelsesårene 2008 og 2009 kunne have haft indflydelse på beregningen af den faste korrektions samlede beløb, nemlig 739393,95 EUR, der bestrides i den foreliggende sag. Denne konklusion er navnlig begrundet, fordi Kommissionen i den anfægtede afgørelse for anmeldelsesåret 2009 har fundet det hensigtsmæssigt at anvende faste korrektioner på blot 2% i stedet for 5% for den manglende gennemførelse af disse to samme GML-normer. Selv om Kommissionen har begrundet denne fremgangsmåde med, at de lettiske myndigheder til en vis grad havde forbedret kontrolordningen i forbindelse med krydsoverensstemmelse i forhold til anmeldelsesåret 2008 (jf. præmis 14 og 80 ovenfor), er det ikke muligt for Retten på baggrund af sagsakterne at bedømme, om den manglende gennemførelse af disse to GML-normer alene kunne have foranlediget Kommissionen til at nå frem til en tilsvarende konklusion. Det skal i denne henseende bemærkes, at retspraksis på området for landbrugspolitik tillægger institutionerne et vidt skøn under hensyn til de opgaver, der er overladt institutionerne ved traktaten (dom af 3.5.2007, Spanien mod Kommissionen, T-219/04, EU:T:2007:121, præmis 105). I den foreliggende sag har Kommissionen i forbindelse med gennemførelsen af artikel 31, stk. 2, i forordning nr. 1290/2005 og de relevante bestemmelser i dokument AGRI-2005-64043 ligeledes et vidt skøn i forbindelse med vurderingen af den risiko, som fondene løber på grund af manglerne ved kontrolordningerne i tilknytning til krydsoverensstemmelse samt beregningsmetodernes kompleksitet – der ikke er indbragt for Retten – der ligger til grund for beregningen af de forskellige omtvistede faste korrektioner nævnt på s. 69, 70, 73 og 74 i den anfægtede afgørelse. Inden for rammerne af legalitetskontrollen i henhold til artikel 263 TEUF tilkommer det imidlertid ikke Retten at sætte sit eget økonomiske skøn i stedet for Kommissionens (jf. i denne retning dom af 2.9.2010, Kommissionen mod Scott, C-290/07 P, EU:C:2010:480, præmis 66, og af 24.1.2013, Frucona Košice mod Kommissionen, C-73/11 P, EU:C:2013:32, præmis 89).
39

Appelkammeret redegjorde desuden i den anfægtede afgørelses punkt 27-29, 33, 35, 36 og 43 for grundene til, at det fandt, at ansøgningen om registrering af det omtvistede varemærke var et led i denne ulovlige indgivelsesstrategi. Det fastslog således i den anfægtede afgørelses punkt 27-29, at siden 2003 havde tegnet LUCEO været omfattet af ansøgninger om registrering som nationalt varemærke såvel i Østrig som i Tyskland, og at der efter 2005 hvert halve år blev indgivet ansøgninger efter devisen »Østrig i marts, Tyskland i september«. Denne halvårlige rytme svarede præcis til betænkningstiden på seks måneder til at påberåbe sig en prioritet. Ansøgningerne blev efterfølgende annulleret som følge af manglede betaling af ansøgningsgebyret. Appelkammeret konstaterede navnlig i den anfægtede afgørelses punkt 33, at det først var efter, at intervenienten havde ansøgt om registrering af EU-varemærket LUCEA LED, at Copernicus ansøgte om registrering af det omstridte varemærke og påberåbte sig en prioritet for det sidstnævnte varemærke på grundlag af det sidste led i kæden af ansøgninger om registrering af det nationale varemærke LUCEO, dvs. på grundlag af den ansøgning om registrering af det østrigske varemærke, der var blevet indgivet den 16. marts 2009. Heraf udledte appelkammeret, at det formål, som A. forfulgte med sammenkædningen af de forskelige ansøgninger om registrering af de nationale varemærker LUCEO, var at være i stand til at påberåbe sig en prioritet i forhold til det omtvistede varemærke flere år efter at have indgivet den første ansøgning om registrering af tegnet LUCEO som nationalt varemærke, hvorimod artikel 29 i forordning nr. 207/2009 alene foreskriver en betænkningstid på seks måneder. I den anfægtede afgørelses punkt 36 og 43 fastslog appelkammeret, at A. selv havde medgivet, at han ikke personligt havde til hensigt at anvende varemærket LUCEO, og at han ikke havde kunnet angive navnet på de klienter, som havde udtrykt interesse i varemærket. I den anfægtede afgørelses punkt 35, 36 og 43 fastslog appelkammeret, at argumentet om, at varemærket LUCEO var blevet »udviklet« ud fra ansøgningerne om registrering af nationale varemærker, blot er et påskud. I denne forbindelse anførte det for det første, at en adfærd, som består i gentagne gange at indgive ansøgninger om registrering af nationale varemærker uden at have til hensigt at betale ansøgningsgebyret eller at få varemærkerne registreret, ikke kan anses for en udvikling af et varemærke, heller ikke selv om klasserne blev ændret en smule for enhver ny ansøgning. Appelkammeret fastslog for det andet, at efter en indgivelse af en registreringsansøgning for et tegn, der allerede »findes« – i det foreliggende tilfælde LUCEO – forudsætter beslutningen om at registrere det som EU-varemærke ikke flere års betænkningstid. Appelkammeret udledte heraf, at det eneste formål med ansøgningen om registrering af det omtvistede varemærke var at »kortslutte« den af intervenienten indgivne ansøgning om registrering af EU-varemærket LUCEA LED.
60

Hvad angår appelkammerets holdning som anført i den anfægtede afgørelses punkt 25, og som EUIPO har støttet ved Retten, hvorefter sagsøgerens citering af bestemmelserne fra den bulgarske lovgivning uden nøjagtig angivelse af deres kilde, uden at citere en officiel tekst og uden at fremlægge beviser for, at disse normer eksisterer, ikke kunne betragtes som en kendsgerning og et bevis som omhandlet i artikel 76, stk. 2, i forordning nr. 207/2009, skal det fastslås, at denne holdning, som i øvrigt ikke er underbygget, er åbenbart fejlagtig. Artikel 76, stk. 2, i forordning nr. 207/2009 giver nemlig EUIPO mulighed for at se bort fra kendsgerninger og beviser, som ikke er påberåbt eller fremført rettidigt af parterne. Henvisningen til bestemmelserne i den bulgarske lovgivning er ubestrideligt omfattet af denne bestemmelse, som sagsøgeren har påberåbt sig for appelkammeret. Antages det, at denne henvisning ikke er tilstrækkelig til at opfylde de forpligtelser, der påhviler sagsøgeren for så vidt angår fastlæggelsen af den nationale lovgivning, forholder det sig ikke desto mindre således, at appelkammeret skal udøve sin skønsbeføjelse.
67

Argumentet om, at alle byrder og omkostninger påhviler TR’s kunder, kan heller ikke tiltrædes. Det skal bemærkes, at Kommissionens betænkeligheder i det væsentlige vedrørte de restriktioner, der var pålagt TR’s kunder ved anvendelsen af RIC. Disse restriktioner forbød dem at finde deres data i feeds fra konkurrerende leverandører ved at benytte RIC-koder, og ej heller med mappingtabeller. Eftersom RIC-koderne er integreret i kundernes it-applikationer, ville det være nødvendigt at omskrive disse applikationer, når kunderne ville skifte leverandør, hvorved et leverandørskifte de facto inden for rammerne af de restriktioner, som TR har pålagt, ville medføre en udskiftning af det benyttede symbolsystem. Denne ændringsproces af applikationerne anses ifølge kunderne for lang og bekostelig. Det fremgår nemlig af Kommissionens markedstest, hvis konklusioner er anført i den foreløbige vurdering, at størstedelen af omkostningerne til skift tilskrives konvertering af koder. Disse omkostninger er imidlertid undertiden vanskelige at opgøre, navnlig idet hver it-arkitektur er specifik for én kunde. Kommissionen har dog i sin foreløbige vurdering anført, at omkostningerne til leverandørskift for kunder, der har foretaget en nøjere vurdering af disse omkostninger, kunne anses for at være uoverkommelige og kunne afholde kunder fra at skifte leverandør. TR har som reaktion på disse betænkeligheder således tilbudt kunder og tredjepartsudviklere mulighed for at oprette mappingtabeller mellem RIC-koderne og det symbolsystem, som den nye leverandør anvender, hvorfor det ikke længere er nødvendigt at ændre applikationerne. Disse tilsagn giver således mulighed for et reelt fremskridt for TR’s kunder, som ikke længere skal afholde uoverkommelige omkostninger med henblik på at skifte leverandør, idet det ikke er nødvendigt at foretage en dybdegående ændring af it-applikationerne. Selv om kundens oprettelse af mappingtabeller, uanset om det foretages internt eller gennem en tredjepartsudvikler, ligeledes kan medføre omkostninger, skal det bemærkes, at tilsagnene ikke tilsigter fuldstændigt at fjerne omkostninger, men at gøre det muligt at skifte leverandør med rimelige omkostninger.
65

For så vidt angår de økonomiske undersøgelser, som institutionerne har påberåbt sig under proceduren for Retten, bemærkes, at det ganske vist kan udledes heraf, at eksportafgifterne fører til en prisstigning for eksport af den vare, som afgiften pålægges, i forhold til varens pris på hjemmemarkedet, et fald i eksportmængden af varen og et nedadgående pres på varens pris på hjemmemarkedet. Det kan ligeledes udledes, at en eksportafgiftsordning, som fastsætter en højere afgift for de vigtigste råmaterialer end for varerne på et marked i et efterfølgende omsætningsled, beskytter og tilgodeser den indenlandske industri i et efterfølgende omsætningsled ved at skaffe dem råmaterialer i tilstrækkelige mængder til fordelagtige priser.
73

Hvad for det andet angår argumentet om, at den tungtvejende offentlige interesse ligeledes er blevet godtgjort af den omstændighed, at der er en verserende sag ved High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) (ret i første instans (England og Wales) (forvaltningsretlige sager)), skal der mindes om, at sagsøgeren handler på vegne af British American Tobacco UK Ltd, der indledte den nævnte sag den 27. juni 2014, hvorved gyldigheden af direktiv 2014/40 og navnlig dettes artikel 24 anfægtes, henset til artikel 114 TEUF, og som har anmodet den nævnte ret om at forelægge Den Europæiske Unions Domstol en anmodning om præjudiciel afgørelse vedrørende gyldigheden af direktiv 2014/40. Imidlertid taler den omstændighed, at sagsøgeren har lagt sag an ved High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) (ret i første instans (England og Wales) (forvaltningsretlige sager)) for, at der her snarere er tale om en privat interesse end en mere tungtvejende offentlig interesse. Derudover anmodede sagsøgeren i afventning af den nævnte rets præjudicielle forelæggelse om en hasteprocedure (jf. præmis 14 ovenfor), idet sagsøgeren gjorde gældende, at denne havde en åbenlys interesse i at få aktindsigt i de pågældende dokumenter med henblik på bedre at kunne forberede sine bemærkninger i forbindelse med den forventede præjudicielle procedure og fremlægge disse dokumenter for Den Europæiske Unions Domstol, og viser herved, at der er tale om sagsøgerens private interesse.
59

Således skal institutionen for det første sikre sig, at det dokument, som der begæres aktindsigt i, virkelig indeholder juridisk rådgivning. For det andet skal den undersøge, om en udbredelse af dele af det pågældende dokument, som er fastslået at indeholde juridisk rådgivning, ville være til skade for den beskyttelse, som disse sidstnævnte skal ydes, på en sådan måde, at udbredelsen ville skade en institutions interesse i at anmode om juridisk rådgivning og at modtage åben, objektiv og fuldstændig juridisk rådgivning. Risikoen for en tilsidesættelse af denne interesse skal, for at kunne påberåbes, være rimelig forudsigelig og ikke rent hypotetisk. Endelig skal institutionen for det tredje, hvis den finder, at udbredelsen af et dokument ville være til skade for beskyttelsen af juridisk rådgivning i den forstand, hvori dette udtryk er angivet i det foregående, efterprøve, om der består en mere tungtvejende offentlig interesse, som kan begrunde en udbredelse af dokumentet, på trods af at dette ville være til skade for dets mulighed for at modtage åben, objektiv og fuldstændig juridisk rådgivning (jf. i denne retning dom af 1.7.2008, Sverige og Turco mod Rådet, C-39/05 P og C-52/05 P, EU:C:2008:374, præmis 38-44 og af 3.7.2014, Rådet mod in ’t Veld, C-350/12 P, EU:C:2014:2039, præmis 96).
30

ECHA har understreget, at sagsøgeren i forbindelse med virksomhedens første anbringende undgår at nævne, at den anfægtede afgørelse er vedlagt et dokument med overskriften »SME calculation report«. Den anfægtede afgørelse henviser udtrykkeligt til dette dokument samt til andre bilag. Desuden indskrænkede sagsøgeren sig til i sin e-mail af 26. februar 2013 til ECHA at henvise til et vist antal dokumenter. Det er åbenbart, at ECHA i den anfægtede afgørelse udtrykkeligt henviser til de dokumenter, som sagsøgeren fremsendte den 26. februar 2013. Det er ligeledes åbenbart, at sagsøgeren ud fra ordlyden af den anfægtede afgørelse og af bilagene hertil kunne forstå ECHA’s begrundelse for at tage hensyn til dataene for Marchi Industriale og d’Esseco Group. ECHA har tilføjet, at en kort begrundelse ifølge retspraksis anses for at være tilstrækkelig, når den myndighed, som vedtager begrundelsen, til den anfægtede afgørelse vedlægger dokumenter, som kan klarlægge den begrundelse, som myndigheden har fulgt, eller når myndigheden henviser til et dokument, som modtageren for den anfægtede afgørelse allerede er i besiddelse af. I det foreliggende tilfælde indeholder den anfægtede afgørelse oplysninger, som er tilstrækkelige til at gøre det muligt for sagsøgeren at forstå, på hvilket grundlag den blev vedtaget. ECHA sigter bl.a. til de udtrykkelige henvisninger, der er indeholdt i den anfægtede afgørelse, til de relevante lovbestemmelser og til de dokumenter, der er taget hensyn til. Hvad angår skrivelsen af 16. december 2013, som sagsøgeren har henvist til, har ECHA præciseret, at agenturet, selv om denne skrivelse ved en fejl var adresseret til Klageudvalget, besvarede de bemærkninger, som var indeholdt i den nævnte skrivelse.
77

Det skal præciseres, at den ovennævnte sag vedrørte en kommissionsbeslutning, hvorved denne institution nægtede at anvende princippet om den private investor i en markedsøkonomi i forbindelse med dens undersøgelse af omdannelse af en skattegæld til kapitaltilførsel til fordel for et selskab, som var fuldt ud ejet af staten. I første instans havde Retten, uden at blive kritiseret af Domstolen, fastslået, at Kommissionen ikke udelukkende kunne basere sig på rent formelle kriterier såsom tilgodehavendets skattemæssige art eller anvendelsen af en lov til at give afkald på tilgodehavendet for at undlade at anvende kriteriet om den private aktør i en markedsøkonomi. Tværtimod skulle Kommissionen undersøge, om der var grundlag for argumentationen om, at afkaldet på skattetilgodehavendet inden for rammerne af en omstrukturering af balancen og en forhøjelse af kapitalen kunne anses for at opfylde dette kriterium. Det følger navnlig af nævnte dom, at en økonomisk fordel skal bedømmes i lyset af kriteriet om den private investor, hvis det efter den samlede vurdering, som i givet fald kræves, viser sig, at den pågældende medlemsstat til trods for, at den har anvendt sådanne midler, som henhører under den offentlige myndighed, har indrømmet nævnte fordel i sin egenskab af aktionær i virksomheden, som tilhører den (dom af 5.6.2012, Kommissionen mod EDF, C-124/10 P, EU:C:2012:318, præmis 92).
I afsnit II i rammeaftale af 12. juli 1990 er indført følgende samråds- og forligsprocedure:

»Artikel 4

Samråd mellem parter kan vedrøre:

a) [f]orslag til ændringer af vedtægten og den forordning, der finder anvendelse på øvrige ansatte

b) [e]nhver væsentlig ændring af de generelle ansættelses- og arbejdsvilkår for tjenestemænd og øvrige ansatte; organisationerne og personaleudvalget fastsætter i fællesskab de tilfælde, der er omfattet af dette litra)

c) [s]pørgsmål af almen interesse inden for de rammer, der er fastsat i artikel 7.

Artikel 5

Samrådsproceduren finder anvendelsen under hensyntagen til de opgaver og beføjelser, som personaleudvalget et tillagt ved vedtægten. Samrådsproceduren har til formål at fremme kvaliteten og effektiviteten af de sociale forhold.

Artikel 6

1. Samrådsproceduren giver parterne mulighed for at redegøre for deres holdninger over for hinanden og har til formål at nå til fastlæggelsen af fælles holdninger.

I samrådet repræsenteres organisationerne af et blandet fagforeningsudvalg, som selv fastsætter regler for dets sammensætning og funktion. Personaleudvalget deltager i samrådet. Organisationerne og personaleudvalget sikrer, at de ansatte i alle tilfælde kun repræsenteres af en repræsentativ delegation.

I de tilfælde, der er omhandlet i artikel 4, l[itra] a) og b), udpeges repræsentanterne for Parlamentets myndigheder af generalsekretæren.

2. Samråd om ændringer af vedtægten afholdes som et led i forberedelsen af vedtægtsudvalgets eller administrationschefkollegiets møder.

3. Samrådsproceduren indledes efter anmodning fra en af parterne; efter indgivelsen af en formel anmodning skal møderne afholdes inden for mindst to uger.

Artikel 7

1. I begyndelsen af hvert parlamentsår (september) afholdes et generelt samrådsmøde, som Parlamentets formand indkalder til.

2. Ud over Parlamentets formand deltager i dette samråd alle de organisationer, der har undertegnet denne aftale, generalsekretæren og alle de andre personer, som formanden har udpeget. Personaleudvalget deltager i ligeledes i dette møde med tre repræsentanter.

Artikel 8

Parterne fastsætter i en protokol, der vedlægges som bilag til denne aftale, den samrådsprocedure, der skal finde anvendelse i tilfælde af en arbejdsnedlæggelse.«
152

Endelig har sagsøgeren gjort gældende, at Rådet i lyset af den særlige situation i Ukraine skulle have foretaget en meget omhyggelig kontrol af det faktuelle grundlag for vedtagelsen af de i hovedsagen omhandlede restriktive foranstaltninger. Sagsøgeren har navnlig støttet sig på de følgende omstændigheder: for det første den omstændighed, at Ukraine ikke er en EU-medlemsstat, for det andet det politiske aftryk i anklagerne mod ham, for det tredje den pågældende straffesags manglende fremskridt, for det fjerde den omstændighed, at der ikke findes nogen afvejet eller retfærdig procedure i Ukraine for så vidt angår vedtagelsen af afgørelser på trinnet forud for tiltalen, for det femte den omstændighed, at ukrainske domstole havde godtgjort, at visse af de oplysninger, som var blevet fremsendt af de ukrainske myndigheder, var forkerte, og for det sjette den omstændighed, at Rådet havde en vis frist til at fremlægge eller efterprøve de beviser og oplysninger, der begrundede den fornyede udpegelse af ham.
89

Selv om det ikke kan udelukkes, at bestemte handlinger i forbindelse med uretmæssig tilegnelse af statsmidler kan underminere retsstaten, kan det imidlertid ikke antages, at enhver uretmæssig tilegnelse af statsmidler, som er begået i et tredjeland, begrunder, at Unionen inden for rammerne af sine beføjelser på FUSP-området griber ind med henblik på at konsolidere og styrke retsstatsprincippet i dette land. For at det kan godtgøres, at en uretmæssig tilegnelse af statsmidler kan begrunde et tiltag fra Unionen inden for rammerne af FUSP, der er støttet på målet om at konsolidere og styrke retsstatsprincippet, er det i det mindste nødvendigt, at de anfægtede omstændigheder kan skade det pågældende lands institutionelle og retlige grundlag.
151

For det fjerde har sagsøgeren gjort gældende, at Rådet i lyset af den særlige situation i Ukraine skulle have foretaget en meget omhyggelig kontrol af det faktuelle grundlag for vedtagelsen af de i hovedsagen omhandlede restriktive foranstaltninger. Sagsøgeren har navnlig støttet sig på de følgende omstændigheder: for det første den omstændighed, at Ukraine ikke er en EU-medlemsstat, for det andet det politiske aftryk i anklagerne mod ham, for det tredje den pågældende straffesags manglende fremskridt, for det fjerde den omstændighed, at der ikke findes nogen afvejet eller retfærdig procedure i Ukraine for så vidt angår vedtagelsen af afgørelser på trinnet forud for tiltalen, for det femte den omstændighed, at ukrainske domstole havde godtgjort, at visse af de oplysninger, som var blevet fremsendt af de ukrainske myndigheder, var forkerte, og for det sjette den omstændighed, at Rådet havde en vis frist til at fremlægge eller efterprøve de beviser og oplysninger, der begrundede den fornyede udpegelse af ham.
71

Hvad angår de økonomiske undersøgelser, som institutionerne har påberåbt sig under proceduren for Retten, bemærkes det – uden at det er fornødent at træffe afgørelse vedrørende en eventuel afvisning af disse undersøgelser – at det ganske vist kan udledes deraf, at eksportafgifterne fører til en forhøjelse af eksportprisen på den vare, der er omfattet af afgiften, i forhold til varens pris på hjemmemarkedet, et fald i eksportmængden for denne vare samt til et nedadgående pres på varens pris på hjemmemarkedet. Det kan ligeledes udledes deraf, at en eksportafgiftsordning, der pålægger råmaterialer et højere afgiftsniveau end varer på et marked i et efterfølgende omsætningsled, beskytter og tilgodeser den hjemlige industri i efterfølgende omsætningsled, idet den foranlediger, at der leveres råmaterialer til denne i tilstrækkelige mængder til fordelagtige priser.
150

I det foreliggende tilfælde afslog Kommissionen i 562.-566. betragtning til den anfægtede afgørelse sagsøgernes anmodning om at nedsætte bøden som følge af deres manglende betalingsevne, idet den i det væsentlige anførte, for det første, at en nedsættelse af bøden ikke ville mindske risikoen for konkurs, og, for det andet, at sagsøgerne ikke havde godtgjort, at deres aktiver efter en eventuel konkurs ikke længere ville blive anvendt inden for branchen, og at deres aktiver derfor ville miste en væsentlig del af deres værdi. Efter Kommissionens opfattelse var det sandsynligt, at Heiploeg eller i det mindste et vist antal af virksomhederne i Heiploeg-koncernen ville blive overtaget og fortsætte deres aktiviteter »as a going concern«. Kommissionen anførte, at Heiploegs aktiver, selv i tilfælde af, at disse aktiver måtte blive solgt individuelt, under alle omstændigheder ville blive solgt til en konkurrerende virksomhed eller en ny aktør inden for sektoren og fortsat ville blive anvendt inden for branchen.