Sag T-132/01

Euroalliages m.fl.

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Dumping — afgørelse om at afslutte en fornyet undersøgelse af foranstaltninger, som udløber — Fællesskabets interessse — annullationssøgsmål«

Rettens dom (Anden Udvidede Afdeling) af 8. juli 2003 II-2367

Sammendrag af dom

Betingelsen om Fællesskabets interesse, der er fastsat i artikel 9, stk. 4, og artikel 21 i grundforordningen om antidumping nr. 384/96, skal også tages i betragtning, når det i forbindelse med en fornyet undersøgelse skal afgøres, om foranstaltninger, der kommer til udløb, skal opretholdes. Selv om det er korrekt, at grundforordningens artikel 11, stk. 2, ikke udtrykkeligt nævner Fællesskabets interesse som en af betingelserne for, at en foranstaltning, der kommer til udløb, kan opretholdes, kan det udledes af artikel 11, stk. 5 og 9, at betingelserne for at opretholde en foranstaltning, der kommer til udløb, mutatis mutandis er de samme som de betingelser, der gælder ved indførelsen af nye foranstaltninger. Det følger heraf, at grundforordningen ikke tillægger en klagende EFerhvervsgren en ret til, at der indføres beskyttelsesforanstaltninger, selv om det er fastslået, at der finder dumping sted med deraf følgende skade. EFerhvervsgrenen har heller ikke ret til at kræve, at en foranstaltning, der kommer til udløb, opretholdes, selv om det er fastslået, at der er sandsynlighed for, at der fortsat eller igen vil finde dumping sted med deraf følgende skade. Sådanne foranstaltninger kan nemlig kun indføres eller opretholdes, når det endvidere i overensstemmelse med grundforordningens artikel 9, stk. 4, og artikel 21 er blevet fastslået, at de er berettigede ud fra Fællesskabets interesse. (jf. præmis 38-42 og 44)

Undersøgelsen af Fællesskabets interesser nødvendiggør i overensstemmelse med artikel 21 i grundforordningen om antidumping nr. 384/96 en vurdering af de sandsynlige følger — både hvis de påtænkte foranstaltninger bringes i anvendelse, og hvis de ikke bringes i anvendelse — for EFerhvervsgrenens interesser og for de andre berørte interesser, navnlig interesserne hos de forskellige parter, der omhandles i nævnte bestemmelse. Denne vurdering indebærer en forudsigelse, der bygger på antagelser om fremtidige begivenheder, som omfatter bedømmelsen af komplekse økonomiske situationer. Endvidere kræver bedømmelsen af Fællesskabets interesser en afvejning af de forskellige berørte parters interesser og af den almene interesse og forudsætter således et politiskøkonomiske valg. I denne forbindelse pålægger artikel 21, stk. 1, sidste punktum, hvorefter myndighederne kan afstå fra at anvende foranstaltninger, når det »klart kan fastslå [s], at det ikke er i Fællesskabets interesse at anvende« sådanne foranstaltninger, navnlig Kommissionen at gøre denne interesseafvejning gennemsigtig og at begrunde dens konklusioner, idet Kommissionen skal redegøre for de faktiske omstændigheder, som ligger til grund for dens beslutning, og de retlige betragtninger, som har foranlediget den til at træffe denne. Kommissionen er således forpligtet til at begrunde sin bedømmelse præcist og detaljeret, således at Retten kan foretage en effektiv retslig prøvelse af denne beslutning. Under disse omstændigheder tilkommer det Fællesskabets retsinstanser, når de skal træffe afgørelse i et annullationssøgsmål, der er anlagt til prøvelse af en afgørelse fra Kommissionen, hvorved en antidumpingprocedure afsluttes med en begrundelse, der er forbundet med Fællesskabets interesser, at efterprøve, om formforskrifterne er overholdt, at de faktiske omstændigheder, der er lagt til grund for det anfægtede valg, er rigtige, at der ikke er foretaget en urigtig retsanvendelse eller udøvet et åbenbart urigtigt skøn, og at der ikke foreligger magtfordrejning. Fællesskabets retsinstanser kan derimod ikke sætte deres skøn i stedet for det, der er udøvet af de institutioner, der har kompetence til at træffe dette valg. (jf. præmis 47-50)

Bestemmelserne i artikel 21, stk. 2, i grundforordningen om antidumping nr. 384/96 har navnlig til formål at definere de betingelser, hvorunder Kommissionen er forpligtet til at tage hensyn til de oplysninger, der er fremført af de berørte parter, som er nævnt i stk. 2. Derimod har disse bestemmelser ikke til formål at forbyde Kommissionen at tage hensyn til andre forhold, der kan være relevante for bedømmelsen af Fællesskabets interesser, og som ikke er blevet bragt til Kommissionens kendskab i henhold til den fremgangsmåde, der er fastsat i bestemmelserne i grundforordningens artikel 21. Det tilkommer nemlig Kommissionen på en så objektiv måde som muligt at afgøre, om en beskyttelsesforanstaltning er i Fællesskabets interesse. Kommissionen har i denne forbindelse ikke alene ret, men også pligt til at foretage en helhedsbedømmelse af situationen på det marked, der berøres af foranstaltningerne, og på andre markeder, hvor disse foranstaltninger har virkninger. Dette betyder, at Kommissionen kan tage hensyn til alle forhold, der kan være relevante for dens bedømmelse, uanset hvorfra oplysningerne hidrører, på betingelse af, at Kommissionen sikrer sig, at oplysningerne er repræsentative og pålidelige. (jf. præmis 53 og 54)

En ny afvejning af de relevante interesser ved bedømmelsen af Fællesskabets interesser med henblik på at afgøre, om antidumpingforanstaltningerne kan opretholdes efter den femårsperiode, for hvilken de blev vedtaget, er ikke kun nødvendig, når foranstaltningernes virkninger er særligt negative for brugerne, eller når det berørte markeds udvikling i den periode, hvor foranstaltningerne anvendes, er anderledes end forudsat på tidspunktet for foranstaltningernes indførelse. Selv når foranstaltningernes virkninger er helt i overensstemmelse med institutionernes forudsigelser, er det dog ikke desto mindre tilfældet, at de forskellige interesser oprindeligt blev afvejet under hensyn til, at foranstaltningerne skulle være gældende i en begrænset periode. Denne oprindelige afvejning er dermed pr. definition ikke længere direkte relevant, når det drejer sig om at afgøre, om foranstaltningerne skal opretholdes ud over den oprindeligt forudsatte periode. (jf. præmis 58)

Inden for rammerne af den fornyede undersøgelse af antidumpingforanstaltninger, der kommer til udløb, omfatter Kommissionens vide skønsbeføjelse i forbindelse med vurderingen af Fællesskabets interesse også de forhold, den tager i betragtning ved vurderingen af foranstaltningernes virkninger for EF-erhvervsgrenen og for de andre grupper, hvis interesser er relevante for vurderingen af Fællesskabets interesser. I denne forbindelse kan Kommissionens antagelse om, at det for dens analyse af Fællesskabets interesse er relevant at sammenligne situationen, hvorunder de foranstaltninger, der kommer til udløb, fandt anvendelse, med den forudgående situation, ikke kvalificeres som åbenbart fejlagtig. En fuldstændig analyse af de forudgående oplysninger, herunder af oplysningerne vedrørende perioden forud for foranstaltningernes indførelse, kan nemlig kun styrke gyldigheden af den langsigtede bedømmelse af Fællesskabets interesser, som Kommissionen skal foretage i forbindelse med en fornyet undersøgelse. (jf. præmis 67 og 68)

Bestemmelserne i artikel 21, stk. 2-5, i grundforordningen om antidumping nr. 384/96 forpligter Kommissionen til at tage hensyn til de oplysninger, der er fremkommet fra de berørte parter under de fastsatte betingelser, men bestemmelserne har ikke til formål at forbyde Kommissionen at tage hensyn til andre relevante forhold, selv om disse forhold ikke er blevet bragt til Kommissionens kendskab i henhold til den fastsatte fremgangsmåde. Det følger heraf, at det ikke er ulovligt for Kommissionen at sende spørgeskemaer til brugerne og deres sammenslutninger, selv om artikel 21 ikke udtrykkeligt giver den beføjelse hertil. Den praksis, der består i at udsende sådanne spørgeskemaer, er i overensstemmelse med principperne om god forvaltningsskik og med formålet med grundforordningens artikel 21, stk. 2. Når der ikke er fastsat bestemmelser, der udtrykkeligt regulerer udsendelsen af sådanne spørgeskemaer, råder Kommissionen over et skøn med hensyn til, hvorledes det er hensigtsmæssigt at handle for så vidt angår valget af modtagere og den dertil knyttede fremgangsmåde. Denne skønsbeføjelse giver ligeledes Kommissionen mulighed for at vælge det mest hensigtsmæssige tidspunkt for udsendelse af spørgeskemaerne og bestemme, om der skal tages hensyn til de besvarelser af spørgeskemaerne, der er afgivet efter udløbet af den frist, Kommissionen har fastsat. (jf. præmis 78-81)

Når det gælder forsvaret mod antidumpingpraksis, afhænger den repræsentative karakter af indlæggene fra de brugere, der til brug for vurderingen af Fællesskabets interesse var fremkommet med oplysninger til Kommissionen, ikke af antallet af indlæg og de markedsandele, de dækker. For at afgøre, om oplysninger, der er afgivet af et begrænset antal virksomheder, er repræsentative for den pågældende sektor, er det snarere vigtigt at vide, om disse virksomheder udgør et repræsentativt udsnit af de forskellige grupper af erhvervsdrivende inden for denne sektor. (jf. præmis 90)

Den fortrolige eller interne karakter af et dokument, som Kommissionen forelægger Det Rådgivende Udvalg i overensstemmelse med artikel 21, stk. 1, i grundforordningen om antidumping nr. 384/96, udgør ganske vist ikke en absolut hindring for, at Retten kan anordne, at det skal fremlægges under bevisoptagelsen. Det gælder imidlertid, at sagsøgerne ikke under sager for Fællesskabets retsinstanser gøres bekendt med institutionernes interne dokumenter, medmindre helt særlige omstændigheder i sagen kræver det, hvilket skal fremgå af vægtige oplysninger, sagsøgerne skal fremkomme med. (jf. præmis 94)

Artikel 21, stk. 7, i grundforordningen om antidumping nr. 384/96 kan således ikke fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for, at Kommissionen tager hensyn til brugernes synspunkter, eller at denne hensyntagen er betinget af, at synspunkterne dokumenteres behørigt. Den nævnte bestemmelse fastsætter nemlig de betingelser, hvorunder de berørte parter har ret til, at der tages hensyn til oplysninger, de er fremkommet med, men den har ikke til formål at begrænse de forhold, som institutionerne kan tage i betragtning ved bedømmelsen af Fællesskabets interesser. (jf. præmis 104 og 105)

Artikel 6, stk. 6, i grundforordningen om antidumping nr. 384/96, der nævner afholdelse af møder mellem parter, der har modstridende interesser, hvorunder modstående synspunkter kan drøftes, finder ikke anvendelse i forbindelse med undersøgelsen af Fællesskabets interesser i henhold til forordningens artikel 21, stk. 6. Artikel 21, stk. 3, 4 og 6, tillægger således de parter, der nævnes, en særlig ret til at blive hørt om Fællesskabets interesse og udgør særlige processuelle regler, der fuldt ud sikrer de nævnte parters ret til at blive hørt, hvorfor der ikke er grundlag for at anvende bestemmelserne i grundforordningens artikel 6, stk. 6, ved siden af artikel 21. (jf. præmis 117, 118 og 121)