ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
a)

Er kravet om, at den generelle beskyttelse af vikaransatte som omhandlet i artikel 5, stk. 3, i direktiv 2008/104/EF skal respekteres, opfyldt med lovbestemmelser, der som Arbeitnehmerüberlassungsgesetz [lov om ordning for vikararbejde] i den affattelse, der har været gældende siden den 1. april 2017, indeholder en nedre løngrænse for vikaransatte, en maksimal varighed af udsendelse til en og samme brugervirksomhed, en tidsmæssig begrænsning af afvigelsen fra princippet om ligebehandling med hensyn til aflønningen, ugyldighed af en overenskomstmæssig ordning, der afviger fra princippet om ligebehandling, for vikaransatte, der inden for de sidste seks måneder før udsendelsen til brugervirksomheden er fratrådt hos denne eller hos en arbejdsgiver, der indgår i en koncern med brugervirksomheden, som omhandlet i § 18 i Aktiengesetz [lov om aktieselskaber], og en forpligtelse for brugervirksomheden til principielt at give vikaransatte adgang til de kollektive faciliteter (herunder navnlig kantine, børnepasnings- og transportfaciliteter) på de samme vilkår som dem, der gælder for fastansatte?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Najwyższy (Polen) den 7. juni 2021 — Procter & Gamble International Operations SA mod przeciwko Perfumesco.pl sp. z o.o., sp. k.

(Sag C-355/21)

(2021/C 357/10)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Najwyższy

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Procter & Gamble International Operations SA

Sagsøgte: przeciwko Perfumesco.pl sp. z o.o., sp. k.

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 10 i direktiv 2004/48/EF om håndhævelse af intellektuelle ejendomsrettigheder (1) fortolkes således, at artiklen er til hinder for fortolkningen af en national retsforskrift, hvorefter en korrigerende foranstaltning i form af tilintetgørelse af varer kun gælder for ulovligt fremstillede eller ulovligt mærkede varer, og ikke kan anvendes på varer, der ulovligt markedsføres på Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, men som ikke kan anses for at være ulovligt fremstillet eller ulovligt mærket?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/48/EF af 29.4.2004 om håndhævelsen af intellektuelle ejendomsrettigheder (EUT 2004, L 157, s. 45).
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litauen) den 4. juni 2021 — R.J. R mod Valstybės įmonė Registrų centras

(Sag C-354/21)

(2021/C 349/24)

Processprog: litauisk

Den forelæggende ret

Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

Parter i hovedsagen

Appellant: R.J. R

Indstævnt: Valstybės įmonė Registrų centras

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 1, stk. 2, litra l), og artikel 69, stk. 5, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 650/2012 (1) af 4. juli 2012 om kompetence, lovvalg, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser vedrørende arv, og om accept og fuldbyrdelse af officielt bekræftede dokumenter vedrørende arv og om indførelse af et europæisk arvebevis fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for retsforskrifter i medlemsstaten, hvor den faste ejendom er beliggende, der fastsætter, at ejendomsrettigheder alene kan registreres i ejendomsregistret på grundlag af et europæisk arvebevis, når alle de til registreringen nødvendige oplysninger er anført i dette europæiske arvebevis?

(1) EUT 2012, L 201, s. 107.
C 349/16

Appel iværksat den 21. maj 2021 af Ryanair DAC til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tiende Udvidede Afdeling) den 14. april 2021 i sag T-379/20, Ryanair mod Kommissionen (SAS, Sverige; covid-19)

(Sag C-320/21 P)

(2021/C 349/20)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Ryanair DAC (ved avocats E. Vahida og F.-C. Laprévote, abogado S. Rating, dikigoros I.-G. Metaxas-Maranghidis og avocate V. Blanc)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen, Den Franske Republik, Kongeriget Sverige og SAS AB

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves.

— Det fastslås, at Kommissionens afgørelse C(2020) 2784 final af 24. april 2020 om statsstøtte SA.57061 (2020/N) — Sverige — Kompensation for den skade, som SAS har lidt som følge af covid-19-pandemien, er ugyldig i henhold til artikel 263 TEUF og 264 TEUF.

— Kommissionen tilpligtes at bære sine egne omkostninger og betale Ryanairs omkostninger, og intervenienterne i første instans og (eventuelt) i denne appelsag tilpligtes at bære deres egne omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har til støtte for appellen fremsat seks anbringender.

Første anbringende: Retten begik en retlig fejl, da den forkastede appellantens anbringende om, at Kommissionen havde tilsidesat kravet om, at støtte ydet i henhold til artikel 107, stk. 2, litra b), TEUF ikke har til formål at afhjælpe skader, som en enkelt skadelidt har lidt.

Andet anbringende: Retten begik en retlig fejl og foretog en åbenbart urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder, da den anvendte artikel 107, stk. 2, litra b), TEUF og proportionalitetsprincippet i relation til skade, som SAS blev påført i forbindelse med covid-19-pandemien.

Tredje anbringende: Retten begik en retlig fejl, da den forkastede appellantens anbringende om, at princippet om forbud mod forskelsbehandling er blevet uberettiget tilsidesat.

Fjerde anbringende: Retten begik en retlig fejl og foretog en åbenbart urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder, da den forkastede appellantens anbringende om en tilsidesættelse af etableringsfriheden og den frie udveksling af tjenesteydelser.

Femte anbringende: Retten begik en retlig fejl og foretog en åbenbart urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder med hensyn til undladelsen af at indlede en formel undersøgelsesprocedure.

Sjette anbringende: Retten begik en retlig fejl og foretog en åbenbart urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder med hensyn til den manglende begrundelse.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Višje sodišče v Mariboru (Slovenien) den 30. juni 2021 — FV mod NOVA KREDITNA BAKA MARIBOR d.d.

(Sag C-405/21)

(2021/C 349/30)

Processprog: slovensk

Den forelæggende ret

Višje sodišče v Mariboru

Parter i hovedsagen

Sagsøger: FV

Sagsøgt: NOVA KREDITNA BAKA MARIBOR d.d.

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 3, stk. 1, sammenholdt med artikel 8 og 8a, i Rådets direktiv 93/13/EØF (1) fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for nationale bestemmelser, der kvalificerer de to krav om »god tro« og »betydelig skævhed« som alternative krav (dvs. særskilte, selvstændige og af hinanden uafhængige krav), og hvorefter det ved en afgørelse om vilkårs urimelige karakter er tilstrækkeligt, at der foreligger faktiske omstændigheder, som alene kan henføres under ét af disse krav?

(1) Rådets direktiv 93/13/EØF af 5.4.1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (EFT L 95, s. 29).
3)

Er retsstatsprincippet, og navnlig princippet om effektiv domstolsbeskyttelse og princippet om ækvivalens af retsmidler, til hinder for en national lovgivning, der a) udelukker enhver form for domstolsprøvelse om, hvorvidt det nationale italienske institut for statistik, herefter »ISTAT« anvender ENS 2010 korrekt, med hensyn til afgrænsningen af sektor S.13, og således enhver vurdering af nøjagtigheden, gennemsigtigheden og troværdigheden af de budgetsaldi, på baggrund af hvilke Italiens konvergens mod det mellemfristede budgetmål kan prøves (tilsidesættelse af princippet om effektiv domstolsbeskyttelse), b) udsætter sagsøgeren — såfremt den af de sagsøgte myndigheder foreslåede læsning anses for at være korrekt, herunder ved lov om autentisk fortolkning — for en dobbelt byrde i form af sagsanlæg og de heraf følgende risici for afvigende domsafgørelser om, hvorvidt sagsøgeren har en vis EU-retlig status, hvilket i praksis umuliggør en effektiv beskyttelse af sagsøgerens ret inden for de tidsrammer, som er fastsat til opfyldelse af de af denne status følgende forpligtelser (dvs. finansåret), og undergraver retssikkerheden hvad angår spørgsmålet om, hvorvidt sagsøgeren har status som offentlig myndighed, c) bestemmer — igen såfremt den af de sagsøgte myndigheder foreslåede læsning anses for at være korrekt, herunder ved lov om autentisk fortolkning — at en anden retsinstans end den, som ifølge den italienske forfatning har til opgave at efterprøve budgetlovgivningen, har kompetence til at udtale sig om korrektheden af budgettets afgrænsning?
2)

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende og momsen dermed påhviler den person, der udsteder fakturaen som omhandlet i momsdirektivets artikel 203: a) Kan berigtigelsen af fakturaerne over for modtagerne af tjenesteydelserne undlades, hvis det på den ene side er udelukket, at der er risiko for tab af skatte- og afgiftsindtægter, og det på den anden side er praktisk umuligt at berigtige fakturaerne? b) Er det forhold, at afgiften har påhvilet forbrugerne i forbindelse med vederlaget, og at den skatte- og afgiftspligtige person dermed er blevet beriget ved berigtigelse af momsen, til hinder for en berigtigelse af momsen?
3)

Er retsstatsprincippet, og navnlig princippet om effektiv domstolsbeskyttelse og princippet om ækvivalens af retsmidler, til hinder for en national lovgivning, der a) udelukker enhver form for domstolsprøvelse om, hvorvidt [Istituto Nazionale di Statistica (det nationale italienske institut for statistik, herefter »ISTAT«)] anvender ENS 2010 korrekt, med hensyn til afgrænsningen af sektor S.13, og således enhver vurdering af nøjagtigheden, gennemsigtigheden og troværdigheden af de budgetsaldi, på baggrund af hvilke Italiens konvergens mod [det mellemfristede budgetmål] kan prøves (tilsidesættelse af princippet om effektiv domstolsbeskyttelse), b) udsætter sagsøgeren — såfremt den af de sagsøgte myndigheder foreslåede læsning anses for at være korrekt, herunder ved lov om autentisk fortolkning — for en dobbelt byrde i form af sagsanlæg og de heraf følgende risici for afvigende domsafgørelser om, hvorvidt sagsøgeren har en vis [EU-]retlig status, hvilket i praksis umuliggør en effektiv beskyttelse af sagsøgerens ret inden for de tidsrammer, som er fastsat til opfyldelse af de af denne status følgende forpligtelser (dvs. finansåret), og undergraver retssikkerheden hvad angår spørgsmålet om, hvorvidt sagsøgeren har status som offentlig myndighed, c) bestemmer — igen såfremt den af de sagsøgte myndigheder foreslåede læsning anses for at være korrekt, herunder ved lov om autentisk fortolkning — at en anden retsinstans end den, som ifølge den italienske forfatning har til opgave at efterprøve budgetlovgivningen, har kompetence til at udtale sig om korrektheden af budgettets afgrænsning?
C 349/15

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunalul Giurgiu (Rumænien) den 16. april 2021 — C.I.I. mod Ministerul Public — Parchetul de pe lângă Tribunalul Giurgiu

(Sag C-244/21)

(2021/C 349/18)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Tribunalul Giurgiu

Parter i hovedsagen

Sagsøger: C.I.I.

Sagsøgt: Ministerul Public — Parchetul de pe lângă Tribunalul Giurgiu

Ved kendelse af 1. juli 2021 har Domstolen (Tiende Afdeling) fastslået, at det er åbenbart, at den ikke har kompetence til at besvare de præjudicielle spørgsmål, som Tribunalul Giurgiu har forelagt ved afgørelse af 9. april 2021.
1.

Skal artikel 5, stk. 3, i forordning (EF) nr. 261/2004 (1) fortolkes således, at et luftfartsselskab ikke er forpligtet til at betale kompensation såfremt det når frem til passagerernes endelige bestemmelsessted med en forsinkelse på 7 timer og 41 minutter, fordi flyvemaskinen på flyvningen forud for den foregående flyvning blev beskadiget ved et lynnedslag; den tilkaldte tekniker fra en servicevirksomhed, som luftfartsselskabet havde engageret, efter landingen kun konstaterede mindre skader, som ikke forringede flyvemaskinens funktionsdygtighed (»some minor findings«); flyvningen forud for den foregående flyvning blev gennemført; det i forbindelse med et »pre-flight check« før gennemførelsen af den foregående flyvning imidlertid viste sig, at flyvemaskinen foreløbigt ikke ville kunne anvendes, og luftfartsselskabet derfor i stedet for den oprindeligt planlagte og beskadigede flyvemaskine indsatte et erstatningsfly, som gennemførte den foregående flyvning med en forsinkelse ved afgang på 7 timer og 40 minutter?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landgericht München (Tyskland) den 15. juni 2021 — DOMUS-SOFTWARE-AG mod Marc Braschoß Immobilien GmbH

(Sag C-370/21)

(2021/C 349/27)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht München

Parter i hovedsagen

Appellant: DOMUS-SOFTWARE-AG

Appelindstævnt: Marc Braschoß Immobilien GmbH

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 6, stk. 1 og 2, i direktiv 2011/7/EU (1), sammenholdt med artikel 3 i direktiv 2011/7/EU, fortolkes således, at der i forbindelse med periodisk opstående vederlagskrav på grundlag af et samlet kontraktforhold består et krav om betaling af et fast beløb på mindst 40 EUR for hvert enkelt vederlagskrav?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/7/EU af 16.2.2011 om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner (EUT 2011, L 48, s. 1).
C 349/17

Appel iværksat den 21. maj 2021 af Ryanair DAC til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tiende Udvidede Afdeling) den 14. april 2021 i sag T-378/20, Ryanair mod Kommissionen (SAS, Danmark; covid-19)

(Sag C-321/21 P)

(2021/C 349/21)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Ryanair DAC (ved avocats E. Vahida og F.-C. Laprévote, abogado S. Rating, dikigoros I.-G. Metaxas-Maranghidis og avocate V. Blanc)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen, Kongeriget Danmark, Den Franske Republik og SAS AB

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves.

— Det fastslås, at Kommissionens afgørelse C(2020) 2416 final af 15. april 2020 om statsstøtte SA.56795 (2020/N) — Danmark — Kompensation for den skade, som SAS har lidt som følge af covid-19-pandemien, er ugyldig i henhold til artikel 263 TEUF og 264 TEUF.

— Kommissionen tilpligtes at bære sine egne omkostninger og betale Ryanairs omkostninger, og intervenienterne i første instans og (eventuelt) i denne appelsag tilpligtes at bære deres egne omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har til støtte for appellen fremsat seks anbringender.

Første anbringende: Retten begik en retlig fejl, da den forkastede appellantens anbringende om, at Kommissionen havde tilsidesat kravet om, at støtte ydet i henhold til artikel 107, stk. 2, litra b), TEUF ikke har til formål at afhjælpe skader, som en enkelt skadelidt har lidt.

Andet anbringende: Retten begik en retlig fejl og foretog en åbenbart urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder, da den anvendte artikel 107, stk. 2, litra b), TEUF og proportionalitetsprincippet i relation til skade, som SAS blev påført i forbindelse med covid - 19-pandemien.

Tredje anbringende: Retten begik en retlig fejl, da den forkastede appellantens anbringende om, at princippet om forbud mod forskelsbehandling er blevet uberettiget tilsidesat.

Fjerde anbringende: Retten begik en retlig fejl og foretog en åbenbart urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder, da den forkastede appellantens anbringende om en tilsidesættelse af etableringsfriheden og den frie udveksling af tjenesteydelser.

Femte anbringende: Retten begik en retlig fejl og foretog en åbenbart urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder med hensyn til undladelsen af at indlede en formel undersøgelsesprocedure.

Sjette anbringende: Retten begik en retlig fejl og foretog en åbenbart urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder med hensyn til den manglende begrundelse.
C 338/13

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgarien) den 4. juni 2021 — straffesag mod HYA m.fl.

(Sag C-349/21)

(2021/C 338/15)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Spetsializiran nakazatelen sad

Tiltalte i straffesagen

HYA m.fl.

Præjudicielle spørgsmål

Er de nationale retters praksis i straffesager, hvorefter retten godkender overvågning, registrering og lagring af telefonsamtaler ført af mistænkte med et generelt standardtekstforlæg, hvori det uden nogen form for individuel vurdering blot hævdes, at lovbestemmelserne er blevet overholdt, forenelig med artikel 15, stk. 1, sammenholdt med artikel 5, stk. 1, i direktiv 2002/58 (1) og 11. betragtning hertil?

Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende: Udgør det en tilsidesættelse af EU-retten, hvis den nationale lov fortolkes således, at de oplysninger, der er indsamlet ved hjælp af en sådan godkendelse, anvendes til at føre bevis for anklagen?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/58/EF af 12.7.2002 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor (Direktiv om databeskyttelse inden for elektronisk kommunikation) (EFT 2002, L 201, s. 37).
C 338/13

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgarien) den 4. juni 2021 — straffesag

(Sag C-350/21)

(2021/C 338/16)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Spetsializiran nakazatelen sad

Ansøger

Spetsializirana prokuratura

Præjudicielle spørgsmål

Er en national bestemmelse (artikel 251b, stk. 1, i Zakon za elektronnite saobshtenia (lov om elektronisk kommunikation), som med henblik på bekæmpelse af grov kriminalitet fastsætter en generel og udifferentieret lagring af alle trafikdata (trafik- og lokaliseringsdata vedrørende brugere af elektroniske kommunikationsmidler) for en periode på seks måneder, i overensstemmelse med artikel 15, stk. 1, sammenholdt med artikel 5, stk. 1, i direktiv 2002/58 (1) og 11. betragtning hertil, såfremt den nationale bestemmelse indeholder visse garantier?

Er en national bestemmelse (artikel 159a i Nakazatelno-protsesualen kodeks (strafferetsplejeloven), som ikke begrænser adgangen til trafikdata til det strengt nødvendige og ikke fastsætter nogen ret for personer, hvis trafikdata de retsforfølgende myndigheder har adgang til, til at blive underrettet herom, såfremt dette ikke udgør en hindring for straffesagen, eller som ikke fastsætter noget retsmiddel mod en ulovlig adgang, i overensstemmelse med artikel 15, stk. 1, sammenholdt med artikel 5, stk. 1, i direktiv 2002/58 og 11. betragtning hertil?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/58/EF af 12.7.2002 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor (EFT 2002, L 201, s. 37).
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Spetsializiran nakazatelen sad (Bulgarien) den 4. juni 2021 — straffesag mod DD

(Sag C-347/21)

(2021/C 338/13)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Spetsializiran nakazatelen sad

Tiltalt i straffesagen

DD

Præjudicielle spørgsmål

Er tiltaltes ret til at være personligt til stede som omhandlet i artikel 8, stk. 1, sammenholdt med artikel 10, stk. 1, og 44. betragtning til direktiv 2016/343 (1) overholdt, hvis et vidne afhøres i et særskilt retsmøde, uden at tiltalte er til stede, men tiltalte i det efterfølgende retsmøde har haft mulighed for at udspørge dette vidne, men har erklæret, at den pågældende ikke har nogen spørgsmål, eller er en fuldstændig gentagelse af hele denne afhøring, herunder en gentagelse af de øvrige parters spørgsmål, nødvendig for, at retten til at være personligt til stede er overholdt?

Er tiltaltes ret til et forsvar ved advokatbistand som omhandlet i artikel 3, stk. 1, sammenholdt med artikel 12, stk. 1, i direktiv 2013/48 (2) overholdt, hvis to vidner afhøres i to særskilte retsmøder, uden at advokaten er til stede, men advokaten i det efterfølgende retsmøde har haft mulighed for at udspørge de to vidner, eller er det nødvendigt for, at retten til et forsvar ved advokatbistand er overholdt, at disse to afhøringer, herunder de øvrige parters spørgsmål i den første afhøring, gentages fuldstændig, og at den advokat, der ikke var til stede ved de to tidligere retsmøder, får mulighed for at stille sine spørgsmål?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2016/343 af 9.3.2016 om styrkelse af visse aspekter af uskyldsformodningen og retten til at være til stede under retssagen i straffesager (EUT 2016, L 65, s. 1).

(2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/48/EU af 22.10.2013 om ret til adgang til advokatbistand i straffesager og i sager angående europæiske arrestordrer og om ret til at få en tredjemand underrettet ved frihedsberøvelse og til at kommunikere med tredjemand og med konsulære myndigheder under frihedsberøvelsen (EUT 2013, L 294, s. 1).
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour de cassation (Belgien) den 9. juni 2021 — Tilman SA mod Unilever Supply Chain Company AG

(Sag C-358/21)

(2021/C 338/18)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation

Parter i hovedsagen

Sagsøger og appellant: Tilman SA

Sagsøgt og appelindstævnt: Unilever Supply Chain Company AG

Præjudicielt spørgsmål

Kan artikel 23, stk. 1, litra a), og stk. 2, i konventionen om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område, der blev undertegnet i Lugano den 30. oktober 2007, anses for opfyldt, når en værnetingsklausul er indeholdt i de almindelige forretningsbetingelser, hvortil der henvises i en skriftligt indgået aftale ved angivelse af et hypertekstlink til et websted, der giver mulighed for at få kendskab til de nævnte almindelige forretningsbetingelser, downloade og udskrive dem, uden at den part, overfor hvem denne klausul gøres gældende, er blevet opfordret til at acceptere disse almindelige forretningsbetingelser ved afkrydsning af et felt på det pågældende websted?
1.

Skal artikel 27, stk. 3, litra g), og stk. 4 i rammeafgørelse 2002/584/RIA (1) set i lyset af retten til en effektiv domstolsbeskyttelse fortolkes således, at: — en overgivet person skal kunne udøve sin ret til at blive hørt med hensyn til en anmodning om samtykke til at udvide de faktiske omstændigheder i den udstedende medlemsstat, når en judiciel myndighed i denne medlemsstat hører ham med hensyn til et eventuelt afkald på beskyttelsen i henhold til specialitetsreglen som omhandlet i rammeafgørelsens artikel 27, stk. 3, litra f), eller — denne person skal kunne udøve sin ret til at blive hørt i den medlemsstat, der tidligere har overgivet ham, inden for rammerne af den procedure, hvorunder under den fuldbyrdende judicielle myndighed behandler anmodningen om samtykke til at kunne udvide de faktiske omstændigheder?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hof van Cassatie (Belgien) den 7. juli 2021 — VP Capital NV mod Belgische Staat, andre parter: PricewaterhouseCoopers Belastingadviseurs NV, Ernst & Young Tax Consultants BV og Ernst & Young Bedrijfsrevisoren BV

(Sag C-414/21)

(2021/C 368/10)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hof van Cassatie

Parter i hovedsagen

Sagsøger: VP Capital NV

Sagsøgt: Belgische Ståt

Andre parter: PricewaterhouseCoopers Belastingadviseurs NV, Ernst & Young Tax Consultants BV og Ernst & Young Bedrijfsrevisoren BV

Præjudicielt spørgsmål

Krænkes etableringsfriheden som garanteret ved artikel 49 TEUF af en national ordning som den her foreliggende i det omfang, ordningen har den virkning, at et luxembourgsk selskab, der i Luxembourg har bogført værdiforringelser på andele og ganske vist i princippet fradraget disse værdiforringelser i sit skattemæssige resultat, men ikke reelt kan fradrage dem i sit skattemæssige resultat på grund af et skattemæssigt underskud, beskattes af værdiforringelsen i Belgien, efter at selskabet har flyttet sit vedtægtsmæssige hjemsted til Belgien, medmindre værdistigningerne, der er skjult bag tilbageførslen, bogføres på en spærret passivkonto, mens et belgisk selskab, der i Belgien har bogført værdiforringelser, ikke beskattes af tilbageførslen af værdiforringelsen, såfremt værdiforringelsen ikke tidligere er blevet fradraget i det skattemæssige resultat, uden at værdistigninger, der er skjult bag tilbageførslen, skal bogføres på en spærret passivkonto?