Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fælles handelspolitik - beskyttelse mod dumping - dumpingmargen - indførelse af en særlig antidumpingtold - betingelser

(Rådets forordning nr. 384/96, art. 2, stk. 11 og 12, art. 9, stk. 4, og art. 11, stk. 3 og 8, og Rådets forordning nr. 449/98)

2. Fælles handelspolitik - beskyttelse mod dumping - fastsættelse af antidumpingtold - valget af, hvilken told der skal pålægges - overholdelse af proportionalitetsprincippet - fællesskabslovgivers skøn - domstolskontrol - grænser

(EF-traktaten, art. 3 B (nu art. 5 EF), Rådets forordning nr. 384/96, art. 9, stk. 4, art. 14, stk. 1, og art. 21, stk. 1)

3. Institutionernes retsakter - begrundelse - forpligtelse - omfang

(EF-traktaten, art. 190 (nu art. 253 EF))

Sammendrag

1. Den fastsatte dumpingmargen, som omhandlet i artikel 9, stk. 4, i antidumpinggrundforordning nr. 384/96, er den, der konstateres i undersøgelsesperioden. Efter den nævnte forordnings artikel 2, stk. 11 og 12, fastsættes dumpingmargenen i forhold til dette tidsrum.

Bestemmelserne i antidumpinggrundforordning nr. 384/96 giver ikke mulighed for med henblik på fastsættelsen af dumpingmargenen at tage hensyn til andre forhold end dem, der konstateres i løbet af undersøgelsesperioden, f.eks. den reelle dumpingmargen ved fremtidige eksporttransaktioner. En rådsforordning, der indfører en antidumpingtold, skal være støttet på faktiske omstændigheder, der er fremkommet under en kontradiktorisk procedure. Efter antidumpinggrundforordning nr. 384/96 er begrebet den reelle dumpingmargen således kun relevant inden for rammerne af fornyede undersøgelsesprocedurer vedrørende eksisterende antidumpingtold eller vedrørende tilbagebetaling af betalt told efter forordningens artikel 11, stk. 3 og 8.

Følgelig kan en eksportør, hvis varer er blevet pålagt en særlig antidumpingtold, og som erkender, at den særlige told er blevet fastsat til et niveau svarende til den dumpingmargen, der blev fastsat i undersøgelsesperioden - og heller ikke bestrider, at dumpingmargenen var lavere end skadesmargenen - ikke gøre gældende, at fastsættelsen af en særlig told var i strid med grundforordningens artikel 9, stk. 4, selv hvis den fastsatte antidumpingtold var højere end den reelle dumpingmargen.

( jf. præmis 33-37 )

2. Efter proportionalitetsprincippet, som det har fundet udtryk i traktatens artikel 3 B (nu artikel 5 EF), er lovligheden af fællesskabsbestemmelser betinget af, at de midler, der bringes i anvendelse, er egnede til at virkeliggøre de formål, der lovligt forfølges med de pågældende bestemmelser, og ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at virkeliggøre dette, og såfremt der er mulighed for at vælge mellem flere egnede foranstaltninger, skal den mindst bebyrdende foranstaltning vælges.

Det følger af artikel 9, stk. 4, og artikel 21, stk. 1, i antidumpinggrundforordning nr. 384/96, at det formål, fællesskabsinstitutionerne følger ved at pålægge en antidumpingtold, er afskaffelsen af dumpingmargenen, i det omfang denne skader den pågældende erhvervsgren i Fællesskabet. Når imidlertid henses til, at artikel 14, stk. 1, i den nævnte grundforordning i forbindelse med den konkrete fastsættelse af tolden overlader fællesskabsinstitutionerne et vidt skøn til at afgøre arten af den told, der er passende, skal Fællesskabets retsinstanser begrænse deres prøvelse til en kontrol af, om de foranstaltninger, fællesskabslovgiver har vedtaget, er åbenbart uhensigtsmæssige i forhold til det mål, der forfølges.

Før indførelsen af en antidumpingtold foretager fællesskabsinstitutionerne en afvejning af forskellige modstridende interesser. I den forbindelse tager de ikke alene hensyn til de af undersøgelsen omfattede eksportørers og importørers interesser, men også til de interesser, der gør sig gældende for den pågældende erhvervsgren i Fællesskabet, og, som det fremgår af artikel 21 i antidumpinggrundforordning nr. 384/96, ligeledes til brugernes og forbrugernes interesser. Afvejningen af de forskellige interesser er kommet til udtryk i ordlyden af den nævnte grundforordnings artikel 9, stk. 4, der bestemmer, at antidumpingtolden ikke må være højere end nødvendigt for at afhjælpe den skade, der er påført den pågældende erhvervsgren i Fællesskabet.

Ved valget af, hvilken told der skal pålægges, må det følgelig være rimeligt, at fællesskabsinstitutionerne tager effektiviteten af de foranstaltninger, som de påtænker at træffe, i betragtning. Det følger heraf, at de nævnte institutioner ved valget af en passende antidumpingtold kan tage hensyn til risikoen for omgåelse af den omhandlede told. En told, som man kan forudse vil blive omgået, vil ikke være en passende told, idet dens anvendelse ikke har til følge at afhjælpe den skade, der er påført den pågældende erhvervsgren i Fællesskabet.

( jf. præmis 39, 40, 42, 52 og 53 )

3. Den begrundelse, som kræves i henhold til traktatens artikel 190 (nu artikel 253 EF), skal klart og tydeligt angive de betragtninger, som den fællesskabsmyndighed, der har udstedt den anfægtede retsakt, har lagt til grund, således at de berørte parter kan få kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, for at de kan forsvare deres rettigheder, og således at Fællesskabets retsinstanser kan udøve deres kontrol. Spørgsmålet om begrundelsespligtens omfang skal afgøres ud fra den sammenhæng, hvori den anfægtede forordning er udstedt, og den procedure, der har ført til udstedelsen, samt alle de retsregler, som gælder på det pågældende område.

( jf. præmis 65 )