ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 335/36

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Belgien) den 27. juni 2016 — straffesag mod Wamo BVBA og Luc Cecile Jozef Van Mol

(Sag C-356/16)

(2016/C 335/49)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Nederlandstalige rechtbank van eerste aanleg te Brussel

Tiltalte i straffesagen

Wamo BVBA og Luc Cecile Jozef Van Mol

Præjudicielt spørgsmål

Skal Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF (1) af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked fortolkes således, at det er til hinder for en national lov, der forbyder enhver fysisk eller juridisk person at udbrede reklame for kirurgiske kosmetiske indgreb og ikke-kirurgiske kosmetiske indgreb, således som det er bestemt i artikel 20/1 i lov af 23. maj 2013 om de kvalifikationer, der kræves for at udføre ikke-kirurgiske kosmetiske indgreb og kirurgiske kosmetiske indgreb, og om reklame og oplysning vedrørende disse indgreb (B.S., 2.7.2013) som indsat ved lov af 10. [april] 2014 vedrørende forskellige sundhedsbestemmelser (B.S., 30.4.2014)?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF af 11.5.2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004 (EUT 2005, L 149, s. 22).
1.

Er retsforholdet mellem et selskab, der har erhvervet rettigheder til en gæld i henhold til en aftale om overdragelse af krav, og en fysisk person, hvis gældsbyrde er opstået i henhold til en forbrugerkreditaftale, omfattet af anvendelsesområdet for Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/29/EF (1) af 11. maj 2005 om virksomheders urimelige handelspraksis over for forbrugerne på det indre marked og om ændring af Rådets direktiv 84/450/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/7/EF, 98/27/EF og 2002/65/EF og Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2006/2004, når selskabet foretager gældsinddrivelseshandlinger?
2)

Såfremt det antages, at det efter rammeafgørelsens artikel 3, nr. 3), ikke er forbudt at overgive mindreårige, skal denne artikel da fortolkes således, at a) den omstændighed, at der i national ret er en (teoretisk) mulighed for at kunne straffe mindreårige fra en bestemt alder, er tilstrækkelig som kriterium for overgivelse (med andre ord ved en foretage en abstrakt bedømmelse på grundlag af kriteriet om den alder, fra hvilken en person kan gøres strafferetligt ansvarlig, uden hensyntagen til eventuelle supplerende betingelser)? b) hverken princippet om gensidig anerkendelse i rammeafgørelsens artikel 1, stk. 2, eller ordlyden af rammeafgørelsens artikel 3, nr. 3), er til hinder for, at den fuldbyrdende medlemsstat foretager en konkret bedømmelse fra tilfælde til tilfælde, hvorunder det kan kræves, at den person, der er genstand for arrestordren i henseende til strafferetligt ansvar skal opfylde de samme betingelser, som gælder for den fuldbyrdende medlemsstats egne statsborgere på grundlag af alder på gerningstidspunktet, på grundlag af arten af den lovovertrædelse, der gøres gældende, og muligvis sågar på grundlag af tidligere domstolsinterventioner i den udstedende medlemsstat, som har medført en ungdomssanktion, selv om sådanne betingelser ikke findes i den udstedende medlemsstat?
1)

Finder Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU af 15. maj 2014 om et regelsæt for genopretning og afvikling af kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af Rådets direktiv 82/891/EØF, og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/24/EF, 2002/47/EF, 2004/25/EF, 2005/56/EF, 2007/36/EF, 2011/35/EU, 2012/30/EU og 2013/36/EU samt forordning (EU) nr. 1093/2010 og (EU) nr. 648/2012 (1), navnlig artikel 1, stk. 1, og artikel 2, stk. 1, nr. 2), tidsmæssigt og materielt set anvendelse på et afviklingsselskabsselskab som det i hovedsagen omhandlede, hvis afvikling allerede blev påbegyndt ved nationalt fastsatte mekanismer inden udløbet af fristen til at gennemføre direktivet, og som fortsættes i tiden efter udløbet af gennemførelsesfristen på grundlag af de nationale bestemmelser til gennemførelse af nævnte direktiv?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 335/32

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Naczelny Sąd Administracyjny (Polen) den 30. maj 2016 — Stanisław Pieńkowski mod Dyrektor Izby Skarbowej w Lublinie

(Sag C-307/16)

(2016/C 335/42)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Naczelny Sąd Administracyjny

Parter i hovedsagen

Sagsøger og kassationsappellant: Stanisław Pieńkowski

Sagsøgt og kassationsindstævnt: Dyrektor Izby Skarbowej w Lublinie (direktør for skattemyndigheden i Lublin)

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 146, stk. 1, litra b), artikel 147 samt artikel 131 og artikel 273 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (1) fortolkes således, at de er til hinder for nationale bestemmelser, der udelukker anvendelse af fritagelse på en afgiftspligtig person, som i det foregående skatteår ikke har opnået den omsætningsgrænse, som er forudsætningen herfor, og som heller ikke har indgået en aftale med en økonomisk aktør, som er berettiget til at foretage momsrefusion til rejsende?

(1) EUT L 347, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 335/32

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Naczelny Sąd Administracyjny (Polen) den 30. maj 2016 — Kozuba Premium Selection sp. z o. o. med hjemsted i Warszawa mod Dyrektor Izby Skarbowej w Warszawie

(Sag C-308/16)

(2016/C 335/43)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Naczelny Sąd Administracyjny

Parter i hovedsagen

Sagsøger og appellant: Kozuba Premium Selection sp. z o. o. med hjemsted i Warszawa

Sagsøgt og appelindstævnt: Dyrektor Izby Skarbowej w Warszawie (direktøren for finanskammeret i Warszawa)

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 135, stk. 1, litra j), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (1) fortolkes således, at den er til hinder for en national bestemmelse [artikel 43, stk. 1, nr. 10, i Ustawa o podatku od towarów i usług (lov om afgift på varer og tjenesteydelser) af 11. marts 2004 (Dz. U. nr. 54, pos. 535, med ændringer, herefter »momsloven«)], hvorefter levering af bygninger, bygningsværker eller dele heraf er fritaget for moms, medmindre:

a) leveringen sker i forbindelse med eller før første indflytning

b) der er gået mindre end to år mellem første indflytning og leveringen af bygningen, bygningsværker eller dele heraf, hvorved momslovens artikel 2, nr. 14, definerer første indflytning som overdragelse til benyttelse — under gennemførelse af afgiftspligtige transaktioner — af bygninger, bygningsværker eller dele heraf til den første erhverver eller bruger, efter at disse bygninger, bygningsværker eller dele heraf er blevet: a) opført eller b) forbedret, hvis de afholdte udgifter til forbedringen i henhold til bestemmelserne om indkomstskat har udgjort mindst 30 % af nyværdien?

(1) EUT 2006, L 347, s. 1.
3)

Såfremt det ved besvarelsen af det andet spørgsmål fastslås, at handelstransaktionen er den enkelte lejebetaling som modydelse for, at lokalerne og tilslutningerne stilles til rådighed, skal artikel 1, stk. 1, artikel 2, nr. 1), og artikel 12, stk. 4, i (og tredje betragtning til) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/7/EU af 16. februar 2011 om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner da fortolkes således, at medlemsstaterne kan fritage lejekontrakter, der er indgået før den 16. marts 2013, fra direktivets anvendelsesområde, når forsinkelsen af de enkelte lejebetalinger indtræder efter denne dato?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 335/30

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Okręgowy w Gorzowie Wielkopolskim (Polen) den 19. april 2016 — Aleksandra Kubicka

(Sag C-218/16)

(2016/C 335/39)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Okręgowy w Gorzowie Wielkopolskim

Part i hovedsagen

Sagsøger: Aleksandra Kubicka

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 1, stk. 2, litra k) eller l), eller artikel 31 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 650/2012 af 4. juli 2012 om kompetence, lovvalg, anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser vedrørende arv, og om accept og fuldbyrdelse af officielt bekræftede dokumenter vedrørende arv og om indførelse af et europæisk arvebevis (1) fortolkes således, at de tillader afvisning af anerkendelse af de tinglige virkninger af et vindikationslegat (legatum per vindicationem), som er fastsat i den lov, der skal anvendes på arvesagen, hvis dette legat vedrører ejendomsretten til en fast ejendom, som er beliggende i en medlemsstat, som ikke kender begrebet legat med direkte tinglige virkninger?

(1) EUT L 201, s. 107.
1)

Skal artikel 67, stk. 2, TEUF og artikel 20 og 21 i forordning nr. 562/2006 om indførelse af en fællesskabskodeks for personers grænsepassage (1) (Schengengrænsekodeks, herefter »SGK«) eller Den Europæiske Unions øvrige regler fortolkes således, at de er til hinder for en national ordning, som giver politimyndighederne i den pågældende medlemsstat beføjelse til i en zone i en afstand af 30 km fra denne medlemsstats landegrænse til stater, som er parter i konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen af 14. juni 1985 (Schengenkonventionen) med henblik på at forhindre eller standse ulovlig indrejse til denne medlemsstats område, eller på at forebygge bestemte lovovertrædelser, som er rettet mod sikkerheden ved grænsen eller mod udførelse af grænsebevogtning, eller som begås i forbindelse med grænseovergang, at ransage en genstand uafhængigt af adfærden hos den person, der medfører genstanden, og uafhængigt [org. s. 2] af eventuelt særlige omstændigheder, uden at der i henhold til SGK’s artikel 23 ff. midlertidigt er genindført grænsekontrol ved de pågældende indre grænser?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 326/18

Appel iværksat den 19. juli 2016 af Forbundsrepublikken Tyskland til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 10. maj 2016 i sag T-47/15, Forbundsrepublikken Tyskland mod Europa-Kommissionen

(Sag C-405/16 P)

(2016/C 326/30)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Forbundsrepublikken Tyskland (ved T. Henze og R. Kanitz, som befuldmægtigede, bistået af Rechtsanwalt T. Lübbig)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom, afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 10. maj 2016 i sag T-47/15, annulleres.

— Europa-Kommissionen betaler sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellen er baseret på tre anbringender.

Første anbringende

Den appellerede dom har tilsidesat de betingelser, der i henhold til artikel 107, stk. 1, TEUF skal være opfyldt, for at der foreligger statsstøtte, i forbindelse med fortolkningen af begrebet »statsmidler« og statens »kontrol« over private virksomheders finansielle midler. I den appellerede er det med urette lagt til grund, at Forbundsrepublikken Tysklands »myndigheder« på grundlag af bestemmelser i den tyske lov om vedvarende energi udøver »kontrol« og dermed en forvaltningsbeføjelse over pengemidler, der tilhører transmissionssystemoperatører og energiforsyningsvirksomheder, som indgår i den ordning for fremme af vedvarende energi, der findes i Tyskland. Retten burde rettelig have erkendt, at lov om vedvarende energi blot udformer civilretlige aftaleforbindelser mellem de enkelte virksomheder på det tyske energimarked, men den skaber ingen statslig kontrol over disse virksomheders pengemidler.

Andet anbringende

Appellanten har anfægtet, at Retten med urette har lagt til grund, at den tyske lov om vedvarende energi skaber en fordel i forhold til bestemmelserne om støtte for de energiintensive virksomheder som endelige forbrugere. Herved har Retten set bort fra retspraksis vedrørende udligning af strukturbetingede handicap og om selektivitetskriteriet i bestemmelserne om støtte.

Tredje anbringende

Endelig har appellanten endelig gjort gældende, at den appellerede dom er utilstrækkeligt begrundet både med hensyn til transmissionssystemoperatørnes stilling og energiforsyningsvirksomhedernes stilling.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 326/16

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supreme Court of the United Kingdom (Det Forenede Kongerige) den 22. juni 2016 — MP mod Secretary of State for the Home Department

(Sag C-353/16)

(2016/C 326/28)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Supreme Court of the United Kingdom

Parter i hovedsagen

Sagsøger: MP

Sagsøgt: Secretary of State for the Home Department

Præjudicielt spørgsmål

Omfatter artikel 2, litra e), sammenholdt med artikel 15, litra b), i Rådets direktiv 2004/83/EF (1) en reel risiko for, at ansøgerens fysiske eller psykiske helbred vil lide alvorlig overlast, såfremt han sendes tilbage til sit hjemland, som følge af tidligere tortur, umenneskelig eller vanærende behandling, som hjemlandet var ansvarlig for?

(1) Rådets direktiv 2004/83/EF af 29.4.2004 om fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som flygtninge eller som personer, der af anden grund behøver international beskyttelse, og indholdet af en sådan beskyttelse (EUT L 304, s. 12).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 326/14

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal de première instance de Liège (Belgien) den 22. juni 2016 — Jean Jacob og Dominique Lennertz mod État belge

(Sag C-345/16)

(2016/C 326/25)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal de première instance de Liège

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Jean Jacob og Dominique Lennertz

Sagsøgt: État belge

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 39 i traktaten om Den Europæiske Union til hinder for, at det belgiske skattesystem i artikel 155 i CIR/92 — og det uanset om cirkulæret af 12. marts 2008 nr. Ci.RH.331/575.420 finder anvendelse — har til følge, at den pension, som den mandlige sagsøger oppebærer fra Luxembourg, og som er fritaget i henhold til artikel 18 i dobbeltbeskatningsoverenskomsten mellem Belgien og Luxembourg, medtages ved beregningen af den belgiske skat og tjener som beregningsgrundlag ved tildelingen af skattefordele i henhold til CIR/92, og at disse fordele, såsom den andel, der er fritaget for skat, langsigtet opsparing, udgifter, der er afholdt til depotadministration, til energibesparende foranstaltninger i boligen, til sikring af boligen mod tyveri og brand og til den mandlige sagsøgers donationer, reduceres eller tildeles i et mindre omfang, end hvis sagsøgerne begge havde indkomst af belgisk oprindelse, og hvis den kvindelige sagsøger — snarere end den mandlige sagsøger — udelukkende havde oppebåret pension i Belgien?
4)

Hvis spørgsmål 1 og 2 besvares bekræftende: Medfører en transaktion, der i henhold til momsdirektivets artikel 132, stk. 1, litra d), inden for en medlemsstat er fritaget for moms, uanset de momsbestemmelser, der skal anvendes i tredjelandet, at det er udelukket at foretage fradrag af indgående afgift i henhold til momsdirektivets artikel 168, selv hvis der er tale om en udførsel, der i henhold til momsdirektivets artikel 169, litra b), sammenholdt med momsdirektivets artikel 146, stk. 1, kan foretages fradrag for?
3.

For det andet begik Retten en retlig fejl, da den konkluderede, at den omtvistede skrivelse ikke var en anfægtelig afgørelse, da den omtvistede skrivelse for første gang fastsatte en forpligtelse for Trioplast, som var sikker og på et fastsat beløb.
Retten har begået en retlig fejl, idet den fastslog, at Rettens kendelse af 14. februar 2012 i sag T-305/08 ikke var relevant med hensyn til fastlæggelsen af rækkevidden af erklæringen om ugyldigheden af forordning nr. 530/2008 i AJD-Tuna-dommen.

Med henblik på at fastslå, at det var ufornødent at træffe afgørelse i sag T-305/08, fortolkede Retten i sin kendelse af 14. februar 2012 AJD-Tuna-dommen således, at nævnte dom fuldt ud gav sagsøgeren i den omhandlede dom medhold i dennes påstand om at kende artikel 1 i forordning nr. 530/2008 ugyldig. Fastlæggelsen af rækkevidden af erklæringen om ugyldighed i AJD-Tuna-dommen udgør således genstanden for konklusionen i kendelsen af 14. februar 2012.

Heraf følger, at Retten i den afgørelse, som er genstand for nærværende appel, burde have anvendt erklæringen om ugyldigheden af forordning nr. 530/2008 i AJD-Tuna-dommen i henhold til den rækkevidde, som var blevet fastlagt i Rettens kendelse af 14. februar 2012 i sag T-305/08.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 343/34

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Rheinland-Pfalz (Tyskland) den 11. juli 2016 — Hornbach-Baumarkt-AG mod Finanzamt Landau

(Sag C-382/16)

(2016/C 343/46)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Rheinland-Pfalz

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Hornbach-Baumarkt-AG

Sagsøgt: Finanzamt Landau

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 49, sammenholdt med artikel 54 TEUF (tidligere artikel 43 sammenholdt, med artikel 48 TEF), til hinder for en bestemmelse i en medlemsstat, hvorefter en hjemmehørende skattepligtig persons indtægter fra forretningsforbindelser med et selskab, som er hjemmehørende i en anden medlemsstat, og i hvilket han direkte eller indirekte har en kapitalinteresse på mindst en fjerdedel, og med hvilket han har aftalt vilkår, som afviger fra de vilkår, som indbyrdes uafhængige tredjeparter ville have aftalt under tilsvarende eller lignende forhold, skal ansættes således, som de ville have været på de vilkår, som indbyrdes uafhængige tredjeparter ville have aftalt, hvis en sådan korrektion ikke sker med hensyn til indtægter fra forretningsforbindelser med et hjemmehørende selskab, og bestemmelsen ikke giver den hjemmehørende skattepligtige mulighed for at dokumentere, at vilkårene er aftalt af forretningsmæssige grunde, som skyldes hans position som selskabsdeltager i det i den anden medlemsstat hjemmehørende selskab?
2)

Subsidiært, såfremt det foregående spørgsmål om fortolkning af artikel 267, stk. 3, TEUF besvares med, at den præjudicielle forelæggelse er obligatorisk: Er bestemmelserne og principperne i artikel 26 TEUF — det indre marked — artikel 49 TEUF — etableringsretten — artikel 56 TEUF — den frie udveksling af tjenesteydelser — artikel 63 TEUF — de frie kapitalbevægelser — og artikel 16 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder — friheden til at oprette og drive egen virksomhed — samt det almindelige princip om den berettigede forventning (der »er et af Unionens grundprincipper«, som fastslået af Domstolen i dom af 14.3.2013, C-545/11), til hinder for vedtagelse og anvendelse af nationale bestemmelser (artikel 1, stk. 78, litra b), nr. 4, 8, 9, 17, 23 og 25 i lov nr. 220/2010), hvorefter selv personer, som allerede var indehavere af en koncession på området for elektronisk administration af lovlige spil, skal opfylde yderligere krav og forpligtelser, der er indført ved et tillæg til den eksisterende koncessionsaftale (og uden at der er indrømmet en frist for progressiv tilpasning)?
1)

a) Skal artikel 220, stk. 1 og stk. 2, litra b), i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 (1) af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks fortolkes således, at bogføring af det af myndigheden fastlagte toldbeløb skal anses for at have fundet sted på tidspunktet for den beslutning om bogføring eller om fastlæggelse af forpligtelsen til at betale told, som myndigheden har vedtaget, uafhængigt af den omstændighed, at denne beslutning er genstand for en administrativ klage og et søgsmål ved domstolene? b) Skal artikel 236 og 239 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks fortolkes således, at når myndigheden har truffet afgørelse om bogføring af toldbeløbet og har fastlagt debitors forpligtelse til at betale told (en beslutning, som i det foreliggende tilfælde træffes af en statslig myndighed), men debitoren har anfægtet myndighedens beslutning og indbragt denne for domstolene, skal der da samtidig indgives en ansøgning om eftergivelse eller tilbagebetaling af tolden i henhold til forordningens artikel 236 eller 239 (eller kan anfægtelsen af myndighedens beslutning i dette tilfælde anses som en ansøgning om eftergivelse eller tilbagebetaling af told)? Hvis dette spørgsmål besvares bekræftende, hvad er da den væsentligste forskel mellem legalitetskontrollen af myndighedens beslutning om bogføring og om fastlæggelse af forpligtelsen til at betale told på den ene side, og det spørgsmål, som skal afgøres i henhold til artikel 236 på den anden side? c) Skal artikel 236, stk. 2, første afsnit, i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks fortolkes således, at den omstændighed, at myndighedens beslutning om fastlæggelse af forpligtelsen til at betale told er blevet påklaget, og varigheden af den retslige prøvelse, forlænger fristen for at indgive ansøgning om eftergivelse eller tilbagebetaling af tolden (eller berettiger forsinkelsen)? d) Hvis spørgsmålet om bogføring eller eftergivelse i det foreliggende tilfælde skal afgøres uafhængigt af den afgørelse, som Europa-Kommissionen har truffet angående en anden medlemsstat (i dette tilfælde Finland), kan toldmyndigheden eller domstolen, henset til artikel 869, litra b), i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 (2) af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 om indførelse af en EF- toldkodeks, og henset til den eventuelle told i denne sag, da forelægge Europa-Kommissionen et spørgsmål om undladelse af bogføring eller eftergivelse af tolden til afgørelse?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 343/35

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Litauen) den 12. juli 2016 — Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos mod Nidera B.V. og Vilniaus apskrities valstybinė mokesčių inspekcija

(Sag C-387/16)

(2016/C 343/48)

Processprog: litauisk

Den forelæggende ret

Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

Sagsøgt: Nidera B.V. og Vilniaus apskrities valstybinė mokesčių inspekcija

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 183 i Rådets direktiv 2006/112/EF (1) af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem sammenholdt med princippet om afgiftens neutralitet fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en nedsættelse af den rente, der i henhold til de nationale bestemmelser sædvanligvis skal betales, når tilbagebetaling (modregning) af fejlagtigt betalt (overskydende) moms ikke er sket rettidigt, hvis nedsættelsen sker på grundlag af andre omstændigheder end dem, der følger af den afgiftspligtige persons egne handlinger, såsom forholdet mellem renten og beløbet for den fejlagtigt betalte moms, der ikke er blevet tilbagebetalt rettidigt, den periode, hvor den fejlagtigt betalte moms ikke blev tilbagebetalt, og årsagerne hertil samt de tab, som den afgiftspligtige person faktisk har lidt?

(1) EFT L 347, s. 1.
2)

Er EU-retten, og nærmere bestemt artikel 9, stk. 1, og [artikel 2], nr. 19), i direktiv 97/67/EF, som suppleret og ændret ved direktiv 2008/6/EF, samt proportionalitetsprincippet og rimelighedsprincippet til hinder for at anvende en national bestemmelse, nærmere bestemt artikel 6, stk. 1, i lovdekret nr. [261]/1999 samt artikel 8 i »forordningen om tilladelser, der giver ret til at udbyde posttjenester til offentligheden« i bilag A til AGCOM’s afgørelse nr. 129/15/CONS af 11. marts 2015 og ministeren for økonomisk udviklings dekret om »fastsættelse af regler for proceduren for udstedelse af tilladelser, der giver ret til at udbyde posttjenester til offentligheden« af 29. juli 2015, for så vidt som disse pålægger leverandørerne af vognmands-, speditør- og kurertjenester at indhente en generel tilladelse, som går ud over, hvad der er nødvendigt til at sikre de væsentlige krav inden for leveringen af posttjenester?