Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Socialpolitik - Den Europaeiske Socialfond - tilskud til finansiering af foranstaltninger vedroerende erhvervsuddannelse - beslutning om nedsaettelse af et oprindeligt bevilget tilskud - nedsaettelse foretaget paa grund af manglende overholdelse af de i bevillingen fastsatte betingelser - tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning - foreligger ikke - stoerre nedsaettelse end ved en tidligere beslutning, der blev annulleret paa grund af en vaesentlig proceduremangel - nedsaettelse noedvendiggjort af resultaterne af den fornyede undersoegelse af sagen - tilsidesaettelse af forbuddet mod reformatio in pejus - foreligger ikke

(Raadets forordning nr. 2950/83, art. 6, stk. 1)

2 Annullationssoegsmaal - dom om annullation - virkninger - foranstaltninger til opfyldelse - rimelig frist - ny beslutning til erstatning for en annulleret beslutning fra Kommissionen om at nedsaette et tilskud fra Den Europaeiske Socialfond bevilget til foranstaltninger vedroerende erhvervsuddannelse

(EF-traktaten, art. 176)

3 Retspleje - omkostninger - udgifter paafoert unoedvendigt eller af ond vilje - Kommissionens manglende omhu ved afgoerelsen af en sag vedroerende tilskud fra Den Europaeiske Socialfond

(Rettens procesreglement, art. 87, stk. 3, andet afsnit)

Sammendrag

4 Det fremgaar klart af artikel 6, stk. 1, i forordning nr. 2950/83, at tilskud fra Den Europaeiske Socialfond er betinget af, at modtageren overholder vilkaarene for foranstaltningen, saaledes som de fremgaar af godkendelsesbeslutningen. Naar modtageren ikke overholder vilkaarene, kan denne ikke under henvisning til princippet om beskyttelse af den berettigede forventning goere krav paa hele det tilskud, der er bevilget i godkendelsesbeslutningen. En virksomhed, som har gjort sig skyldig i en aabenbar overtraedelse af gaeldende regler, kan nemlig ikke paaberaabe sig det princip, der er en naturlig foelge af retssikkerhedsprincippet, som kraever, at retsregler skal vaere klare og praecise, og som skal sikre forudsigelighed i forbindelse med de situationer og retsforhold, der henhoerer under faellesskabsretten.

En virksomhed kan saaledes ikke under henvisning til dette princip samt til forbuddet mod reformatio in pejus anfaegte lovligheden af en beslutning fra Kommissionen, som er truffet efter annullation af en forudgaaende beslutning med samme genstand - men er behaeftet med en vaesentlig formmangel, fordi den paagaeldende medlemsstat ikke havde haft lejlighed til at fremsaette sine bemaerkninger - naar der ved denne beslutning, efter en fornyet gennemgang af sagen, foretages en nedsaettelse af det oprindeligt bevilgede tilskud paa grund af overtraedelse af vilkaarene for godkendelse. Den omstaendighed, at den endeligt foretagne nedsaettelse er stoerre end ved den foerste beslutning, indebaerer paa ingen maade en ulovlighed. Kommissionen var nemlig i henhold til princippet om god forvaltningsskik, legalitetsprincippet og princippet om ligebehandling forpligtet til, efter den af annullationen noedvendiggjorte fornyede undersoegelse, at traeffe en beslutning, hvorved den tog hensyn til alle sine oplysninger paa tidspunktet for beslutningen, der, navnlig fordi de omfattede de bemaerkninger fra de nationale myndigheder, som tidligere ikke forelaa, kunne vaere forskellige fra dem, der foerte til, at den annullerede beslutning blev truffet.

5 Faellesskabsinstitutionernes forpligtelse til at opfylde en dom om annullation afsagt af en af Faellesskabets retsinstanser, som foelger af traktatens artikel 176, kraever, at der traeffes en raekke administrative foranstaltninger, og kan normalt ikke ske oejeblikkeligt, idet den paagaeldende institution har en rimelig frist til at efterkomme dommen. Spoergsmaalet, om fristen har vaeret rimelig eller ej, afhaenger af arten af de foranstaltninger, der skal traeffes, samt af omstaendighederne i det enkelte tilfaelde, bl.a. de forskellige etaper, som beslutningsproceduren omfatter. Den relevante frist, der skal tages i betragtning ved vurderingen af, om en beslutning, der erstatter en annulleret beslutning, er lovlig, er ikke, som naar der er tale om en tilbagekaldelse paa institutionens initiativ, den periode, der er forloebet mellem udstedelsen af den foerste og den anden beslutning, men den, som er forloebet mellem afsigelsen af dommen om annullation og datoen for udstedelsen af den nye beslutning.

En frist paa 38 maaneder fra afsigelsen af dommen om annullation af Kommissionens beslutning om at nedsaette et tilskud fra Den Europaeiske Socialfond til foranstaltninger vedroerende erhvervsuddannelse og beslutningen, som erstatter denne, er ganske vist lang, men kan i den henseende ikke anses for urimelig, da det, fordi det var blevet tvivlsomt, om de oplysninger, der blev anvendt i den foerste beslutning, var rigtige og tilstraekkeligt fuldstaendige, var blevet noedvendigt paa ny at fastslaa sagens omstaendigheder; dette arbejde har i det foreliggende tilfaelde omfattet tilrettelaeggelse af et kontrolbesoeg i den paagaeldende medlemsstat, gennemgang af de indsamlede oplysninger og flere hoeringer af de nationale myndigheder.

Under alle omstaendigheder kan forsinkelse i forloebet i proceduren til opfyldelse af en dom ikke i sig selv paavirke gyldigheden af den retsakt, som er resultatet af den, fordi det, saafremt denne retsakt blev annulleret alene paa grund af forsinkelsen, fortsat ville vaere umuligt at udstede en gyldig retsakt, da den retsakt, som skulle erstatte den annullerede retsakt, ikke kunne vaere mindre forsinket end denne.

6 Der er anledning til at anvende procesreglementets artikel 87, stk. 3, andet afsnit, og doemme Kommissionen, skoent denne har vundet sagen, til at betale samtlige sagens omkostninger i et tilfaelde, hvor denne institution - fordi den, da den skulle traeffe beslutning om udbetaling af saldoen af et oekonomisk tilskud fra Den Europaeiske Socialfond, foerst traf beslutning om at nedsaette tilskuddet uden at have sikret sig, at de oplysninger, der blev lagt til grund, var korrekte og tilstraekkeligt fuldstaendige, og uden at have hoert de nationale myndigheder, som den havde pligt til, og dernaest, efter at denne beslutning var blevet annulleret af Faellesskabets retsinstanser, efter forloebet af en lang frist besluttede at nedsaette det naevnte tilskud yderligere - maa anses for ved denne adfaerd at have vaeret medvirkende til tvistens opstaaen.