ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Appel iværksat den 24. september 2018 af Eleni Pavlikka Bourdouvali m.fl. til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Udvidede Afdeling) den 13. juli 2018 i sag T-786/14, Eleni Pavlikka Bourdouvali m.fl. mod Rådet for Den Europæiske Union m.fl.

(Sag C-604/18 P)

(2018/C 427/36)

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: Eleni Pavlikka Bourdouvali m.fl. (ved barrister P. Tridimas og Δικηγόρος K. Chrysostomides)

De øvrige parter i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union, Europa-Kommissionen, Den Europæiske Centralbank, Eurogruppen ved Rådet for Den Europæiske Union, og Den Europæiske Union ved Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den af Retten trufne afgørelse ophæves.

— Der gives medhold i de påstande, som appellanterne fremsatte i sagen for Retten.

— De indstævnte tilpligtes at betale omkostningerne for denne appel og sagen for Retten.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanterne er af den opfattelse, at Retten har begået en retlig fejl ved at:

a) fastslå, at Eurogruppen ikke krævede, at Cypern traf de foranstaltninger, der forårsagede appellanterne tab, eller at disse foranstaltninger ikke var påkrævet ved handlinger, der kan tilregnes Unionen

b) vurdere, at ECB’s pressemeddelelse af 21. marts 2013 ikke forårsagede tab for appellanterne

c) fastslå, at de indstævnte ved visse andre retsakter ikke krævede, at Cypern fortsatte med at gennemføre de skadelige foranstaltninger og/eller ikke krævede vedtagelse af de skadelige foranstaltninger, som blev indført ved de ændringer, der blev foretaget i de skadelige dekreter den 30. juli 2013

d) vurdere, at ikke alle de skadelige foranstaltninger var påkrævet af Rådets afgørelse 2013/236 (1)

e) fastslå, at der ikke var tale om nogen alvorlig krænkelse af ejendomsretten, som er beskyttet ved artikel 17, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 1 i protokol nr. 1 til konventionen til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og princippet om forbud mod forskelsbehandling.

Appellanterne har gjort gældende, at de skadelige foranstaltninger hverken opfylder kravet om, at begrænsninger i ejendomsretten skal fastsættes ved lov, eller proportionalitetskravet. De er af den opfattelse, at de indstævntes adfærd gav anledning til en berettiget forventning om, at der ikke ville blive truffet nogen »bail-in«-foranstaltninger, der pålagde deres aktiver et »haircut«. De er af den opfattelse, at de som indskydere og/eller aktionærer i Bank of Cyprus og Laiki blev udsat for forskelsbehandling bl.a. i forhold til henholdsvis indskydere og aktionærer i banker i andre medlemsstater i Euroområdet, som modtog økonomisk støtte svarende til den, der blev givet til Cypern.

(1) Rådets afgørelse af 25.4.2013 rettet til Cypern om specifikke foranstaltninger til genoprettelse af finansiel stabilitet og bæredygtig vækst (EUT 2013, L 141, s. 32)
—

Der træffes endelig afgørelse i overensstemmelse med artikel 61 i statutten for Domstolen og på dette grundlag annulleres afgørelsen (1), for så vidt som den vedrører appellanten, og Domstolen nedsætter under udøvelse af dens ubegrænsede kompetence den bøde, som appellanten er blevet pålagt.
C 427/2

Appel iværksat den 18. januar 2018 af Carrera Brands Ltd til prøvelse af dom afsagt af Retten (Ottende Afdeling) den 16. november 2017 i sag T-419/16 — Carrera Brands Ltd mod Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO)

(Sag C-35/18 P)

(2018/C 427/02)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Carrera Brands Ltd (ved Rechtsanwalt C. Markowsky)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Autec AG

Det Europæiske Unions Domstol (Sjette Afdeling) har ved kendelse af 14. juni 2018 forkastet appellen som åbenbart ugrundet og truffet afgørelse om, at appellanten bærer sine egne omkostninger.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour d’appel de Liège (Belgien) den 17. september 2018 — Ministère public og Ministre des Finances du Royaume de Belgique mod QC og Comida paralela 12

(Sag C-579/18)

(2018/C 427/25)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d’appel de Liège

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ministère public og Ministre des Finances du Royaume de Belgique

Sagsøgt: QC og Comida paralela 12

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 79 i Europa-Parlamentets og Rådets Forordning (EU) nr. 952/2013 af 9. oktober 2013 om EU-toldkodeksen (1) til hinder for, at en national bestemmelse — som den, der er gennemført ved artikel 266 i den generelle lov af 18. juli 1977 om told og afgifter — i tilfælde af indførsel på ikke-forskriftsmæssig måde på Den Europæiske Unions toldområde af en importafgiftspligtig vare, gør den enhed, der er civilretligt ansvarlig for ophavsmanden til en sådan strafbar handling, til hvilken handling den nævnte civilretligt ansvarlige ikke har medvirket, til solidarisk hæftende meddebitor for toldskylden?

(1) EUT L 269, s. 1.
3)

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende: På hvilke betingelser kan en indirekte forskelsbehandling da begrundes i tilfælde med virkning over for tredjemand? Herunder navnlig: Kan en territorial begrænsning af forsikringsdækningen til skader, der opstår inden for en bestemt EU-medlemsstat, begrundes med et argument om begrænsning af forsikringsselskabets indeståelsesforpligtelse og præmiens størrelse, såfremt det i de relevante forsikringsaftaler er fastsat, at dækningen pr. skade og dækningen pr. forsikringsår er begrænset beløbsmæssigt i tilfælde af serieskader?
1)

Skal artikel 15, stk. 1, i direktiv 90/619/EØF (1), sammenholdt med artikel 31 i direktiv 92/96/EØF (2) og artikel 35, stk. 1, sammenholdt med artikel 36, stk. 1, i direktiv 2002/83/EF (3), og artikel 185, stk. 1, sammenholdt med artikel 186, stk. 1, i direktiv 2009/138/EF (4), fortolkes således, at — hvis der ikke er nationale bestemmelser om virkningerne af, at der er givet fejlagtige oplysninger om muligheden for opsigelse før indgåelsen af en aftale — fristen for udøvelsen af opsigelsesretten ikke begynder at løbe, hvis forsikringsvirksomheden oplyser, at udøvelsen af opsigelsesretten skal ske skriftligt, selv om opsigelsen i henhold til national ret ikke er undergivet særlige formkrav?
Appel iværksat den 19. september 2018 af Viscas Corp. til prøvelse af dom afsagt af Retten (Ottende Afdeling) den 12. juli 2018 i sag T-422/14, Viscas mod Kommissionen

(Sag C-582/18 P)

(2018/C 427/27)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Viscas Corp. (ved lawyer J.-F. Bellis)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen og Furukawa Electric Co. Ltd

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den Europæiske Unions Rets dom i sag T-422/14, Viscas Corp. mod Kommissionen ophæves, for så vidt som Retten heri forkastede anbringendet om, at ligebehandlingsprincippet var blevet tilsidesat med hensyn til beregningen af den bøde, som Viscas blev pålagt, og pålagde Viscas at betale sagsomkostningerne.

— artikel 2 i Kommissionens afgørelse C(2014) 2139 final (1) annulleres, for så vidt som den fastsætter den bøde, som Viscas blev pålagt, til 34 992 000 EUR.

— den bøde, som Viscas blev pålagt for den overtrædelse, som blev fastslået i afgørelsens artikel 1, fastsættes til 19 595 520 EUR.

— Kommissionen tilpligtes at betale omkostningerne i denne sag såvel som i sagen for Retten.

Anbringender og væsentligste argumenter

Til støtte for appellen har Viscas fremsat et enkelt anbringende om, at Rettens dom tilsidesætter ligebehandlingsprincippet ved at stadfæste den metode til fastsættelse af den relevante værdi af afsætningen i henhold til bøderetningslinjernes (2) punkt 18, som Kommissionen anvendte i den anfægtede afgørelse. Metoden giver de producenter, som både var involveret i den europæiske og den internationale kartelkonfiguration vedrørende overtrædelsen, en væsentlig fordel i forhold til de producenter, som alene var involveret i den internationale kartelkonfiguration, hvilket er udtryk for forskelsbehandling. Ved fastsættelsen af producenternes respektive bidrag til overtrædelsen tages der således ikke højde for den europæiske kartelkonfiguration, og den andel i overtrædelsen, som de producenter, der var involveret i begge kartelkonfigurationer, havde, undervurderes væsentligt, idet de ved at blive pålagt bøder, som er gennemsnitligt 44 % lavere i forhold til, hvis overtrædelsen havde været begrænset til den europæiske kartelkonfiguration, faktisk belønnes for at have været involveret i to karteller i stedet for ét.

(1) Kommissionens afgørelse af 2.4.2014 om en procedure efter artikel 101 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og EØS-aftalens artikel 53 (Sag AT.39610 — Elkabler) (meddelt under nummer C(2014) 2139 final) (EUT 2014, C 319, s. 10)

(2) Retningslinjer for beregning af bøder efter artikel 23, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1/2003 (EUT 2006, C 210, s. 2).
3)

Gør der sig særlige forhold gældende i forbindelse med den tyske socialsikringsinstitutions valutaomregning af schweiziske børnetilskud? a) Er det i forbindelse med anvendelsen af afgørelse nr. H3 i forhold til Schweiz af betydning, at den nationale tyske ret i § 65, stk. 1, første punktum, nr. 2), i Einkommensteuergesetz [lov om indkomstskat] bestemmer, at tildeling af ydelsen er udelukket? b) Er det af betydning for valutaomregningen i henhold til afgørelse nr. H3, hvornår den schweiziske institution har bevilget eller udbetalt familieydelserne? c) Er det af betydning for valutaomregningen i henhold til afgørelse nr. H3, hvornår den tyske institution har nægtet eller bevilget det supplerende forskelsbetingede børnetilskud?
Domstolens beslutning (Afdeling med Ansvar for Beslutninger om Fornyet Prøvelse) af 17. september 2018 om fornyet prøvelse af Rettens dom (Appelafdelingen) afsagt den 19. juli 2018 i sag T-646/16, Simpson mod Rådet

(Sag C-542/18 RX)

(2018/C 427/17)

Processprog: engelsk

Parter i sagen for Retten

Sagsøger: Erik Simpson (repræsenteret ved advokat M. Velardo)

Den anden part i sagen: Rådet for Den Europæiske Union

Spørgsmål, der er genstand for fornyet prøvelse

Den fornyede prøvelse skal vedrøre spørgsmålet, om Den Europæiske Unions Rets dom af 19. juli 2018, Simpson mod Rådet, navnlig henset til det almindelige retssikkerhedsprincip, påvirker EU-rettens ensartede anvendelse eller sammenhæng, idet Retten som appelinstans fastslog, at det dommerkollegium, der afsagde Retten for EU-Personalesagers kendelse af 24. juni 2016, Simpson mod Rådet, ikke var lovligt sat på grund af en ulovlighed, der påvirkede udnævnelsesproceduren for et af medlemmerne af dette dommerkollegium, som medførte en tilsidesættelse af princippet om en domstol oprettet ved lov, der er fastsat i artikel 47, stk. 2, første punktum, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

Den fornyede prøvelse skal navnlig vedrøre spørgsmålet, om udnævnelsen af en dommer, i lighed med de retsakter, der er omhandlet i artikel 277 TEUF, kan være genstand for en indirekte legalitetskontrol, eller om en sådan indirekte legalitetskontrol — principielt eller efter at der er forløbet en vis periode — er udelukket eller begrænset til bestemte former for ulovligheder for at sikre den retlige stabilitet og retskraften.
C 427/24

Appel iværksat den 21. september 2018 af Rådet for Den Europæiske Union til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Udvidede Afdeling) den 13. juli 2018 i sag T-680/13, Dr. K. Chrysostomides & Co. LLC m.fl. mod Rådet for Den Europæiske Union m.fl.

(Sag C-597/18 P)

(2018/C 427/32)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Rådet for Den Europæiske Union (ved A. de Gregorio Merino, E. Chatziioakeimidou og I. Gurov, som befuldmægtigede)

De andre parter i appelsagen: Dr. K. Chrysostomides & Co. LLC m.fl., Europa-Kommissionen, Den Europæiske Centralbank og Eurogruppen (ved Rådet for Den Europæiske Union) samt Den Europæiske Union (ved Europa-Kommissionen)

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— De dele af de appellerede domme, hvorved Retten forkastede Rådets formalitetsindsigelse angående Eurogruppen, ophæves.

— De appelindstævnte pålægges at betale sagsomkostningerne vedrørende appelsagen.

Anbringender og væsentligste argumenter

Rådet har med sin appel nedlagt påstand om ophævelse af de dele af den appellerede dom, hvorved Retten forkastede Rådets formalitetsindsigelse angående Eurogruppen, og har fremsat følgende anbringender:

— Retten begik en retlig fejl, da den fastslog, at Eurogruppen er en »EU-enhed, der formelt er blevet oprettet ved traktaterne«.

— Retten begik en retlig fejl, da den forkastede Rådets formalitetsindsigelse uden at identificere nogen »beføjelser«, som Eurogruppen er blevet tillagt ved traktaterne.
Appel iværksat den 24. september 2018 af Dr. K. Chrysostomides & Co. LLC m.fl. til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Udvidede Afdeling) den 13. juli 2018 i sag T-680/13, Dr. K. Chrysostomides & Co. LLC m.fl. mod Rådet for Den Europæiske Union m.fl.

(Sag C-603/18 P)

(2018/C 427/35)

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: Dr. K. Chrysostomides & Co. LLC m.fl. (ved barrister P. Tridimas)

De øvrige parter i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union, Europa-Kommissionen, Den Europæiske Centralbank, Eurogruppen ved Rådet for Den Europæiske Union, og Den Europæiske Union ved Europa-Kommissionen

Appellanterne har nedlagt følgende påstande

— Den af Retten trufne afgørelse ophæves.

— Der gives medhold i de påstande, som appellanterne fremsatte i sagen for Retten.

— De indstævnte tilpligtes at betale omkostningerne for denne appel og sagen for Retten.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanterne er af den opfattelse, at Retten har begået en retlig fejl ved at:

a) fastslå, at Eurogruppen ikke krævede, at Cypern traf de foranstaltninger, der forårsagede appellanterne tab, eller at disse foranstaltninger ikke var påkrævet ved handlinger, der kan tilregnes Unionen

b) vurdere, at ECB’s pressemeddelelse af 21. marts 2013 ikke forårsagede tab for appellanterne

c) fastslå, at de indstævnte ved visse andre retsakter ikke krævede, at Cypern fortsatte med at gennemføre de skadelige foranstaltninger og/eller ikke krævede vedtagelse af de skadelige foranstaltninger, som blev indført ved de ændringer, der blev foretaget i de skadelige dekreter den 30. juli 2013

d) vurdere, at ikke alle de skadelige foranstaltninger var påkrævet af Rådets afgørelse 2013/236 (1)

e) fastslå, at der ikke var tale om nogen alvorlig krænkelse af ejendomsretten, som er beskyttet ved artikel 17, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 1 i protokol nr. 1 til konventionen til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og princippet om forbud mod forskelsbehandling.

Appellanterne har gjort gældende, at de skadelige foranstaltninger hverken opfylder kravet om, at begrænsninger i ejendomsretten skal fastsættes ved lov, eller proportionalitetskravet. De er af den opfattelse, at de indstævntes adfærd gav anledning til en berettiget forventning om, at der ikke ville blive truffet nogen »bail-in«-foranstaltninger, der pålagde deres aktiver et »haircut«. De er af den opfattelse, at de som indskydere og/eller aktionærer i Bank of Cyprus og Laiki blev udsat for forskelsbehandling bl.a. i forhold til henholdsvis indskydere og aktionærer i banker i andre medlemsstater i Euroområdet, som modtog økonomisk støtte svarende til den, der blev givet til Cypern.

(1) Rådets afgørelse af 25.4.2013 rettet til Cypern om specifikke foranstaltninger til genoprettelse af finansiel stabilitet og bæredygtig vækst (EUT L 141, s. 32)
3)

Såfremt betalingspåbuddet i henhold til GPK’s artikel 410 er et officielt bekræftet dokument, er retten da forpligtet til at træffe afgørelse inden for fristen i henhold til artikel 18, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 655/2014 af 15. maj 2014, når en national bestemmelse fastsætter, at fristerne udsættes i retsferier?
Domstolens beslutning (Afdeling med Ansvar for Beslutninger om Fornyet Prøvelse) af 17. september 2018 om fornyet prøvelse af Rettens dom (Appelafdelingen) afsagt den 19. juli 2018 i sag T-693/16, HG mod Kommissionen

(Sag C-543/18 RX)

(2018/C 427/18)

Processprog: fransk

Parter i sagen for Retten

Sagsøger: HG (repræsenteret ved avocate L. Levi)

Den anden part i sagen: Europa-Kommissionen

Spørgsmål, der er genstand for fornyet prøvelse

Den fornyede prøvelse skal vedrøre spørgsmålet, om Den Europæiske Unions Rets dom af 19. juli 2018, HG mod Kommissionen (T-693/16 P, ikke trykt i Sml., EU:T:2018:492), navnlig henset til det almindelige retssikkerhedsprincip, påvirker EU-rettens ensartede anvendelse eller sammenhæng, idet Retten som appelinstans fastslog, at det dommerkollegium, der afsagde Retten for EU-Personalesagers dom af 19. juli 2016, HG mod Kommissionen (F-149/15, EU:F:2016:155), ikke var lovligt sat på grund af en ulovlighed, der påvirkede udnævnelsesproceduren for et af medlemmerne af dette dommerkollegium, som medførte en tilsidesættelse af princippet om en domstol oprettet ved lov, der er fastsat i artikel 47, stk. 2, første punktum, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.

Den fornyede prøvelse skal navnlig vedrøre spørgsmålet, om udnævnelsen af en dommer, i lighed med de retsakter, der er omhandlet i artikel 277 TEUF, kan være genstand for en indirekte legalitetskontrol, eller om en sådan indirekte legalitetskontrol — principielt eller efter at der er forløbet en vis periode — er udelukket eller begrænset til visse former for ulovligheder for at sikre den retlige stabilitet og retskraften.
Appel iværksat den 21. september 2018 af Silec Cable SAS og General Cable Corp. til prøvelse af dom afsagt af Retten (Ottende Afdeling) den 12. juli 2018 i sag T-438/14, Silec Cable og General Cable Corp. mod Europa-Kommissionen

(Sag C-599/18 P)

(2018/C 436/39)

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: Silec Cable SAS og General Cable Corp. (ved Barrister I. Sinan og Rechtsanwältin C. Renner)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanterne har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves.

— Artikel 1 i afgørelsen (1) annulleres, for så vidt som den vedrører Silec Cable og General Cable.

— Subsidiært ændres afgørelsens artikel 2, og den bøde, som Silec Cable og General Cable er blevet pålagt, nedsættes i lyset af de argumenter, som fremføres til støtte for nærværende appel.

— Subsidiært hjemvise sagen til Retten.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale alle sagsomkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanterne har med deres første anbringende gjort gældende, at Retten begik en retlig fejl, idet den ikke anvendte bevisreglerne korrekt og foretog en urigtig gengivelse af de beviser, som var blevet fremlagt for den vedrørende appellanten Silecs deltagelse i den hævdede overtrædelse.

Retten anvendte med urette kriteriet om en offentlig afstandtagen til at vende bevisbyrden for at fastslå appellanten Silecs hævdede overtrædelse. Appellanterne har anført, at Retten også begik en retlig fejl, idet den udelukkende støttede sig på den subjektive opfattelse hos andre deltagere i den hævdede overtrædelse for at bevise appellanten Silecs deltagelse. Appellanterne er endvidere af den opfattelse, at Retten foretog en urigtig gengivelse af de for Retten fremlagte beviser og også tilsidesatte tavshedspligten (artikel 339 TEUF), da den fastslog, at appellanten Silec havde deltaget i den hævdede overtrædelse.

Appellanterne har med deres andet anbringende anført, at Retten tilsidesatte ligebehandlingsprincippet, da den nægtede at kvalificere appellanten Silevs involvering i den hævdede overtrædelse som »marginal«.

Appellanterne har anført, at Retten med urette tog hensyn til adfærden udvist af Safran/Sagem/Sagem Communications, da den bedømte appellantens Silecs individuelle involvering med henblik på at fastsætte bødens størrelse. Appellanterne har anført, at Retten selv desuden gav en åbenbart modstridende begrundelse i denne henseende. Appellanterne har endvidere anført, at Retten foretog en sammenligning af de forkerte faktiske omstændigheder, da den konkluderede, at Kommissionen ikke havde gjort sig skyldig i forskelsbehandling i forhold til appellanten Silec, da den nægtede at kvalificere dette selskabs involvering som marginal.

(1) Rådets afgørelse af 2.4.2014 om en procedure i henhold til artikel 101 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og EØS-aftalens artikel 53 (Sag AT.39610 — Elkabler) (meddelt under dokument C(2014) 2139 final) (EUT 2014, C 319, s. 10).
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal d’instance d’Épinal (Frankrig) den 1. oktober 2018 — Cofidis SA mod YU og ZT

(Sag C-616/18)

(2018/C 436/42)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal d’instance d’Épinal

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Cofidis SA

Sagsøgt: YU og ZT

Præjudicielt spørgsmål

Er den beskyttelse, som Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/48/EF af 23. april 2008 om forbrugerkreditaftaler og om ophævelse af Rådets direktiv 87/102/EØF (1) giver forbrugeren, til hinder for en national bestemmelse, der i sager anlagt af erhvervsdrivende mod en forbruger på grundlag af en kreditaftale mellem dem, forbyder den nationale ret efter udløbet af en forældelsesfrist på fem år at regne fra indgåelsen af aftalen, af egen drift eller efter en indsigelse fra forbrugeren at henvise til eller sanktionere en tilsidesættelse af bestemmelserne i direktivets artikel 8 om forpligtelsen til at vurdere forbrugerens kreditværdighed, af bestemmelserne om, at oplysningerne skal være angivet klart og koncist i aftalen som anført i direktivets artikel 10 ff., og mere generelt af alle direktivets bestemmelser til beskyttelse af forbrugerne?

(1) EFT L 133, s. 66.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 21. august 2018 — AS mod Deutsches Patent- und Markenamt

(Sag C-541/18)

(2018/C 436/25)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: AS

Sagsøgt: Deutsches Patent- und Markenamt

Præjudicielt spørgsmål

Har et tegn det fornødne særpræg, når der findes praktisk vigtige og nærliggende muligheder for at anvende det som oprindelsesangivelse for varerne og tjenesteydelserne, også selv om dette ikke er den mest sandsynlige form for anvendelse af tegnet (1)?

(1) Fortolkning af artikel 3, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/95/EF af 22.10.2008 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (EUT 2008, L 299, s. 25).
1)

Skal artikel 5 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden (1) fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, som tillader, at den ugentlige hviletid afholdes samtidigt med tjenestefrihed med løn af hensyn til formål, der ikke er knyttet til hvile?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Cour de cassation (Frankrig) den 4. oktober 2018 — AR mod Cooper International Spirits LLC, Établissements Gabriel Boudier SA og St Dalfour SAS

(Sag C-622/18)

(2018/C 436/43)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation

Parter i hovedsagen

Sagsøger: AR

Sagsøgt: Cooper International Spirits LLC, Établissements Gabriel Boudier SA og St Dalfour SAS

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 5, stk. 1, litra b), og artikel 10 og 12 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/95/EF (1) af 22. oktober 2008 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker, fortolkes således, at en varemærkeindehaver, som ikke på noget tidspunkt har benyttet sit varemærke, og som har fortabt sine rettigheder ved udløbet af den periode på fem år, der følger efter offentliggørelsen af registreringen, kan opnå erstatning for tab ved at påberåbe sig en krænkelse af varemærkets væsentligste funktion, der skyldes tredjemands brug inden datoen for fortabelsens virkning af et tegn, der ligner det nævnte varemærke, som angivelse for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art som dem, for hvilke dette varemærke er blevet registreret?

(1) EFT L 299, s. 25.