Det forhold, at de kvalifikationsbeviser, som forelægges af ansøgerne ved en udvælgelsesprøve, der afholdes med henblik på ansættelse, bedømmes i henhold til retssystemet i den medlemsstat, i hvilken de har studeret, indebærer ingen forskelsbehandling mellem ansøgere, som er statsborgere i disse forskellige medlemsstater. Samtlige ansøgere, der har fået samme uddannelse, behandles nemlig på denne måde ensartet hvad angår deres deltagelse i EF-institutionernes udvælgelsesprøver, uanset deres nationalitet og uanset spørgsmålet om, hvorledes deres kvalifikationsbeviser bedømmes retligt i hjemlandet. Den omstændighed, at den pågældendes ansøgning vurderes på grundlag af gældende national ret, indebærer derfor ikke i sig selv nogen tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet i forhold til den pågældende.

Den kontrol, som Fællesskabets retsinstanser udøver vedrørende en institutions sammenligning af eksamensbeviser, skal begrænse sig til en efterprøvelse af, om de gældende procedure- og begrundelsesforskrifter er overholdt, om de faktiske omstændigheder, der er lagt til grund for det anfægtede valg, er materielt korrekte, og om der er begået et åbenbart urigtigt skøn ved vurderingen af disse omstændigheder eller begået magtfordrejning.

Det kan ikke antages, at den instrumentale harmonisering, som er foretaget ved direktiv 89/48 - om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed - medfører en begrænsning af den skønsbeføjelse, en institution råder over som led i sin ansættelsespolitik i henhold til vedtægtens artikel 27 ved sammenligningen af de enkelte eksamensbevisers værdi.

Enhver sammenligning, en EF-institution foretager af de faguddannelser, som gennemføres i de forskellige medlemsstater, med henblik på fastsættelse af betingelserne for adgangen til en udvælgelsesprøve, udgør en kompliceret vurdering, for hvilken institutionen råder over et vidt skøn. Denne vurdering skal foretages på grundlag af vedtægtens artikel 27, hvorefter institutionen skal ansætte de medarbejdere, der opfylder de højeste krav til kvalifikationer.

Meddelelsen om udvælgelsesprøven har den funktion at give ansøgerne så nøjagtige oplysninger som muligt om arten af de betingelser, der stilles for at beklæde den stilling, som skal besættes, for at sætte dem i stand til dels at afgøre, om det har noget formål for dem at indgive ansøgning, dels hvilken dokumentation der er relevant for udvælgelseskomiteens arbejde, og som derfor bør vedlægges ansøgningsakterne.

Den i artikel 5, stk. 1, i vedtægtens bilag III foreskrevne fremgangsmåde ville derfor blive tilsidesat, hvis udvælgelseskomiteen for en udvælgelsesprøve havde mulighed for at anvende betingelser, som ikke fremgår af meddelelsen om udvælgelsesprøven, og som dermed går videre end en sammenligning af ansøgerne på grundlag af de kvalifikationsbeviser, som kræves efter meddelelsen om udvælgelsesprøven.

Følgelig kan en udvælgelseskomite for en udvælgelsesprøve på grundlag af kvalifikationsbeviser og prøver ikke afvise en ansøger fra deltagelse i prøverne under henvisning til, at vedkommende ikke opfylder et krav, som ikke var angivet i meddelelsen om udvælgelsesprøven.

(jf. præmis 56 og 57)

Henvisning til: Retten, 28. november 1991, sag T-158/89, Van Hecken mod ØSU, Sml. II, s. 1341, præmis 23, 24 og 25.