Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Erstatningssøgsmål - EKSF - stævning - påberåbte anbringender - fejl ved angivelse af den relevante bestemmelse - uden betydning

(Art. 34 KS og art. 40, stk. 1, KS)

2. Erstatningssøgsmål - EKSF - tab lidt som følge af beslutninger - grundlaget for kravet - særligt retsmiddel i henhold til artikel 34 KS

(Art. 34 KS og art. 40, stk. 1, KS)

3. Erstatningssøgsmål - EKSF - tab lidt som følge af beslutninger - krav indgivet i henhold til artikel 34, stk. 1, tredje punktum, KS - betingelser - forudgående konstatering af en mangel, der begrunder et ansvar for Fællesskabet, som har medført en indirekte og særlig skade - overholdelse af en rimelig frist for Kommissionen til at træffe foranstaltninger med henblik på erstatning - fejlens beskaffenhed

(Art. 34, stk. 1, andet og tredje punktum, og art. 34, stk. 2, KS)

4. Fællesskabsret - principper - forbuddet mod ugrundet berigelse for Fællesskabet - princip, der hører til fællesskabsrettens almindelige retsgrundsætninger

5. Erstatningssøgsmål - EKSF - tab lidt som følge af beslutninger - krav i henhold til artikel 34, stk. 1, andet punktum, KS - dom om ophævelse eller nedsættelse af en bøde, som er pålagt en virksomhed for overtrædelse af konkurrencereglerne - forpligtelse til at træffe de nødvendige foranstaltninger til at ophæve virkningerne af den konstaterede ulovlighed - rækkevidde

(Art. 34, stk. 1, andet punktum, KS)

Sammendrag

1. Der skal ikke tages hensyn til eventuelle fejl, sagsøgeren måtte have begået ved angivelsen af den for dennes påstand relevante bestemmelse, når søgsmålets genstand og den nødvendige korte fremstilling af søgsmålsgrundene fremgår tilstrækkelig klart af stævningen.

( jf. præmis 36 )

2. Ifølge selve ordlyden af artikel 34 KS og artikel 40, stk. 1, KS indfører artikel 34 KS et særligt retsmiddel, som er forskelligt fra det, som skal anvendes ifølge de almindelige bestemmelser om Fællesskabets ansvar i artikel 40 KS, når det påberåbte tab beror på en beslutning fra Kommissionen, som Fællesskabets retsinstanser har annulleret. Hvis det hævdede tab ikke skyldes andre fejl end den annullerede beslutning, kan Fællesskabet følgelig kun kendes ansvarlig på grundlag af artikel 34 KS.

( jf. præmis 39 og 40 )

3. Hvad angår de foranstaltninger, som Kommissionen skal træffe, når en sag sendes tilbage til den i tilfælde af annullation, sondrer artikel 34, stk. 1, andet og tredje punktum, mellem de foranstaltninger, som er nødvendige for at fuldbyrde annullationsafgørelsen - og som Kommissionen skal træffe af egen drift og under alle omstændigheder, selv om der ikke foreligger nogen fejl - og de foranstaltninger, som har karakter af en erstatning, og som det kun er nødvendigt at træffe, såfremt det først er blevet fastslået af Fællesskabets retsinstanser, at den annullerede beslutning er behæftet med en mangel, der begrunder et ansvar for Fællesskabet, og at den har påført den pågældende virksomhed en direkte og særlig skade. I begge tilfælde kan et erstatningssøgsmål i henhold til artikel 34, stk. 2, KS kun tages under realitetspåkendelse, såfremt Kommissionen har haft en rimelig frist til at træffe de pågældende foranstaltninger.

Hvad angår karakteren af den fejl, som skal være begået for, at Fællesskabet kan ifalde ansvar i henhold til artikel 34, stk. 1, tredje punktum, KS, fremgår det såvel af denne bestemmelses ordlyd som af Domstolens praksis, at det ikke er tilstrækkeligt, at beslutningen er ulovlig. Domstolen har således i en række sager vedrørende Fællesskabets ansvar i henhold til artikel 40 KS anvendt udtryk som »uundskyldelige fejl«, »groft tilsidesat sine tilsynsforpligtelser« eller »åbenbar forsømmelighed«. Ved bedømmelsen af beskaffenheden af den fejl, som skal være begået, for at Fællesskabet pådrager sig ansvar, det være sig i medfør af artikel 34 KS eller artikel 40 KS, må der henses til de områder, fællesskabsinstitutionen beskæftiger sig med, og de betingelser, hvorunder dens virksomhed udøves. Herved bør der navnlig tages hensyn til de komplicerede forhold, som institutionen skal regulere, vanskelighederne ved anvendelsen af retsreglerne og det skøn, institutionen i medfør af disse retsregler råder over.

( jf. præmis 44 og 45 )

4. En ugrundet berigelse for Fællesskabet er i strid med fællesskabsrettens almindelige retsgrundsætninger.

( jf. præmis 55 )

5. Når en retsakt annulleres ved dom, hvilket sker ex tunc og følgelig indebærer, at den annullerede retsakt fjernes med tilbagevirkende gyldighed fra retsordenen, er den sagsøgte institution ifølge 34 KS forpligtet til at træffe de nødvendige foranstaltninger til at ophæve virkningerne af de konstaterede ulovlige forhold. Dette kan, såfremt retsakten allerede er gennemført, indebære, at sagsøgerens retsstilling skal genoprettes til den, han befandt sig i inden retsaktens vedtagelse.

Blandt de vigtigste af de foranstaltninger, som skal træffes ifølge artikel 34, stk. 1, andet punktum, KS, i det tilfælde, hvor en bøde, som er pålagt en virksomhed for overtrædelse af traktatens konkurrenceregler, ophæves eller nedsættes, er Kommissionens forpligtelse til helt eller delvis at tilbagebetale den pågældende virksomhed den erlagte bøde, såfremt erlæggelsen må anses for uberettiget ifølge annullationsafgørelsen.

Denne forpligtelse omfatter ikke blot tilbagebetalingen af det fejlagtigt erlagte beløb, men også renter af dette beløb. Tilkendelse af renter af det fejlagtigt erlagte beløb udgør nemlig for det første et nødvendigt element i Kommissionens pligt til genoprettelse som følge af en annullationsdom eller en dom, hvor Fællesskabets retsinstanser har fuld prøvelsesret, da man ved den fulde tilbagebetaling af den fejlagtigt erlagte bøde ikke kan se bort fra de omstændigheder, som kan mindske tilbagebetalingens værdi, såsom den tid, der er gået. For at opfylde en sådan dom korrekt og dermed sikre den pågældende den retsstilling, han ville have haft, hvis den annullerede retsakt ikke var blevet udstedt, kræves det således, at der tages hensyn til, at genoprettelsen først er sket efter et vist tidsrum, hvorunder sagsøgeren ikke kunne råde over de fejlagtigt betalte beløb. For det andet kan undladelsen af at betale renter medføre en ugrundet berigelse for Fællesskabet, som er i strid med fællesskabsrettens almindelige retsgrundsætninger. Følgelig er Kommissionen forpligtet til ikke blot at tilbagebetale hele det fejlagtigt opkrævede beløb, men også enhver berigelse eller fordel, den har opnået som følge heraf.

I så henseende bemærkes, at ifølge et almindeligt anerkendt princip i medlemsstaternes nationale ret i sager om tilbagesøgning af fejlagtigt erlagte beløb, som er baseret på et forbud mod ugrundet berigelse, afhænger spørgsmålet om betaling af renter af et fejlagtigt erlagt beløb af selve retten til at kræve dette beløb tilbage. Fastsættelsen af, hvilket beløb der skal betales i renter, afhænger i sagens natur direkte af størrelsen af det fejlagtigt erlagte beløb og den tid, der er forløbet mellem den fejlagtige betaling - eller i hvert fald tidspunktet for det opkrævende organs påkrav - og tilbagebetalingen. Endelig er rentekravet ikke betinget af, at der bevises at være indtrådt et tab.

Hvad angår rentesatsen har skadelidte ifølge et almindeligt anerkendt princip i medlemsstaternes nationale ret i sager om tilbagesøgning af fejlagtig betalte beløb, som er baseret på forbuddet mod ugrundet berigelse, normalt krav på det mindste af de to beløb, som henholdsvis berigelsen eller tabet udgør. Når tabet består i berøvelse af muligheden for at råde over en sum penge inden for en vis periode, beregnes det tilbagekrævede beløb normalt på grundlag af den i lovgivningen eller af domstolene fastsatte rentesats, uden kapitalisering af renter. Disse principper må, med de nødvendige tilpasninger, anvendes på en sag, der er anlagt i henhold til artikel 34, stk. 1, andet punktum, KS, under hensyn til de ligheder, som denne udviser med en sag om tilbagesøgning.

( jf. præmis 50-56, 60 og 61 )