2.

Det andet problem, som jeg nu kommer til, vedrører den i artikel 18, stk. 2, i forordning nr. 1259/72 (som affattet ved forordning nr. 1237/73) fastsatte bevispligt, af hvis opfyldelse frigivelsen af forarbejdningssikkerheden er betinget. I denne forbindelse har Verwaltungsgerichtshof spurgt, hvorvidt køberens bevispligt omfatter forarbejdningstrin efter fremstillingen af ispulver, således at han i tilfælde af, at han ikke selv forarbejder ispulveret, men afsætter dette, skal bevise, at en senere erhverver rent faktisk har fremstillet konsumis. — Herhen hører også spørgsmål e), nemlig hvorvidt en tilsidesættelse af artikel 6 a) er uden betydning for sikkerhedens frigivelse, fordi denne bestemmelse ikke er nævnt i artikel 18, stk. 2. Sagsøgeren og adcitatus har heroverfor gjort gældende, at for så vidt angår artikel 6, stk. 1, litra c), 3. alternativ, er alene fremstillingen af pulvertilberedningen af betydning, således at spørgsmålet om videreforarbejdningen ikke skal undersøges ved prøvelsen i forbindelse med frigivelsen af sikkerhedsstillelsen. — For så vidt angår artikel 6 a) og en eventuel tilsidesættelse af denne, er bestemmelsen uden betydning i relation til artikel 18, stk. 2, for det første fordi bestemmelsen ikke er omtalt sidstnævnte sted, og for det andet fordi videreforarbejdningen af pulvertilberedningen, der ikke er omfattet af nogen frist, som regel også sker på et tidspunkt, som ligger lang tid efter prøvelsen af sikkerhedens frigivelse, hvilket i øvrigt ifølge artikel 18, stk. 3, skal ske straks efter fremstillingen af forarbejdningsproduktet. BALM har i sit processkrift for det første gjort gældende, at også den videre anvendelse af mellemproduktet »ispulver« er omfattet af bevispligten, hvilket ikke forudsætter en omtale af artikel 6 a) i artikel 18, stk. 2, fordi artikel 6 a) kun indeholder en tydeliggørelse af artikel 6, stk. 1, litra c). Under den mundtlige forhandling syntes dette standpunkt at være blevet en smule afsvækket, thi under forhandlingen blev det udtalt, at betingelserne for sikkerhedens frigivelse og for kontraktens rigtige opfyldelse ikke er identiske, idet et eventuelt tab af kravet på sikkerhed ikke medfører fortabelse af kravet på betaling af den fulde købesum, som opretholdes ved formålsstridig anvendelse af smørret. — Tilsvarende synspunkter har Kommissionen gjort gældende. I sit skriftlige indlæg har den betegnet beviset for fremstillingen af en pulvertilberedning som utilstrækkeligt og har udtalt, at beviset skal omfatte stadierne efter pulvertilberedningens fremstilling. Desuden anføres det, at når artikel 18 ikke nævner artikel 6 a), er dette uden betydning, idet en sådan forpligtelse, således som det fremgår af den senere kodificering i forordning nr. 232/75, er oplagt (i hvert fald må det antages, at der for artikel 6 a) ikke gælder nogen formel bevispligt). Under den mundtlige forhandling blev dette relativeret derhen, at som regel er beviset for fremstillingen af en pulvertilberedning tilstrækkeligt (fordi dette støtter en formodning om, at der derpå er blevet fremstillet spiseis). Såfremt der imidlertid foreligger indicier for uregelmæssigheder med hensyn til den endelige anvendelse af ispulveret, så kan vedkommende nationale myndighed undersøge dette nærmere (i hvilken forbindelse bevisbyrden måske vendes om), og i hvert fald må sikkerheden erklæres for fortabt, når pulveret ikke er blevet benyttet efter sin bestemmelse, eller når artikel 6 a) er blevet tilsidesat. a) For så vidt angår det første punkt af dette problem, ville det efter ordlyden af artikel 18, stk. 2, (hvori tales om dokumentation for, at de i artikel 6 nævnte betingelser er opfyldt) og ud fra det, som i forbindelse med det første spørgsmål er blevet sagt om omfanget af de forpligtelser, som køberen af smør til nedsat pris påtager sig, være nærliggende at antage, at det er fremstillingen af slutproduktet — altså for ispulverets vedkommende af is — der skal dokumenteres. At dette imidlertid i virkeligheden ikke kan have været tilsigtet fremgår af forskellige synspunkter, hvor navnlig regelkonteksten spiller en rolle. Således har sagsøgeren med rette påberåbt sig dommen i sagerne 99 og 100/76 ( 4 ), hvorefter frigivelse af forarbejdningssikkerheden er betinget af bevis for, »at de forarbejdede produkter opfylder de ved forordningens artikel 6, stk. 1, litra c), fastlagte betingelser, samt at de er blevet fremstillet inden for den i denne bestemmelse indeholdte frist« (Sml.1977, s. 861, på s. 872, præmis 8). I arakel 6, stk. 1, litra c), nævnes imidlertid — hvad angår det for hovedsagen relevante — ikke kun konsumis, men også pulvertilberedninger til fremstilling af konsumis. Følgelig må det være tilstrækkeligt, at der føres bevis for fremstilling af det sidstnævnte produkt. Mens det måske heller ikke synes absolut nødvendigt at etablere en forbindelse mellem den statslige kontrol med smørforarbejdningen og køberens bevispligt, er det imidlertid betegnende, at kontrollen — ifølge artikel 15 i forordning nr. 1259/72 — (for så vidt det drejer sig om ispulver) ophører med produktets fremstilling. Herefter er det nærliggende at drage den konklusion, at man af en forarbejder i relation til sikkerhedens frigivelse ikke kan forlange mere dokumentation, end den virksomhed forvaltningen selv på dette område fornuftigvis er forpligtet til at udfolde. Principielt må det ikke overses, at fristen for forarbejdning — dette følger klart af artikel 6, stk. 1, litra c) — for så vidt det drejer sig om ispulver kun gælder for fremstillingen af dette produkt. Følgelig kan det oplagres af fremstilleren og senere — efter omstændighederne gennem flere trin — yderligere videresælges og på et eller andet tidspunkt (fordi der herfor ikke gælder nogen frist) af en af køberne blive forarbejdet til konsumis. På den anden side kræver artikel 18, stk. 3, at forarbejdningssikkerheden bliver frigivet straks, hvilket vil sige så snart den, der har stillet sikkerheden, har ført det ham påhvilende bevis. Såfremt dette bevis blev udvidet til at omfatte fremstillingen af konsumis af den indledningsvis fremstillede pulvertilberedning, så kunne frigivelsen af sikkerhedsstillelsen efter omstændighederne trække ud i årevis. Dette ville imidlertid ganske givet ikke harmonere med det førstnævnte princip, hvorefter sikkerheden skal frigives straks, hvilket skal sættes i relation til den i artikel 6 nævnte frist. Følgelig må det antages, — og en vis støtte herfor findes i øvrigt i den for mindre mængder i artikel 18, stk. 2, fastsatte mulighed for at lette bevisførelsen — at i tilfælde af fremstilling af ispulver er sikkerhedens frigivelse kun betinget af dokumentation for fremstilling af dette mellemprodukt, hvorimod der ikke kan kræves bevis for den endelige anvendelse, hvilket bevis efter omstændighederne kan indebære betydelige vanskeligheder. Såfremt det senere måtte vise sig — under en sådan undersøgelse må en køber formentlig medvirke efter evne — at trods videreførelse af forpligtelsen til kun at fremstille et af de i artikel 6, stk. 1, litra c), nævnte produkter (der — som påvist — ifølge artikel 6 påhviler køberen), er dette resultat ikke blevet opnået, så kan de kompetente nationale myndigheder — da bortfaldet af sikringsmidlet »forarbejdningssikkerhed« ikke nødvendigvis medfører bortfald af det sikrede krav — på grund af manglende opnåelse af det tilsikrede forarbejdningsresultat, dvs. på grund af manglende opfyldelse af en ved smørkøbet fastsat betingelse, stadig gøre kravet om den fulde købesum gældende. Det må her formentlig afhænge af national ret, om det er nødvendigt med en særlig afgørelse om erlæggelsespligt, eller om dette — når sikkerheden endnu ikke er frigivet — også kan ske i form af modregning over for kravet på sikkerhedsstillelsen. b) Hermed skulle være sagt tilstrækkeligt om andet punkt af det her drøftede problem vedrørende overholdelsen af artikel 6 a). Det afgørende er, at der ikke er fastsat nogen frist for den lovlige videreforarbejdning ifølge artikel 6 a), således at denne også kan finde sted efter udløbet af artikel 6's frist for fremstilling af de i sammes stk. 1, litra c), nævnte produkter. Principielt må sikkerheden således frigives, når der føres bevis for rettidig fremstilling af ispulver, og det kan ikke kræves, at køberen dokumenterer, at en senere købers videre forarbejdning er sket under iagttagelse af bestemmelserne i artikel 6 a). Det kan i det højeste antages, at vedkommende nationale myndighed, såfremt den ved prøvelsen af en begæring om frigivelse af kautionen finder indicier for en overtrædelse af artikel 6 a), undersøger dette nærmere (i hvilken forbindelse køberen af smør til nedsat pris skal medvirke efter bedste evne), og at den ved konstatering af en overtrædelse af artikel 6 a) (der samtidig dokumenterer en ukorrekt opfyldelse af forpligtelsen i medfør af artikel 6) kan undlade at frigive sikkerheden. Ved denne vurdering må det anses for overflødigt at undersøge, hvilken betydning det forhold, at artikel 6 a) ikke er nævnt i artikel 18, stk. 2, og hvorvidt artiklen under hensyn til den senere kodifikation (i forordningerne nr. 232/75 og nr. 262/79) kan anses for at være uden betydning, eller ud fra den begrundelse, at det er åbenbart (som det fremgår af betragtningerne til forordning nr. 1910/73), at artikel 6 a) som en undtagelsesbestemmelse til artikel 6 henhører under dennes anvendelsesområde. Ligeledes kan man lade dette spørgsmål henstå, hvorvidt det er foreneligt med proportionalitetsprincippet at forbinde sikkerhedens fortabelse med den manglende dokumentation for iagttagelse af artikel 6 a).