Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Statsstøtte — påtænkte støtteforanstaltninger — anmeldelse til Kommissionen — forpligtelsens rækkevidde — anmeldelsen skal omfatte finansieringsmåden på grund af dennes indvirkning på støttens lovlighed — (EF-traktaten, art. 93, stk. 3 (nu art. 88, stk. 3, EF))

2. Statsstøtte — påtænkte støtteforanstaltninger — forbud mod iværksættelse før Kommissionens endelige beslutning — direkte virkning — rækkevidde — afgifter pålagt for at finansiere en støtte ydet i strid med fællesskabsretten — de nationale domstoles forpligtelse til at anordne tilbagebetaling heraf — (EF-traktaten, art. 93, stk. 3 (nu art. 88, stk. 3, EF))

3. Statsstøtte — påtænkte støtteforanstaltninger — tildeling af statsstøtte i strid med forbuddet i traktatens artikel 93, stk. 3 (nu art. 88, stk. 3, EF) — Kommissionens senere beslutning om støttens forenelighed med fællesmarkedet — virkning — efterfølgende lovliggørelse af nationale retsakter vedrørende støttetildeling — foreligger ikke — (EF-traktaten, art. 93, stk. 3 (nu art. 88, stk. 3, EF))

4. Statsstøtte — Kommissionens og de nationale retters respektive kompetence — Kommissionens manglende kompetence til at anordne tilbagebetaling af en ikke anmeldt støtte — (EF-traktaten, art. 92 (efter ændring nu art. 87 EF) og art. 93, stk. 3 (nu art. 88, stk. 3, EF))

Sammendrag

1. En støttes finansieringsmåde kan gøre hele den støtteordning, som den skal finansiere, uforenelig med det fælles marked. Følgelig kan undersøgelsen af en støtte ikke ske uafhængigt af virkningerne af metoden til støttens finansiering og skal nødvendigvis også tage støttens finansieringsmåde i betragtning, såfremt denne er en integrerende del af foranstaltningen.

I et sådant tilfælde skal anmeldelsen af støtteforanstaltningen i henhold til traktatens artikel 93, stk. 3 (nu artikel 88, stk. 3, EF), også omfatte dennes finansieringsmåde, for at Kommissionen kan foretage sin undersøgelse på grundlag af fuldstændige oplysninger. I mangel heraf kan det ikke udelukkes, at en støtteforanstaltning erklæres for forenelig, skønt den ikke kunne være blevet det, såfremt Kommissionen havde haft kendskab til dens finansieringsmåde.

For at sikre, at forpligtelsen til anmeldelse har effektiv virkning, og at Kommissionens undersøgelse af en statsstøtte er hensigtsmæssig og fuldstændig, er medlemsstaten derfor forpligtet til for at opfylde denne forpligtelse ikke blot at anmelde selve den påtænkte støtte, men også støttens finansieringsmåde, såfremt denne er en integrerende del af den påtænkte foranstaltning.

(jf. præmis 49-51)

2. Når en støtteforanstaltning, hvis finansieringsmåde er en integrerende del, gennemføres under tilsidesættelse af anmeldelsesforpligtelsen, påhviler det de nationale domstole – i medfør af deres opgave bestående i at beskytte borgernes rettigheder i tilfælde af, at de nationale myndigheder tilsidesætter det forbud mod at gennemføre støtten, som er indeholdt i traktatens artikel 93, stk. 3, sidste punktum (nu artikel 88, stk. 3, sidste punktum, EF), og som har direkte virkning – at drage samtlige konsekvenser heraf i overensstemmelse med deres nationale retssystem hvad angår såvel gyldigheden af de retsakter, som gennemfører de omtvistede støtteforanstaltninger, som tilbagesøgningen af den tildelte støtte, og de er derfor som udgangspunkt forpligtet til at træffe afgørelse om, at de afgifter eller bidrag, der specielt opkræves for at finansiere denne støtte, skal tilbagebetales.

(jf. præmis 54 og 64)

3. Kommissionens endelige beslutning indebærer ikke, at gennemførelsesforanstaltninger, som var ugyldige, fordi de var truffet i strid med forbuddet i traktatens artikel 93, stk. 3, sidste punktum (nu artikel 88, stk. 3, sidste punktum, EF), efterfølgende lovliggøres, da der i modsat fald vil blive gjort indgreb i denne bestemmelses direkte virkning, og borgernes interesser – som de nationale domstole har til opgave at beskytte – vil blive tilsidesat. Enhver anden fortolkning ville tilskynde den pågældende medlemsstat til at sætte sig ud over nævnte artikels stk. 3, sidste punktum, og ville medføre, at bestemmelsen mister sin effektive virkning.

(jf. præmis 63)

4. Under kontrollen med medlemsstaternes overholdelse af deres forpligtelser i henhold til traktatens artikel 92 (efter ændring nu artikel 87 EF) og artikel 93 (nu artikel 88 EF) indtager de nationale retter og Kommissionen roller, som dels supplerer hinanden, dels er klart adskilte.

Mens det alene er Kommissionen, der er kompetent til med forbehold af Domstolens efterprøvelse at træffe afgørelse om statsstøttes forenelighed med fællesmarkedet, har de nationale retter til opgave at sikre borgernes rettigheder i tilfælde af tilsidesættelse af forpligtelsen ifølge traktatens artikel 93, stk. 3, til at give Kommissionen forudgående underretning om statsstøtte. Kommissionen kan således – i modsætning til de nationale retter – ikke foreskrive tilbagebetaling af en statsstøtte alene med den begrundelse, at den ikke er blevet anmeldt i overensstemmelse med nævnte artikels stk. 3.

(jf. præmis 74-76)