ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 11. marts 2020 — San Domenico Vetraria SpA mod Agenzia delle Entrate (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Corte suprema di cassazione — Italien)

(Sag C-94/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - fiskale bestemmelser - merværdiafgift (moms) - sjette direktiv 77/388/EØF - artikel 2 og 6 - anvendelsesområde - afgiftspligtige transaktioner - levering af tjenesteydelser mod vederlag - udstationering af et moderselskabs personale ved dets datterselskab - datterselskabets betaling begrænset til de afholdte udgifter)

(2020/C 215/21)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Corte suprema di cassazione

Parter i hovedsagen

Sagsøger: San Domenico Vetraria SpA

Sagsøgt: Agenzia delle Entrate

Procesdeltager: Ministero dell’Economia e delle Finanze

Konklusion

Artikel 2, nr. 1), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, hvorefter udlån eller udstationering af personale fra et moderselskab til et datterselskab, såfremt de foretages mod godtgørelse af alene de hermed forbundne omkostninger, ikke anses for afgiftsmæssigt relevante, for så vidt som de beløb, der betales af datterselskabet til moderselskabet, og disse udlån eller udstationeringer er indbyrdes betingede af hinanden.

(1) EUT C 182 af 27.5.2019.
2)

Artikel 132, stk. 1, litra c), i direktiv 2006/112 skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke kræver, at sygeplejersker og sundhedsassistenter, der rådgiver personer om behandling, som følge af, at behandlingen gennemføres telefonisk, skal undergives krav om yderligere faglige kvalifikationer, for at den nævnte behandling kan anses for at være omfattet af den fritagelse, der er fastsat i denne bestemmelse, på den betingelse, at behandlingen kan anses for at have et kvalitetsniveau, der svarer til den behandling, som leveres af andre tjenesteydere, der anvender samme kommunikationsmiddel, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
2)

Forordning nr. 883/2004, som ændret ved forordning nr. 465/2012, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en situation, hvor en person, der er ophørt med at være tilsluttet den sociale sikringsordning i sin oprindelsesmedlemsstat efter at være ophørt med sin erhvervsmæssige beskæftigelse i denne medlemsstat og efter at have flyttet sin bopæl til en anden medlemsstat, hvor hun har arbejdet og optjent størstedelen af sine forsikringsperioder, af den kompetente institution i sin oprindelsesmedlemsstat får afslag på tildeling af en ydelse såsom den i hovedsagen omhandlede rehabiliteringsydelse, eftersom denne person ikke henhører under lovgivningen i den nævnte oprindelsesmedlemsstat, men under lovgivningen i den medlemsstat, hvor vedkommendes bopæl er beliggende.
1)

Artikel 22, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/13/EF af 10. april 1997 om ensartede principper for generelle tilladelser og individuelle tilladelser for teletjenester skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, som for 1998 forlænger en forpligtelse, som er pålagt en telekommunikationsvirksomhed, der på tidspunktet for direktivets ikrafttræden havde en gældende tilladelse, til at betale en afgift, der beregnes på grundlag af omsætningen, og ikke blot administrative omkostninger til udstedelse, forvaltning, håndhævelse og gennemførelse af ordningen for generelle tilladelser og individuelle tilladelser.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 5. marts 2020 — Credito Fondiario SpA mod Den Fælles Afviklingsinstans, Den Italienske Republik og Europa-Kommissionen

(Sag C-69/19 P) (1)

(Appel - Den Økonomiske og Monetære Union - bankunion - genopretning og afvikling af kreditinstitutter og investeringsselskaber - den fælles afviklingsmekanisme for kreditinstitutter og visse investeringsselskaber (SRM) - Den Fælles Afviklingsinstans (SRB) - Den Fælles Afviklingsfond (SRF) - fastsættelse af ex ante-bidrag for regnskabsåret 2016 - annullationssøgsmål - søgsmålsfrist - for sent anlagt - ulovlighedsindsigelse - åbenbart afvisningsgrundlag)

(2020/C 161/15)

Processprog: italiensk

Parter

Appellant: Credito Fondiario SpA (først ved avvocati F. Sciaudone, S. Frazzani, A. Neri og F. Iacovone, dernæst ved avvocati F. Sciaudone, A. Neri og F. Iacovone)

De andre parter i appelsagen: Den Fælles Afviklingsinstans (ved H. Ehlers, som befuldmægtiget, bistået af Rechtsanwälte S. Ianc, B. Meyring, T. Klupsch og S. Schelo samt af avvocati M. Caccialanza og A. Villani), Den Italienske Republik (ved G. Palmieri, som befuldmægtiget, bistået af avvocato dello Stato P. Gentili) og Europa-Kommissionen (ved V. Di Bucci, K.-P. Wojcik og A. Steiblytė, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Credito Fondiario SpA bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af Den Fælles Afviklingsinstans.

3) Den Italienske Republik og Europa-Kommissionen bærer hver deres egne omkostninger.

(1) EUT C 103 af 18.3.2019.
1)

Republikken Cypern har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3, 4, 10 og 15 og bilag I, punkt A, B og D, i Rådets direktiv 91/271/EØF af 21. maj 1991 om rensning af byspildevand, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1137/2008 af 22. oktober 2008, — idet den ikke har forsynet 31 byområder (Aradippou, Ypsonas, Dali, Voroklini, Deryneia, Sotira, Xylophagou, Pervolia, Kolossi, Poli Chrysochous, Leivadia, Dromolaxia, Pera Chorio-Nisou, Liopetri, Avgorou, Paliometocho, Kiti, Frenaros, Ormideia, Kokkinotrimithia, Trachoni, Episkopi, Xylotympou, Pano Polemidia, Pyla, Lympia, Parekklisia, Kakopetria, Achna, Meneou og Pyrgos) med et kloaknet til opsamling af byspildevand, og — idet den ikke for de samme byområder har sikret, at byspildevand, der tilledes kloaknettet, før udledningen underkastes sekundær rensning eller en tilsvarende rensning.
Domstolens dom (Ottende Afdeling) af 27. februar 2020 — Corporis sp. z o.o. mod Gefion Insurance A/S (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Sąd Okręgowy w Poznaniu — Polen)

(Sag C-25/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - direktiv 2009/138/EF - repræsentation af et skadesforsikringsselskab - repræsentant, som har bopæl på det nationale område - forkyndelse af dokumenter - indledende processkrift - forordning (EF) nr. 1393/2007 - forordningen finder ikke anvendelse)

(2020/C 137/29)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Okręgowy w Poznaniu

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Corporis sp. z o.o.

Sagsøgt: Gefion Insurance A/S

Konklusion

Artikel 152, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/138/EF af 25. november 2009 om adgang til og udøvelse af forsikrings- og genforsikringsvirksomhed (Solvens II), sammenholdt med direktivets artikel 151 og med ottende betragtning til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1393/2007 af 13. november 2007 om forkyndelse i medlemsstaterne af retslige og udenretslige dokumenter i civile og kommercielle sager (»forkyndelse af dokumenter«) og om ophævelse af Rådets forordning (EF) nr. 1348/2000, skal fortolkes således, at et skadesforsikringsselskabs udpegning af en repræsentant i værtslandet også omfatter beføjelsen for denne repræsentant til at modtage et indledende processkrift i en sag om erstatning som følge af et trafikuheld.

(1) EUT C 164 af 13.5.2019.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 5. marts 2020 — Viasat UK Ltd og Viasat Inc. mod Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour d’appel de Bruxelles — Belgien)

(Sag C-100/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - tilnærmelse af lovgivningerne - telekommunikationssektoren - udnyttelse af radiofrekvenserne ved indførelse af systemer, som leverer mobile satellittjenester - beslutning nr. 626/2008/EF - artikel 4, stk. 1, litra c), artikel 7, stk. 1, og artikel 8, stk. 1 - supplerende jordbaserede komponenter - tilladelser udstedt af medlemsstaterne - operatørens forpligtelse til at dække en bestemt procentdel af befolkningen i området - manglende opfyldelse - indvirkning)

(2020/C 137/31)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour d’appel de Bruxelles

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Viasat UK Ltd og Viasat Inc.

Sagsøgt: Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT)

Procesdeltagere: Inmarsat Ventures Ltd c.o. og Eutelsat SA

Konklusion

Artikel 8, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets beslutning nr. 626/2008/EF af 30. juni 2008 om udvælgelse af og udstedelse af tilladelser til systemer, som leverer mobile satellittjenester (mobile satellite services, MSS), sammenholdt med denne beslutnings artikel 7, stk. 1, skal fortolkes således, at medlemsstaternes kompetente myndigheder — i tilfælde, hvor det viser sig, at en operatør, der er udvalgt i henhold til afsnit II i nævnte beslutning, og som i henhold til samme beslutnings artikel 7 har tilladelse til at anvende radiofrekvenser, ikke har leveret mobile satellittjenester ved hjælp af et mobilt satellitsystem inden den skæringsdato, der er fastsat i artikel 4, stk. 1, litra c), nr. ii), i beslutning nr. 626/2008 — ikke har beføjelse til at nægte at udstede de tilladelser, der måtte være nødvendige for at levere supplerende jordbaserede komponenter til mobile satellitsystemer, til denne operatør med den begrundelse, at denne ikke har opfyldt den forpligtelse, som den pågældende operatør indgik i sin ansøgning.

(1) EUT C 131 af 8.4.2019.
Domstolens dom (Tiende Afdeling) af 22. januar 2020 – AT mod Pensionsversicherungsanstalt (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Oberster Gerichtshof – Østrig)

(Sag C-32/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - fri bevægelighed for personer - unionsborgerskab - retten til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område - direktiv 2004/38/EF - artikel 17, stk. 1, litra a) - ret til tidsubegrænset ophold - opnåelse af retten inden udløbet af et uafbrudt ophold på fem år - arbejdstagere, der, når de ophører med at være erhvervsaktive, har nået alderen for ret til alderspension)

(2020/C 77/09)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberster Gerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: AT

Sagsøgt: Pensionsversicherungsanstalt

Konklusion

Artikel 17, stk. 1, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EØF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF skal fortolkes således, at med henblik på at opnå en ret til tidsubegrænset ophold i værtsmedlemsstaten, selv om den pågældende ikke har haft fast ophold dér i fem år i træk, finder betingelserne om, at den pågældende mindst har været erhvervsmæssigt beskæftiget i værtsmedlemsstaten i de foregående tolv måneder og har haft fast ophold i den pågældende medlemsstat i mere end tre år i træk, anvendelse på en arbejdstager, der – når den pågældende ophører med at være erhvervsaktiv – har nået den alder, som er fastsat i den nævnte medlemsstats lovgivning for ret til alderspension.

(1) EUT C 131 af 8.4.2019.
1)

Artikel 62, stk. 1 og 2, i Europa Parlamentets og Rådets forordning nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger skal fortolkes således, at den er til hinder for en medlemsstats lovgivning, der, idet den fastsætter, at beregningen af arbejdsløshedsunderstøttelse skal ske på grundlag af den tidligere lønindtægt, ikke gør det muligt, når den periode, hvor den lønindtægt, som den pågældende har haft under den seneste lønnede beskæftigelse, som den pågældende har udøvet i henhold til denne lovgivning, ikke er tilstrækkelig lang til at opfylde den referenceperiode, der er fastsat i den nævnte lovgivning med henblik på beregningen af den lønindtægt, der tjener som grundlag for beregningen af arbejdsløshedsunderstøttelsen, at tage hensyn til den lønindtægt, som den pågældende har haft under denne beskæftigelse.
—

Denne immunitet indebærer, at varetægtsfængslingen af den pågældende person skal ophæves med henblik på at gøre det muligt for denne person at rejse til Europa-Parlamentet og dér opfylde de krævede formaliteter. Såfremt den kompetente nationale ret imidlertid finder, at varetægtsfængslingen skal opretholdes, efter at denne person har opnået status som medlem af Europa-Parlamentet, skal den hurtigst muligt anmode Europa-Parlamentet om at ophæve denne immunitet på grundlag af samme protokols artikel 9, stk. 3.
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 19. december 2019 – RN mod Home Credit Slovakia a.s. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Krajský súd v Trnave – Slovakiet)

(Sag C-290/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - forbrugerbeskyttelse - direktiv 2008/48/EF - forbrugerkreditaftaler - artikel 10, stk. 2 - oplysninger, der skal angives i kreditaftalen - de årlige omkostninger i procent - ingen præcis angivelse af denne procentsats - procentsats, der udtrykkes ved et interval gående fra 21,5% til 22,4%)

(2020/C 68/13)

Processprog: slovakisk

Den forelæggende ret

Krajský súd v Trnave

Parter i hovedsagen

Sagsøger: RN

Sagsøgt: Home Credit Slovakia a.s.

Konklusion

Artikel 10, stk. 2, litra g), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/48/EF af 23. april 2008 om forbrugerkreditaftaler og om ophævelse af Rådets direktiv 87/102/EØF, som ændret ved Kommissionens direktiv 2011/90/EU af 14. november 2011, skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for, at de årlige omkostninger i procent i en forbrugerkreditaftale ikke udtrykkes ved en enhedssats, men ved et interval, der henviser til en minimumssats og en maksimumssats.

(1) EUT C 213 af 24.6.2019.
C 54/11

Domstolens dom (Første Afdeling) af 12. december 2019 – fuldbyrdelse af de europæiske arrestordrer udstedt mod JR (sag C-566/19 PPU) og YC (sag C-626/19 PPU) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour d’appel og Rechtbank Amsterdam – Luxembourg og Nederlandene)

(Forenede sager C-566/19 PPU og C-626/19 PPU) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - præjudiciel hasteprocedure - politisamarbejde og retligt samarbejde i straffesager - europæisk arrestordre - rammeafgørelse 2002/584/RIA - artikel 6, stk. 1 - begrebet »udstedende judiciel myndighed« - kriterier - europæisk arrestordre udstedt af en medlemsstats anklagemyndighed med henblik på strafferetlig forfølgning)

(2020/C 54/14)

Processprog: fransk og nederlandsk

Den forelæggende ret

Cour d’appel og Rechtbank Amsterdam

Parter i hovedsagen

JR (C-566/19 PPU) og YC (C-626/19 PPU)

Konklusion

Artikel 6, stk. 1, i Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne som ændret ved Rådets rammeafgørelse 2009/299/RIA af 26. februar 2009 skal fortolkes således, at begrebet »udstedende judiciel myndighed« i denne bestemmelses forstand finder anvendelse på de offentlige anklagere i en medlemsstat, som varetager strafferetlig forfølgning, og som er underlagt deres overordnedes ledelse og kontrol, når deres stilling giver dem en garanti for uafhængighed, bl.a. i forhold til den udøvende magt, i forbindelse med udstedelsen af en europæisk arrestordre.

Rammeafgørelse 2002/584, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299, skal fortolkes således, at de krav, der er forbundet med en effektiv domstolsbeskyttelse af en person, mod hvem der er udstedt en europæisk arrestordre med henblik på strafferetlig forfølgning, er opfyldt, når betingelserne for udstedelse af denne arrestordre og navnlig spørgsmålet om, hvorvidt denne afgørelse er forholdsmæssig, i henhold til den udstedende medlemsstats lovgivning er underlagt domstolsprøvelse i denne medlemsstat.

(1) EUT C 337 af 7.10.2019

EUT C 383 af 11.11.2019
C 54/12

Domstolens dom (Første Afdeling) af 12. december 2019 – fuldbyrdelse af en europæisk arrestordre udstedt mod XD (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Rechtbank Amsterdam – Nederlandene)

(Sag C-625/19 PPU) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - præjudiciel hasteprocedure - politisamarbejde og retligt samarbejde i straffesager - europæisk arrestordre - rammeafgørelse 2002/584/RIA - artikel 6, stk. 1 - begrebet »udstedende judiciel myndighed« - kriterier - europæisk arrestordre udstedt af en medlemsstats anklagemyndighed med henblik på strafferetlig forfølgning)

(2020/C 54/15)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank Amsterdam

Part i hovedsagen

XD

Konklusion

Rådets rammeafgørelse 2002/584/RIA af 13. juni 2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne, som ændret ved Rådets rammeafgørelse 2009/299/RIA af 26. februar 2009, skal fortolkes således, at de krav, der er forbundet med en effektiv domstolsbeskyttelse af en person, mod hvem der er udstedt en europæisk arrestordre med henblik på strafferetlig forfølgning, er opfyldt, når betingelserne for udstedelse af denne arrestordre og navnlig spørgsmålet om, hvorvidt denne afgørelse er forholdsmæssig, i henhold til den udstedende medlemsstats lovgivning er undergivet domstolsprøvelse i denne medlemsstat.

(1) EUT C 382 af 11.11.2019.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 14. maj 2020 — straffesag mod Bouygues travaux publics, Elco construct Bucarest og Welbond armatures (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour de cassation — Frankrig)

(Sag C-17/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - vandrende arbejdstagere - social sikring - forordning (EØF) nr. 1408/71 - lovgivning, der finder anvendelse - artikel 14, nr. 1), litra a), og artikel 14, nr. 2), litra b) - forordning (EF) nr. 883/2004 - artikel 12, stk. 1 - artikel 13, stk. 1, litra a) - udsendte arbejdstagere - arbejdstagere, der udøver beskæftigelse i to eller flere medlemsstater - forordning (EØF) nr. 574/72 - artikel 11, stk. 1, litra a) - artikel 12a, stk. 2, litra a), og artikel 12a, stk. 4, litra a) - forordning (EF) nr. 987/2009 - artikel 19, stk. 2 - E 101-attester og A 1-attester - bindende virkning - rækkevidde - social sikring - arbejdsret)

(2020/C 240/21)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation

Part i hovedsagen

Bouygues travaux publics, Elco construct Bucarest og Welbond armatures

Konklusion

Artikel 11, stk. 1, litra a), artikel 12a, stk. 2, litra a), og artikel 12a, stk. 4, litra a), i Rådets forordning (EØF) nr. 574/72 af 21. marts 1972 om regler til gennemførelse af forordning (EØF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, som flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 647/2005 af 13. april 2005, samt artikel 19, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 987/2009 af 16. september 2009 om de nærmere regler til gennemførelse af forordning (EF) nr. 883/2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger skal fortolkes således, at en E 101-attest, der er blevet udstedt af den kompetente institution i en medlemsstat i henhold til artikel 14, nr. 1), litra a), eller artikel 14, nr. 2), litra b), i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1606/98 af 29. juni 1998, til arbejdstagere, der udøver deres aktiviteter på en anden medlemsstats område, og en A 1-attest, der er blevet udstedt af denne institution i henhold til artikel 12, stk. 1, eller artikel 13, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29. april 2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 465/2012 af 22. maj 2012, til sådanne arbejdstagere, er bindende for retsinstanserne i denne sidstnævnte medlemsstat alene på området for social sikring.

(1) EUT C 103 af 18.3.2019.
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 7. maj 2020 — PARKING d.o.o. mod SAWAL d.o.o. (sag C-267/19) og Interplastics s. r. o. mod Letifico d.o.o. (sag C-323/19) (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Trgovački sud u Zagrebu — Kroatien)

(Forenede sager C-267/19 og C-323/19) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - forordning (EF) nr. 1215/2012 - retligt samarbejde i civile sager - notarer, der inden for rammerne af tvangsfuldbyrdelsesprocedurer handler på grundlag af et autentisk dokument - ikke-kontradiktorisk procedure - princippet om forbud mod forskelsbehandling - artikel 18 TEUF - ret til en retfærdig rettergang - artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder)

(2020/C 240/33)

Processprog: kroatisk

Den forelæggende ret

Trgovački sud u Zagrebu

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: PARKING d.o.o. (sag C-267/19), Interplastics s. r. o. (sag C-323/19)

Sagsøgte: SAWAL d.o.o. (sag C-267/19), / Letifico d.o.o. (sag C-323/19)

Konklusion

Artikel 18 TEUF og artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning, der giver notarer, der handler inden for rammerne af de beføjelser, som de er tillagt inden for rammerne af tvangsfuldbyrdelsesprocedurer på grundlag af et autentisk dokument, kompetence til at udstede fuldbyrdelsesordrer, der, som det fremgår af dom af 9. marts 2017, Pula Parking (C-551/15, EU:C:2017:193), ikke kan anerkendes og fuldbyrdes i en anden medlemsstat.

(1) EUT C 263 af 5.8.2019.
1)

Artikel 2e, stk. 2, i Rådets direktiv 89/665/EØF af 21. december 1989 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/66/EF af 11. december 2007, artikel 2e, stk. 2, i Rådets direktiv 92/13/EØF af 25. februar 1992 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelse af EF-reglerne for fremgangsmåden ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation, som ændret ved direktiv 2007/66, 19.-21. betragtning til direktiv 2007/66, og 12., 113., 115. og 117. betragtning til og artikel 1, stk. 2, og artikel 89 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/25/EU af 26. februar 2014 om fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester og om ophævelse af direktiv 2004/17/EF skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke er til hinder for en national lovgivning, som i forbindelse med en klageprocedure, der iværksættes af en overvågningsmyndighed af egen drift, gør det muligt at tillægge ikke blot den ordregivende myndighed, men også ordremodtageren af en offentlig kontrakt ansvaret for en overtrædelse og pålægge begge disse en bøde i det tilfælde, hvor der i forbindelse med en ændring af en offentlig kontrakt under gennemførelsen sker en retsstridig undladelse af at anvende reglerne om indgåelse af offentlige kontrakter. Når en sådan mulighed er fastsat i den nationale lovgivning, skal klageproceduren imidlertid overholde EU-retten, herunder dens generelle principper, for så vidt som en sådan kontrakt i sig selv hører under det materielle anvendelsesområde for direktiverne om offentlige udbud, uanset om det er fra begyndelsen eller efter den ulovlige ændring heraf.