Sag C-43/14

ŠKO-Energo s. r. o.

mod

Odvolací finanční ředitelství

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af

Nejvyšší správní soud)

»Præjudiciel forelæggelse — beskyttelse af ozonlaget — ordningen for handel med drivhusgasemissionskvoter i Den Europæiske Union — metode til tildeling af kvoter — gratis tildeling af kvoter — anvendelse af gaveafgift på en sådan tildeling«

Sammendrag – Domstolens dom (Anden Afdeling) af 26. februar 2015

Miljø – luftforurening – direktiv 2003/87 – ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner – metode til tildeling af kvoter – gratis tildeling af kvoter – princip – rækkevidde – anvendelse af gaveafgift på en sådan tildeling – ikke tilladt

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87, art. 10)

Artikel 10 i direktiv 2003/87 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af direktiv 96/61 skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for anvendelsen af en gaveafgift, så snart som denne afgift ikke overholder det loft på 10% for tildeling af emissionskvoter mod vederlag, som er fastsat i denne artikel, hvilket det påhviler den forelæggende ret at efterprøve.

Medlemsstaterne kan i princippet vedtage økonomipolitiske foranstaltninger, såsom kontrol med de opkrævede priser på markedet for visse varer eller vigtige ressourcer, der er afgørende for fastsættelsen af værdien af de drivhusgasemissionskvoter, der tildeles gratis, og som efterfølgende overvæltes på forbrugerne. Vedtagelsen af sådanne foranstaltninger må imidlertid hverken neutralisere princippet om gratis tildeling af drivhusgasemissionskvoter eller bringe formålene med direktiv 2003/87 i fare. I denne henseende er gratisprincippet i artikel 10 i direktiv 2003/87 ikke alene til hinder for en direkte fastsættelse af prisen for tildeling af drivhusgasemissionskvoter, men ligeledes for en efterfølgende opkrævning i form af et vederlag for tildelingen af sådanne kvoter.

Overholdelsen af grænsen på 10% af antallet af kvoter, der kan tildeles mod vederlag, skal desuden vurderes ud fra synspunktet for hver af de omhandlede sektorers operatører og ikke i forhold til det samlede antal kvoter, der er udstedt af medlemsstaten under hensyntagen til princippet om ligebehandling.

(jf. præmis 20, 22 og 28-30 samt domskonkl.)

Sag C-43/14

ŠKO-Energo s. r. o.

mod

Odvolací finanční ředitelství

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af

Nejvyšší správní soud)

»Præjudiciel forelæggelse — beskyttelse af ozonlaget — ordningen for handel med drivhusgasemissionskvoter i Den Europæiske Union — metode til tildeling af kvoter — gratis tildeling af kvoter — anvendelse af gaveafgift på en sådan tildeling«

Sammendrag – Domstolens dom (Anden Afdeling) af 26. februar 2015

Miljø — luftforurening — direktiv 2003/87 — ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner — metode til tildeling af kvoter — gratis tildeling af kvoter — princip — rækkevidde — anvendelse af gaveafgift på en sådan tildeling — ikke tilladt

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87, art. 10)

Artikel 10 i direktiv 2003/87 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af direktiv 96/61 skal fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for anvendelsen af en gaveafgift, så snart som denne afgift ikke overholder det loft på 10% for tildeling af emissionskvoter mod vederlag, som er fastsat i denne artikel, hvilket det påhviler den forelæggende ret at efterprøve.

Medlemsstaterne kan i princippet vedtage økonomipolitiske foranstaltninger, såsom kontrol med de opkrævede priser på markedet for visse varer eller vigtige ressourcer, der er afgørende for fastsættelsen af værdien af de drivhusgasemissionskvoter, der tildeles gratis, og som efterfølgende overvæltes på forbrugerne. Vedtagelsen af sådanne foranstaltninger må imidlertid hverken neutralisere princippet om gratis tildeling af drivhusgasemissionskvoter eller bringe formålene med direktiv 2003/87 i fare. I denne henseende er gratisprincippet i artikel 10 i direktiv 2003/87 ikke alene til hinder for en direkte fastsættelse af prisen for tildeling af drivhusgasemissionskvoter, men ligeledes for en efterfølgende opkrævning i form af et vederlag for tildelingen af sådanne kvoter.

Overholdelsen af grænsen på 10% af antallet af kvoter, der kan tildeles mod vederlag, skal desuden vurderes ud fra synspunktet for hver af de omhandlede sektorers operatører og ikke i forhold til det samlede antal kvoter, der er udstedt af medlemsstaten under hensyntagen til princippet om ligebehandling.

(jf. præmis 20, 22 og 28-30 samt domskonkl.)