RETTENS DOM (Fjerde Afdeling)

12. november 1998

Sag T-91/96 (125)

Rådet for Den Europæiske Union

mod

Nicole Hankart

»Tjenestemænd — begæring om ekstraordinær genoptagelse — afgørende ny omstændighed — ingen — begæringen ikke taget til følge«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-1809

Angående:

Begæring om ekstraordinær genoptagelse af sag T-91 /96, Hankart mod Rådet, Rettens dom af 17. februar 1998 (Sml. Pers. II, s. 149).

Udfald:

Begæringen ikke taget til følge.

Resumé af dom

Nicole Hankart, der var faglært medhjælper i lønklasse D3 i Kommissionen, deltog den 17. november 1995 i den første gruppe af skriftlige prøver i forbindelse med den generelle udvælgelsesprøve Rådet/C/360. I henhold til udvælgelseskomiteens afgørelse af 13. marts 1996 blev Hankart nægtet adgang til de efterfølgende prøver med den begrundelse, at hun havde opgivet at besvare den tredje skriftlige prøve. Den 13. juni 1996 anlagde hun sag til prøvelse af denne afgørelse. Ved dom af 17. februar 1998 (sag T-91/96, Hankart mod Rådet, Sml. Pers. II, s. 149) annullerede Retten afgørelsen. Rådet genindkaldte herefter udvælgelseskomiteen, som opfordrede Hankart til at deltage i den første del af de skriftlige prøver. Hankart's advokat oplyste, at hans klient efter en anden udvælgelsesprøve var blevet udnævnt til tjenestemand i lønklasse C5 i Kommissionen den 1. maj 1997, hvorfor hun ikke havde nogen interesse i at deltage i udvælgelsesprøven. Advokaten foreslog Rådet at betale Hankart en erstatning som godtgørelse for hendes mistede mulighed for eventuelt at blive udnævnt til tjenestemand i Rådet samtidig med de af hendes kollegaer, der var blevet opført på listen over egnede ansøgere.

Den 2. juni 1998 indgav Rådet begæring om ekstraordinær genoptagelse af sagen, hvori der som nævnt var blevet afsagt dom den 17. februar 1998.

Spørgsmålet, om begæringen om ekstraordinær genoptagelse kunne tages til følge

Retten bemærkede, at genoptagelse ikke er en appelmulighed, men et ekstraordinært retsmiddel, som giver mulighed for at anfægte en endelig doms retskraft på grund af de konstateringer af faktiske omstændigheder, som den dømmende myndighed har baseret sig på. En genoptagelse forudsætter, at der er fremkommet omstændigheder af faktisk art, sóm er tidligere end dommens afsigelse, og som ikke har været kendt for den ret, som har afsagt dommen, samt for den part, der begærer genoptagelse, og som, såfremt retten kunne have taget dem i betragtning, ville have kunnet føre til en anden afgørelse af tvisten end den trufne (præmis 13).

Henvisning til: Domstolen, 25. februar 1992, sag C-185/90 PREV., Gill mod Kommissionen, Sml. I, s. 993, præmis 12; Domstolen, 16. januar 1996, sag C-130/91 REV. II, ISAE/VP og Interdata mod Kommissionen, Sml. I, s. 65, præmis 6; Retten, 5. november 1997, sag T-26/89 (125), de Compte mod Parlamentet, Sml. Pers. II, s. 847, præmis 15.

Retten bemærkede herefter, at udvælgelseskomiteens afgørelse ved dommen af 17. februar 1998 var blevet annulleret med den begrundelse, at komitéen ikke på grundlag af nogen pålidelig fremgangsmåde havde kunnet konkludere, at Hankart ikke havde deltaget i den tredje prøve (præmis 25).

Det var ikke blevet bestridt, at Hankart på tidspunktet for sagens anlæg havde en retlig interesse i at anfægte dette retsstridige forhold, idet hun derved havde mistet sin mulighed for eventuelt at blive udnævnt til tjenestemand i Rådet efter den pågældende udvælgelsesprøve (præmis 26).

Det var herved med føje, at Hankart havde gjort gældende, at den omstændighed, at hun den 1. maj 1997 var blevet ansat i Kommissionen, ikke havde medført, at denne interesse var bortfaldet. Såfremt afholdelsen af udvælgelsesprøven Rå-det/C/360 ikke havde været behæftet med mangler, ville hun således eventuelt have haft mulighed for at opnå ansættelse med virkning fra den 1. november 1996, som var det tidspunkt, hvor de første ansættelser efter udvælgelsesprøven fandt sted. Hertil kom, at for så vidt hun måtte ønske at blive tjenestemand i Rådet, indebar hendes ansættelse i Kommissionen ikke nogen garanti for, at hun kunne blive overflyttet til Rådet (præmis 27).

Henvisning til: Domstolen, 10. juni 1980, sag 155/78, M. mod Kommissionen, Sml. s. 1797, præmis 6; Domstolen, 17. januar 1989, sag 293/87, Vainker mod Parlamentet, Sml. s. 23, præmis 11 og 12; Retten, 27. juni 1991, sag T-156/89, Valverde Mordt mod Domstolen, Sml. II, s. 407, præmis 34 og 36.

Den af Hankart anlagte sag, der førte til dommen af 17. februar 1998, kunne hverken anses for at have mistet sin genstand som følge af hendes ansættelse i Kommissionen eller som udtryk for misbrug (præmis 28).

Retten bemærkede endelig, at Rådet ikke havde godtgjort, at der forelå omstændigheder, der, såfremt Retten havde kunnet tage dem i betragtning, ville have kunnet føre til en anden afgørelse af tvisten end den trufne (præmis 29).

Konklusion:

Begæringen om ekstraordinær genoptagelse tages ikke til følge.