73.

Sagsøgeren anfører herved, at der kun kan være ét lovligt og objektivt grundlag for vurderingen af, om det er nødvendigt at indføre beskyttelsesforanstaltninger, nemlig de faktiske omstændigheder, som Kommissionen har klarlagt under undersøgelsesperioden [artikel 12, stk. 1, og artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 2176/84]. Det fremgår netop af de faktiske omstændigheder, som i dette tilfælde er blevet klarlagt, at der er blevet ydet subsidier og påført oliemølleindustrien i Fællesskabet et tab. Kommissionen burde således ikke have handlet i strid med princippet om, at bestemte faktiske omstændigheder tilsiger en bestemt afgørelse, hvilket den har gjort ved under henvisning til en vurdering af Fællesskabets interesser at afvise at indføre beskyttelsesforanstaltninger. Sagsøgeren gør gældende, at Kommissionen herved: — har tilsidesat bestemmelserne i artikel 7, stk. 1, litra c), og artikel 12 i forordning nr. 2176/84; — har handlet inkonsekvent, idet den den 4. januar 1985 selv stillede forslag til Rådet om indførelse af en udligningstold; — har handlet i strid med de tilsigtede retsvirkninger af artikel 3 i forordning nr. 2176/84 ved i uantagelig grad at underkende betydningen af de omstændigheder, hvoraf det fremgik, at der forelå subsidier, over for hvilke der kunne træffes beskyttelsesforanstaltninger; Kommissionen har ligeledes undladt i tilstrækkeligt omfang at benytte sig af sine muligheder for at føre en permanent kontrol inden for dette område, hvilket fremgår af, at den ikke tog hensyn til, at Brasilien først suspenderede subsidierne ved slutningen af undersøgelsesperioden og ved hjælp af rent interne administrative beslutninger, der ikke blev offentliggjort officielt; Kommissionen tog heller ikke hensyn til, at Brasilien trods en formel opfordring hertil fra Kommissionen i forbindelse med den her omhandlede tredje antisubsidieprocedure afviste at give tilsagn om at ophæve de pågældende subsidier og om ikke at indføre nye af samme art, og heller ikke til, at Brasilien ikke havde overholdt det tilsagn herom, det havde givet ved antisubsidieproceduren i 1977; herudover har Kommissionen ikke lagt vægt på, at Brasilien aldrig har givet GATT og Fællesskabet meddelelse om de mange forskellige former for subsidier, der er blevet ydet til sojakager, og heller ikke på, at der var blevet oprettet et system med skjulte og kumulative subsidier, som hele tiden blev ændret og suppleret, men som i det væsentlige har haft det samme indhold siden 1975 og i hvert fald i den af undersøgelsen omfattede periode og senere, idet virkningerne af ordningen i hvert fald har været mere betydelige, end hvad der fremgår af Kommissionens afgørelse; endelig har Kommissionen ikke taget hensyn til, at Brasilien ikke i forbindelse med nærværende antisubsidieprocedure har givet oplysninger om de subsidier, der er nævnt i sagsøgerens supplerende antisubsidieklage af 8. januar 1985, og heller ikke til, at det fremgår af de fortrolige dokumenter i sagen, at Brasilien fortsat agter at opretholde subsidierne; — har undladt at tage hensyn til det vedvarende tab, der påføres den europæiske oliemølleindustri, og som voksede i 1984 (brasilianske sojakagers markedsandel i Fællesskabet steg fra 28,2% i januarseptember 1983 til 37,5% i januar-september 1984), idet Kommissionen herved har handlet i strid med formålet med antisubsidieprocedurerne, som er at yde en beskyttelse mod subsidier, der fordrejer konkurrencen; — har undladt at tage i betragtning, at forordning nr. 2176/84 ikke indeholder nogen bestemmelse svarende til artikel 4, stk. 4, i GATT's antisubsidiekodeks, hvorefter der kan indføres udligningstold, »medmindre subsidieordningen ophæves«; sidstnævnte bestemmelse er i øvrigt ikke til hinder for, at der indføres beskyttelsesforanstaltninger for at imødegå stadige subsidier under forskellige former og heraf fremkaldte fortsatte eller ligefrem voksende tab, hvilket fremgår af artikel 2, stk. 12, og artikel 6, stk. 4, i antisubsidiekodeksen; bestemmelsen kan endvidere kun anvendes bogstaveligt over for stater, der i GATT-regi giver meddelelse om de subsidier, de yder (artikel XVI i GATT), og som er villige til at give tilsagn om at ophæve ordninger, hvorom det er blevet fastslået, at de er udtryk for subsidier (artikel 10 i forordning nr. 2176/84).