Forslag til afgørelse fra generaladvokat Sir Gordon Slynn fremsat den 18. september 1986. - GROUPEMENT AGRICOLE D'EXPLOITATION EN COMMUN (G. A. E. C.) MOD RAADET OG KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - ERSTATNINGSSOEGSMAAL. - SAG 253/84.



Samling af Afgørelser 1987 side 00123



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

Den 31 . marts 1984 udstedte Raadet, navnlig under henvisning til EOEF-traktatens artikler 42 og 43, paa forslag af Kommissionen og efter udtalelser fra Parlamentet og Det oekonomiske og sociale Udvalg forordning nr . 855/84 om beregning og afvikling af de monetaere udligningsbeloeb, der gaelder for visse landbrugsprodukter ( EFT 1984 L*90, s.*1 ). Formaalet med forordningen var, at de positive monetaere udligningsbeloeb (" MUB "), der gjaldt i medlemsstater med en staerk valuta, herunder navnlig Forbundsrepublikken Tyskland, gradvist skulle afvikles . Tyskland skulle imidlertid have lov til at yde de tyske landbrugere en stoette med henblik paa at afboede det heraf foelgende fald i indkomsterne, idet ordningen ville medfoere et fald i priserne udtrykt i national valuta ( jfr . trettende betragtning til forordningen ).

I henhold til artikel 3 skulle en saadan form for saerstoette ydet i overensstemmelse med forordningen anses for forenelig med faellesmarkedet, og i bestemmelsens stk . 2 hedder det, at "Forbundsrepublikken Tyskland bemyndiges til at yde saerstoetten ved udbetaling anfoert i fakturaen eller momsangivelsen, idet momsen anvendes som instrument ". Det fastsaettes endvidere, at "denne stoette *... ikke (( maa )) overstige 3% af den pris uden moms, som koeberen af landbrugsproduktet betaler ".

I henhold til forordningens artikel 4 skulle Faellesskabet bidrage til finansieringen af den saaledes hjemlede saerstoette .

Kommissionen og Raadet gav tilsagn om henholdsvis at stille forslag om og vedtage et direktiv om aendring af det sjette momsdirektiv, saaledes at momsen kunne benyttes som instrument i forbindelse med ydelsen af stoetten .

I maj anmodede Forbundsrepublikken om, at stoetten blev sat op til 5%, og at ordningen skulle traede i kraft den 1 . juli 1984 . Kommissionen var ikke indstillet paa at haeve stoetten, idet den dog stillede sig velvillig over for anmodningen om, at ikrafttraedelsestidspunktet blev aendret .

Paa Det europaeiske Raads moede i Fontainebleau den 25 . og 26 . juni 1984 var der enighed om, at Kommissionen og Raadet skulle opfordres til henholdsvis at stille forslag om og vedtage foranstaltninger, der gjorde det muligt for Tyskland at forhoeje den maksimale stoette fra 3 til 5% i perioden 1 . juli 1984 - 31 . december 1988 . Kommissionen var af den opfattelse, at en saadan afgoerelse maatte vaere op til Raadet, idet den tilsyneladende ikke var indstillet paa en aendring af 3%-satsen, og den 30 . juni 1984 vedtog Raadet beslutning 84/361 ( EFT 1984 L*185, s.*41 ). I betragtningerne til beslutningen henvises der til bemyndigelsen i forordning nr . 855/84 til at yde stoette og til graensen paa 3% af den pris uden moms, som koeberen betaler for det paagaeldende landbrugsprodukt . Det hedder herefter :

"denne graense har vist sig at vaere utilstraekkelig under hensyn til de saerlige vanskeligheder, det tyske landbrug har moedt; i denne saerlige situation boer en overskridelse af denne graense betragtes som forenelig med faellesmarkedet;

den saaledes indroemmede kompensation boer dog ikke overstige virkningerne af afviklingen af de monetaere udligningsbeloeb ."

I artikel 1 fastsaettes herefter foelgende :

"I perioden 1 . juli 1984 til 31 . december 1988 betragtes stoette, der ydes af Forbundsrepublikken Tyskland i form af momslettelse, som forenelig med faellesmarkedet, for saa vidt stoetten ikke overstiger 5% af den pris uden moms, som koeberen betaler for landbrugsproduktet ."

Som hjemmel for beslutningen henvises der i denne til EOEF-traktaten, saerlig artikel 93, stk . 2, tredje afsnit, men der er ingen angivelse af, at Kommissionen skulle have fremsat noget forslag eller Parlamentet afgivet nogen udtalelse . Der er heller ingen udtrykkelig henvisning til EOEF-traktatens artikler 42 og 43 .

Paa trods af kritik fra Europa-Parlamentet, der blev fremsat i en betaenkning fra udvalget for oekonomi, valutaspoergsmaal og industripolitik, udstedte Raadet paa forslag af Kommissionen den 16 . juli 1985 det tyvende direktiv om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsaetningsafgifter - Det faelles mervaerdiafgiftssystem : undtagelser i forbindelse med den saerstoette, der ydes til visse landbrugere som kompensation for afviklingen af de monetaere udviklingsbeloeb for visse landbrugsprodukter, direktiv 85/361/EOEF ( EFT 1985 L*192, s.*18 ). I henhold til direktivets artikel 1 bemyndiges Tyskland som en undtagelse fra bestemmelserne i direktiv 77/388/EOEF ( dvs . det sjette momsdirektiv ) ( EFT 1977 L*145, s.*1 ) til at anvende momsen med henblik paa at yde den i forordning nr . 855/84 og i beslutning 84/361 omhandlede saerstoette .

Direktivets artikel 2 lyder saaledes :

"1 . Momsen kan kun anvendes som middel til at yde denne stoette inden for rammerne af de 3%, der blev fastsat i artikel 3 i forordning ( EOEF ) nr . 855/84 .

2 . I overensstemmelse med beslutning 84/361/EOEF kan den i stk . 1 omhandlede procentsats dog forhoejes til hoejst 5% indtil den 31 . december 1988 ."

I henhold til artikel 7 finder direktivet anvendelse "fra den 1 . juli 1984 til senest den 31 . december 1991 ".

Selv om der ikke er angivet nogen tidsrammer i artikel 3 i forordning nr . 855/84, bliver retsvirkningerne af forordningen, sammenholdt med beslutning 84/361 og det tyvende momsdirektiv, saaledes, at der er hjemmel til at yde en stoette paa hoejst 5% i perioden 1 . juli 1984 - 31 . december 1988, og paa hoejst 3% fra den 1 . januar 1989 til senest den 31 . december 1991 .

Ved staevning, indgivet den 29 . oktober 1984, har Groupement agricole d' exploitation en commun de la Ségaude (" GAEC "), der er en fransk landbrugsvirksomhed, anlagt sag mod Det europaeiske oekonomiske Faellesskab ved Raadet og Kommissionen . Sagsoegeren har nedlagt paastand om, at "det statueres, at Det europaeiske oekonomiske Faellesskab er erstatningsansvarlig i medfoer af traktatens artikler 178 og 215 for det tab, sagsoegeren lider som foelge af Raadets beslutning af 30 . juni 1984 ". Sagsoegeren har paastaaet sig tilkendt en foreloebig erstatning paa 60*000 FF tillige med morarenter, samt yderligere erstatning, "efterhaanden som tabet kan opgoeres ".

Den franske Fédération nationale des syndicats d' exploitants agricoles (" FNSEA "), som er en organisation, der anfoerer at repraesentere stoerstedelen af de franske landbrugere, har interveneret til stoette for GAEC' s paastande . Forbundsrepublikken Tyskland har interveneret til stoette for de sagsoegtes paastande .

Kommissionen er af den opfattelse, at beslutningen er gyldig, men har i oevrigt gjort gaeldende, at sagen boer afvises, for saa vidt den er anlagt mod Kommissionen . Der henvises i denne forbindelse til praemis 7 i dommen i de forenede sager 63-69/72, ( Werhahn mod Raadet, Sml . 1973, s.*1229, paa s.*1246, idet det goeres gaeldende, at Raadet i sagen er den eneste rette sagsoegte, da det er denne institution, som egenhaendigt har indfoert den foranstaltning, hvorved sagsoegeren angiveligt er blevet paafoert det omhandlede tab, hvorfor kun Raadet, hvis nogen, kan vaere erstatningsansvarlig . Der maa efter min opfattelse gives Kommissionen medhold heri . Faellesskabet "repraesenteres for Domstolen af den eller de institutioner, som det ansvarspaadragende forhold laegges til last" ( den foernaevnte dom i Wehrhahn-sagen, praemis 7 ), og Raadet er i dette tilfaelde den eneste institution, som opfylder disse kriterier, hvorfor Raadet ogsaa er den eneste rette sagsoegte i sagen, der efter min opfattelse herefter maa afvises, for saa vidt den er anlagt mod Kommissionen .

GAEC har anfoert, at virksomheden fremstiller oksekoed, kalvekoed, fjerkraekoed og maelk, og at afsaetningen af dens produkter er faldet som en direkte foelge af den stoette, der ydes til landbrugerne i Forbundsrepublikken Tyskland i henhold til Raadets beslutning 84/361 . I staevningen har sagsoegeren fremsat foelgende fire anbringender til stoette for, at beslutningen er ulovlig :

1 ) beslutningen er vedtaget i strid med Rom-traktatens procedureregler, idet den er udstedt under henvisning til artikel 93, stk . 2;

2 ) beslutningen strider mod princippet om forbud mod forskelsbehandling i traktatens artikel 40, stk . 3, andet afsnit;

3 ) den strider mod det sjette momsdirektiv; og

4 ) den strider mod EOEF-traktatens artikel 96, der indeholder et forbud mod at yde eksportstoette ved at tilbagebetale interne afgifter .

I replikken har sagsoegeren fremsat foelgende tre yderligere anbringender til stoette for, at beslutning 84/361 er ulovlig :

1 ) Kommissionen har undladt at ivaerksaette den i EOEF-traktatens artikel 93, stk . 2, foerste afsnit, omhandlede procedure, idet den navnlig har undladt at rette henvendelse til de interesserede parter;

2 ) der er sket en tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet; og

3 ) Faellesskabets egne indtaegter er ikke blevet sikret .

Raadet og Kommissionen har gjort gaeldende, at sidstnaevnte tre anbringender ikke kan tages i betragtning, idet de maa anses for omfattet af bestemmelsen i procesreglementets artikel 42, stk . 2, hvorefter der ikke kan fremsaettes nye soegsmaalsgrunde .

Der er i forbindelse med alle disse spoergsmaal fremsat indviklede og detaljerede argumenter af baade retlig og faktisk art, som jeg maa tage stilling til, men naar det kommer til stykket, mener jeg, at sagen vil kunne afgoeres paa grundlag af et eller to ret enkle forhold .

Hvad angaar anbringendet om, at beslutning 84/361 savner hjemmel i EOEF-traktatens artikel 93, stk . 2, har GAEC, stoettet af FNSEA, gjort gaeldende, at beslutningen er ulovlig, idet de gaeldende procedurekrav ikke er blevet opfyldt . Det anfoeres, at Raadet valgte at gaa frem efter proceduren i EOEF-traktatens artikel 93, stk . 2, paa trods af, at den stoette, der blev givet bemyndigelse til, ville faa konsekvenser for bestemmelser om landbrug og moms, som Raadet ifoelge henholdsvis artiklerne 42 og 43 og 99 og 100 kun er bemyndiget til at udstede eller aendre paa forslag af Kommissionen og efter hoering af Europa-Parlamentet . Sagsoegeren anfoerer endvidere, at den i forordning nr.*855/84 fastlagte afvikling af de monetaere udligningsbeloeb ikke kan anses som udtryk for "ganske saerlige omstaendigheder" i betydningen i EOEF-traktatens artikel 93, stk . 2 .

Artikel 93, stk . 2, tredje afsnit, indeholder foelgende bestemmelse :

"Paa begaering af en Medlemsstat kan Raadet med enstemmighed beslutte, at en af denne Stat ydet eller planlagt stoette, uanset bestemmelserne i artikel 92 eller de i artikel 94 naevnte forordninger, skal betragtes som forenelig med faellesmarkedet, hvis ganske saerlige omstaendigheder berettiger en saadan beslutning ."

Beslutning 84/361, hvorved der gives bemyndigelse til nationalt finansierede landbrugsstoetteforanstaltninger, der gennemfoeres ved hjaelp af moms-systemet, er udtryk for en fravigelse af de almindelige principper, der gaelder i forbindelse med de faelles markedsordninger for landbrugsprodukter og moms-systemet . Spoergsmaalet er derfor, om artikel 93, stk . 2, tredje afsnit, udgoer en tilstraekkelig hjemmel for den omtvistede foranstaltning .

Artikel 93, stk . 2, finder ligesom andre bestemmelser om statsstoette anvendelse i forbindelse med den faelles markedsordning for oksekoed, jfr . artikel 24 i forordning nr . 805/68 ( EFT 1968 I, s.*179 ), den faelles markedsordning for maelk og mejeriprodukter, jfr . artiklerne 23 og 24 i forordning nr . 804/68 ( EFT 1968 I, s.*169 ), og den faelles markedsordning for fjerkraekoed, jfr . artikel 19 i forordning nr . 2777/75 ( EFT 1975 L*282, s.*77 ). Efter min opfattelse indebaerer dette, at bestemmelsen kan benyttes som hjemmel til at traeffe foranstaltninger, hvorved der sker en fravigelse af bestemmelserne i de paagaeldende faelles markedsordninger . Jeg mener derfor ikke, at der kan gives sagsoegeren medhold i, at den ved beslutning 84/361 indfoerte foranstaltning kun kunne traeffes efter procedurereglerne i og paa grundlag af EOEF-traktatens artikler 42 og 43 . Man kan vaere overrasket over den fremgangsmaade, der blev benyttet, men jeg mener heller ikke, at det er en korrekt retlig vurdering at antage, at da forordning nr . 855/84 blev udstedt paa grundlag af artiklerne 42 og 43, hvorfor dette kun kunne ske paa forslag af Kommissionen og efter hoering af Parlamentet, var Raadet dermed afskaaret fra at benytte sig af sine befoejelser i henhold til artikel 93, stk . 2, tredje afsnit, hvorfor det noedvendigvis skulle gaa frem efter en procedure, der omfattede et forslag og en hoering som omhandlet .

Paa den anden side er jeg ikke overbevist om, at foerste saetning i EOEF-traktatens artikel 93, stk . 2, tredje afsnit, udgoer en tilstraekkelig hjemmel til at traeffe bestemmelse om den fravigelse af moms-bestemmelserne, som beslutning 84/361 indebar . Det var utvivlsomt, fordi man erkendte, at der forelaa en saadan usikkerhed, at der i Raadet fra starten var enighed om at udstede det tyvende momsdirektiv, som da ogsaa senere blev vedtaget, og hvori det udtrykkeligt er angivet, at bemyndigelsen til at anvende momsen med henblik paa at yde den i beslutning 84/361 omhandlede saerstoette gives "uanset" sjette momsdirektiv . Selv om direktivet blev vedtaget den 16 . juli 1985, blev det i artikel 7 fastsat, at det "anvendes fra den 1 . juli 1984 ". Paa trods af den tilbagevirkende kraft, det dermed blev givet, maa man i sagen gaa ud fra, at direktivet er gyldigt, idet dets lovlighed ikke er blevet draget i tvivl . Der er dermed ved direktivet gennemfoert den noedvendige fravigelse af de almindeligt gaeldende moms-bestemmelser, hvorfor der er sket en afhjaelpning af manglerne med hensyn til hjemlen for beslutning 84/361 .

Kan beslutningen imidlertid anses for tilstraekkeligt begrundet i "ganske saerlige omstaendigheder" i betydningen i artikel 93, stk . 2? I tredje betragtning til beslutning 84/361 henvises der til nogle "saerlige vanskeligheder", men Raadet har gjort det klart, at der med denne saerlige situation mentes, at de tyske landbrugeres indkomsttab som foelge af afviklingen af de positive MUB var stoerre end den graense paa 3%' s moms, der oprindelig var fastsat i forordning nr . 855/84, idet der ikke var taenkt paa nogen andre forhold . Som jeg laeser den tyske regerings indlaeg, er dette udtryk for en bekraeftelse heraf .

Man kan haevde, at afviklingen af de positive MUB ( positive MUB goer det muligt for en medlemsstat baade at have en staerk valuta og opretholde et forholdsvist lavt prisniveau i forbindelse med sin eksport ) blot var udtryk for en tilbagevenden til normale markedsvilkaar, hvorfor der ikke kan vaere tale om "ganske saerlige omstaendigheder" i betydningen i traktatens artikel 93, stk . 2 . Jeg mener ikke, at dette synspunkt er almengyldigt . Positive MUB har eksisteret i lang tid, og saafremt det kan godtgoeres, at deres afvikling fik eller maatte formodes at ville faa tilstraekkeligt alvorlige og forstyrrende konsekvenser, vil dette kunne vaere udtryk for ganske saerlige omstaendigheder, der kunne begrunde den af Raadet trufne foranstaltning .

Hvorledes forholder det sig her? Der har vaeret enighed om, at den omhandlede afvikling af de positive MUB rent faktisk medfoerte et indkomsttab for de tyske landbrugere, men der har vaeret megen uenighed om, hvor stort tabet var . Ifoelge et skoen fra Kommissionen repraesenterer en opskrivning af den groenne DM med 1% et aarligt tab for tysk landbrug paa omkring 450 mio DM . Da der var tale om en 5%' s opskrivning af den groenne DM, anslog Kommissionen, at tabet for tysk landbrug gjorde 5 x 450 mio DM om aaret, dvs . 2*250 mio DM . Ifoelge et skoen, hvis rigtighed der er enighed om mellem Kommissionen og de tyske myndigheder, svarer en momsstoette paa 1% til et tilskud til tysk landbrug paa omkring 600 mio DM om aaret . Saafremt dette er rigtigt, var det noedvendigt med en momslettelse paa 3,75% for at daekke tabet paa 2*250 mio DM . 5% svarer til en samlet aarlig stoette paa omkring 3*000 mio DM, dvs . 750 mio mere end det anslaaede tab, mens den oprindeligt fastsatte graense paa 3% svarer til en stoette paa 1*800 mio DM, dvs . 450 mio mindre end det anslaaede tab . Allerede efter reglerne i forordning nr . 855/84 ville de tyske landbrugere saaledes faa daekket 80% af det indkomsttab, de ville lide som foelge af afviklingen af de positive MUB . Dette kan naturligvis for nogle landbrugere udgoere et betydeligt tab, men selv om man ved den oprindelige forordning nr . 855/84 med hjemmel i traktatens artikler 42 og 43 kunne have givet bemyndigelse til den hoejere stoette, mener jeg ikke, at det forhold, at man senere opdagede, at den oprindeligt fastsatte stoette formentlig ikke ville give fuld kompensation, var udtryk for ganske saerlige omstaendigheder i betydningen i artikel 93, stk . 2, tredje afsnit . Jeg er derfor af den opfattelse, at beslutning 84/361 ikke i sig selv er ulovlig, fordi den er udstedt paa grundlag af EOEF-traktatens artikel 93, stk . 2, tredje afsnit, men at den er det, fordi Raadet har overskredet sine befoejelser, idet det ikke er blevet godtgjort, at beslutningen som kraevet i bestemmelsen er tilstraekkeligt begrundet i "ganske saerlige omstaendigheder ".

Spoergsmaalet er imidlertid, om sagsoegeren i sagen kan stoette sig paa denne omstaendighed . Det fremgaar af Domstolens faste praksis, at Faellesskabet kun ifalder ansvar som foelge af en generel retsakt, der er udtryk for beslutninger vedroerende oekonomisk politik, saafremt der foreligger en tilstraekkeligt kvalificeret kraenkelse af en hoejere retsregel til beskyttelse af private, jfr . de forenede sager 83 og 94/76 samt 4, 15 og 40/77, Bayerische HNL mod Raadet og Kommissionen, Sml . 1978, s.*1209, paa s.*1223 . Efter min opfattelse kan EOEF-traktatens artikel 93, stk . 2, tredje afsnit, ikke anses som en saadan hoejere retsregel til beskyttelse af private, saaledes som dette begreb maa forstaas i henhold til den naevnte dom . Sagsoegeren kan herefter ikke gives medhold paa grundlag af det foerste anbringende til stoette for, at beslutningen er ulovlig .

Ved det andet anbringende til stoette for, at beslutning 84/361 er ulovlig, goeres det gaeldende, at beslutningen strider mod princippet om forbud mod forskelsbehandling i EOEF-traktatens artikel 40, stk . 3, andet afsnit . Sagsoegeren anfoerer, at den stoette, der gives bemyndigelse til, raekker videre end til en kompensation for afviklingen af de monetaere udligningsbeloeb, idet en stoette paa 5% gaar betydeligt ud over, hvad der er noedvendigt for at afboede virkningerne af afviklingen af MUB, som kun ville kunne begrunde en stoette paa mellem 3 og 4%, og sagsoegeren henviser i denne forbindelse til de 3,75%, som sagsoegeren anfoerer, at Kommissionen oprindeligt foreslog . Det anfoeres endvidere, at stoetten ydes for alle produkter, herunder produkter, der ikke er underlagt MUB . For det tredje anfoerer sagsoegeren, at den omtvistede stoette er blevet ydet med virkning fra den 1 . juli 1984, selv om afviklingen af MUB foerst blev paabegyndt den 1 . januar 1985, saaledes at de tyske landbrugere i seks maaneder har faaet fordel baade af stoetten og af MUB .

Raadet har fremhaevet, at afviklingen af de positive MUB skulle ske i tre etaper :

a ) en nedsaettelse med 3% af de tyske MUB den 1 . april 1984,

b ) en yderligere nedsaettelse med 5% af de tyske MUB den 1 . januar 1985, og

c ) en fuldstaendig afvikling af de resterende tyske MUB senest i begyndelsen af produktionsaaret 1987/1988 .

Den foerste etape skulle ogsaa omfatte en afskaffelse af de negative MUB gennem en nedskrivning af de relevante groenne valutaer . Virkningerne af denne foerste etape paa maelkepriserne udtrykt i national valuta ( i modsaetning til ECU ) var, at priserne udtrykt i DM forblev uaendrede, hvorimod priserne udtrykt i franske francs steg med omkring 6 %. Virkningerne paa oksekoedspriserne af den foerste etape var, at de udtrykt i DM faldt med 1%, hvorimod de udtrykt i franske francs steg med 4,8 %. Resultatet var, anfoerer Raadet, at allerede den foerste etape af afviklingen af de monetaere udligningsbeloeb medfoerte betydelige indkomsttab for de tyske landbrugere, for saa vidt angaar en raekke vigtige produkter . Raadet anfoerer, at der ved det omhandlede skoen paa 3,75% ikke er taget hensyn til virkningerne af den foerste etape af afviklingen af MUB, der paabegyndtes den 1 . april 1984, tillige med faldet i ECU-interventionspriserne paa nogle betydelige omraader inden for tysk landbrug . Sagsoegeren ser bort fra det tilsvarende fald i de tyske monetaere udligningsbeloeb efter den foerste (- 3 %) og anden (- 5 %) etape af afviklingen af de tyske MUB . Dette fald paa 8% gaar under alle omstaendigheder ud over den maksimale stoette paa 5 %. I sin duplik har Raadet imidlertid anfoert, at der ved den tyske regerings skoen over stoerrelsen af den noedvendige kompensation ogsaa er blevet taget hensyn til virkningerne af samtidigt gennemfoerte begraensende foranstaltninger uden forbindelse med den heromhandlede ordning, f.eks . indfoerelsen af maelkekvoter, som ikke alene gjaldt Tyskland, men var en byrde, der blev paalagt landbrugere over alt i Faellesskabet . Det synes at fremgaa af de i Raadets duplik angivne talstoerrelser, at det tab, de tyske landbrugere angiveligt led som foelge af afviklingen af de tyske MUB, kun udgjorde 2*200 mio DM, mens den maksimale momsstoette paa 5% kan vise sig at naa op paa 2*600 mio DM, dvs . 400 mio mere . Raadet har i duplikken derfor indskraenket sig til at goere gaeldende, at den 3%' s stoette, der blev givet bemyndigelse til i forordning nr . 855/84, aabenbart ikke var tilstraekkelig til at yde fuld kompensation for indkomsttabet, hvorfor Raadet ikke handlede vilkaarligt, da det ved beslutning 84/361 gav bemyndigelse til en maksimumsstoette paa 5 %.

Forbundsrepublikken Tyskland har gjort gaeldende, at de tyske landbrugeres indkomsttab var langt hoejere, end hvad en momslettelse paa 3% kunne afboede, og at der har vaeret tale om tab paa mellem 15 og 20 %.

Der er ikke for Domstolen fremlagt noget, der paa afgoerende vis kan underbygge rigtigheden af sidstnaevnte angivelser . Det synes klart at fremgaa af Raadets duplik, at visse af de af de tyske myndigheder fremlagte skoensmaessige opgoerelser over de tyske landbrugeres indkomsttab bl.a . er baseret paa forhold, der er uden sammenhaeng med afviklingen af MUB, f.eks . virkningerne af indfoerelsen af maelkekvoteordningen, som ikke alene er en selvstaendig problemstilling, men ogsaa et forhold, der ligeledes ramte alle de andre medlemsstater . Selv Raadet har erkendt, at indkomsttabet som foelge af afviklingen af MUB isoleret set ligger "i stoerrelsesordnen 2,2 mia DM ". Paa den anden side har Raadet naevnt 2,6 mia DM som det maksimale, saerstoetten vil kunne beloebe sig til ved en momslettelse paa 5%, mens det fremgaar af Kommissionens foerste beretning om stoettemekanismens funktion, at Kommissionen og de tyske myndigheder var enige om et skoen paa 3 mia DM . I begge tilfaelde er der tale om skoen, og Kommissionen anfoerer i konklusionen i sin beretning om stoettemekanismens funktion i 1984, at det ikke er muligt allerede nu at opgoere virkningerne af saerstoetten i forhold til de tab, der er lidt som foelge af opskrivningen af den groenne DM . Uanset om 2,6 mia eller 3 mia DM maatte vaere det rigtigste skoen, er der i hvert fald enighed om, at maksimumsstoetten paa 5%' s moms formentlig er gaaet ud over det faktiske indkomsttab, som de tyske landbrugere har lidt som foelge af afviklingen af MUB .

Det er derfor af afgoerende betydning at faa opklaret, om der blev taget nogen skridt til at begraense stoetten til det faktiske indkomsttab . I fjerde betragtning til beslutning 84/361 anfoeres det, at "den saaledes indroemmede kompensation boer dog ikke overstige virkningerne af afviklingen af de monetaere udligningsbeloeb", men der er ingen bestemmelse i beslutningen, hvorved dette soeges foert ud i livet . Endvidere indeholder den tyske lov af 29 . juni 1984 om aendring af momsloven ( BGBl . 1984 I, s.*796 ), der udgoer hjemlen for udbetalingen af den omhandlede saerstoette, ingen bestemmelser, der kan sikre, at de tyske landbrugere ikke faar en stoette, der gaar ud over indkomsttabet . Under den mundtlige forhandling oplyste Raadet, at det ikke havde truffet foranstaltninger, der kunne forhindre en saadan overkompensation, og Forbundsrepublikken bekraeftede, at den har ydet maksimunsstoetten paa 5%, uden at der har vaeret nogen ordning, der kunne forhindre en overkompensation, eller noget forsoeg paa at sikre dette . Den blotte omstaendighed, at Kommissionen i henhold til artikel 4 i det tyvende momsdirektiv er forpligtet til at afgive en beretning om stoettemekanismens funktion, er efter min opfattelse ikke tilstraekkeligt til at sikre, at stoetten ikke gaar ud over, hvad der svarer til indkomsttabet . Endvidere fremgaar det af artikel 5, at der kun i direktivet er taget hoejde for, at Faellesskabets egne indtaegter skal forblive de samme . Selv om det ikke i den foerste beretning om stoettemekanismens funktion har vaeret muligt endeligt at opgoere stoettens virkninger i forhold til indkomsttabet, synes der at vaere en vis formodning for, at nogle, om ikke alle, tyske landbrugere i strid med den i fjerde betragtning til beslutning 84/361 udtrykte hensigt har faaet og stadig faar mere end fuld kompensation . Jeg mener herefter, at det maa laegges til grund, at der er sket en forskelsbehandling i strid med EOEF-traktatens artikel 40, stk . 3, andet afsnit .

Sagsoegerens andet argument i denne forbindelse, nemlig at der foreligger en overkompensation, for saa vidt angaar de produkter, for hvilke saerstoetten ydes, er uden betydning i sagen, idet sagsoegeren kun har nedlagt paastand om erstatning i forbindelse med produkter, der er underlagt MUB, nemlig fjerkrae, mejeriprodukter samt okse - og kalvekoed .

For det tredje goeres det gaeldende, at der foreligger en overkompensation, idet der blev givet bemyndigelse til at yde saerstoetten med virkning fra den 1 . juli 1984, selv om afviklingen af de monetaere udligningsbeloeb foerst blev paabegyndt den 1 . januar 1985 .

Som begrundelse for at lade stoetteordningen traede i kraft paa det tidligere tidspunkt, er det foerst og fremmest blevet anfoert, at da man paa markedet fra den 1 . april 1984 ( da forordning nr . 855/84 blev offentliggjort ) vidste, at priserne udtrykt i national valuta ville falde med virkning fra den 1 . januar 1985, begyndte man efter foerstnaevnte tidspunkt at anvende de lavere priser . Virksomheder, der normalt opkoeber landbrugsprodukter, udtoemte enten deres lagre i perioden op til januar 1985, eller var kun indstillet paa at koebe til lavere priser . Det anfoeres, at priserne saaledes under alle omstaendigheder maatte forventes at falde . Markedsoekonomisk set kan dette synspunkt vaere rigtigt, men forholdet indebaerer ikke noedvendigvis, at priserne ville begynde at falde saa tidligt som i juli, og der foreligger intet afgoerende til stoette for, at den 1 . juli blev valgt paa grundlag af nogen vurdering af foreliggende statistiske oplysninger . Det er rigtigt, saaledes som Forbundsrepublikken har fremhaevet, at den 1 . januar falder midt i produktionsaaret, der starter den 1 . juli i det foregaaende kalenderaar, men dette indebaerer ikke noedvendigvis, at priserne vil falde i begyndelsen af produktionsaaret . Kommissionen synes da ogsaa at have vaeret af den opfattelse, at den nye prisudvilking formentlig ville indtraeffe i september eller oktober . Det fremgaar ikke af de for Domstolen fremlagte oplysninger, at der skete noget vaesentligt prisfald allerede fra den 1 . juli 1984 . Priserne i DM for fjerkraekoed i Tyskland faldt i nedadgaaende retning ( omkring 2 %) i anden halvdel af 1984, men herefter rettede priserne sig op . Hvad angaar oksekoed, var der rent faktisk et klart fald ( omkring 7 %) i priserne i Tyskland i DM i perioden fra juli til og med september, men i oktober steg priserne igen ( omkring 2 %). Der er desvaerre ingen oplysninger om priserne for oksekoed i november og december . For saa vidt angaar maelk, faldt producentprisen i Tyskland i DM overhovedet ikke i anden halvdel af 1984, idet den tvaertimod steg jaevnt ( omkring 3 %), for derefter dog at falde .

Jeg mener imidlertid, at det ville vaere urimeligt at vaere bagklog og vurdere spoergsmaalet paa dette grundlag, navlig naar andre faktorer kan have spillet ind, saaledes som tilfaeldet har vaeret med priserne for oksekoed, i hvilken forbindelse det forhold kan have haft en indflydelse, at der skete en stigning i slagtningen af koeer som foelge af indfoerelsen af maelkekvoteordningen .

Det afgoerende spoergsmaal er, hvorvidt det paa tidspunktet for vedtagelsen af beslutningen med rimelighed kunne forventes, at priserne ville falde, og at der ville ske en indtaegtsnedgang fra den 1 . juli 1984 som foelge af de foranstaltninger, der skulle traede i kraft den 1 . januar 1985 . I denne forbindelse er det efter min opfattelse hverken relevant at inddrage spoergsmaalet om indvirkningen paa priserne af den foerste etape af afviklingen af MUB, der, som jeg har forstaaet det, ikke beroerte den groenne DM, eller nedsaettelsen med 1% af ECU-prisen for visse produkter, idet begge disse foranstaltninger traadte i kraft den 1 . april 1984 . Jeg bemaerker endvidere, at selv om skoennet over de forventede virkninger maatte ske paa grundlag af en oekonomisk vurdering snarere end en praecis matematisk analyse - i saadanne tilfaelde er Domstolen normalt tilbageholdende med at tilsidesaette det anlagte skoen - maa man kunne forlange en rimelig begrundelse for, at det blev valgt at lade stoetteordningen traede i kraft den 1 . juli 1984 . Produktionsaaret starter paa dette tidspunkt, hvorfor det kan have vaeret en bekvem loesning at vaelge denne dato, men efter min opfattelse er det ikke i oevrigt blevet godtgjort, at der har vaeret en tilstraekkelig saglig begrundelse for netop at vaelge den 1 . juli 1984 . Det maatte forekomme lige saa eller maaske endog mere sandsynligt, at det ville vaere i september ( ikrafttraedelsestidspunktet for den nye kurs, for saa vidt angaar sukkerroer og kartofler, jfr . forordning nr . 2677/84 ( EFT 1984 L*253, s.*31 )) eller oktober, at priserne ville blive paavirket af de foranstaltninger, der skulle traede i kraft i januar .

Som sagen foreligger oplyst, er det efter min opfattelse ikke blevet godtgjort, at valget af den 1 . juli 1984 som ikrafttraedelsestidspunkt for stoetteordningen var rimeligt begrundet, hvorfor der ogsaa herved er sket en overtraedelse af forbudet mod forskelsbehandling i EOEF-traktatens artikel 40, stk . 3, som er kommet til udtryk i, at de tyske landbrugere har faaet en kompensation, der gaar ud over indkomsttabet .

Raadet har gjort gaeldende, at selv om det laegges til grund, at der er sket en forskelsbehandling, kan denne ikke antages at ramme en begraenset og klart identificeret gruppe af virksomheder, hvilket er en forudsaetning for, at der foreligger et erstatningsansvar for Faellesskabet, jfr . dommen i sag 238/78, Ireks-Arkady mod Raadet og Kommissionen, Sml . 1979, s.*2955, paa s.*2973 . Forbundsrepublikken Tyskland har endvidere anfoert, at GAEC ikke har godtgjort, at virksomheden ved beslutning 84/361 har lidt noget saerligt kvalificeret tab, idet sagsoegeren blot har anfoert, at der mere generelt er sket en konkurrencefordrejning, hvilket ikke er tilstraekkeligt .

I dommen i sag 238/78 udtalte Domstolen, at Raadet aabenbart og groft havde overskredet graenserne for sine skoensmaessige befoejelser, hvorefter Domstolen fremhaevede betydningen af lighedsprincippet i artikel 40, stk . 3, den omstaendighed, at tilsidesaettelsen af dette princip havde ramt en begraenset og klart identificeret gruppe af virksomheder, samt det forhold, at det omhandlede tab maatte antages at gaa ud over graenserne for de oekonomiske ricisi, som var forbundet med virksomhed i den paagaeldende sektor . Selv om det ikke i dommen blev udtalt, at sidstnaevnte to forhold var ufravigelige betingelser for at faa tilkendt erstatning, maa dette antages at fremgaa forudsaetningsvis .

Selv om sagsoegeren i denne sag maatte kunne understoette samtlige sine anbringender, har sagsoegeren ikke dermed godtgjort, og i oevrigt heller ikke gjort gaeldende, at vaere en del af en begraenset og klart identificeret gruppe af virksomheder . Selv om det var godtgjort, at der er lidt et tab af den af sagsoegeren angivne art, ville der tvaertimod vaere tale om en form for tab, der rammer alle landbrugsvirksomheder i samtlige medlemsstater, der konkurrerer med tyske landbrugere . FNSEA har da ogsaa anfoert, at de paagaeldende foranstaltninger paafoerer et betydeligt tab "non seulement au requérant *..., mais aussi à l' ensemble du monde agricole français que représente l' intervenante ".

Hvad angaar spoergsmaalet om, hvorvidt det paaberaabte tab gaar ud over graenserne for de oekonomiske risici, som er forbundet med virksomhed i den paagaeldende sektor, har sagsoegeren i sagen vaeret ude af stand til at konkretisere tabet, for saa vidt angaar fjerkraekoed og mejeriprodukter, idet sagsoegeren har opgjort sit tab, for saa vidt angaar okse - og kalvekoed, i anden halvdel af 1984 til 10*894 FF . Dette udgoer 5,6% af sagsoegerens samlede omsaetning af okse - og kalvekoed i anden halvdel af 1984 . Dette tab paa 10*894 FF svarer til kun 0,5% af de bogfoerte aktiver i sagsoegerens statusopgoerelse for 1984, der er opgjort til 2*374*876,97 FF . Disse angivelser kan ikke i sig selv anses som udtryk for, at der er lidt et tab, som gaar ud over de risici, der er forbundet med landbrugsvirksomhed .

Sagsoegeren har stoettet sig paa statistiske oplysninger vedroerende markedspriserne . Oplysningerne vedroerende mejeriprodukter og fjerkraekoed underbygger efter min opfattelse ikke det af sagsoegeren anfoerte . For saa vidt angaar oksekoed, fremgaar det af de statistiske oplysninger, at priserne faldt gennem hele 1984 baade paa det tyske og det franske marked . Der var navnlig et drastisk fald i april og juli i Tyskland . Der skete et drastisk fald i Frankrig i juli, men priserne steg noget igen i september og oktober . Den tyske regering har paa grundlag af oplysninger, den har faaet fra Eurostat, gjort gaeldende, at der ikke er nogen sammenhaeng mellem prisen paa henholdsvis det tyske og det franske marked for oksekoed . Det er maaske korrekt, at der ikke for saa vidt er nogen sammenhaeng mellem de to markeder, men Tyskland eksporterer betydelige maengder okse - og kalvekoed til Frankrig ( 86*157 tons i 1984 ), hvilket kan have en indflydelse paa de franske hjemmemarkedspriser . Prisen paa eksporterede bagfjerdinger faldt fra 22,07 FF pr . kg i juni 1984 til 19,76 FF pr . kg i loebet af de to naeste maaneder, dvs . med 10,5 %. Sagsoegeren anfoerer i denne forbindelse for det foerste, at den eneste mulige forklaring herpaa er virkningerne af den i henhold til beslutning 84/361 ydede saerstoette . For det andet anfoerer sagsoegeren, at stoetten medfoerte et pludseligt fald paa 3,5% i priserne paa det franske marked for oksekoed i juli og august 1984 .

Ifoelge de for Domstolen foreliggende oplysninger steg eksporten af oksekoed fra Tyskland til Frankrig i juli og august henholdsvis 17 og 14% i forhold til det foregaaende aar, men resten af aaret faldt den og var mindre end i det foregaaende aar . I 1984 som helhed steg den tyske eksport af oksekoed til Frankrig kun 3% ( 2*800 tons ) i forhold til det foregaaende aar . Der var saaledes en stigning i eksporten fra Tyskland til Frankrig, hvilket falder i god traad med det af sagsoegeren anfoerte om prisudviklingen . Men stigningen var begraenset til to maaneder af aaret . Tager man aaret som helhed, skete der kun en mindre aendring af eksportmaengden . Jeg er tilboejelig til at antage, at den tyske eksport formentlig var aarsagen til faldet i de franske hjemmemarkedspriser for oksekoed i juli og august 1984, og der er enighed om, at priserne paa det franske marked rettede sig op i september og oktober 1984 . Den tyske regering goer gaeldende, at stoetten til de tyske landbrugere efter beslutning 84/361 ikke gav sig udslag i markedspriserne, hvorfor den ikke paavirkede sagsoegerens omsaetning . Efter min opfattelse er dette ikke blevet godtgjort, men det er heller ikke blevet paavist, at faldet i prisen paa oksebagfjerdinger eksporteret fra Tyskland til Frankrig i juli og august 1984 skyldtes det forhold, at de tyske landbrugere efter beslutning 84/361 fik en stoette, der gik ud over det omhandlede indkomsttab, idet jeg i denne forbindelse navnlig bemaerker, at sagsoegeren ikke anfaegter stoetten, for saa vidt den ikke er gaaet ud over de 3%, der blev givet bemyndigelse til i forordning nr . 855/84 . Hertil kommer, at selv forudsat, at det var overkompensationen af de tyske landbrugere efter beslutning 84/361, der var aarsagen til faldet i prisen paa oksebagfjerdinger eksporteret fra Tyskland til Frankrig i juli og august 1984, er et fald i markedspriserne paa 3,5% over en periode paa to maaneder efter min opfattelse ikke udtryk for et tab, der gaar "ud over graenserne for de oekonomiske risici, som er forbundet med virksomhed i" okse - og kalvekoedssektoren . Jeg mener saaledes ikke, at noget saadant, som tilfaeldet var i Ireks-Arkady-sagen, kan laegges til grund i naervaerende sag . Jeg mener herefter ikke, at den konstaterede forskelsbehandling kan danne grundlag for at give sagsoegeren medhold i erstatningspaastanden .

Sagsoegerens tredje anbringende til stoette for, at beslutning 84/361 er ulovlig, er, at der er sket en tilsidesaettelse af det sjette momsdirektiv .

Sagsoegeren goer gaeldende, at naar Raadet ved beslutning 84/361 har indfoert en ordning, hvorefter den omhandlede stoette ydes ved hjaelp af en momslettelse, er dette i strid med formaalet med det sjette momsdirektiv, som er at sikre en konkurrencemaessig neutralitet medlemsstaterne imellem med henblik paa at tilvejebringe en harmonisering af de nationale momsordninger . Det anfoeres navnlig, at beslutningen strider mod direktivets artikel 25, stk . 3, hvorefter der inden for landbruget skal gaelde en ordning med standardsatser .

Kommissionen, Raadet og Forbundsrepublikken har anfoert mange argumenter til stoette for deres handlemaade . Efter min opfattelse er det imidlertid ikke noedvendigt at tage stilling til disse argumenter, idet forholdet er det, at selv om der maatte have bestaaet en retlig mangel, blev denne afhjulpet ved udstedelsen af det tyvende momsdirektiv, der skaber hjemmel for de fravigelser af de grundlaeggende momsregler, der var en foelge af, at saerstoetten i henhold til forordning nr . 855/84 og beslutning 84/361 skulle ydes i form af en momslettelse . Jeg er derfor af den opfattelse, at dette anbringende om, at beslutning 84/361 er ulovlig, ikke kan laegges til grund .

Sagsoegeren har ogsaa fremsat det argument, at den i Tyskland i medfoer af artikel 25 i det sjette momsdirektiv anvendte ordning vedroerende "standardsats-landbrugere" allerede indebar en fordel for disse, der bestod, endnu foer saerstoetten blev ydet . Selv forudsat, at der maatte vaere noget rigtigt heri, falder dette spoergsmaal uden for rammerne af denne sag, hvis genstand er det tab, som sagsoegeren haevder at have lidt som foelge af den i medfoer af beslutning 84/361 ydede saerstoette .

Ved det fjerde anbringende til stoette for, at beslutning 84/361 er ulovlig, goeres det gaeldende, at den i medfoer af beslutningen ydede saerstoette udgoer en eksportstoette i strid med EOEF-traktatens artikel 96, der lyder saaledes : "Ved udfoersel af varer til en Medlemsstats omraade kan der ikke ydes godtgoerelse for interne afgifter ud over det beloeb, der har vaeret paalagt dem direkte eller indirekte ." Det anfoeres, at for saa vidt stoetten paa 5% i visse tilfaelde gaar ud over, hvad de tyske landbrugere rent faktisk har betalt i moms, udgoer den en godtgoerelse for afgifter, som strider mod artikel 96, uanset om hensigten har vaeret at yde en eksportstoette eller ej .

Raadet har gjort gaeldende, at der her er tale om en indkomststoette med det formaal at kompensere for et indkomsttab, som udbetales til den enkelte landbruger, og som overhovedet ikke finder anvendelse i forbindelse med eksport af varer, hvorved det anfoeres, at formaalet med artikel 96 er at forhindre maskerede former for eksportstoette i forbindelse med samhandelen . Forbundsrepublikken Tyskland goer gaeldende, at en stoette paa det niveau, der gives bemyndigelse til i beslutning 84/361, ikke kan anses som en "godtgoerelse for interne afgifter" eller en stoette til eksport fra Tyskland til Frankrig, idet der er tale om en national stoette, som ydes paa grundlag af en faellesskabsretlig bemyndigelse, hvis gyldighed udelukkende afhaenger af reglerne i EOEF-traktatens artikel 93, stk . 2, tredje afsnit .

Det er utvivlsomt, at moms er en intern afgift . Saerstoetten i henhold til Raadets beslutning 84/361 ydes i form af en momsgodtgoerelse . Jeg mener derfor som udgangspunkt, at man kan haevde, at den omhandlede stoette strider mod EOEF-traktatens artikel 96 i det omfang, den maatte blive ydet i forbindelse med varer, der eksporteres til andre medlemsstater, og for saa vidt den gaar ud over, hvad de tyske landbrugere rent faktisk har betalt i moms af de paagaeldende varer . Selv om det klart var blevet paavist, at stoetten er blevet udbetalt i forbindelse med eksport af varer, hvilket ikke er tilfaeldet, kan dette anbringende efter min opfattelse imidlertid under alle omstaendigheder ikke laegges til grund, idet artikel 96 ikke er en hoejere retsregel til beskyttelse af private, hvorfor sagsoegeren i sagen ikke kan stoette en erstatningspaastand paa, at der er sket en tilsidesaettelse af denne bestemmelse, selv om en saadan maatte foreligge .

Det femte, sjette og syvende anbringende om, at beslutning 84/361 er ulovlig, blev foerst fremsat af sagsoegeren i replikken . Der er derfor tale om "nye soegsmaalsgrunde", hvorfor de i henhold til procesreglementets artikel 42, stk . 2, ikke kan tages i betragtning, for saa vidt de er fremsat af sagsoegeren . Det sjette anbringende om, at beslutningen er ulovlig ( men ikke det femte og det syvende ) er ogsaa blevet fremsat af FNSEA i organisationens indlaeg til stoette for sagsoegerens paastande . Man maa derfor spoerge, om en intervenient kan fremsaette et anbringende, som ikke, eller i hvert fald ikke i tide, er blevet fremsat af en part . Efter min opfattelse kan der ikke udledes noget afgoerende herom paa grundlag af ordlyden af artikel 37 i statutten for Domstolen eller artikel 93, stk . 5, i procesreglementet, selv om den franske version af sidstnaevnte bestemmelse, "ses moyens à l' appui de ses conclusions", kan fortolkes saaledes, at der kan fremsaettes nye anbringender til stoette for en paastand .

Denne fortolkning stoettes af Domstolens dom i sag 30/59, ( Steenkolen - mijnen mod Den Hoeje Myndighed, Sml . 1954-1964, s.*211, paa s.*216 ), hvori Domstolen udtalte : "at forbyde intervenienten ethvert anbringende, som ikke er gjort gaeldende af den part, han stoetter, ville vaere ensbetydende med at beroeve interventionsproceduren ethvert indhold ." Endvidere fremgaar det af den nylige dom i sagen om transportpolitikken ( sag 13/83, Europa-Parlamentet mod Raadet, dom af 22 . maj 1985 ), at Domstolen kan tage synspunkter i betragtning, der goeres gaeldende af en intervenient, og som strider mod, hvad der er anfoert af den part, hvis paastande intervenienten stoetter .

Jeg mener herefter, at det sjette anbringende om, at beslutning 84/361 er ulovlig, boer tages i betragtning i sagen, for saa vidt det er blevet gjort gaeldende af FNSEA, hvorimod sagsoegerens femte og syvende anbringende om, at beslutningen er ulovlig, ikke kan tages i betragtning . Jeg vil dog tage stilling til dem alle, for det tilfaelde at Domstolen er af den opfattelse, at samtlige anbringender kan tages i betragtning .

Ved sagsoegerens femte anbringende om, at beslutningen er ulovlig, goeres det gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af procedurereglerne i EOEF-traktatens artikel 93 .

Sagsoegeren anfoerer naermere, at Raadet ikke havde kompetence til at udstede beslutningen, uden at proceduren i henhold til artikel 93, stk . 2, foerste afsnit, forinden var blevet gennemfoert, navnlig for saa vidt angaar spoergsmaalet om, at de interesserede parter skal gives lejlighed til at fremsaette deres bemaerkninger . Kommissionen skulle herefter have ivaerksat proceduren i artikel 93, stk . 2, andet afsnit, hvilket den undlod at goere .

Jeg mener om dette spoergsmaal, at der boer gives Raadet og Kommissionen medhold i, at Raadets kompetence til at traeffe beslutning efter bestemmelsen i foerste punktum i artikel 93, stk . 2, tredje afsnit, er af selvstaendig karakter i forhold til de i artikel 93, stk . 2, foerste og andet afsnit, omhandlede procedurer, hvorfor sagsoegerens anbringende savner grundlag .

Ved det sjette anbringende om, at beslutning 84/361 er ulovlig, goeres det gaeldende, at der er sket en tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet .

Sagsoegeren, stoettet af intervenienten, anfoerer, at anvendelsen af momsen "som instrument" i forbindelse med udbetalingen af den omhandlede stoette strider mod proportionalitetsprincippet, idet momsen ikke kan anses som et lovligt instrument i denne forbindelse . Det er et ulovligt instrument af foelgende grunde :

a ) stoette i form af en momslettelse maa noedvendigvis gennemfoeres i form af en generel ordning, der derfor ogsaa finder anvendelse paa varer, som ikke er underlagt MUB, eller for hvilke MUB kun har minimal betydning;

b ) stoette i form af en momslettelse vil blive ydet i forbindelse med hver enkelt handelsmaessig transaktion mellem landbrugere og ikke i forbindelse med den tilfoerte mervaerdi, saaledes at der ikke er nogen overensstemmelse mellem stoerrelsen af landbrugernes endelige produktion og omfanget af den ydede stoette;

c ) nogle stoettemodtagere vil kunne foretage svigagtige dispositioner i form af flere paa hinanden foelgende og i realiteten formaalsloese eller fiktive transaktioner mellem landbrugere, der hver gang modtager en stoette paa 5%, uden at der er sket nogen hertil svarende tilfoerelse af mervaerdi;

d ) som stoetteordningen er indrettet, vil den noedvendigvis faa indvirkning paa Faellesskabets egne indtaegter;

e ) stoetten begunstiger stoerre landbrug i hoejere grad end smaa, hvilket forstaerker dens konkurrencefordrejende virkninger, idet ordningen goer de mest effektive landbrug endnu mere konkurrencedygtige, hvorfor ordningen strider mod traktatens aand, hvorefter der skal sikres landbrugsbefolkningen en rimelig levestandard ved hjaelp af stoetteforanstaltninger til fordel for smaa og mellemstore landbrug .

Blandt de fem argumenter, sagsoegeren har fremsat til stoette for det naevnte overordnede anbringende, er det foerste - nemlig at stoette i form af en momslettelse ogsaa vil tilgodese varer, der ikke er underlagt MUB - uden relevans, idet sagsoegeren har paastaaet sig tilkendt erstatning i forbindelse med varer, der er underlagt MUB . Baade det andet og det tredje argument - hvorefter momslettelsen er uden sammenhaeng med nogen tilfoerelse af mervaerdi og vil kunne tilskynde til svigagtige dispositioner - er maaske holdbare, men momsreglerne i denne forbindelse har ikke til formaal at beskytte sagsoegeren som privatretlig juridisk person . Det fjerde argument - at stoetten vil faa en indvirkning paa Faellesskabets egne indtaegter - er maaske blevet imoedegaaet saa at sige med tilbagevirkende kraft med det tyvende momsdirektiv, idet artiklerne 3 og 5 heri indeholder bestemmelser, der har til formaal at sikre, at Faellesskabets egne indtaegter ikke reduceres . Der er imidlertid her igen tale om bestemmelser, som ikke har til formaal at beskytte private . Det femte argument - nemlig at stoetten i hoejere grad tilgodeser store landbrug, hvilket anfoeres at vaere i strid med formaalene med den faelles landbrugspolitik - har den svaghed, at der er en raekke forskellige formaal med den faelles landbrugspolitik, og det er utvivlsomt, at faellesskabsmyndighederne er tillagt et skoen ved afgoerelsen af, hvorledes de forskellige hensyn skal afvejes mod hinanden . Under alle omstaendigheder er disse formaal ikke udtryk for bestemmelser til beskyttelse af private, der kan danne grundlag for et erstatningskrav . Efter omstaendighederne mener jeg ikke, at sagsoegeren kan paaberaabe sig proportionalitetsprincippet, saaledes som dette fremgaar af Domstolens praksis, eller at det er blevet godtgjort, at dette princip er blevet tilsidesat .

Det syvende anbringende om, at beslutning 84/361 er ulovlig, vedroerer spoergsmaalet om Faellesskabets egne indtaegter . Sagsoegeren anfoerer, at den ved beslutningen trufne afgoerelse om at forhoeje stoetten med 2% er udtryk for en manglende sikring af Faellesskabets egne indtaegter .

Raadet har gjort gaeldende, at hjemmelen til at anvende momsen som instrument i forbindelse med stoetteordningen oprindeligt blev skabt ved artikel 3 i forordning nr . 855/84, som sagsoegeren ikke har anfaegtet . Under henvisning til, at beslutning 84/361 paa dette punkt blot er udtryk for en bekraeftelse af forordningen, anfoerer Raadet, at det er tvivlsomt, om sagsoegeren paa nuvaerende tidspunkt kan rejse en saadan indsigelse . Det er heller ikke muligt at se, hvorledes en reduktion i Faellesskabets egne indtaegter skulle kunne medfoere en vilkaarlig forskelsbehandling af sagsoegeren eller paafoere sagsoegeren et tab som omhandlet .

Efter min opfattelse indeholder det tyvende momsdirektiv bestemmelser, der sikrer Faellesskabets egne indtaegter mod virkningerne af stoetten, baade for saa vidt angaar ordningen i henhold til forordning nr . 855/84 og ordningen efter beslutning 84/361 . Under alle omstaendigheder er de regler og principper, der gaelder i forbindelse med spoergsmaalet om Faellesskabets egne indtaegter, efter min opfattelse ikke udtryk for bestemmelser til beskyttelse af private, som sagsoegeren kan paaberaabe sig til stoette for en erstatningspaastand, og sagsoegerens anbringende ville ikke kunne laegges til grund, selv forudsat at det kunne tages i betragtning .

Hvis jeg skal sammenfatte, er jeg saaledes af den opfattelse, at beslutning 84/361 er ulovlig, idet der er sket en tilsidesaettelse af EOEF-traktatens artikel 93, stk . 2, og at den under visse forudsaetninger vil kunne anses for ulovlig som stridende mod EOEF-traktatens artikel 96, men jeg mener ikke, at nogen af disse retlige mangler er udtryk for en tilsidesaettelse af en hoejere retsregel til beskyttelse af private, som kan skabe et ansvar uden for kontrakt for Faellesskabet . Jeg mener endvidere, at beslutning 84/361 er ulovlig, idet den strider mod lighedsprincippet, jfr . navnlig EOEF-traktatens artikel 40, stk . 3, andet afsnit . Der er her utvivlsomt tale om en hoejere retsregel til beskyttelse af private, men jeg er af den opfattelse, at da det paaberaabte tab, saaledes som det er blevet fremstillet, anfoeres at vaere paafoert et meget stort antal landbrugere og under alle omstaendigheder ikke gaar ud over graenserne for de risici, der er forbundet med sagsoegerens erhvervsvirksomhed, kan det ikke anses for godtgjort, at der er sket en saa alvorlig tilsidesaettelse af en saadan retsregel, at det kan skabe et ansvar uden for kontrakt for Faellesskabet .

Strengt taget er det herefter ikke noedvendigt at undersoege, om sagsoegeren virkelig har lidt et tab af den angivne stoerrelsesorden, eller om det er blevet godtgjort, at der er en aarsagsforbindelse mellem tabet og den anfaegtede beslutning . Efter min opfattelse maa disse spoergsmaal imidlertid anses for betydningsfulde i forbindelse med sagen .

For saa vidt angaar spoergsmaalet om tabet, har sagsoegeren gjort gaeldende, at virksomheden direkte og individuelt har lidt et tab som foelge af forhoejelsen af stoetten til de tyske landbrugere og indvirkningen af denne forhoejelse paa kiloprisen for okse - og kalvekoed i Frankrig, og at tabet svarer til et fald paa mindst 5% i sagsoegerens fortjeneste i forbindelse med salg af kvaeg . For saa vidt angaar de andre varer, der fremstilles paa sagsoegeren landbrugsvirksomhed ( fjerkrae og maelk ), har sagsoegeren ikke givet konkrete oplysninger . I staevningen er tabet foreloebigt opgjort til 60*000 FF i 1984 for samtlige varer, idet der ville blive foretaget en mere noejagtig opgoerelse, naar statistiske oplysninger for anden halvdel af 1984 og sagsoegerens driftsregnskab og statusopgoerelse for 1984 forelaa . Statusopgoerelsen var blevet udarbejdet foer den mundtlige forhandling, og som svar paa et spoergsmaal fra Domstolen meddelte sagsoegeren, at virksomheden havde opgjort sine tab, for saa vidt angaar okse - og kalvekoed, i anden halvdel af 1984 til kun 10*894 FF, men sagsoegeren var stadig ude af stand til at angive noget skoen over tabene, for saa vidt angaar maelk og fjerkrae . Sagsoegeren har gjort gaeldende, at det ikke i forbindelse med et erstatningssoegsmaal for Domstolen er en betingelse, at tabet er endeligt opgjort . Det anfoeres, at Domstolen kan statuere, at der foreligger et ansvar for Faellesskabet for umiddelbart forestaaende og med tilstraekkelig sikkerhed paaregnelige skader, selv om tabet endnu ikke kan opgoeres noejagtigt, jfr . praemis 6 i dommen i de forenede sager 56-60/74, Kampffmeyer mod Kommissionen og Raadet, Sml . 1976, s.*711, paa s.*739 .

Paa Domstolens anmodning har sagsoegeren fremlagt statusopgoerelser og dokumenter med betegnelsen "Compte de Pertes et Profits" ( driftsregnskab ) for 1982, 1983 og 1984 . Driftsregnskaberne indeholder imidlertid kun samlede angivelser og ingen naermere oplysninger om udviklingen i omsaetningen i loebet af det paagaeldende aar . Den eneste angivelse om sagsoegerens omsaetning, der er indeholdt i driftsregnskabet, er bruttofortjenesten i forbindelse med omsaetningen i det paagaeldende aar (" Bénéfice d' exploitation de l' exercice "). I 1982 var denne 196*925,38 FF, i 1983 var den 325*630,32 FF, og i 1984 var den kun 46*977,15 FF . Efter en stigning i 1983 faldt bruttofortjenesten i forbindelse med sagsoegerens omsaetning saaledes alvorligt i 1984 . Sagsoegeren har imidlertid ikke forsoegt at goere dette til et argument i sig selv . Sagsoegeren har ikke anfoert, at nedgangen i fortjenesten skulle skyldes et fald i omsaetningen, og angivelserne vedroerende omsaetningen af oksekoed i anden halvdel af 1984 udviser tilsvarende maengder som i 1982, 1983 og 1985 . Sagsoegerens synspunkt er snarere, at selskabet har lidt et tab paa grund af en nedgang i fortjenstmargenen i forbindelse med den omsaetning, der har vaeret .

Raadet har anfoert, at sagsoegeren ikke har kunnet paavise at have lidt noget tab, for saa vidt angaar virksomhedens produktion af fjerkrae og maelk, hvorfor betingelserne i procesreglementets artikel 38, stk . 1, ikke er opfyldt . Hvad angaar okse - og kalvekoed, har det af sagsoegeren anfoerte ringe bevisvaerdi og er baseret paa en beregning over den indvirkning, som den tyske momslettelse skal have haft paa de franske priser, idet de lave priser paa det franske marked kan skyldes andre forhold end den omhandlede stoetteordning, f.eks . indfoerelsen med virkning fra den 1 . april 1984 af en superafgift med det formaal at tilskynde til en nedsaettelse af produktionen i maelkesektoren, hvilket foerte til en stigning i slagtningen af koeer i Frankrig og Tyskland .

Herudover anfoerer Forbundsrepublikken Tyskland, at et tab som foelge af den forhoejede stoette logisk set ikke kan betegnes som umiddelbart forestaaende . Tabet maa i givet fald allerede vaere lidt i anden halvdel af 1984 og kan ikke vaere et fremtidigt tab . Forbundsrepublikken goer under henvisning til procesoekonomiske hensyn gaeldende, at sagsoegeren ikke boer gives medhold, allerede af den grund, at sagsoegeren ikke kan antages at have lidt noget tab som foelge af den omtvistede beslutning . Der henvises i denne forbindelse til praemisserne 9-13 i dommen i sag 40/75, ( Produits Bertrand mod Kommissionen, Sml . 1976, s.*1, paa s.*8 ), idet denne dom anfoeres at vaere et eksempel paa, at Domstolen tidligere har statueret frifindelse paa dette grundlag .

Ved opgoerelsen af sine tab i forbindelse med omsaetningen af okse - og kalvekoed har sagsoegeren i sagen ikke henvist til konkrete transaktioner . Sagsoegeren har opgjort tabet ved at sammenholde sin samlede omsaetning i maengder af oksekoed inden for forskellige kategorier med den generelle procentuelle prisudvikling paa det franske marked . Sagsoegeren har saaledes beregnet, at priserne for okse - og kalvekoed, som ikke opfyldte betingelserne for interventionsopkoeb, i Frankrig faldt med 6,6% i den omhandlede periode, og at priserne for okse - og kalvekoed, der opfyldte betingelserne for interventionsopkoeb, faldt med 4,5 %. Sagsoegeren sammenholder denne procentuelle prisudvikling med sin samlede omsaetning inden for hver af disse kategorier i anden halvdel af 1984 . Efter min opfattelse kan en saadan maade at opgoere tabene paa ikke laegges til grund . Efter mit skoen kan saerstoetten til de tyske landbrugere kun antages at have haft en indvirkning paa priserne for oksekoed i Frankrig i hoejst to ud af de seks maaneder, der er tale om . Endvidere er det langt fra utvivlsomt, at hele det paagaeldende prisfald maa tilskrives den indvirkning, som overkompensationen af de tyske landbrugere efter beslutning 84/361 har haft . Andre forhold kan helt eller delvis have vaeret aarsag til faldet i priserne . Man kan i virkeligheden kun opstille gisninger om denne aarsagsforbindelse, og efter min opfattelse har sagsoegeren i sagen ikke med tilstraekkelig sikkerhed godtgjort at have lidt et tab som omhandlet . Dette gaelder saa meget mere, for saa vidt angaar maelk og fjerkrae, hvor sagsoegeren paa grund af de manglende fuldstaendige statistiske oplysninger om prisudviklingen end ikke har forsoegt at opgoere sine tab .

I dommen i Kampffmeyer-sagen fastslog Domstolen, at der kan statueres et ansvar for Faellesskabet for "umiddelbart forestaaende og med tilstraekkelig sikkerhed paaregnelige skader", selv om det paagaeldende tab endnu ikke kan opgoeres noejagtigt . Sagsoegeren har i sagen fremlagt et driftsregnskab for 1984 . Jeg kan ikke se, hvorfor sagsoegeren ikke skulle vaere i stand til at fremlaegge oplysninger om konkrete transaktioner, i forbindelse med hvilke sagsoegeren har lidt tab, hvis der virkelig er eksempler herpaa, i hvert fald for saa vidt angaar anden halvdel af 1984 . Under disse omstaendigheder mener jeg ikke, at sagsoegeren kan paaberaabe sig det princip, der fremgaar af praemis 6 i dommen i Kampffmeyer-sagen . Jeg mener endvidere ikke, at det i sagen omhandlede tab er blevet godtgjort med en saadan sikkerhed, at det opfylder de betingelser, der fremgaar af dommen i Kampffmeyer-sagen, selv om der skulle vaere tale om et fremtidigt tab . Jeg er herefter af den opfattelse, at sagsoegeren ikke boer gives medhold i sin paastand om, at det statueres, at Faellesskabet principielt er erstatningsansvarlig for det tab, sagsoegeren haevder at have lidt .

For saa vidt angaar spoergsmaalet om, hvorvidt der som kraevet er en aarsagsforbindelse mellem beslutning 84/361 og det angivelige tab, har sagsoegeren gjort gaeldende, at den i beslutning 84/361 hjemlede stoetteordning fordrejer konkurrencen og stiller tyske produkter bedre, ikke alene paa det franske marked, men ogsaa paa markederne i tredjelande, hvor de konkurrerer med franske produkter, herunder sagsoegerens .

Raadet har gjort gaeldende, at det tab, som sagsoegeren haevder at have lidt, ikke skyldes beslutning 84/361, men de nationale tyske foranstaltninger, der blev indfoert efter beslutningen . Der er derfor ingen direkte aarsagsforbindelse mellem beslutningen og tabet, idet beslutningen blot bemyndiger en medlemsstat til at yde den paagaeldende stoette .

Den tyske regering har foerst og fremmest gjort gaeldende, at der boer ske frifindelse, fordi det ikke kan anses for godtgjort, at der aktuelt er lidt et tab, som har aarsagsforbindelse til den anfaegtede beslutning . Det anfoeres, at det af sagsoegeren naevnte fald i priserne for oksekoed i den relevante periode maa tilskrives den pludselige stigning i slagtningen af kvaeg som foelge af Faellesskabets foranstaltninger til begraensning af maelkeproduktionen . Det goeres gaeldende, at baade de foreliggende oplysninger om handelen med tredjelande og udviklingen i priserne for okse - og kalvekoed taler imod, at der skulle vaere en aarsagsforbindelse mellem det haevdede tab og den anfaegtede beslutning, selv om der ikke for Domstolen er blevet fremlagt oplysninger, der kan belyse omfanget af denne stigning i slagtningen eller den indvirkning, dette forhold kan have haft paa priserne .

Efter min opfattelse er det ikke blevet godtgjort, at der er en aarsagsforbindelse mellem det forhold, at beslutningen maatte vaere ulovlig, og det tab, som sagsoegeren haevder at have lidt .

Naar jeg anfoerte, at de to sidste spoergsmaal i sagen var betydningsfulde, er det fordi, det efter min opfattelse allerede fremgaar af undersoegelsen af disse punkter, at sagsoegeren ikke boer gives medhold, hvorfor Domstolen naeppe behoever at tage stilling til, om beslutning 84/361 som haevdet er ulovlig, idet der kan ske frifindelse, enten med den begrundelse, at sagsoegeren ikke har godtgjort, at der foreligger et tab ( jfr . sag 49/79, Pool mod Raadet, Sml . 1980, s.*569 ), eller med den begrundelse, at der ikke er blevet paavist nogen aarsagsforbindelse mellem det forhold, at beslutningen maatte vaere ulovlig, og det tab, som sagsoegeren haevder at have lidt ( jfr . sag 40/75, Produits Bertrand, Sml . 1976, s.*1, og sag 26/81, Oleifici Mediterranei, Sml . 1982, s.*3057 ).

Jeg skal herefter sammenfattende foreslaa, at sagen afvises, for saa vidt den er anlagt mod Kommissionen, og at der sker frifindelse, for saa vidt sagen er anlagt mod Raadet . Sagsoegeren boer doemmes til at betale de udgifter, som Raadet og Forbundsrepublikken Tyskland har afholdt, men ikke Kommissionens udgifter, idet Kommissionen ikke har nedlagt paastand herom .

(*) Oversat fra engelsk .