DA Den Europæiske Unions Tidende C 22/27

Appel iværksat den 16. november 2007 af Aceites del Sur Coosur, S.A., tidligere Aceites del Sur, S.A., til prøvelse af dom afsagt den 12. september 2007 af Retten i Første Instans (Første Afdeling) i sag T-363/04, Koipe Corporación, S.L. mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

(Sag C-498/07 P)

(2008/C 22/53)

Processprog: spansk

Parter

Appellant: Aceites del Sur-Coosur, S.A., tidligere Aceites del Sur, S.A. (ved abogado J.-M. Otero Lastres)

De andre parter i appelsagen: Koipe Corporación, S.L. og Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Det anerkendes, at sagsøgerens appel, der er iværksat til prøvelse af dom afsagt af Retten i Første Instans (Første Afdeling) den 12. september 2007 i sag T-363/04 under henvisning til tilsidesættelse af fællesskabsretten, er indgivet forskriftsmæssigt.

— I overensstemmelse med artikel 61 i Domstolens statut og artikel 113 i procesreglementet gives appellanten medhold i sagen, og følgelig ophæves Rettens dom fuldt ud.

— Der træffes endelig afgørelse i sagen, såfremt denne er moden til afgørelse.

— Subsidiært nedlægges der påstand om, at sagen i modsat fald hjemvises til fornyet behandling ved Retten i Første Instans, idet denne tilpligtes at følge Domstolens bindende forskrifter, og om fornødent angives de retsvirkninger af den ophævede dom, der skal anses for at være endelige for tvistens parter, idet sagsøgeren, nu indstævnte, tilpligtes at betale sagens omkostninger i overensstemmelse med procesreglementets artikel 112.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Denne appel til prøvelse af dom afsagt af Første Afdeling af Retten i Første Instans den 12. september 2007 støttes på to anbringender, der beskrives i det følgende:

1. Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, og stk. 2, litra a), nr. i) og ii) i forordning nr. 40/94 (1)

Rettens første tilsidesættelse af fællesskabsretten i den appellerede dom består i, at den anså spørgsmålet om, hvilke af de varemærker, CARBONELL har påberåbt sig som værende til hinder for registrering af EF-varemærket LA ESPANOLA nr. 236588, der opfyldte betingelserne for at være »ældre« varemærker, for at være »uden betydning«.

Ved at have anvendt artikel 8, stk. 1, og stk. 2, litra a), nr. i) og ii), i forordning nr. 40/94 skulle dommen blandt de varemærker, der kan benyttes til indsigelse, have udelukket EF-varemærket CARBONELL nr. 338681, som tilhører KOIPE, fordi den nævnte EF-registrering ikke er et ældre varemærke i den betydning, hvori udtrykket er anvendt i artikel 8, stk. 2, litra a), nr. i), i forordning nr. 40/94. Herefter ville de eneste ældre varemærker tilhørende KOIPE, der kunne anvendes til indsigelse mod appellanatens ansøgning om registrering af LA ESPANOLA nr. 236588 som EF-varemærke, være de spanske registreringer af varemærket CARBONELL, nr. 994364, nr. 1238745 og nr. 1698613.

Efter at de ældre varemærker, der kunne anvendes til indsigelse mod ansøgningen om registrering af LA ESPANOLA nr. 236588 som EF-varemærke, således var blevet afgrænset, var de i henhold til den nævnte artikel 8, stk. 1, litra b), beskyttede på det spanske område. Dette betyder, at spørgsmålet, om der foreligger en risiko for forveksling mellem EF-varemærket LA ESPANOLA nr. 236588 og de ældre varemærker tilhørende KOIPE, der anvendt til at rejse indsigelse, kun skal vurderes med hensyn til forbrugerne på det spanske marked, som udgør det område, hvor KOIPES ældre varemærker er beskyttede, og ikke med hensyn forbrugerne på hele Fællesskabets område, fordi de ældre varemærker ikke omfattede noget EF-varemærke.

2. Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94

Artikel 8, stk. 1, litra b), vedrører som bekendt den hindring for at registrere et EF-varemærke, at der er risiko for forveksling mellem det EF-varemærke, der er søgt om registrering af, og et eller flere ældre varemærker. Retten tilsidesatte imidlertid denne bestemmelse af følgende to grunde:

Første del

Følgevirkninger af den uretmæssige afgrænsning af de ældre varemærker, der kan anvendes til at modsætte sig ansøgningen om registrering af LA ESPANOLA nr. 236588 som EF-varemærke

Den første tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), som appellanten påberåber sig, udspringer af den uretmæssige afgrænsning af de »ældre« varemærker, der kan tjene som hindring for ansøgningen om registrering som EF-varemærke, og den vedrører de følgevirkninger, som denne uretmæssige afgrænsning af de ældre påberåbte varemærker i indsigelsessagen har som følge af den måde, hvorpå Retten har anvendt artikel 8, stk. 1, litra b), på den foreliggende tvist.

Af det, der gøres gældende under første del, kan det konkluderes, at Retten i den appellerede dom tilsidesatte artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94, fordi:

— den ikke udelukkende anså de til støtte for indsigelsen påberåbte spanske CARBONELL nr. 994364, nr. 1238745 og nr. 1698613 for at være ældre varemærker

— den ikke udtrykkeligt udelukkede det yngre EF-varemærke CARBONELL nr. 338681 fra de varemærker, der kunne anvendes til at gøre indsigelse

— den ikke — som følge af de to ovennævnte påstande — på korrekt vis afgrænsede »offentlighedens bevidsthed inden for det område, hvor de ældre varemærker var beskyttet«, eftersom den relevante offentlighed var den spanske forbruger af olivenolie, da de ældre varemærker udelukkende var spanske.

— Selv om Retten i nogle af dommens præmisser henviste til det »spanske marked for olivenolie«, tog den kun delvist og i begrænset omfang hensyn til denne omstændighed, eftersom den kun tog den i betragtning ved vurderingen af de pågældende tegns figurelementers særpræg.

— Følgelig tog Retten ikke denne omstændighed i betragtning, hverken ved helhedsbedømmelsen af spørgsmålet om ligheden mellem tegnene (der siges således intet om »det spanske marked for olivenolie« ved vurderingen — f.eks. — af det særpræg, der findes i de omtvistede tegns ordbestanddele) eller ved afvejningen af de andre faktorer, der også var relevante for den konkrete stillingtagen til, om der forelå en risiko for forveksling mellem de omtvistede tegn.

Anden del

Den uretmæssige afgrænsning af de i indsigelsessagen fremførte varemærker har indflydelse på kriteriet om offentligheden inden for det område, hvor det ældre mærke er beskyttet. Ukorrekt fastlæggelse og efterfølgende vurdering af de faktorer, der er relevante for vurderingen af risikoen for forveksling.

Den argumentation, appellanten fremfører for at dokumentere tilsidesættelsen af artikel 8, stk. 1, litra b), i denne anden del, støttes på to piller eller fundamenter. Dels på alt det tidligere nævnte vedrørende den uretmæssige afgrænsning af udtrykket »ældre varemærker, der kan anvendes til at rejse indsigelse« og dens indflydelse på kriteriet »offentlighedens bevidsthed inden for det område, hvor det ældre mærke er beskyttet«. Dels på en ukorrekt afgrænsning og efterfølgende vurdering af alle de faktorer, der skulle have været taget hensyn til ved vurderingen af, om der forelå en risiko for forveksling mellem det EF-varemærke, nemlig LA ESPANOLA nr. 236588, der var ansøgt om registrering af, og de ældre spanske varemærker til støtte for indsigelsen, nemlig CARBONELL nr. 994364, nr. 1238745, og nr. 1698613.

De argumenter, der i denne del ligger til grund for appellantens opfattelse af, at Retten i den appellerede dom foretog en uretmæssig anvendelse af artikel 8, stk. 1, litra b), er som følger:

— Retten gennemgik i den appellerede dom ikke de forskellige tegn ud fra kriterierne om »helhedsvurdering« og om »helhedsindtryk«, men ud fra en særskilt betragtning i flere faser, og der var dermed tale om en »analytisk« gennemgang af de elementer, der indgår i de omtvistede sammensatte varemærker, hvilket medførte en tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), og af den retspraksis, hvorved bestemmelsen er blevet fortolket. I den appellerede dom gjorde Retten ikke det, som den først og fremmest var forpligtet til, nemlig at gennemgå varemærkerne på grundlag af en »helhedsvurdering« og under hensyntagen til det »helhedsindtryk«, som de omtvistede varemærker giver. Retten anvendte derimod i den appellerede dom fra begyndelsen en analytisk fremgangsmåde og foretog en særskilt betragtning efter hinanden af dels figurbestanddelene (fra præmis 75 til og med præmis 87), dels ordbestanddelene (præmis 88-93), idet den tillagde figurbestanddelene afgørende vægt og frakendte ordbestanddelene enhver betydning. Den appellerede dom nævner ganske vist kriteriet om helhedsvurdering og helhedsindtryk (præmis 99), men det er ikke tilstrækkeligt blot at citere og gengive et kriterium, der er udviklet i retspraksis, for at nå det rette resultat. Det er derimod vigtigt at anvende det korrekt på sagen, hvilket ikke skete i den appellerede dom. Ved vurderingen af ligheden mellem de pågældende tegn anvendte Retten nemlig ikke helhedsvurderingen og helhedsindtrykket som de væsentligste og grundlæggende kriterier, men gjorde derimod brug af et analytisk kriterium, idet den først adskilte varemærkerne i deres to bestanddele, nemlig figurbestanddelen og ordbestanddelen, og derefter foretog en særskilt bedømmelse af for det første af de to berørte varemærkers figurbestanddele, og derefter af ordbestanddelen LA ESPANOLA, idet Retten undlod enhver henvisning til den anden ordbestanddel i de som indsigelsesgrundlag nævnte varemærker, navnet CARBONELL. Retten tilsidesatte endvidere i den appellerede dom artikel 8, stk. 1, litra b), fordi den undlod at vurdere to relevante faktorer i sagen, nemlig den omstændighed, at de pågældende varemærker længe havde eksisteret side om side, og bekendthedsfaktoren, hvilke omstændigheder i høj grad var relevante for vurderingen af risikoen for forveksling mellem det EF-varemærke ESPANOLA nr. 236588, der var ansøgt om registrering af, og de ældre spanske varemærker CARBONELL.

— Den gennemsnitlige spanske olivenolieforbrugers opfattelse og den formodede risiko for forveksling. Selv om der i dommen henvises til den gennemsnitlige forbrugers profil, således som dette begreb er udviklet i fællesskabsretspraksis, anvendte Retten ikke denne prototype for en forbruger, men fremstillede den gennemsnitlige spanske olivenolieforbrugers profil som en forbruger, der er tættere på den gennemsnitlige forbruger, der anvendes i tysk retspraksis, nemlig »en uopmærksom og uovervejet forbruger«, end den prototype på en europæisk forbruger, der anvendes i fællesskabsretspraksis, nemlig en »almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet forbruger« (LLOYD-dommen, præmis 26 og PICASSO-dommen, præmis 38). Udover denne alvorlige fejl begik Retten i den appellerede dom en anden ikke mindre relevant fejl, idet den »tog hensyn til den ganske lave grad af opmærksomhed«, som offentligheden kan udvise i relation til varemærkerne for olivenolie, i stedet for at tage hensyn til den grad af opmærksomhed, der normalt udvises af en almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet spansk gennemsnitsforbruger af olivenolie.

(1) Rådets forordning af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1).