Forslag til afgørelse fra generaladvokat Léger fremsat den 20. marts 1997. - Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik. - Traktatbrud - Direktiv 91/156/EØF. - Sag C-223/96.



Samling af Afgørelser 1997 side I-03201



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1 Ved staevning indleveret til Justitskontoret den 26. juni 1996 har Kommissionen i henhold til EF-traktatens artikel 169 anlagt sag med foelgende paastande:

»1) Det fastslaas, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Raadets direktiv 91/156/EOEF af 18. marts 1991 om aendring af direktiv 75/442/EOEF om affald (1), idet den ikke har vedtaget de noedvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet eller ikke har underrettet Kommissionen herom.

2) Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.«

2 Direktivets artikel 2 foreskriver, at medlemsstaterne saetter de noedvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme direktivet senest den 1. april 1993 og underretter straks Kommissionen herom.

3 Da Kommissionen ikke modtog nogen meddelelse eller andre oplysninger fra den franske regering, indledte den traktatbrudsproceduren ved den 9. august 1993 at fremsende en aabningsskrivelse, hvori den opfordrede regeringen til at fremsaette sine bemaerkninger inden for en frist paa to maaneder.

4 Som svar herpaa orienterede de franske myndigheder ved skrivelser af henholdsvis 4. november 1993 og 1. april 1994 Kommissionen om de gaeldende franske regler, som gjorde det muligt at anvende direktivet, idet de anfoerte, at en bekendtgoerelse vedroerende indsamling og transport af, handel med og formidling af affald var under udarbejdelse med henblik paa gennemfoerelse af direktivets artikel 12 (2).

5 I mangel af yderligere meddelelser vedroerende fuldendelsen af gennemfoerelsen af direktivet i fransk ret, fremsatte Kommissionen den 3. august 1995 en begrundet udtalelse, hvori den opfordrede Den Franske Republik til at traeffe de noedvendige foranstaltninger inden for en frist paa to maaneder fra meddelelsen af den begrundede udtalelse.

6 Ved skrivelse af 30. oktober 1995 bedyrede den franske regering, at proceduren med henblik paa vedtagelse af den bekendtgoerelse, som skulle fuldende gennemfoerelsen af direktivet, skred fremad.

7 Da Kommissionen ikke modtog nogen yderligere meddelelser fra de franske myndigheder, anlagde den naervaerende sag. Den har gjort gaeldende, at de medlemsstater, som et direktiv er rettet til, i medfoer af EF-traktatens artikel 189, stk. 3, og artikel 5, stk. 1, har pligt til at opnaa de resultater, som direktivet foreskriver, inden for den deri fastsatte frist, dvs. gennemfoerelse af direktivets bestemmelser i national ret paa en saadan maade, at direktivet faar fuld virkning fra udloebet af gennemfoerelsesfristen.

8 I svarskriftet har Den Franske Republik principalt gjort gaeldende, at sagen skal afvises paa grund af den upraecise formulering af Kommissionens klagepunkter saavel under den administrative procedure som i staevningen. I forbindelse med sin redegoerelse for, i hvilket omfang direktivet er gennemfoert i fransk ret, har Frankrig subsidiaert anerkendt, at den omtvistede artikel 12 endnu mangler at blive gennemfoert ved en bekendtgoerelse, som skulle vaere underskrevet og offentliggjort inden udgangen af 1996.

9 Kommissionen har bestridt, at sagen boer afvises. I replikken har Kommissionen gjort gaeldende, at den administrative procedure blev afviklet i overensstemmelse med dens formaal, som i henhold til Domstolens praksis er at give den beroerte medlemsstat lejlighed til at opfylde sine faellesskabsretlige forpligtelser eller til at tage til genmaele over for Kommissionens klagepunkter. De franske myndigheder kunne paa tidspunktet for fremsendelsen af aabningsskrivelsen, da Kommissionen i mangel af underretning fra disse myndigheder stadig var uvidende om, hvorvidt direktivet havde vaeret genstand for gennemfoerelsesforanstaltninger, henvise til de vedtagne foranstaltninger og underrette Kommissionen om, at der kun for artikel 12's vedkommende var behov for foranstaltninger med henblik at fuldstaendiggoere gennemfoerelsen. Kommissionen har meddelt, at den tog hensyn til denne indroemmelse fra den franske regering i den begrundede udtalelse, der var tilstraekkeligt praecis, eftersom der deri udtrykkeligt blev henvist til den skrivelse, hvorved Kommissionen havde faaet meddelelse om, hvilke foranstaltninger der udestod.

10 Den franske regering har i duplikken anfoert, at Kommissionens anbringender med henblik paa at forkaste afvisningspaastanden tvaertimod bestyrker regeringens standpunkt. Det er saaledes paradoksalt, at Kommissionen med henblik paa at begrunde, at den har beskrevet sagsgenstanden fuldt ud, kun har kunnet referere til den kritiserede medlemsstats skrivelser.

11 Den franske regerings afvisningspaastand skal forkastes.

12 Som anfoert af Kommissionen har de franske myndigheder for det foerste saavel under den administrative procedure som under retsforhandlingerne for Domstolen vaeret fuldstaendig klar over, hvilket traktatbrud de foreholdes, da de har forsvaret sig ved at forsikre, at proceduren med henblik paa vedtagelsen af bekendtgoerelsen til gennemfoerelse af den omtvistede artikel 12 forloeb planmaessigt, og derved klart havde udskilt denne bestemmelse som vaerende den, der manglende at blive gennemfoert i den nationale retsorden. I den begrundede udtalelse har Kommissionen desuden klart henvist til, at »... de franske myndigheder er i faerd med at forberede de noedvendige foranstaltninger, som udestaar, for at efterkomme det omhandlede direktiv« (3), hvorved der utvetydigt sigtes til det af de franske myndigheder omtalte forslag til bekendtgoerelse (4).

13 For det andet vedroerer det paastaaede traktatbrud ogsaa den manglende underretning om gennemfoerelsesforanstaltningerne inden for den frist, som er fastsat i direktivets artikel 2.

14 Kommissionen har saaledes baade under den administrative procedure og i forbindelse med soegsmaalet klart angivet genstanden for det paastaaede traktatbrud.

15 Det er ubestridt, at Den Franske Republik ved udloebet af den fastsatte frist ikke havde givet meddelelse om foranstaltningerne til gennemfoerelse af direktivet og heller ikke havde afsluttet proceduren med henblik paa vedtagelse heraf.

16 Kommissionens paastand boer derfor tages til foelge, og det boer i overensstemmelse med procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges den tabende part at betale sagens omkostninger.

Forslag til afgoerelse

17 Jeg skal derfor foreslaa Domstolen at

1) fastslaa, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2 i Raadets direktiv 91/156/EOEF af 18. marts 1991 om aendring af direktiv 75/442/EOEF om affald, idet den ikke inden for den fastsatte frist har sat de noedvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme direktivet eller ikke har underrettet Kommissionen herom

2) paalaegge Den Franske Republik at betale sagens omkostninger.

(1) - EFT L 78, s. 32 (herefter »direktivet«).

(2) - Der er i realiteten tale om direktivets artikel 1, hvorved artikel 12 i direktiv 75/442 aendres som foelger: »Anlaeg eller virksomheder, der som erhvervsmaessig aktivitet varetager indsamling og transport af affald, eller som for andre (handlende, maeglere) varetager bortskaffelse eller nyttiggoerelse af affald, skal, saafremt de ikke skal have en godkendelse, registreres hos de kompetente myndigheder.«

(3) - Punkt III, andet afsnit.

(4) - Udtrykkeligt omtalt i punkt II.