Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Annullationssøgsmål – anbringender – manglende eller utilstrækkelig begrundelse – sondring i forhold til åbenbart urigtigt skøn

(Art. 230 EF og 253 EF)

2. Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde – Kommissionens beslutning om statsstøtte – beslutning vedrørende omstruktureringsstøtte til en kriseramt virksomhed

[Art. 87, stk. 1, og art. 87, stk. 3, litra c), EF og art. 253 EF; Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder]

3. Statsstøtte – forbud – undtagelser – Kommissionens skøn – domstolskontrol – grænser

[Art. 87, stk. 3, litra c), EF]

4. Statsstøtte – forbud – undtagelser – Kommissionens skøn – mulighed for at vedtage rammebestemmelser – bindende virkning – domstolskontrol

[Art. 87, stk. 3, litra c), EF]

5. Annullationssøgsmål – anfægtet retsakt – vurdering af lovligheden på grundlag af de oplysninger, der forelå på tidspunktet for vedtagelsen af retsakten – efterfølgende betragtninger – uden betydning

(Art. 230 EF)

6. Statsstøtte – forbud – undtagelser – støtte, der kan anses for forenelig med fællesmarkedet – støtte til omstrukturering af en kriseramt virksomhed – identificering af kriseramte virksomheder

[Art. 87, stk. 3, litra c), EF; Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder, punkt 4, punkt 5, litra a), og punkt 6]

7. Statsstøtte – forbud – undtagelser – støtte, der kan anses for forenelig med fællesmarkedet – støtte til omstrukturering af en kriseramt virksomhed – betingelser – støttebeløbet begrænset til det strengt nødvendige minimum – anvendelse af en omstruktureringsplan, der indebærer en forpligtelse til at afhænde aktiver, der ikke anses for absolut nødvendige – følge – forpligtet til at anvende hele provenuet fra afhændelsen til finansiering af omstruktureringsplanen

[Art. 87, stk. 3, litra c), EF; Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning om omstrukturering af kriseramte virksomheder, punkt 40]

8. Statsstøtte – forbud – undtagelser – støtte, der kan anses for forenelig med fællesmarkedet – omstruktureringsstøtte til en kriseramt virksomhed – Kommissionens skøn – kompetence til tilnærmelsesvis at anslå nettoprovenuet fra afhændelser, som er omhandlet i omstruktureringsplanen – grænse

[Art. 87, stk. 3, litra c), EF]

9. Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde – berigtigelse af en begrundelsesmangel under retssagen – ikke tilladt

(Art. 253 EF)

Sammendrag

1. Anbringendet om tilsidesættelse af artikel 253 EF adskiller sig fra anbringendet om et åbenbart urigtigt skøn. Hvad angår det førstnævnte anbringende, hvorved der er spørgsmål om manglende eller utilstrækkelig begrundelse, er dette et anbringende om, at der foreligger væsentlige formelle mangler i artikel 230 EF’s forstand, og et sådant anbringende angår grundlæggende principper, som Fællesskabets retsinstanser skal tage under påkendelse. Hvad derimod angår det sidstnævnte anbringende, hvorved der er spørgsmål om lovligheden af en afgørelses indhold, er dette et anbringende om, at der er sket en overtrædelse af en retsregel vedrørende traktatens gennemførelse som forudsat i samme artikel 230 EF, og Fællesskabets retsinstanser kan kun tage et sådant anbringende under påkendelse, såfremt sagsøgeren gør det gældende. Spørgsmålet om begrundelsespligten må holdes adskilt fra spørgsmålet om begrundelsens rigtighed.

I forbindelse med efterprøvelsen af, om begrundelsespligten er overholdt, er der ikke grund til, at Retten gennemgår lovligheden af den begrundelse, som Kommissionen har anført til støtte for sin beslutning.

Det følger heraf, at ved behandlingen af et anbringende om manglende eller utilstrækkelig begrundelse kan der ikke tages hensyn til klagepunkter og argumenter, der tilsigter at bestride berettigelsen af en sådan beslutning.

(jf. præmis 52, 58 og 59)

2. Begrundelsespligtens omfang afhænger af karakteren af og baggrunden for den pågældende retsakt. Begrundelsen skal klart og utvetydigt angive de betragtninger, som institutionen har lagt til grund, således at de berørte parter kan få kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning med henblik på at kunne forsvare deres rettigheder og kontrollere, om beslutningen er begrundet, og således at Fællesskabets retsinstanser kan udøve deres prøvelsesret.

Det kræves ikke, at begrundelsen angiver alle de forskellige relevante faktiske og retlige momenter, da spørgsmålet, om en retsakts begrundelse opfylder kravene efter artikel 253 EF, ikke blot skal vurderes i forhold til ordlyden, men ligeledes til den sammenhæng, hvori den indgår, samt under hensyn til alle de retsregler, som gælder på det pågældende område.

Især er Kommissionen ikke forpligtet til at tage stilling til alle de argumenter, som de berørte har fremført for den, såsom forhold, der er åbenbart uvedkommende, uden betydning eller klart af underordnet relevans, men det er tilstrækkeligt, at den redegør for de faktiske omstændigheder og retlige betragtninger, der har været afgørende med henblik på den beslutning, som den vedtager.

Anvendt på kvalifikationen af en støtteforanstaltning indebærer begrundelsespligten, at Kommissionen skal angive sine grunde for at antage, at den pågældende foranstaltning falder ind under anvendelsesområdet for artikel 87, stk. 1, EF.

Hvad angår en statslig omstruktureringsstøttes forenelighed med artikel 87, stk. 3, litra c), EF er begrundelsespligten opfyldt, når Kommissionen i sin beslutning angiver begrundelsen for, at støtten er i overensstemmelse med Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder, nemlig bl.a. at der foreligger en omstruktureringsplan, at det er påvist, at det pågældende selskab på langt sigt vil blive rentabelt, samt at støtten står i rimeligt forhold til støttemodtagerens indskud.

(jf. præmis 62-66 og 132)

3. Ved anvendelsen af artikel 87, stk. 3, litra c), EF råder Kommissionen over et vidt skøn, hvis udøvelse indebærer komplicerede økonomiske og sociale vurderinger, som må foretages i en fællesskabssammenhæng. Domstolsprøvelsen med udøvelsen af dette skøn skal derfor begrænses til en efterprøvelse af, om procedurereglerne og begrundelsesforskrifterne er overholdt, om de omstændigheder, der er lagt til grund, er materielt korrekte, og om der er begået en retlig fejl eller foretaget et åbenbart urigtigt skøn ved vurderingen af de faktiske omstændigheder eller begået magtfordrejning. Det tilkommer derfor ikke Retten at sætte sit skøn med hensyn til økonomiske forhold i stedet for det, der er anlagt af den institution, der har vedtaget beslutningen.

(jf. præmis 137 og138)

4. Kommissionen er bundet af de rammebestemmelser og meddelelser, som den vedtager som led i sit tilsyn med statsstøtte, såfremt disse ikke afviger fra traktatens bestemmelser, og de er blevet accepteret af medlemsstaterne.

Kommissionen kan ikke ved at vurdere en individuel støtte med udgangspunkt i sådanne retningslinjer, som den tidligere har vedtaget, anses for at overskride grænserne for sin skønsmæssige beføjelse eller at give afkald herpå. For det første har den fortsat kompetence til at ophæve eller ændre retningslinjerne, hvis forholdene kræver det. For det andet vedrører retningslinjerne en bestemt sektor og er begrundet i ønsket om at følge en politik, som Kommissionen selv har fastlagt.

I denne forbindelse tilkommer det således Retten at efterprøve, om de retningslinjer, Kommissionen har pålagt sig selv, såsom dem, der er anført i disse rammebestemmelser, er blevet overholdt.

(jf. præmis 139-141)

5. Under et annullationssøgsmål i medfør af artikel 230 EF skal lovligheden af en fællesskabsretsakt bedømmes efter de faktiske og retlige omstændigheder på det tidspunkt, da retsakten blev udstedt, og kan ikke afhænge af eventuelle muligheder for at omgå den eller af efterfølgende betragtninger vedrørende dens effektivitet.

Særligt må Kommissionens komplicerede vurderinger kun bedømmes på baggrund af de oplysninger, som Kommissionen sad inde med på det tidspunkt, hvor den anlagde vurderingerne.

(jf. præmis 142 og 143)

6. Selv om en virksomhed ifølge Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder »under alle omstændigheder« betragtes som kriseramt, når en væsentlig del af dens selskabskapital er forsvundet, er der intet, der forhindrer en virksomhed i ved andre indicier at påvise, at den er kriseramt i rammebestemmelsernes forstand, også selv om den ikke har tabt en væsentlig del af selskabskapitalen.

(jf. præmis 185)

7. Når en virksomhed med henblik på at opnå omstruktureringsstøtte har forpligtet sig til at afhænde ikke absolut nødvendige aktiver, skal den anvende hele provenuet fra afhændelsen af disse aktiver til at finansiere omstruktureringsplanen. Denne forpligtelse indebærer på ingen måde en forpligtelse for en støttemodtager til at anvende samtlige sine midler til at nedbringe den pågældende støtte, men alene til at anvende samtlige de midler, der opnås ved afhændelsen af aktiver, der ikke anses for absolut nødvendige for videreførelsen af virksomhedens aktiviteter, på omstruktureringen. Kravet om, at støttemodtageren bidrager med sine egne midler til finansiering af omstruktureringsplanen, skyldes et ønske om at sikre, at støtten i overensstemmelse med punkt 40 i Fællesskabets rammebestemmelser for statsstøtte til redning og omstrukturering af kriseramte virksomheder er begrænset til det strengt nødvendige minimum, så omstruktureringen gennemføres som en funktion af støttemodtagerens, aktionærernes eller den pågældende koncerns finansielle muligheder.

(jf. præmis 266 og 313)

8. Ved vurderingen af en omstruktureringsstøttes forenelighed med det fælles marked er Kommissionen ikke forpligtet til at foretage et skøn over de specifikke omkostninger ved hver enkelt af de foranstaltninger, den pågældende virksomhed skal træffe. Rent bortset fra, at det er umuligt nøjagtigt at vurdere de forskellige udgifter, eftersom de pågældende foranstaltninger ligger ude i fremtiden, kan Kommissionen under udøvelsen af sit vide skøn nøjes med en samlet vurdering.

Det følger heraf, at Kommissionen som følge af vanskeligheden ved nøjagtigt at beregne nettoprovenuet for de afhændelser af aktiver, der er omhandlet i omstruktureringsplanen, principielt har ret til under udøvelsen af sit vide skøn at foretage en tilnærmelsesvis vurdering af provenuet.

Såfremt de aktiver, hvis afhændelse var forudset i nævnte plan, allerede faktisk er blevet afhændet, og Kommissionen derfor råder over oplysning om det faktiske nettobeløb fra nævnte afhændelse, kan Kommissionen ikke, navnlig i lyset af princippet om forbud mod statsstøtte i artikel 87, stk. 1, EF, nøjes med en vurdering »i store træk« af den pågældende virksomheds likviditet, når den skal afgøre, om støtten var begrænset til det strengt nødvendige minimum.

(jf. præmis 272, 273, 278, 282 og 283)

9. Begrundelsen for en beslutning skal findes i selve beslutningens tekst, og efterfølgende forklaringer fra Kommissionen kan ikke tages i betragtning, medmindre der foreligger særlige omstændigheder. Heraf følger, at beslutningen i sig selv skal være fyldestgørende, og at dens begrundelse ikke kan fremgå af skriftlige eller mundtlige forklaringer afgivet senere, når der allerede er anlagt sag ved Fællesskabernes retsinstanser til prøvelse af den pågældende beslutning.

(jf. præmis 287)