ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Det tredje anbringende. Fejlagtig anvendelse af princippet om god tro og princippet om loyalt samarbejde ved gennemførelsen af kontrakter. EMA finder, at Retten har foretaget en fejlagtig vurdering af belgisk ret for så vidt angår anvendelsen af princippet om god tro og princippet om loyalt samarbejde ved gennemførelsen af kontrakter. Kommissionen har i forbindelse med gennemførelsen af Dicoems- og Cocoon-projekterne tilsidesat sine overvågningsforpligtelser, der er fastsat i artikel 11.3.4 i kontrakternes almindelige betingelser, som specifikt bestemmer, at Kommissionen skal sørge for, at projektet gennemføres korrekt ud fra et videnskabeligt, teknologisk og finansielt synspunkt. Retten har med urette fundet, at Kommissionen hverken har tilsidesat sin overvågningsforpligtelse eller nogen anden specifik kontraktbestemmelse, og at Kommissionen derfor med rette omgående kunne ophæve de to kontrakter vedrørende Dicoems- og Cocoon-projekterne, idet Retten herved ligeledes afviste kravet om erstatning i henhold til kontrakten.
1)

Skal artikel 3, litra g), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 785/2004 af 21. april 2004 om forsikringskrav til luftfartsselskaber og luftfartøjsoperatører (1) fortolkes således, at en person, der befinder sig om bord i en helikopter, som opereres af et EF-luftfartsselskab, — og som ganske vist befordres på et kontraktligt grundlag (konkret: en aftale mellem luftfartsselskabet og den ombordværendes arbejdsgiver), — men hvor befordringen af den pågældende sker med henblik på en bestemt arbejdsopgave (konkret: sprængning af laviner), — og som medvirker ved denne opgave, idet han fungerer som »lokalkyndig instruktør« og efter pilotens anvisning skal åbne helikopterens dør under flyvningen og derefter holde den åben på en bestemt måde og i et bestemt stykke tid, a) er »passager« eller b) medregnes til de »tjenestegørende flyvebesætnings- og kabinebesætningsmedlemmer«?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 129/11

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundespatentgericht (Tyskland) den 17. januar 2014 — BGW Marketing- & Management-Service GmbH mod Bodo Scholz

(Sag C-20/14)

2014/C 129/14

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundespatentgericht

Parter i hovedsagen

Sagsøger: BGW Marketing- & Management-Service GmbH

Sagsøgt: Bodo Scholz

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 4, stk. 1, litra b), i direktiv 2008/95/EF (1) fortolkes således, at det i forbindelse med varer og tjenesteydelser af samme eller lignende art kan fastslås, at der i offentlighedens bevidsthed er risiko for forveksling, såfremt en bogstavrækkefølge med fornødent særpræg, der dominerer det ældre ord-/figurmærke med gennemsnitligt særpræg, overtages i en tredjemands yngre ordmærke på en sådan måde, at der til denne bogstavrækkefølge føjes en dertil henvisende beskrivende ordkombination, der forklarer bogstavrækkefølgen som forkortelse af de beskrivende ord?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/95/EF af 22.10.2008 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varemærker (EUT L 299, s. 25).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 129/13

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal du travail de Nivelles (Belgien) den 10. februar 2014 — Charlotte Rosselle mod Institut national d’assurance maladie-invalidité (INAMI) og Union nationale des mutualités libres (UNM Libres)

(Sag C-65/14)

2014/C 129/16

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal du travail de Nivelles

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Charlotte Rosselle

Sagsøgte: Institut national d’assurance maladie-invalidité (INAMI) og Union nationale des mutualités libres (UNM Libres)

Intervenienter: Institut pour l’Egalité des Femmes et des Hommes (IEFH)

Præjudicielt spørgsmål

Tilsidesætter afdeling 1 og 2, kapitel III, afsnit III, i kongelig bekendtgørelse af 3. juli 1996 om obligatorisk syge- og invalideforsikring i sin affattelse af 14. juli 1994 Rådets direktiv 92/85/EØF af 19. oktober 1992 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af sikkerheden og sundheden under arbejdet for arbejdstagere som er gravide, som lige har født, eller som ammer (1) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF af 5. juli 2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv (omarbejdning) (2), når der ikke derved fastsættes bestemmelse om, at en offentligt ansat, der er bevilget tjenestefrihed af personlige årsager, og som er på barselsorlov, er fritaget for kravet om at tilbagelægge en prøveperiode, og når dette er tilfældet for en offentligt ansat, der fratræder efter eget ønske, og en offentligt ansat, der afskediges?

(1) EFT L 348, s. 1.

(2) EUT L 204, s. 23.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 129/15

Sag anlagt den 10. marts 2014 — Forbundsrepublikken Tyskland mod Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-113/14)

2014/C 129/19

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Forbundsrepublikken Tyskland (ved T. Henze og A. Wiedmann, som befuldmægtigede)

Sagsøgte: Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1308/2013 af 17. december 2013 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 922/72, (EØF) nr. 234/79, (EF) nr. 1037/2001 og (EF) nr. 1234/2007 (1) annulleres.

— Artikel 2 i Rådets forordning (EU) nr. 1370/2013 af 16. december 2013 om foranstaltninger til fastsættelse af støtte og restitutioner i forbindelse med den fælles markedsordning for landbrugsprodukter (2), som henviser til artikel 7 i forordning (EU) nr. 1308/2013, annulleres.

— Det fastslås, at retsvirkningerne af de nævnte bestemmelser opretholdes indtil ikrafttrædelsen af bestemmelser vedtaget på et korrekt retsgrundlag.

— Europa-Parlamentet og Rådet for Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Forbundsrepublikken Tyskland har nedlagt påstand om annullation af artikel 7 i forordning (EU) nr. 1308/2013. Forordning (EU) nr. 1308/2013 blev i sin helhed vedtaget som en fælles markedsordning for landbrugsprodukter på grundlag af artikel 43, stk. 2, TEUF.

Ifølge forbundsregeringen udgør bestemmelsen i artikel 7 i forordning (EU) nr. 1308/2013 imidlertid en såkaldt »foranstaltning vedrørende fastsættelse af priser« som omhandlet i artikel 43, stk. 3, TEUF. Det er derfor forbundsregeringens opfattelse, at artikel 7 i forordning (EU) nr. 1308/2013 ikke skulle have været vedtaget på grundlag af artikel 43, stk. 2, TEUF, men på grundlag af artikel 43, stk. 3, TEUF. Ifølge forbundsregeringen er artikel 7 i forordning (EU) nr. 1308/2013 således baseret på et forkert retsgrundlag.

Ifølge forbundsregeringen skal artikel 2 i forordning (EU) nr. 1370/2013, som henviser til artikel 7 i forordning (EU) nr. 1308/2013, af hensyn til retssikkerhedsprincippet og princippet om juridisk klarhed også annulleres. Artikel 2 i forordning (EU) nr. 1370/13 bidrager med sin henvisning til bestemmelsen i artikel 7 i forordning (EU) nr. 1308/2013, som efter forbundsregeringens opfattelse skal annulleres, til det falske retlige indtryk, at den er baseret på et korrekt retsgrundlag, og at den er lovlig.

Det er forbundsregeringens opfattelse, at det med henblik på beskyttelsen af højere interesser, af hensyn til beskyttelsen af landbrugsbedrifters berettigede forventninger og mere generelt af retssikkerhedshensyn i henhold til artikel 264, stk. 2, TEUF endvidere skal fastslås, at retsvirkningerne af de ovennævnte bestemmelser skal opretholdes indtil ikrafttrædelsen af bestemmelser vedtaget på et korrekt retsgrundlag.

(1) EUT L 347, s. 671

(2) EUT L 346, s. 12.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 129/14

Appel iværksat den 18. februar 2014 af Forgital Italy SpA til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 4. december 2013 i sag T-438/10, Forgital Italy SpA mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-84/14 P)

2014/C 129/17

Processprog: italiensk

Parter

Appellant: Forgital Italy SpA (ved avvocati R. Mastroianni og V. Turinetti di Priero)

De andre parter i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Kendelse afsagt den 4. december 2013 i sag T-438/10, hvorved Den Europæiske Unions Ret fastslog, at et søgsmål med påstand om annullation af Rådets forordning (EU) nr. 566/2010 af 29. juni 2010 om ændring af forordning (EF) nr. 1255/96 om midlertidig suspension af den fælles toldtarifs autonome toldsatser for visse industri- og landbrugsprodukter samt fiskevarer (EUT 2010 L 163, s. 4) for så vidt som den ændrer udpegelsen af visse produkter, for hvilke den fælles toldtarifs autonome toldsatser suspenderes, ikke kunne antages til realitetsbehandling, annulleres.

— Sag T-438/10 hjemvises til Den Europæiske Unions Ret med henblik på, at denne træffer afgørelse om sagens realitet i overensstemmelse med artikel 61 i statutten for Den Europæiske Unions Domstol.

— Rådet for Den Europæiske Union og Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger i forbindelse med sagen i første instans og appellen.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har gjort gældende, at der er sket tilsidesættelse af artikel 113 i Rettens procesreglement, af retten til effektive retsmidler som omhandlet i artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, af det almindelige princip om effektiv retsbeskyttelse af rettigheder samt af retten til forsvar. Appellanten har gjort gældende, at Den Europæiske Unions Ret har begået en retlig fejl, idet den ex officio rejste en formalitetsindsigelse i forbindelse med det søgsmål, som appellanten havde anlagt i sag T-438/10, uden herved at fremlægge de faktiske og retlige omstændigheder, som den lagde til grund for indsigelsen, og uden at gøre det muligt for parterne at udtale sig herom, hvilket skal ske i henhold til artikel 113 i Rettens procesreglement. I denne forbindelse er det uden relevans, at Retten havde stillet parterne et spørgsmål om den betydning, som kendelse af 5. februar 2013 (sag T-551/11, BSI mod Rådet) måtte tillægges for så vidt angår sag T-438/10, eftersom parterne — i modsætning til hvad Retten har anført — ikke heraf kunne udlede, at sidstnævnte havde tænkt sig ex officio at rejse en formalitetsindsigelse.

Retten har for det andet begået en retlig fejl for så vidt angår fortolkningen af artikel 263, stk. 4, sidste punktum, TEUF, sammenholdt med det almindelige princip om en effektiv retsbeskyttelse som omhandlet i artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Rådets forordning (EU) nr. 566/2010 af 29. juni 2010 udgør ikke en retsakt, der indeholder gennemførelsesforanstaltninger.
2.

Subsidiært, for det tilfælde at Domstolen måtte finde, at den af Styrelsesrådet for Den Europæiske Centralbank den 6. september 2012 trufne afgørelse om Technical features of Outright Monetary Transactions ikke udgør en retsakt udstedt af en af Den Europæiske Unions institutioner, som kan være genstand for en anmodning i henhold til artikel 267, stk. 1, litra b), i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde: a) Skal artikel 119 og artikel 127 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde samt artikel 17-24 i protokollen om statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank fortolkes således, at de — alternativt eller kumulativt — tillader Eurosystemet aa) at gøre opkøb af statsobligationer betinget af eksistensen og overholdelsen af støtteprogrammer for den økonomiske politik under Den Europæiske Finansielle Stabilitetsfacilitet eller Den Europæiske Stabilitetsmekanisme (betingelser)? bb) kun at opkøbe statsobligationer fra enkelte medlemsstater (selektivitet)? cc) at opkøbe statsobligationer fra programlandene i tillæg til støtteprogrammer iværksat af Den Europæiske Finansielle Stabilitetsfacilitet eller Den Europæiske Stabilitetsmekanisme (parallelitet)? dd) at modvirke begrænsninger af og betingelser for støtteprogrammer iværksat af Den Europæiske Finansielle Stabilitetsfacilitet eller Den Europæiske Stabilitetsmekanisme (omgåelse)? b) Skal artikel 123 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde henset til forbuddet mod monetær budgetfinansiering fortolkes således, at den — alternativt eller kumulativt — tillader Eurosystemet aa) at opkøbe statsobligationer uden kvantitativ begrænsning (omfang)? bb) at opkøbe statsobligationer uden mindstekrav til tidsrummet fra emissionen af statsobligationer på det primære marked (prisdannelse på markedet)? cc) at beholde samtlige de erhvervede statsobligationer indtil udløb (indgreb i markedslogikken)? dd) at erhverve statsobligationer uden mindstekrav til boniteten (tabsrisiko)? ee) at acceptere en ligebehandling af Det Europæiske System af Centralbanker og private og andre indehavere af statsobligationer (gældsnedskrivning)? ff) at tilkendegive købshensigt eller på anden måde i tidsmæssig forbindelse med emission af statsobligationer udstedt af medlemsstater inden for euroområdet at påvirke prisdannelsen (tilskyndelse til erhvervelse af nyemissioner)?
—

Med det tredje anbringende gøres gældende, at Retten begik en retlig fejl ved sin fortolkning af afgørelsens artikel 3, stk. 1, litra a), ved ikke at tage i betragtning, at den deri indeholdte tidsfrist definerer et særligt tidsmæssigt anvendelsesområde for afgørelsen.
3)

Såfremt det er tilladt at fastsætte begrænsninger og betingelser, er der da i direktivets artikel 15b, stk. 1, hjemmel til, at den kompetente myndighed i forbindelse med erhvervelsen må stille krav med hensyn til »corporate governance« i det selskab, der ønskes erhvervet, såsom krav med hensyn til bestyrelsens sammensætning i et »two tier board«?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 102/19

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerightshof (Tyskland) den 27. januar 2014 — Bodenverwertungs- und -verwaltungs GmbH (BVVG) mod Thomas Erbs og Ursula Erbs

(Sag C-39/14)

2014/C 102/26

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerightshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Bodenverwertungs- und -verwaltungs GmbH (BVVG)

Berørte parter: Thomas Erbs og Ursula Erbs

Procesdeltager: Landkreis Jerichower Land

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 107, stk. 1, TEUF til hinder for en national bestemmelse som GrdstVG’s § 9, stk. 1, nr. 3, der i sidste ende forbyder et organ som BVVG, der skal henregnes til staten, at sælge en landbrugsejendom, der står til salg, til højstbydende ved et offentligt udbud, hvis det højeste bud står i åbenbart misforhold til ejendommens værdi?
1)

Skal Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og -tjenester (forsyningspligtdirektivet) (1), navnlig artikel 9 og 32 fortolkes således, at den sociale takst for tjenester omfattet af forsyningspligten samt den i forsyningspligtdirektivets artikel 13, stk. 1, litra b), omhandlede kompensationsmekanisme ikke alene gælder for elektronisk kommunikation ved hjælp af en telefontilslutning til et offentligt tilgængelig kommunikationsnet på et fast sted men også for elektronisk kommunikation ved hjælp af mobile kommunikationstjenester og/eller internetabonnementer?
—

Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 288, stk. 4, TEUF og artikel 2, 3 og 4 i Kommissionens beslutning 2009/402/EF af 28. januar 2009 om »salgsfremmeplanerne« for frugt og grøntsager indført i Frankrig (1), idet den ikke inden for de fastsatte frister har truffet alle de foranstaltninger, som er nødvendige for hos modtagerne at tilbagesøge den statsstøtte, som er erklæret ulovlig og uforenelig med det indre marked i nævnte beslutnings artikel 1, og idet den ikke inden for den fastsatte frist har underrettet Kommissionen om de foranstaltninger, der er truffet for at efterkomme denne beslutning.
2)

Er det foreneligt med direktivets artikel 5, stk. 2, og artikel 6, at en medlemsstats nationale bestemmelser fastsætter, at en offentlig myndighed kan opkræve et gebyr for at udlevere miljøoplysninger, som »ikke overstiger et beløb, der af den offentlige myndighed opfattes som rimeligt«, hvis den offentlige myndigheds afgørelse af, hvad der anses for »et rimeligt beløb«, i henhold til engelsk ret er underlagt administrativ prøvelse og domstolsprøvelse?
1)

Er det i et tilfælde, hvor en overtrædelse af en fællesskabsbestemmelse først opdages efter en skades indtræden, foruden en økonomisk beslutningstagers handling eller undladelse, en kumulativ betingelse for den i artikel 1, stk. 2, i forordning (EG, Euratom) nr. 2988/95 definerede uregelmæssighed, der i henhold til artikel 3, stk. 1, første afsnit, i forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 (1) skal foreligge, for at forældelsesfristen begynder at løbe, at Unionens almindelige budget eller budgetter, der forvaltes af Unionen, har lidt skade, således at forældelsesfristen først begynder at løbe fra tidspunktet for skadens indtræden, eller begynder forældelsesfristen uafhængigt af tidspunktet for skadens indtræden allerede at løbe fra tidspunktet for den økonomiske beslutningstagers handling eller undladelse, der udgør en overtrædelse af en fællesskabsbestemmelse?
III.

Er forordningens formål, nemlig at give kompensation for skade, der opstår ved et tidstab, også berørt, hvis passageren vil ankomme tidligere, og det således er en tidsmæssig disposition før afgangen, der påvirkes?
3)

Er princippet om effektiv domstolsbeskyttelse af borgernes rettigheder i henhold til EU-retten som garanteret af artikel 47 i den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, til hinder for en national bestemmelse, såsom artikel 120 i lovdekret nr. 99 af december 2006 om kreditinstitutter og kapitalgrundlag, der tildeler en bankkreditaftale indgået ved privat dokument og uden fastlæggelse af muligheden for, at kontraktvilkårene i aftalen forhandles med debitoren, karakter af fuldbyrdelsesgrundlag, på baggrund af hvilket fogeden efter en summarisk kontrol og opnåelse af tilladelse til tvangsfuldbyrdelse inden for rammerne af en procedure, som ikke har karakter af et tvistemål, og hvor retten har en begrænset mulighed for at vurdere omfanget af fordringen, kan foretage tvangsfuldbyrdelse i debitorens aktiver?
2)

en tilsidesættelse af »retten til ikke at blive retsforfulgt eller straffet to gange for samme lovovertrædelse« som omhandlet i artikel 50 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, i artikel 14, stk. 7, i den internationale konvention om borgerlige og politiske rettigheder og i artikel 4, stk. 1, i protokol nr. 7 til den europæiske menneskerettighedskonvention, undertegnet i Rom den 4. november 1950?
1)

Skal artikel 101, stk. 1, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde fortolkes således at det, i en situation hvor erhvervsdrivende deltager i et fælles IT-informationssystem af den type, der beskrives i denne sag, og Konkurrencerådet har bevist, at der i det pågældende system blev inkorporeret en systemmeddelelse om rabatrestriktioner og tekniske begrænsninger i adgangen til at indtaste rabatsatser, må formodes, at de pågældende erhvervsdrivende var bekendt med eller burde have været bekendt med den systemmeddelelse, der blev indført i IT-informationssystemet, og ved ikke at modsætte sig anvendelsen af en sådan rabatrestriktion stiltiende har accepteret prisbegrænsningen og dermed gjort sig skyldig i samordnet praksis efter artikel 101, stk. 1, TEUF?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 142/10

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Rüsselsheim (Tyskland) den 28. januar 2014 — Jürgen Kaiser mod Condor Flugdienst GmbH

(Sag C-46/14)

2014/C 142/13

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Amtsgericht Rüsselsheim

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Jürgen Kaiser

Sagsøgt: Condor Flugdienst GmbH

Præjudicielt spørgsmål

Skal et luftfartsselskab for at kunne udnytte muligheden for fritagelse i forordningens (1) artikel 5, stk. 3, redegøre for og godtgøre, at det har truffet alle rimelige forholdsregler for at undgå de forventelige følger af en usædvanlig omstændighed i form af aflysning eller betydelig forsinkelse, eller at selskabet ikke rådede over sådanne rimelige forholdsregler?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11.2.2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (EUT L 46, s. 1)
1)

For så vidt angår vurdering i medfør af artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 73/2009 (1), anvendt i sammenhæng med artikel 7 og 121, af niveauet for direkte betalinger i de gamle og nye EU medlemsstater: a. Skal artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 73/2009, anvendt i sammenhæng med artikel 10, stk. 1, og 121 fortolkes således, at niveauet for direkte betalinger i 2012 for de gamle medlemsstater, på over 5 000 EUR, er 90%? b. Hvis det første spørgsmål besvares bekræftende, betyder det da, at niveauet for direkte betalinger i de nye og gamle EU medlemsstater ikke har udlignet sig på basis af indholdet af og formålene med artikel 10, stk. 1, og artikel 121 i forordning nr. 73/2009? c. Er sidste led i artikel 10, stk. 1, i forordning nr. 73/2009 idet der tages hensyn til eventuelle nedsættelser i henhold til artikel 7, stk. 1«) og Kommissionens arbejdsdokument DS/2011/14/REV 2, hvori et andet grundlag for direkte betalinger er nedfældet med henblik på sammenligning — i de nye EU medlemsstater er niveauet for direkte betalinger vurderet uden anvendelsen af graduering (90% i overensstemmelse med artikel 121), mens i de gamle EU medlemsstater er der blevet anvendt graduering (100% minus 10% i overensstemmelse med artikel 7, stk. 1 — i strid med tiltrædelsesakten og EU-retlige principper, eksempelvis principperne for beskyttelsen af berettigede forventninger, god forvaltningsskik, fair konkurrence og ikke-diskrimination, såvel som med målet om fælles landbrugspolitik, som er nedfældet i artikel 39 TEUF?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 135/27

Sag anlagt den 10. marts 2014 — Europa-Kommissionen mod Den Portugisiske Republik

(Sag C-116/14)

2014/C 135/32

Processprog: portugisisk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved N. Yerrell og P. Guerra e Andrade, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Portugisiske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 8, stk. 1, og 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/96/EF af 19. november 2008 om forvaltning af vejinfrastrukturens sikkerhed (1), idet den ikke har vedtaget og meddelt de krævede retningslinjer.

— Den Portugisiske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Artikel 8, stk. 1, i direktiv 2008/96 bestemmer, at findes der ikke allerede retningslinjer, sikrer medlemsstaterne, at sådanne vedtages senest 19. december 2011 for at hjælpe de kompetente organer med at gennemføre dette direktiv.

Den Portugisiske Republik har endnu ikke vedtaget de omhandlede retningslinjer mere end to år efter udløbet af den frist, der er fastsat til vedtagelsen heraf.

Ifølge artikel 8, stk. 2, i direktiv 2008/96 meddeler medlemsstaterne Kommissionen disse retningslinjer senest tre måneder efter, at de er vedtaget.

Eftersom den portugisiske stat ikke har vedtaget disse retningslinjer, har den dermed tilsidesat den ovenfor nævnte meddelelsespligt.

(1) EUT L 319, s. 59.
1)

Skal artikel 3, stk. 1 og 2, i Rådets direktiv 93/13 (1) af 5. april 1993 fortolkes således, at en mellem en bank og en låntagende forbruger indgået aftale — der, ud over at ændre betingelserne vedrørende grænserne for rentesatserne, pålægger forbrugeren omkostningerne ved en ændring af notardokumenterne om en låneaftale og oprettelse af pant mellem banken og forbrugeren, når ændringen er blevet tilbudt af banken som en af to alternative muligheder for at ændre pantelånets økonomiske betingelser og er blevet accepteret frivilligt af forbrugeren, som følge af den aftale, der var nået efter forhandlinger [org. s. 15] mellem banken og den gensidige socialsikringskasse, som forbrugeren er medlem af, til gavn for medlemmerne og i deres interesse — skal anses for et individuelt forhandlet kontraktvilkår?