DOM AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (FEMTE AFDELING) DEN 16. NOVEMBER 1994. - SAN MARCO IMPEX ITALIANA SPA MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - DEN EUROPAEISKE UDVIKLINGSFOND - OFFENTLIG BYGGE- OG ANLAEGSKONTRAKT - BYGNING AF BROER OG ANLAEG AF TILKOERSELSVEJE I SOMALIA - MANGLENDE BETALING AF VISSE FAKTURAER - KONTRAKTEN OPSAGT EFTER UDBRUD AF BORGERKRIG - KOMMISSIONENS ERSTATNINGSANSVAR. - SAG T-451/93.



Samling af Afgørelser 1994 side II-01061



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Internationale aftaler ° den anden Lomé-konvention AVS-EOEF ° bestemmelser om finansielt og fagligt samarbejde ° indgaaelse og opfyldelse af offentlige bygge- og anlaegskontrakter ° AVS-statens og Kommissionens respektive befoejelser ° AVS-statens kompetence i forbindelse med indgaaelse og opfyldelse af kontrakter ° ingen kontraktforhold mellem den ordremodtagende virksomhed og Kommissionen ° spoergsmaal for Retten om Faellesskabets erstatningsansvar uden for kontraktforhold over for den ordremodtagende virksomhed ° antagelse til realitetsbehandling

(EOEF-traktaten, art. 178 og art. 215, stk. 2; anden Lomé-konvention AVS-EOEF af 31.10.1979, art. 132)

2. Internationale aftaler ° den anden Lomé-konvention AVS-EOEF ° bestemmelser om finansielt og fagligt samarbejde ° indgaaelse og opfyldelse af offentlige bygge- og anlaegskontrakter ° overholdelse af betingelserne for faellesskabsfinansiering ° rettigheder og forpligtelser for Kommissionens delegerede

[Anden Lomé-konvention AVS-EOEF af 31.10.1979, art. 108, stk. 4, litra f), og art. 123, stk. 3; finansforordning nr. 81/215, art. 61]

3. Erstatningsansvar uden for kontraktforhold ° skade som foelge af mangelfuld tilrettelaeggelse af en institutions administration ° bevisbyrde

(EOEF-traktaten, art. 178 og art. 215, stk. 2)

4. Internationale aftaler ° den anden Lomé-konvention AVS-EOEF ° bestemmelser om finansielt og fagligt samarbejde ° indgaaelse og opfyldelse af offentlige bygge- og anlaegskontrakter ° ekstraordinaere foranstaltninger truffet af den ledende anvisningsberettigede i Den Europaeiske Udviklingsfond ° betaling direkte til virksomheden i mangel af den nationale anvisningsberettigedes betalingspaategning ° forpligtelse ° foreligger ikke

(Anden Lomé-konvention AVS-EOEF af 31.10.1979; finansforordning nr. 81/215, art. 60)

5. Internationale aftaler ° den anden Lomé-konvention AVS-EOEF ° bestemmelser om finansielt og fagligt samarbejde ° indgaaelse og opfyldelse af offentlige bygge- og anlaegskontrakter ° ekstraordinaere foranstaltninger truffet af den ledende anvisningsberettigede i Den Europaeiske Udviklingsfond ° opsigelse af kontrakt paa vegne af den nationale anvisningsberettigede, der ikke var i stand til at udfoere sit hverv ° foelger

(Anden Lomé-konvention AVS-EOEF af 31.10.1979; almindelige licitationsbetingelser for offentlige bygge- og anlaegskontrakter, der finansieres af Den Europaeiske Udviklingsfond, art. 93)

Sammendrag

1. Inden for rammerne af det finansielle og faglige samarbejde, der er etableret ved den anden AVS/EOEF-konvention, er de offentlige bygge- og anlaegskontrakter, der finansieres af Den Europaeiske Udviklingsfond, nationale kontrakter, hvis parter kun er AVS-staten og entreprenoeren, og tvister om deres opfyldelse skal i overensstemmelse med konventionens artikel 132 afgoeres ved voldgift. Dette udelukker dog ikke, at Retten i henhold til traktatens artikel 178 og 215 er kompetent til at traeffe afgoerelse i sager mod Kommissionen om erstatningsansvar uden for kontrakt, hvorunder der nedlaegges paastand om erstatning af skade, som tredjemand har lidt som foelge af handlinger, der kan tilskrives Kommissionen, herunder saerligt den delegeredes handlinger i forbindelse med udoevelsen af hans hverv.

2. I forbindelse med opfyldelse af en offentlig bygge- og anlaegskontrakt under det finansielle og faglige samarbejde, der er etableret ved den anden AVS/EOEF-konvention, har Kommissionens delegerede ret til og skal endog afslaa at paategne fakturaer fremsendt af entreprenoerer, naar han har vaegtige grunde til at betvivle, at betingelserne for faellesskabsfinansiering er opfyldt.

3. Naar en sagsoeger kraever erstatning for skade, som han goer gaeldende er foraarsaget af den mangelfulde tilrettelaeggelse af en institutions administration, skal han i det mindste paavise en bestemt fejl i den administration, der har givet anledning til den paagaeldende skade.

4. Naar artikel 60 i finansforordningen vedroerende Den 5. Europaeiske Udviklingsfond giver Kommissionens ledende anvisningsberettigede adgang til at traeffe ekstraordinaere foranstaltninger, herunder saerligt til at betale entreprenoerer paa andet grundlag end en udbetalingsanvisning fra den nationale anvisningsberettigede i AVS-staten, har Kommissionen, hvis der paa nationalt niveau sker forsinkelse i fastsaettelsen eller anvisningen, alene en mulighed for at betale en entreprenoer direkte, men ingen forpligtelse dertil.

5. Det forhold, at Kommissionens ledende anvisningsberettigede i en situation, hvor den nationale anvisningsberettigede ikke laengere er i stand til at udfoere sit hverv, paa hans vegne opsiger en kontrakt, der finansieres af Den Europaeiske Udviklingsfond, men er indgaaet mellem de nationale myndigheder og en entreprenoer, indebaerer ikke, at Kommissionen er pligtig at betale den erstatning, som artikel 93 i de almindelige licitationsbetingelser for offentlige bygge- og anlaegskontrakter, der finansieres af Den Europaeiske Udviklingsfond, giver grundlag for i tilfaelde af disse myndigheders opsigelse.

Dommens præmisser

Sagens faktiske omstaendigheder

1 Den 3. marts 1987 indgik Kommissionen paa Faellesskabets vegne en finansieringsaftale med Den Demokratiske Republik Somalia, hvorved den paatog sig at finansiere et projekt, der var fremlagt af den somaliske regering, vedroerende projektering og bygning af fem broer over Shebelli-floden og en bro over Juba-floden samt anlaeg af dermed forbundne tilkoerselsveje. Denne aftale blev indgaaet inden for rammerne af den anden AVS/EOEF-konvention, undertegnet i Lomé den 31. oktober 1979 (EFT 1980 L 347, s. 2, herefter benaevnt "den anden Lomé-konvention"), og den 5. Europaeiske Udviklingsfond (herefter benaevnt "EUF") stillede de finansielle midler til raadighed.

2 Efter udbud i licitation afgav sagsoegeren, San Marco Impex Italiana SA, den 7. maj 1987 et tilbud paa et beloeb af 3 685 623 ECU. Den 18. februar 1988 gav Ministry of Public Works and Housing sagsoegeren meddelelse om accept af tilbuddet. Den 22. februar 1988 blev der indgaaet kontrakt mellem sagsoegeren og den somaliske udenrigsminister i dennes egenskab af national anvisningsberettiget, paa vegne af det somaliske Ministry of Public Works and Housing. Kontrakten blev godkendt af Kommissionens delegerede i Somalia (herefter benaevnt "den delegerede") og Consulint International (herefter benaevnt "consulint"), et raadgivende ingenioerfirma, som den somaliske regering havde givet til opgave at foere tilsyn med bygge- og anlaegsarbejdet.

3 Kontrakten er en "sammensat kontrakt", idet prisen paa overbygningsdelen af broerne skulle betales ud fra et refusionsprincip (de udfoerte arbejder skulle betales til kostprisen med tillaeg for fortjeneste), mens resten af kontrakten skulle betales ved "enhedsprismetoden" (hvorved arbejdet eller tjenesteydelserne udskilles i separate elementer, og der fastsaettes en enhedspris for hvert element. Enhedsprisen aftales ved indgaaelsen af kontrakten, og kontraktens pris afhaenger af de maengder, der faktisk er anvendt). Med hensyn til materialerne til underbygningen af de seks tilkoerselsveje er der i maengdefortegnelsen, som er udarbejdet af sagsoegeren, for hver vej anfoert en enhedspris paa 4,5 ECU/m3, inkl. transport indtil 5 km. I maengdefortegnelsen er ogsaa anfoert en enhedspris paa 0,07 ECU/m3 pr. km for transport af materialer til underbygningen ud over 5 km.

4 I kontrakten var det fastsat, at betalingerne skulle foretages i lokal og fremmed valuta med en procentvis fordeling paa henholdsvis 12 og 88. Alle betalinger i lokal valuta skulle anvises af den nationale anvisningsberettigede, paategnes af Kommissionens delegerede og foretages gennem banker lokalt. Udbetalinger i fremmed valuta skulle anvises af den nationale anvisningsberettigede, paategnes af Kommissionens delegerede, men betales gennem Kommissionen i Bruxelles.

5 Arbejdet paabegyndtes i maj 1988.

6 Ved skrivelse af 6. november 1988 underrettede Consulint Ministry of Public Works and Housing om de vanskeligheder, der var opstaaet med at skaffe et af materialerne til tilkoerselsvejens underbygning tilstraekkeligt taet paa arbejdsstederne. Til loesning af problemet foreslog Consulint, at man aendrede sammensaetningen af materialerne til underbygningen for fire af de seks veje, hvilket ville medfoere en stigning i deres enhedspris fra 4,5 ECU/m3 til 14,3 ECU/m3. Efter Consulint' s vurdering ville denne stigning i enhedsprisen for de fire beroerte veje medfoere en ekstraudgift paa ca. 200 000 ECU. Vedroerende de to andre veje anfoertes det i skrivelsen, at ingenioeren var i faerd med at undersoege "en anden teknisk loesning, der vil tilgodese begge hensyn, baade det tekniske og det oekonomiske". Der blev fremsendt kopi af denne skrivelse til Kommissionens delegation, som modtog den samme dag.

7 I skrivelse af 2. januar 1989 til Consulint godkendte Ministry of Public Works and Housing de forskellige forslag vedroerende projektet, herunder de foreslaaede aendringer i strukturen af tilkoerselsvejenes fundament som foelge af mangel paa egnede materialer. Det anfoeres i slutningen af denne skrivelse: "Vi skal anmode Dem om at undersoege og fremsaette forslag til tekniske loesninger, der goer det muligt at foretage nedskaeringer i anlaegget, saaledes at det foreliggende budget ikke overskrides. Endvidere bedes De udarbejde et endeligt prisoverslag for projektet med henblik paa en ° eventuelt noedvendig ° forelaeggelse til godkendelse for CEC" (Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber). En kopi af denne skrivelse blev fremsendt til den delegerede.

8 Ved skrivelse af 15. februar 1989 paapegede den delegerede over for Ministry of Public Works and Housing, at han havde afslaaet at paategne to fakturaer, der indeholdt prisaendringer for visse materialer (cement, staal, asfalt og dieselbraendstof), fordi aendringerne kun var stoettet paa fakturaer og ikke var godtgjort ved en stigning i markedspriserne. Han understregede, at i henhold til artikel 79, stk. 1, nr. iii), i de saerlige kontraktbestemmelser kunne der kun ske aendringer i priserne, hvis det blev godtgjort, at der var sket en stigning i markedspriserne, og at materialerne faktisk var blevet anvendt i arbejdet.

9 Ved skrivelser af 20. februar og 9. marts 1989 paapegede Kommissionens delegerede over for Ministry of Public Works and Housing vedroerende stigningen i omkostningerne ved arbejdet generelt, at oegede udgifter kraevede forudgaaende godkendelse fra Kommissionen og fra den nationale anvisningsberettigede.

10 Ved skrivelse af 25. april 1989 anmodede Ministry of Public Works and Housing den nationale anvisningsberettigede om at bemyndige Kommissionens delegerede til at anmode om oegede bevillinger paa ca. 1 615 000 ECU til projektet for at tage hoejde for bl.a. stigningerne i priserne paa visse komponenter (cement, staal, dieselolie, loenninger) og for vanskelighederne som foelge af, at et af materialerne til underbygningen af tilkoerselsvejene havde vist sig at vaere uegnet.

11 Ved skrivelse af 8. maj 1989 meddelte den nationale anvisningsberettigede Ministry of Public Works and Housing, at han ikke ville anmode om oegede bevillinger, bl.a. med den begrundelse, at der forud for enhver prisaendring, der kunne oege projektets omkostninger, skulle indgives anmodning herom til Kommissionens delegerede og den nationale anvisningsberettigede. En kopi af denne skrivelse blev fremsendt til den delegerede.

12 I notat af 14. juni 1989 anmodede den delegerede Kommissionens Generaldirektorat for Udvikling om at traeffe de noedvendige forberedende foranstaltninger i tilfaelde af, at den nationale anvisningsberettigede skulle indvillige i at indgive anmodning om oegede bevillinger. Han understregede, at efter hans opfattelse var sagsoegerens arbejde af hoej standard, og at ekstraudgifterne forekom at vaere berettigede af tekniske aarsager. Han anfoerte endvidere, at de yderligere omkostninger saerligt skyldtes en beslutning om at aendre broernes struktur, en stigning i enhedsprisen for materialerne til underbygningen, en noedvendig aendring af placeringen af visse broer og aendringer noedvendiggjort af jorderosion og et vandingsprojekt.

13 Den 10. august 1989 indgav den nationale anvisningsberettigede en anmodning om en yderligere bevilling paa 750 000 ECU. Anmodningen blev fremsendt til Kommissionen med en foelgeskrivelse fra den delegerede af 23. august 1989.

14 Den 28. august 1989 forelagde Department of Highways et af Consulint udarbejdet tillaeg 1 til kontrakten til godkendelse for den nationale anvisningsberettigede i forventning om, at den yderligere bevilling vil blive givet. Tillaegget blev underskrevet af sagsoegeren, den nationale anvisningsberettigede og Ministry of Public Works and Housing og blev fremsendt til Kommissionens delegerede til paategning.

15 Den 18. december 1989 modtog den delegerede pr. telex meddelelse om, at Kommissionen havde besluttet at tildele en yderligere bevilling paa 750 000 ECU. Den delegerede meddelte den nationale anvisningsberettigede denne beslutning i skrivelse af 21. december 1989.

16 Ved skrivelse af 25. december 1989 meddelte Department of Highways Consulint, at "tillaeg 1 (flere midler) er blevet godkendt". Consulint fremsendte kopi af denne skrivelse til sagsoegeren den 27. december 1989 og anfoerte, at den yderligere bevilling af 750 000 ECU var blevet godkendt "jf. tillaeg 1".

17 Ved skrivelse af 6. februar 1990 meddelte Kommissionens delegerede Department of Highways, at han ikke kunne paategne det fremsendte tillaeg. Han foreslog en aendret udgave og vedlagde denne til underskrift med foelgende bemaerkninger: "Jeg vedlaegger kopier af forslaget til tillaeg, og med henblik paa sagens afslutning skal jeg anmode om snarest at modtage det i underskrevet stand og godkendt af EUF' s nationale anvisningsberettigede".

18 Den aendrede udgave af tillaegget blev underskrevet af sagsoegeren den 10. februar 1990, af Minister of Public Works and Housing den 7. februar 1990 og af den nationale anvisningsberettigede den 17. februar 1990. Derefter blev det oversendt til Kommissionens delegerede, der modtog det den 1. marts 1990.

19 I skrivelse af 1. marts 1990 meddelte Kommissionens delegerede Ministry of Public Works and Housing, at han ikke kunne paategne tillaegget, i det vaesentlige med den begrundelse, at sagsoegeren ikke havde krav paa en aendring af enhedspriserne for underbygningsmaterialerne. I en anden skrivelse af samme dato, ligeledes stilet til Ministry of Public Works and Housing, bemaerkede den delegerede saerligt, at han ud over spoergsmaalet om sammensaetningen af underbygningsmaterialerne stadig afventede detaljerede oplysninger fra sagsoegeren som begrundelse for aendringerne i priserne for cement (+50%) og staal (+60%). Ogsaa af den grund kunne han ikke paategne tillaegget.

20 Efter at have raadfoert sig med Kommissionens Juridiske Tjeneste underrettede den delegerede den 6. juni 1990 den nationale anvisningsberettigede om EUF' s endelige stilling til stigningen i enhedsprisen for materialer til underbygningen og aendringen af priserne for visse andre materialer. Efter EUF' s opfattelse kunne enhedsprisen for underbygningsmaterialerne i henhold til kontrakten ikke forhoejes, idet de bydende var forpligtede til at sikre sig, at egnede materialer kunne skaffes lokalt, foer de afgav tilbud. Andre bydende havde muligvis afgivet tilbud med hoejere priser, netop fordi de havde bedoemt de lokale forhold korrekt. De prisforhoejelser, der anmodedes om i henhold til artikel 79 i de almindelige bestemmelser for kontrakter vedroerende bygge- og anlaegsarbejder (herefter benaevnt "de almindelige bestemmelser"), skulle godtgoeres med henvisning til markedspriserne paa oprindelsesstedet.

21 Ved skrivelse af 7. juni 1990 meddelte den nationale anvisningsberettigede Ministry of Public Works and Housing, at han fuldt ud tilsluttede sig den opfattelse vedroerende retsstillingen med hensyn til betalingen af aendrede priser til sagsoegeren, som Kommissionen havde givet udtryk for. En kopi af denne skrivelse blev fremsendt til den delegerede.

22 I december 1990 udbroed der borgerkrig i Somalia. I januar 1991 blev Kommissionens delegation lukket.

23 Ved skrivelse af 1. marts 1991 skrev Kommissionens generaldirektoer for udvikling i sin egenskab af ledende anvisningsberettiget, den myndighed, der i henhold til artikel 121, stk. 1, i Lomé-konventionen er den oeverste ansvarlige for forvaltningen af EUF' s midler, til sagsoegeren og meddelte, at han midlertidigt havde paataget sig den nationale anvisningsberettigedes opgaver i medfoer af artikel 60 i finansforordningen for 5. EUF, idet han var af den opfattelse, at den nationale anvisningsberettigede ikke laengere var i stand til at udfoere sit hverv. I den naevnte egenskab meddelte den ledende anvisningsberettigede sagsoegeren, at han i henhold til artikel 93, stk. 1, i de almindelige bestemmelser opsagde sagsoegerens kontrakt til den 1. marts 1991. Han anmodede endvidere sagsoegeren om at indsende krav om betaling for arbejde, der var udfoert inden den 28. februar 1991.

24 I artikel 60 i Raadets finansforordning 81/215/EOEF af 17. marts 1981 vedroerende 5. EUF (EFT L 101, s. 12, herefter benaevnt "finansforordningen"), hvortil der henvises i foerste afsnit af ovennaevnte skrivelse, bestemmes det:

"Saafremt den ledende anvisningsberettigede for EUF faar kendskab til forsinkelser i afviklingen af procedurerne vedroerende de af EUF finansierede projekter, optager han den noedvendige kontakt med den nationale anvisningsberettigede med henblik paa at afhjaelpe dette forhold. [O.a.: Boer vaere '... tager han sammen med den nationale anvisningsberettigede de noedvendige kontakter med henblik paa at afhjaelpe dette forhold' , jf. artikel 60, stk. 2, i finansforordning af 11.11.1986 for 6. Europaeiske Udviklingsfond (EFT L 325, s. 42)].

Saafremt en laengere forsinkelse i fastsaettelsen, anvisningen eller betalingen af udgifter, efter at ydelserne er praesteret, af en eller anden grund skulle skabe vanskeligheder, som vil kunne saette den fulde gennemfoerelse af kontrakten paa spil, kan den ledende anvisningsberettigede traeffe enhver egnet foranstaltning til at fjerne disse vanskeligheder, til om fornoedent at raade bod paa de finansielle foelger af den saaledes opstaaede situation og mere generelt til at goere det muligt paa de bedst mulige oekonomiske vilkaar at fuldfoere projektet eller projekterne. Han meddeler saa hurtigt som muligt disse foranstaltninger til den nationale anvisningsberettigede. Saafremt Kommissionen i den forbindelse foretager betalinger direkte til ordremodtager, indtraeder Faellesskabet automatisk i dennes hertil svarende fordringer over for de nationale myndigheder."

25 I artikel 93, stk. 1, i de almindelige bestemmelser, hvortil der ligeledes henvises i denne skrivelse, bestemmes det, at naar administrationen ensidigt beordrer endelig standsning af kontraktens opfyldelse, ophoerer denne straks, og det bestemmes endvidere, at entreprenoeren har krav paa erstatning for ethvert tab, som dette ophoer har paafoert ham, naar dette ikke skyldes hans egne forhold.

26 Ved skrivelse af 22. marts 1991 meddelte M.A. Young Associates, Chartered Surveyors, Kommissionen, at de paa sagsoegerens vegne agtede at udarbejde en udtoemmende fortegnelse over direkte tab og udgifter, der var paafoert ved standsningen af arbejdet.

27 Ved skrivelser af 19. december 1991 og 10. januar 1992 meddelte sagsoegerens advokater Kommissionen, at en fortegnelse over tilgodehavender, stadig var under udarbejdelse, og bad om oejeblikkelig betaling af de udestaaende fakturaer.

28 Med foelgeskrivelse af 7. februar 1992 fremsendte sagsoegerens advokater en fuldstaendig opgoerelse af de beloeb, der fremsattes krav om, i alt 4 389 498,40 ECU. Opgoerelsen er inddelt i fem dele; i den foerste staar opfoert de ubetalte fakturaer, i den anden og tredje er naevnt de beloeb, der fremsaettes krav om paa grundlag af Kommissionens skrivelse af 1. marts 1991, og den fjerde og femte vedroerer renter.

29 Ved skrivelse af 15. april 1992 afviste Kommissionen det af sagsoegerens advokater fremsatte krav i al vaesentligt med den begrundelse, at det var fysisk umuligt at efterproeve kravet, at visse dele af det var bestridt af den somaliske regering, at det beloeb, hvorom der var fremsat krav, langt oversteg de til raadighed vaerende midler, og at den ledende anvisningsberettigede, der handlede paa vegne af den nationale anvisningsberettigede, havde begraensede befoejelser i henhold til artikel 60 i finansforordningen.

Retsforhandlinger og parternes paastande

30 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 7. juli 1992 har sagsoegeren anlagt naervaerende erstatningssag. Den skriftlige forhandling for Domstolen afsluttedes den 4. februar 1993 med afgivelse af duplikken. Efter ikrafttraedelsen den 1. august 1993 af Raadets afgoerelse 93/350/Euratom, EKSF, EOEF af 8. juni 1993 om aendring af afgoerelse 88/591/EKSF, EOEF, Euratom om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans blev sagen henvist til Retten i Foerste Instans ved Domstolens kendelse af 27. september 1993.

31 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:

Kommissionen tilpligtes at betale sagsoegeren

° et beloeb paa i alt 4 389 498,40 ECU

° 8% renter heraf fra datoen for sagens anlaeg

° sagens omkostninger.

32 Sagsoegte har nedlagt foelgende paastande:

° Sagsoegte frifindes.

° Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Foerste anbringende: manglende betaling af visse fakturaer

Parternes argumenter

33 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at den delegerede begik fire fejl uden for kontrakt, der var ansvarspaadragende for Kommissionen i henhold til artikel 215, stk. 2, i EOEF-traktaten.

34 Den foerste fejl, som sagsoegeren har paapeget, er, at den delegerede overskred sin kompetence. Efter sagsoegerens opfattelse skal den delegerede ikke inden for rammerne af kompetencefordelingen i henhold til Lomé-konventionen detailkontrollere beloeb, hvorom der fremsaettes krav om betaling i fakturaer, naar disse er attesteret af den raadgivende ingenioer, og den nationale anvisningsberettigede har udstedt udbetalingsanvisning for dem. Sagsoegeren har i den forbindelse anfoert, at Kommissionen ikke er part i bygge- og anlaegskontrakten, og at dens befoejelser er begraenset til at forberede og vedtage finansieringsafgoerelser, kontrollere udbudsproceduren, foere tilsyn med udfoerelsen af bygge- og anlaegsarbejdet generelt og med, at den rette procedure foelges, og om noedvendigt at optraede som maegler. Sagsoegeren har anfoert, at det under alle omstaendigheder ikke var berettiget at afslaa paategning i dette tilfaelde.

35 Den anden fejl, som sagsoegeren har paapeget, bestaar i, at den delegerede gjorde sig skyldig i pligtforsoemmelse. Sagsoegeren anfoerer, at uanset hvilken afgoerelse den delegerede foerst traf i spoergsmaalet om, hvorvidt de udgifter, der var rejst krav om i de omtvistede fakturaer, kunne finansieres af EUF, bevirkede den ledende anvisningsberettigedes beslutning om at finansiere overskridelserne af bevillingerne til projektet, at Kommissionen blev forpligtet til at afholde disse udgifter, uanset hvordan de kontraherende parter udformede et eventuelt kontrakttillaeg. Over for Kommissionens argument om, at tilsagnet om at bevilge flere midler kun blev givet til Den Demokratiske Republik Somalia og ikke til entreprenoeren, har sagsoegeren endvidere anfoert, at i henhold til et princip, der er faelles for alle medlemsstaterne, kan en kreditor over for debitors debitorer goere krav paa beloeb, som disse skylder debitor. Som foelge af retssikkerhedsprincippet paahvilede der Kommissionen en forpligtelse til at tage de noedvendige skridt til at afhjaelpe forsinkelser med betalingen.

36 Den tredje fejl bestaar i, at Kommissionen handlede i strid med sagsoegerens berettigede forventning. Sagsoegeren har anfoert, at da Kommissionen bevilgede flere midler til at betale for de aendringer, som den nationale anvisningsberettigede havde anmodet om, og da den foretog aendringer i tillaeg 1 og sendte det til underskrift, handlede den paa en saadan maade, at sagsoegeren fik en berettiget forventning om, at Kommissionen ville underskrive tillaegget og betale de dermed forbundne fakturaer.

37 Den fjerde fejl, som sagsoegeren har paapeget, er, at Kommissionens administration er mangelfuldt tilrettelagt. Sagsoegeren anfoerer, at eftersom den ledende anvisningsberettigede havde truffet beslutning om at bevilge flere midler, og eftersom alle de andre parter havde underskrevet tillaeg 1 med den ordlyd, Kommissionen havde stillet krav om, paahvilede der Kommissionen en forpligtelse til at soerge for, at den selv underskrev tillaeg 1, og tillige, at fakturaerne for det paagaeldende bygge- og anlaegsarbejde blev betalt i overensstemmelse med betingelserne i dette tillaeg. Dens undladelse deraf skyldes en mangelfuld tilrettelaeggelse af dens tjenestegrene.

38 Med hensyn til den foerste fejl, som sagsoegeren har gjort gaeldende, at den delegerede har begaaet, har Kommissionen anfoert, at dens handlinger var i overensstemmelse med kompetencefordelingen i konventionen, og at dens delegerede var i sin fulde ret til at afslaa at paategne tillaegget, naar han fandt, at betingelserne for faellesskabsfinansiering ikke var opfyldt. Hvis dette ikke var tilfaeldet, ville Kommissionens mulighed for beskytte EUF-midler blive svaekket.

39 Med hensyn til den paastaaede manglende opfyldelse af en forpligtelse har Kommissionen anfoert, at den ikke havde noget direkte kontraktforhold til sagsoegeren. Den bestrider ikke, at den traf en foerste beslutning om at bevilge flere midler, men den er af den opfattelse, at dette kun var et tilsagn over for den somaliske regering. Under alle omstaendigheder kan et foreloebigt tilsagn af denne art ikke i sig selv medfoere en forpligtelse til at betale fakturaer, der ikke omfattes af finansieringsaftalen. Kommissionen betvivler, at det er tilstraekkeligt godtgjort, at sagsoegeren kan anses for kreditor i forhold til den somaliske regering, og at sagsoegeren derfor kan henvende sig direkte til Kommissionen som sin debitors debitor. Under alle omstaendigheder kan den somaliske regerings gaeld paa grund af fordelingen af kompetence og ansvar i henhold til Lomé-konventionen ikke foeres over paa Kommissionen.

40 Over for den paastaaede kraenkelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning har Kommissionen for det foerste anfoert, at den ikke havde noget direkte forhold til sagsoegeren, og at anmodningerne fra den lokale myndighed om en udvidelse af bygge- og anlaegsarbejdet var anmodninger fremsat inden for rammerne af denne myndigheds kontraktforhold til sagsoegeren. Endvidere har Kommissionen anfoert, at den altid havde gjort sin stilling til fakturaer for visse dele af det ekstra arbejde klar, saaledes at de somaliske myndigheder ikke kunne vaere gaaet ud fra, at tillaeg 1 ville blive paategnet i den udgave, hvori det blev forelagt.

41 Efter Kommissionens opfattelse bringer argumentet om mangelfuld tilrettelaeggelse af dens administration ikke nogen bestemt organisatorisk mangel for dagen og understoettes ikke af noget bevis. Under alle omstaendigheder kan der, naar der ikke er en forpligtelse til at betale, ikke paahvile Kommissionen nogen forpligtelse til at foranledige sine tjenestegrene til at foretage betaling.

Rettens bemaerkninger

42 Ved sit foerste anbringende soeger sagsoegeren erstatning for tab, som selskabet haevder at have lidt som foelge af, at den delegerede afslog at paategne visse fakturaer. Det bemaerkes, at naar Retten tager stilling til denne paastand, traeffer den ingen afgoerelse om, hvorvidt sagsoegeren har et kontraktmaessigt krav paa beloebene i disse fakturaer. Dette er et spoergsmaal, som skal afgoeres ved voldgift i overensstemmelse med artikel 132 og bilag XIII til den anden AVS/EOEF-konvention og ikke af Retten, hvis kompetence i henhold til artikel 178 og artikel 215, stk. 2, i EOEF-traktaten er begraenset til at afgoere tvister vedroerende erstatning uden for kontrakt. Under alle omstaendigheder fremgaar det af sagens akter, at der ikke foreligger noget kontraktforhold mellem sagsoegeren og Kommissionen, hvilket i oevrigt er helt i overensstemmelse med Domstolens opfattelse, hvorefter EUF-finansierede offentlige bygge- og anlaegskontrakter skal anses for nationale kontrakter, hvis parter kun er AVS-staten og entreprenoeren (dom af 19.9.1985, sag 33/82, Murri Frères mod Kommissionen, Sml. s. 2759).

43 Selv om der ikke er noget kontraktforhold mellem Kommissionen og sagsoegeren, fremgaar det imidlertid af Domstolens praksis, at Kommissionen i henhold til EOEF-traktatens artikel 215, stk. 2, kan vaere erstatningsansvarlig for skade, som tredjemand har lidt som foelge af den delegeredes handlinger i forbindelse med udoevelsen af hans hverv (dom af 10.7.1985, sag 118/83, CMC m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 2325).

44 Retten finder saaledes, at Kommissionen er pligtig at yde erstatning for skade, som er paafoert entreprenoerer engageret i henhold til EUF-finansierede offentlige bygge- og anlaegskontrakter, naar skaden skyldes, at den delegerede med urette har afslaaet at paategne fakturaer, som entreprenoererne har fremsendt.

45 I det foreliggende tilfaelde har sagsoegeren anfoert, at den delegerede handlede retsstridigt, da han afslog at paategne fakturaerne, og har til stoette herfor paapeget fire konkrete fejl. For det foerste haevder sagsoegeren, at den delegerede ikke var kompetent til at afslaa at paategne fakturaerne. For det andet mener sagsoegeren, at det var et udslag af pligtforsoemmelse, at den delegerede afslog at paategne dem. For det tredje er sagsoegeren af den opfattelse, at selskabet havde en berettiget forventning om, at fakturaerne ville blive paategnet, og endelig fremfoerer det det argument, at afslaget skyldes en mangelfuld tilrettelaeggelse af Kommissionens tjenestegrene.

Den foerste fejl: Den delegerede overskred sin kompetence, da han afslog at paategne fakturaerne

46 Sagsoegerens argument er i det vaesentlige, at de delegerede ved den kompetencefordeling, der er bestemt i den anden Lomé-konvention, ikke har kompetence til at afslaa at paategne fakturaer, der er godkendt af den raadgivende ingenioer, og for hvilke den nationale anvisningsberettigede har udstedt en udbetalingsanvisning. Sagsoegeren har endvidere anfoert, at afslaget i naervaerende sag under alle omstaendigheder var uberettiget.

47 Retten bemaerker for det foerste med hensyn til spoergsmaalet om, hvorvidt de delegerede generelt har kompetence til at afslaa at paategne, at artikel 108, stk. 4, litra f), i den anden Lomé-konvention bestemmer, at "det henhoerer under AVS-staternes og Faellesskabets faelles ansvarsomraade at sikre, at gennemfoerelsen af de projekter og programmer, som finansieres af Faellesskabet, er i overensstemmelse med den vedtagne anvendelse af midlerne samt med denne konventions bestemmelser".

48 Med henblik herpaa bestemmes foelgende i artikel 123, stk. 3, i den anden Lomé-konvention:

"a) Den delegerede sikrer sig paa Kommissionens vegne en tilfredsstillende finansiel og faglig gennemfoerelse af de projekter og programmer, der finansieres over den del af fondens midler, som Kommissionen forvalter.

b) I denne forbindelse paategner han kontrakter, tillaegskontrakter og overslag samt de udbetalingsanvisninger, som den nationale anvisningsberettigede udsteder."

49 Tilsvarende bestemmes det i artikel 61 i finansforordningen, at "under gennemfoerelsen af transaktionerne kontrollerer den delegerede paa grundlag af bilag og paa stedet, at bistandsaktionerne afvikles i overensstemmelse med beskrivelsen i finansieringsaftalerne, kontrakterne og overslagene".

50 Retten finder, at det klart foelger af disse bestemmelser, at Kommissionens delegerede har ret til og endog skal afslaa at paategne fakturaer fremsendt af entreprenoerer, naar han har vaegtige grunde til at betvivle, at betingelserne for faellesskabsfinansiering er opfyldt.

51 For at kunne afgoere, om den delegeredes afslag paa at paategne var berettiget i naervaerende sag, maa det oplyses for Retten, hvad de paagaeldende fakturaer omfattede. Det af sagsoegeren anfoerte lader formode, at den delegeredes indvendinger mod de omtvistede fakturaer enten angaar det forhold, at de omfattede stigninger i priserne paa cement, staal og asfalt, der ikke var begrundet med henvisning til markedsprisen, eller det forhold, at de vedroerte de anvendte materialer til underbygningen af tilkoerselsvejene, hvis enhedspris var steget fra 4,5 ECU/m3 til 14,3 ECU/m3. For at faa klarhed herover har Retten stillet sagsoegeren et skriftligt spoergsmaal, hvormed den har anmodet sagsoegeren om at oplyse, om dette var tilfaeldet, og i benaegtende fald om naermere at angive, hvilke fakturaer det drejede sig om, samt fremlaegge kopier af dem og specificere, hvad de omfattede. Selv om det af sagsoegerens svar paa dette spoergsmaal synes at fremgaa, at visse af de fakturaer, som den delegerede afslog at paategne, vedroerer andre forhold end de to ovennaevnte, har sagsoegeren ikke fremlagt naermere oplysninger for Retten.

52 Under disse omstaendigheder kan Retten kun tage stilling til sagsoegerens paastand i det omfang, sagsoegeren til stoette derfor har gjort gaeldende, at den delegerede begik en fejl, da han afslog at paategne fakturaer, der dels indeholdt prisstigninger paa cement, asfalt og staal, dels en stigning i enhedsprisen paa underbygningsmaterialerne til tilkoerselsvejene.

53 Prisstigningerne paa cement, staal og asfalt blev afslaaet af den delegerede, fordi det ikke var dokumenteret, at de skyldtes en stigning i markedsprisen for disse materialer paa oprindelsesstedet, eller at de faktisk var anvendt til bygge- og anlaegsarbejderne.

54 Retten finder, at det klart fremgaar af artikel 79, stk. 1, nr. iii), i de saerlige bestemmelser, at entreprenoeren kun kan forhoeje priserne paa materialer, naar der er sket en stigning i markedsprisen paa disse produkter mellem tilbudsdatoen og datoen for koebet.

55 Under disse omstaendigheder finder Retten, at det var berettiget, at den delegerede kraevede den paagaeldende dokumentation og afslog at paategne fakturaerne, foer der blev fremlagt saadan dokumentation. Dette var saa meget desto mere tilfaeldet, som at hans egne undersoegelser pegede i retning af, at der ikke havde vaeret nogen stigning i markedsprisen paa den paagaeldende type cement i den relevante periode.

56 Eftersom sagsoegeren ikke har kunne godtgoere, at selskabet fremlagde denne dokumentation, da den delegerede anmodede derom, maa Retten fastslaa, at det var med rette, at denne afslog at paategne de paagaeldende fakturaer.

57 Med hensyn til spoergsmaalet om stigningen i enhedsprisen paa underbygningen af tilkoerselsvejene, bemaerker Retten, at det ikke bestrides, at sagsoegeren ved forberedelsen af tilbuddet klart undervurderede, i hvilket omfang et af de noedvendige materialer forefandtes naer stedet, hvor bygge- og anlaegsarbejdet skulle udfoeres.

58 I denne forbindelse bemaerker Retten, at det i afsnit 2 i indledningen til maengdefortegnelsen, som sagsoegeren har accepteret, tydeligt bestemmes, at "entreprenoeren skal under hele bygge- og anlaegsarbejdet aflaegge besoeg paa stedet, hvor bygge- og anlaegsarbejdet udfoeres, og saette sig omhyggeligt og grundigt ind i de lokale forhold og sikre sig, at der forefindes vand og materialer, der skal erhverves lokalt, og skal i sine priser tage hensyn til eventuelle uforudsete udgifter, der skal daekkes", og at sagsoegeren paa side 5 i sin replik har indroemmet, at selskabet ikke foretog en tilbundsgaaende undersoegelse, inden det afgav tilbud.

59 Sagsoegeren haevder, at paa grund af oversvoemmelser var ingen af de bydende paa det paagaeldende tidspunkt i stand til at udfoere de noedvendige undersoegelser naer de steder, hvor bygge- og anlaegsarbejdet skulle udfoeres, og at det var paa grund af denne vanskelighed, at de ogsaa var noedt til at afgive tilbud paa transport af materialerne til underbygningen over afstande paa over 5 km.

60 Retten finder imidlertid, at det klart fremgaar af maengdefortegnelsen, at sagsoegeren gav tilbud paa en fast enhedspris for underbygningen af tilkoerselsvejene, og at denne enhedspris kan have spillet en vaesentlig rolle ved sammenligningen af tilbuddene.

61 Endvidere fremgaar det af de beviser, der er fremlagt baade af Kommissionen og af sagsoegeren selv, at de ekstra udgifter til projektet, der hidroerer fra stigningen i enhedsprisen, blev afholdt, uden at der var indhentet forudgaaende godkendelse fra den kompetente nationale myndighed, dvs. den nationale anvisningsberettigede.

62 Under disse omstaendigheder og under hensyn til, at den tilbudte enhedspris faktisk var mindre end en tredjedel af den enhedspris, der endeligt blev faktureret, finder Retten, at det var berettiget, at den delegerede afslog at paategne de paagaeldende fakturaer.

63 Retten afviser hermed ogsaa sagsoegerens argument om, at Kommissionen boer baere ansvaret for handlinger begaaet af Consulint, som sagsoegeren haevder ikke gav sagsoegeren anden mulighed end at anvende de dyrere underbygningsmaterialer. Som det fremgaar af sagens akter, blev Consulint engageret til at foere tilsyn med gennemfoerelsen af arbejdet i henhold til en kontrakt med den somaliske regering og kan paa ingen maade anses for at have optraadt som Kommissionens befuldmaegtigede.

64 Retten finder herefter af de anfoerte grunde, at den delegerede ikke overskred sin kompetence, da han afslog at paategne de paagaeldende fakturaer.

Den anden fejl: pligtforsoemmelse

65 Som det fremgaar af de ovenfor citerede bestemmelser i den anden Lomé-konvention og i finansforordningen, paahvilede der den delegerede en pligt til at afslaa at paategne de paagaeldende fakturaer, saa laenge han havde grund til at antage, at betingelserne for faellesskabsfinansiering ikke var opfyldt.

66 Retten kan ikke anerkende sagsoegerens argument om, at den ledende anvisningsberettigedes beslutning om at bevilge flere midler til projektet bevirkede, at denne pligt blev bragt til ophoer, og at den delegerede blev forpligtet til at paategne fakturaerne. For at en saadan beslutning skulle have denne virkning, skulle den udtrykkeligt have givet den delegerede paalaeg om at paategne fakturaerne trods hans forbehold. Der blev ikke givet et saadant paalaeg i dette tilfaelde.

67 Med hensyn til sagsoegerens argument om, at en entreprenoer, der er engageret i henhold til en EUF-finansieret kontrakt, har ret til at kraeve AVS-statens gaeld til ham betalt af Kommissionen, bemaerker Retten, at sagsoegeren endnu ikke har godtgjort ved en kompetent retsinstans, at selskabet faktisk har en fordring paa den somaliske regering.

68 Under alle omstaendigheder ville det, selv hvis det var godtgjort, at sagsoegeren i henhold til kontrakten har krav paa, at den somaliske regering betaler de omtvistede fakturaer, ikke noedvendigvis deraf foelge, at der i saa fald ville kunne rejses krav om betaling af disse beloeb af EUF-midler, idet disse midler kun kan anvendes til betaling af udgifter, som har hjemmel i de gaeldende retsregler og kontraktbestemmelser.

69 Af ovennaevnte grunde finder Retten, at der ikke forelaa pligtforsoemmelse, ved at den delegerede afslog at paategne fakturaerne.

Den tredje fejl: kraenkelse af princippet om den berettigede forventning

70 Sagsoegeren er af den opfattelse, at selskabet i betragtning af Kommissionens adfaerd havde en berettiget forventning om, at den delegerede ville paategne de omtvistede fakturaer.

71 For at sagsoegerens argument kan tages til foelge, skal selskabet paavise, at det paa grund af en handling eller undladelse fra Kommissionens eller den delegeredes side forpligtede sig til at afholde udgifter, som det havde grund til at tro ville blive betalt af EUF-midler.

72 De handlinger eller undtagelser, som sagsoegeren haevder gav anledning til selskabets berettigede forventning, er Kommissionens beslutning om at bevilge flere midler og den delegeredes adfaerd, da han aendrede tillaeg 1 og siden afslog at paategne det.

73 Retten bemaerker, at langt stoerstedelen af de omtvistede fakturaer ligger forud for baade Kommissionens beslutning om at bevilge flere midler (som blev meddelt den delegerede den 18.12.1989 og sagsoegeren den 27.12.1989) og fremsendelsen af den delegeredes skrivelse med forslag om aendringer i tillaeg 1 (sendt den 6.2.1990). Det foelger heraf, at de udgifter, der blev kraevet betalt ved disse fakturaer, ikke kunne vaere afholdt ud fra en berettiget forventning, som disse begivenheder gav anledning til.

74 Det fremgaar af sagens akter, at kun tre fakturaer blev udstedt, efter at beslutningen om at bevilge flere midler blev truffet. Med hensyn til den foerste af disse, dvs. fakturaen af 31. december 1989, har sagsoegeren ikke fremlagt noget bevis for, at den vedroerer udgifter, der er afholdt, efter at sagsoegeren havde faaet meddelelse om beslutningen om at bevilge flere midler. Med hensyn til de to fakturaer udstedt i maj 1990 har sagsoegeren ikke fremlagt noget bevis for, at de vedroerer udgifter afholdt foer den 1. marts 1990, da den delegerede gjorde det ganske klart, at han ikke havde til hensigt at paategne fakturaer, der indeholdt en stigning i enhedsprisen paa underbygningsmaterialerne eller aendringer i priser paa materialer, der ikke var berettigede under hensyn til markedspriserne.

75 Sagsoegerens argument om en kraenkelse af selskabets berettigede forventning skal herefter forkastes.

Den fjerde fejl: mangelfuld tilrettelaeggelse af Kommissionens tjenestegrene

76 Som Kommissionen med rette har paapeget, forudsaetter sagsoegerens fjerde argument, at der paahvilede Kommissionen en forpligtelse til at paategne fakturaerne. Eftersom Retten har fastslaaet, at der ikke var en saadan forpligtelse, skal det fjerde argument forkastes.

77 Under alle omstaendigheder finder Retten, at naar en sagsoeger kraever erstatning for skade, som sagsoegeren goer gaeldende blev foraarsaget af den mangelfulde tilrettelaeggelse af den sagsoegte institutions administration, skal sagsoegeren i det mindste paavise en fejl i administrationens funktion, der har givet anledning til den paagaeldende skade. I den foreliggende sag har sagsoegeren ikke fremfoert noget argument eller fremlagt noget bevis, hvoraf Retten kan udlede, at Kommissionens administration ikke har fungeret rigtigt.

78 Eftersom sagsoegeren ikke har godtgjort, at det var en fejl, at det blev afslaaet at paategne de paagaeldende fakturaer, skal det foerste anbringende forkastes.

Det andet anbringende: Kommissionens undladelse af at betale erstatning efter kontraktophoer

Parternes argumenter

79 Sagsoegeren har anfoert, at generaldirektoeren for Kommissionens Generaldirektorat for Udvikling i sin egenskab af ledende anvisningberettigede i EUF ved skrivelse af 1. marts 1991 meddelte sagsoegeren, at han midlertidigt havde paataget sig den nationale anvisningsberettigedes hverv, og at han havde besluttet at opsige sagsoegerens kontrakt til den 1. marts 1991 i henhold til artikel 93, stk. 1, i de almindelige bestemmelser. Sagsoegeren har endvidere anfoert, at selskabet i slutningen af denne skrivelse fra den ledende anvisningsberettigede anmodedes om at indsende sine krav til Kommissionen. Trods denne opfordring, og selv om sagsoegeren havde udarbejdet en fuldstaendig opgoerelse over de tab, der var lidt, og de udgifter, der var afholdt som en direkte foelge af standsningen af arbejdet, og fremsendt opgoerelsen til sagsoegte den 7. februar 1992, har denne naegtet at betale.

80 Sagsoegeren mener, at det forhold, at Kommissionen har afvist at yde erstatning for det tab, der er lidt som foelge af opsigelsen af kontrakten, maa anses for en ansvarspaadragende fejl, idet det udgoer manglende opfyldelse af en forpligtelse, skyldes mangelfuld tilrettelaeggelse af Kommissionens administration og kraenker retssikkerhedsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.

81 Kommissionen goer gaeldende, at den, da den opsagde kontrakten, blot handlede inden for graenserne af artikel 60 i finansforordningen, som i henhold til artikel 7 i finansieringsaftalen udgoer en integrerende del af denne. Efter Kommissionens opfattelse vedroerer dens befoejelser i henhold til artikel 60 kun dens forpligtelser og ansvar i medfoer af finansieringsaftalen, og den kan derfor ikke drages til ansvar for alle krav i forbindelse med kontraktforholdet mellem den somaliske regering og sagsoegeren.

82 Kommissionen har endvidere anfoert, at selv om den ikke udtrykkeligt naevnte dette i sin skrivelse af 1. marts 1991, havde den kun til hensigt at opfylde krav i det omfang, de var berettigede og omfattet af gaeldende forpligtelser (dvs. op til 5 mio. ECU). Sagsoegeren fremlagde imidlertid en samlet opgoerelse paa et beloeb, der langt oversteg det beloeb, der endnu var til raadighed, og som indeholdt en raekke krav, der var bestridt af de somaliske myndigheder. Under disse omstaendigheder og i betragtning af, at fysisk kontrol af bygge- og anlaegsarbejdet var umuligt, besluttede Kommissionen at afvente en ny stabil regering i Somalia, foer den traf en endelig afgoerelse.

Rettens bemaerkninger

83 Med det andet anbringende kraever sagsoegeren erstatning, som selskabet mener sig berettiget til paa grund af en skrivelse, som generaldirektoeren for Kommissionens Generaldirektorat for Udvikling den 1. marts 1991 i sin egenskab af ledende anvisningsberettiget sendte sagsoegeren. Skrivelsen har foelgende ordlyd:

"Paa grund af de vedvarende uroligheder i Somalia, og idet den nationale anvisningsberettigede ikke er i stand til at varetage sit hverv, har jeg som den ledende anvisningsberettigede i henhold til artikel 60 i finansforordningen, der finder anvendelse paa kontrakter, der finansieres af EUF, midlertidigt paataget mig den nationale anvisningsberettigedes opgaver.

Da der ikke i en overskuelig fremtid kan garanteres saadanne betryggende sikkerhedsforhold i Somalia, at opfyldelsen af Deres kontrakt kan genoptages, beklager jeg at maatte meddele Dem, at Deres kontrakt vil blive opsagt i henhold til artikel 93, stk. 1, i de almindelige bestemmelser. Opsigelsen af Deres kontrakt har virkning fra den 1. marts 1991.

Hvad angaar Deres tilgodehavender for konsulentydelser (sic) indtil den 28. februar 1991 bedes De venligst indsende disse krav til Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, Generaldirektoratet for Udvikling ..."

84 Kommissionens befuldmaegtigede har under den mundtlige forhandling anerkendt, at henvisningen til konsulentydelser i denne skrivelse var en fejl. Skrivelsen var efter det oplyste en standardskrivelse. Begge parter har under sagens behandling lagt til grund, at det var hensigten i skrivelsen at henvise til ydelser i henhold til kontrakten.

85 Det fremgaar af sagsoegerens processkrifter, at selskabets andet anbringende kan inddeles i to adskilte delanbringender. Det foerste delanbringende vedroerer beloeb, der er baseret paa bygge- og anlaegskontrakten inden dens opsigelse den 1. marts 1991. Der blev fremsat krav om disse beloeb i del 2 af den samlede opgoerelse, der blev fremsendt den 7. februar 1992 (bilag 43 til staevningen), og de vedroerer udgifter, der skyldes afbrydelsen og forlaengelsen af kontrakten. Som det andet delanbringende har sagsoegeren rejst krav om erstatning for tab, som selskabet har lidt som foelge af opsigelsen af kontrakten den 1. marts 1991. Der blev fremsat krav om disse beloeb i del 3 af den ovennaevnte samlede opgoerelse, og de vedroerer i det vaesentlige, men ikke udelukkende, den paastaaede oedelaeggelse og tyveri af anlaeg og udstyr og hjemsendelse af personale.

86 Naar Retten skal tage stilling til disse krav, er det vigtigt paa ny at understrege, at formaalet med naervaerende soegsmaal kun er at afgoere, om Kommissionen begik en fejl, der paafoerte sagsoegeren et tab, og at det ikke tilkommer Retten at traeffe afgoerelse om eventuelle krav, som sagsoegeren i henhold til bygge- og anlaegskontrakten har over for den somaliske regering.

87 Den foerste del af Rettens undersoegelse af det andet anbringende bestaar derfor i at afgoere, om Kommissionen begik en fejl, da den naegtede at opfylde kravene om betaling i del 2 og 3 af den samlede opgoerelse.

88 I begge de to delanbringender har sagsoegeren fremfoert de samme argumenter til stoette for selskabets opfattelse af, at Kommissionen begik fejl. Disse er for det foerste, at Kommissionen var forpligtet til at opfylde disse krav om betaling, for det andet, at det udgjorde en kraenkelse af sagsoegerens berettigede forventning samt af retssikkerhedsprincippet, at Kommissionen naegtede at opfylde dem, og for det tredje, at det skyldtes en mangelfuld tilrettelaeggelse af Kommissionens tjenestegrene, at Kommissionen naegtede at opfylde kravene.

a) Det foerste delanbringende: udgifter, der skyldes forlaengelsen og afbrydelsen af kontrakten

89 Det foerste spoergsmaal, som Retten skal tage stilling til er, om der paahvilede Kommissionen en pligt til at opfylde kravene i del 2 af den samlede opgoerelse om betaling af udgifter, der blev afholdt forud for opsigelsen af kontrakten.

90 Hertil bemaerker Retten for det foerste, at sagsoegeren ikke har gjort gaeldende, at Kommissionen er ansvarlig for afbrydelsen eller forsinkelserne, der var aarsag til de udgifter, som kraeves betalt i del 2 af den samlede opgoerelse. Retten har heller ikke paa grundlag af de i sagen fremlagte beviser kunnet konstatere, at dette var tilfaeldet.

91 For det andet er det klart, at eftersom Kommissionen ikke var part i bygge- og anlaegskontrakten, kunne der ikke paahvile den en forpligtelse til at betale i henhold til kontrakten. Saafremt sagsoegeren mener, at selskabet ifoelge kontrakten har krav paa beloebene i del 2 af den samlede opgoerelse, skal dette spoergsmaal afgoeres ved voldgift i henhold til artikel 132 og bilag XIII i den anden Lomé-konvention.

92 Endelig finder Retten ikke, at der kan vaere opstaaet en forpligtelse til at betale som foelge af den ledende anvisningsberettigedes beslutning om at tage artikel 60 i finansforordningen vedroerende Den 5. Europaeiske Udviklingsfond i anvendelse. Denne bestemmelse, der udgoer det retlige grundlag for den ledende anvisningsberettigedes anmodning om at anmelde tilgodehavenderne, giver bl.a. Kommissionen mulighed for at overfoere midler til entreprenoerer paa andet grundlag end en udbetalingsanvisning fra den nationale anvisningsberettigede. Dette er en ekstraordinaer foranstaltning, der i naervaerende sag blev taget i anvendelse, fordi den nationale anvisningsberettigede var ude af stand til at udfoere sit hverv efter borgerkrigens udbrud.

93 Det fremgaar af ordlyden af artikel 60 (jf. ovenfor, praemis 24), at den giver Kommissionen mulighed for at betale en entreprenoer, hvis der paa nationalt niveau sker forsinkelse i fastsaettelsen eller anvisningen, men at den ikke paalaegger den en pligt hertil.

94 Retten finder herefter, at der ikke paahvilede Kommissionen nogen forpligtelse til at efterkomme kravet om betaling, fremsat i del 2 af den samlede opgoerelse.

95 Det andet spoergsmaal, der skal afgoeres, er, hvorvidt Kommissionen som anfoert af sagsoegeren kraenkede retssikkerhedsprincippet og princippet om den berettigede forventning ved at naegte at opfylde sagsoegerens krav om betaling for arbejde udfoert forud for opsigelsen af kontrakten.

96 For at dette krav skulle kunne tages til foelge, maatte sagsoegeren paavise, at selskabet paa det tidspunkt, hvor det afholdt de udgifter, som kravet vedroerer, havde en berettiget grund til at antage, at Kommissionen ville betale dem. I den foreliggende sag stoetter sagsoegeren imidlertid sin paastand paa et loefte om betaling, der skulle vaere indeholdt i en skrivelse, som blev afsendt, efter at de paagaeldende udgifter var afholdt, og allerede af den grund kan kravet ikke tages til foelge.

97 Under alle omstaendigheder finder Retten, at sagsoegeren i betragtning af den holdning, den delegerede havde indtaget siden den 1. marts 1990, vidste eller burde have vidst, at Kommissionen kun ville opfylde krav om betaling, som den fandt var berettigede i henhold til de relevante retsregler og kontraktbestemmelser, og at det var sandsynligt, at Kommissionen ville finde det tvivlsomt, om udgifter afholdt paa grund af forlaengelsen og afbrydelsen af kontrakten kunne refunderes af EUF-midler.

98 Herefter findes der ikke at have foreligget en kraenkelse af sagsoegerens berettigede forventninger eller af retssikkerhedsprincippet.

99 Endelig har sagsoegeren anfoert, at afvisningen af selskabets erstatningskrav skyldes en mangelfuld tilrettelaeggelse af Kommissionens tjenestegrene og derfor udgoer en kraenkelse af princippet om god forvaltningsskik.

100 Efter Rettens opfattelse forudsaetter dette argument, at der paahviler Kommissionen en forpligtelse til at opfylde kravet om betaling. Eftersom Retten har fastslaaet, at der ikke foreligger en saadan forpligtelse, skal dette argument forkastes som vaerende irrelevant.

101 Under alle omstaendigheder skal ° som Retten paapegede i sine bemaerkninger til det foerste anbringende ° en sagsoeger, som i henhold til traktatens artikel 178 og 215 kraever erstatning for skade, som sagsoegeren goer gaeldende var foraarsaget af, at en institution har tilrettelagt sin administration mangelfuldt, i det mindste paavise en bestemt fejl i den sagsoegtes administrations funktion. I den foreliggende sag har sagsoegeren ikke paavist nogen bestemt fejl ved administrationens funktion.

102 Retten finder foelgelig, at Kommissionen ikke begik nogen fejl, da den afviste at betale kravene i del 2 af den samlede opgoerelse, der vedroerer udgifter foraarsaget af forlaengelsen eller afbrydelsen af kontrakten.

103 Retten skal herefter undersoege, om Kommissionen begik en fejl, da den afviste at yde sagsoegeren erstatning for tab lidt som foelge af opsigelsen af bygge- og anlaegskontrakten.

b) Det andet delanbringende: tab, lidt som foelge af kontraktens opsigelse

104 Retten skal foerst afgoere spoergsmaalet om, hvorvidt beslutningen truffet af den ledende anvisningsberettigede om at opsige kontrakten i henhold til artikel 93, stk. 1, i de almindelige bestemmelser medfoerte en forpligtelse for Kommissionen til at erstatte sagsoegerens tab i anledning af opsigelsen.

105 Retten bemaerker, at der med artikel 93, stk. 1, i de almindelige bestemmelser forfoelges to adskilte maal. For det foerste kan den betragtes som hjemmel for AVS-staten til at opsige EUF-finansierede kontrakter forud for arbejdets fuldfoerelse. For det andet bestemmes det deri, at naar der sker en saadan opsigelse, har entreprenoeren krav paa erstatning for ethvert tab, som dette ophoer har paafoert ham, naar dette ikke skyldes hans egne forhold.

106 Eftersom EUF-finansierede kontrakter er nationale kontrakter, fastsaettes det i artikel 93, stk. 1, at de kan opsiges af AVS-staten og ikke af Kommissionen. I den foreliggende sag var det imidlertid ikke AVS-staten, men generaldirektoeren for Kommissionens Generaldirektorat for Udvikling, der opsagde kontrakten i sin egenskab af ledende anvisningsberettiget. Han tog dette skridt, fordi han ansaa det for aabenbart, at den nationale anvisningsberettigede paa grund af borgerkrigen ikke laengere var i stand til at udfoere sit hverv. Der var udbrudt borgerkrig i Somalia i december 1990, og den somaliske regering blev vaeltet kort tid efter, og der var saaledes i marts 1991 ingen regering, der kunne opretholde lov og orden, og ingen minister, der kunne udoeve den nationale anvisningsberettigedes befoejelser.

107 Efter Rettens opfattelse indebaerer det forhold, at den ledende anvisningsberettigede anvendte artikel 93, stk. 1, i de almindelige bestemmelser som hjemmel til at opsige kontrakten under disse omstaendigheder, ikke, at Kommissionen er pligtig at betale den erstatning, som sagsoegeren eventuelt maatte have krav paa i henhold til denne bestemmelse. Under alle omstaendigheder er det ikke godtgjort, at den skade, som sagsoegeren haevder at have lidt, skyldtes den ledende anvisningsberettigedes opsigelse af kontrakten.

108 For ingen af de tab, som sagsoegeren har opgjort, idet selskabet goer gaeldende, at de falder ind under dette delanbringende ° anlaeg eller udstyr, mistet eller stjaalet; udgifter til transport og opstilling af noedvendigt udstyr til det forberedende arbejde; udgifter til at daekke ingenioerernes fornoedenheder, herunder boliger og kontorudstyr; hjemsendelse af alt udenlandsk personale; udgifter til honorarer for faglig bistand til udarbejdelse af kravene i forbindelse med den paastaaede udsaettelse, opsigelse, afbrydelse og forlaengelse af kontrakten; udgifter til hovedkontorets udstyr; udgifter til oplagring af asfaltmaterialer uden for bygge- og anlaegsomraadet; vaerdien af arbejdet udfoert paa opsigelsesdatoen ° er det godtgjort, at de skyldes opsigelsen af kontrakten. Sagsoegeren har end ikke foert bevis for, at selskabet stadig befandt sig paa bygge- og anlaegsomraadet, da kontrakten blev opsagt.

109 Retten finder herefter, at Kommissionens afvisning af at yde sagsoegeren erstatning for tabene i forbindelse med opsigelsen ikke udgjorde pligtforsoemmelse.

110 Det andet spoergsmaal, der skal afgoeres, er, hvorvidt skrivelsen af 1. marts 1991 gav anledning til, at sagsoegeren fik en berettiget forventning om, at Kommissionen ville yde selskabet erstatning for ethvert tab, som det maatte have krav paa i medfoer af artikel 93, stk. 1, i de almindelige bestemmelser.

111 Sagsoegeren har anfoert, at Kommissionen ved at henvise til artikel 93, stk. 1, i de almindelige bestemmelser i andet afsnit af skrivelsen af 1. marts 1991 forpligtede sig til at yde selskabet erstatning i henhold til denne bestemmelse.

112 Efter Rettens opfattelse fremgaar det klart af ordlyden af skrivelsen af 1. marts 1991, at skrivelsen ikke kunne give anledning til, at sagsoegeren fik en berettiget forventning om, at Kommissionen ville yde selskabet erstatning for tab som foelge af kontraktens opsigelse. Mens sagsoegeren i skrivelsens sidste afsnit udtrykkeligt opfordres til at indsende krav vedroerende arbejde, der var udfoert indtil dagen inden opsigelsen, omtales krav opstaaet som foelge af opsigelsen ikke i skrivelsen. Ganske vist blev artikel 93, stk. 1, i de almindelige bestemmelser naevnt i skrivelsens andet afsnit, men det var, fordi den udgoer det retlige grundlag for opsigelse af EUF-finansierede kontrakter. Alene det forhold, at den blev naevnt i denne forbindelse, kan ikke anses for at udgoere et tilsagn fra Kommissionen om at yde erstatning.

113 Det foelger heraf, at der ikke skete nogen kraenkelse af sagsoegerens berettigede forventning eller af retssikkerhedsprincippet.

114 Det sidste spoergsmaal, der skal traeffes afgoerelse om, er, hvorvidt afvisningen af at yde sagsoegeren erstatning ° som anfoert af sagsoegeren ° skyldes en mangelfuld tilrettelaeggelse af Kommissionens tjenestegrene og derfor er i strid med princippet om god forvaltningsskik.

115 Dette argument skal igen forkastes, idet sagsoegeren hverken har godtgjort, at Kommissionen var forpligtet til at betale, eller i sine faktiske anbringender har paavist nogen bestemt fejl i sagsoegtes administrations funktion.

116 Det foelger heraf, at Kommissionen ikke begik en fejl, da den afviste at opfylde det krav, der blev fremsat i del 3 af den samlede opgoerelse vedroerende tab som foelge af kontraktens opsigelse.

117 Eftersom sagsoegeren ikke har godtgjort, at Kommissionen har begaaet nogen fejl, da den afviste at opfylde sagsoegerens krav, skal det andet anbringende ligeledes forkastes.

118 Under alle omstaendigheder bemaerkes det med hensyn til det tab, som sagsoegeren paastaar at have lidt, at bevisbyrden ikke blot for, at Kommissionen begik fejl, men ogsaa for, at det tab, som sagsoegeren paastaar at have lidt, skyldtes den paagaeldende fejl og ikke borgerkrig, tyveri eller et andet udefra kommende forhold, paahviler sagsoegeren. Sagsoegeren har ganske undladt at paavise dette ved fremfoerelse af argumenter eller beviser.

119 Eftersom begge sagsoegerens anbringender er forkastet, skal sagsoegte frifindes.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

120 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Sagsoegeren har tabt sagen og boer derfor betale sagens omkostninger, da Kommissionen har nedlagt paastand herom.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

RETTEN (Femte Afdeling)

1) Sagsoegte frifindes.

2) Sagsoegeren betaler sagens omkostninger