Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – grænser

(Art. 234 EF)

2. De Europæiske Fællesskabers egne indtægter – efteropkrævning af import- eller eksportafgifter

(Rådets forordning nr. 1697/79, art. 2, stk. 1, og art. 3)

Sammendrag

1. Mens det under hensyn til kompetencefordelingen vedrørende den præjudicielle procedure alene tilkommer den nationale ret at fastlægge genstanden for de spørgsmål, som den har til hensigt at forelægge for Domstolen, er Domstolen med henblik på at efterprøve sin egen kompetence i særlige tilfælde beføjet til at undersøge de omstændigheder, hvorunder den nationale domstol har forelagt sagen. Dette er bl.a. tilfældet, når det problem, der er forelagt for Domstolen, er af rent hypotetisk karakter, som i en situation, hvor et præjudicielt spørgsmål, der tilsigter at få oplyst, hvilken konsekvens det har, at der ikke er rejst tiltale, ikke har nogen nytteværdi for afgørelsen af tvisten i hovedsagen, idet anklagemyndigheden har rejst tiltale ved en national retsinstans.

(jf. præmis 14-16)

2. Kvalificeringen af en handling som »en handling, der vil kunne undergives strafferetlig forfølgning«, som omhandlet i artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 1697/79 om opkrævning af import- og eksportafgifter, der ikke er opkrævet hos debitor for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfører en forpligtelse til at betale sådanne afgifter, tilkommer de kompetente toldmyndigheder, der nøjagtigt skal fastsætte den pågældende import- eller eksportafgift. Det fremgår på den ene side udtrykkeligt af denne bestemmelse, at de myndigheder, der er kompetente til at kvalificere en handling som »en handling, der vil kunne undergives strafferetlig forfølgning«, er de samme som de myndigheder, der, fordi der er begået en sådan handling, ikke har kunnet opkræve den skyldige told og derfor ønsker at foretage en efteropkrævning heraf. Som det bl.a. fremgår af artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 1697/79, står det fast, at det påhviler medlemsstaternes toldmyndigheder at fastsætte størrelsen af sådanne afgifter og at foretage en efteropkrævning heraf. På den anden side henviser artikel 3, stk. 1, i forordning nr. 1697/79 hverken til en straffedom eller til, at der skal være indledt straffesag, men udelukkende til, at der skal være begået en handling, der blot vil kunne undergives strafferetlig forfølgning. Denne bestemmelse kræver ikke, at en strafferetlig forfølgning faktisk er blevet iværksat af en medlemsstats anklagemyndighed og har ført til domfældelse af dem, der har begået den pågældende handling, og så meget desto mindre, at en sådan strafferetlig forfølgning ikke er forældet.

Denne konklusion ændres ikke af betragtninger vedrørende hensynet til retssikkerhedsprincippet og uskyldsformodningen med hensyn til de personer, der skal betale den nævnte afgift. Den omstændighed, at toldmyndighederne kvalificerer en handling som »en handling, der vil kunne undergives strafferetlig forfølgning«, indebærer ikke, at det fastslås, at der faktisk er begået en strafbar handling, men denne kvalificering foretages i forbindelse med og med henblik på en procedure af rent administrativ karakter, der udelukkende har til formål at gøre det muligt for myndighederne at afhjælpe en urigtig eller utilstrækkelig opkrævning af import- eller eksportafgift. Denne kvalificering foretages under forbehold af den kontrol, som medlemsstaternes domstole kan udøve med hensyn til toldmyndighedernes beslutninger og uden på nogen måde at berøre de konsekvenser, herunder hvad angår eventuel tilbagebetaling af afgifter, der med urette er opkrævet af disse myndigheder, som den gældende nationale lovgivning kan tillægge disse domstoles afgørelser, herunder bl.a. de afgørelser, hvori det fastslås, at forfølgningen frafaldes, eller de tiltalte frifindes. Når der ikke findes fællesskabsretlige bestemmelser på området, tilkommer det hver enkelt medlemsstat i sin interne retsorden at fastsætte de betingelser, hvorunder de afgiftspligtige kan anfægte anvendelsen af undtagelsen i artikel 3 i forordning nr. 1697/79 med hensyn til forældelsen af efteropkrævning af manglende afgift, og nedlægge påstand om, at der i denne forbindelse udledes eventuelle konsekvenser af domstolsafgørelser. Disse regler må dog ikke være mindre gunstige end dem, der gælder for tilsvarende søgsmål på grundlag af national ret, og de må heller ikke gøre det praktisk talt umuligt at udøve de rettigheder, der tillægges i henhold til Fællesskabets retsorden.

(jf. præmis 22 og 24-31 samt domskonkl.)