ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 343/27

Sag anlagt den 15. juni 2016 — Europa-Kommissionen mod Republikken Polen

(Sag C-336/16)

(2016/C 343/39)

Processprog: polsk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved K. Hermann og E. Manhaeve, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Republikken Polen

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 13, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/50/EF af 21. maj 2008 om luftkvaliteten og renere luft i Europa (1), sammenholdt med bilag XI dertil, dette direktivs artikel 23, stk. 1, andet afsnit, og artikel 22, stk. 3, sammenholdt med bilag XI dertil, idet denne — fra 2007 og mindst indtil 2013 har overskredet den daglige grænseværdi i 35 luftkvalitetsområder og den årlige grænseværdi for PM10 i ni luftkvalitetsområder og ikke fremlagt oplysninger, hvoraf fremgår, at denne situation er blevet bedre — ikke i luftkvalitetsprogrammet har truffet egnede foranstaltninger med henblik på, at gøre den periode, hvor grænseværdierne for PM10 i luften overskrides, kortest mulig — har overskredet de daglige grænseværdier og tolerancemargenen fra den 1. januar 2010 til den 10. juni 2011 i område 14.17, Radom by, område 14.18, Puszków-Żyrardów, og område 16.15. Kędzierzyn-Koźle, og fra den 1. januar 2011 til den 10. juni 2011 i område 30.3, Ostrów-Kępno — ikke har gennemført artikel 23, stk. 1, andet afsnit, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/50/EF af 21. maj 2008 om luftkvaliteten og renere luft i Europa korrekt.

— Republikken Polen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

De daglige og årlige grænseværdier for PM10 i henholdsvis 35 og 9 områder er blevet overskredet siden 2007. Til trods for denne tilsidesættelse af artikel 13, stk. 1, i direktiv 2008/50, sammenholdt med bilag XI dertil, har Republikken Polen i strid med artikel 23, stk. 1, andet afsnit, ikke opstillet egnede foranstaltninger i luftkvalitetsplanerne med henblik på, at overskridelsesperioderne blev kortest mulige.

Det forhold, at de relevante foranstaltninger ikke er egnede, fremgår bl.a. af perioden for grænseværdioverskridelserne samt af de manglende retsforskrifter med henblik på fastlæggelse af emissionsværdier for brændstoffer på området for individuel varmeproduktion og emissionsregler for individuelle opvarmningsanordninger.

(1) EUT 2008, L 152, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 343/33

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Raad voor Vreemdelingenbetwistingen (Belgien) den 5. juli 2016 — H.F. mod Belgische Staat

(Sag C-366/16)

(2016/C 343/44)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Raad voor Vreemdelingenbetwistingen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: H.F.

Sagsøgt: Belgische Staat

Præjudicielt spørgsmål

Skal EU-retten, navnlig unionsborgerskabsdirektivets (1) artikel 27, stk. 2, alene eller i sammenhæng med chartrets artikel 7, fortolkes således, at en ansøgning om opholdstilladelse, som er indgivet af en tredjelandsstatsborger, som er familiemedlem til en unionsborger, der har gjort brug af sin ret til fri bevægelighed og etablering, kan afslås af en medlemsstat på grund af den trussel, som udgår fra tilstedeværelsen i samfundet af dette familiemedlem, som i en anden medlemsstat er blevet udelukket fra flygtningestatus i overensstemmelse med flygtningekonventionens artikel 1F og kvalifikationsdirektivets (2) artikel 12, stk. 2, fordi han har været involveret i faktiske omstændigheder i en konkret historisk-samfundsmæssig sammenhæng i oprindelsesstaten, hvorved antagelsen af, at truslen fra dette familiemedlems adfærd i opholdsmedlemsstaten er umiddelbar og reel, udelukkende støttes på en henvisning til afgørelsen om udelukkelse, uden at der herved sker en vurdering af risikoen for recidiv i opholdsmedlemsstaten?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29.4.2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF (EUT 2004, L 158, s. 77).

(2) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/95/EU af 13.12.2011 om fastsættelse af standarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som personer med international beskyttelse, for en ensartet status for flygtninge eller for personer, der er berettiget til subsidiær beskyttelse, og for indholdet af en sådan beskyttelse (EUT 2011, L 337, s. 9).
1)

Er det på forhånd udelukket, at idømmelsen og den efterfølgende fuldbyrdelse af en fængselsstraf kan føre til, at den tætte integration af en unionsborger, der indrejste i værtsmedlemsstaten i en alder af tre år, kan anses for afbrudt, således at der ikke foreligger et uafbrudt ophold i ti år som omhandlet i artikel 28, stk. 3, litra a), i direktiv 2004/38 (1), og at der derfor ikke skal ydes beskyttelse mod udsendelse i henhold til artikel 28, stk. 3, litra a), i direktiv 2004/38, når unionsborgeren efter indrejsen i en alder af tre år har tilbragt hele sit liv i den pågældende værtsmedlemsstat, ikke længere har nogen tilknytning til den medlemsstat, hvor han er statsborger, og lovovertrædelsen, der har ført til idømmelse og fuldbyrdelse af en fængselsstraf, først er blevet begået efter 20 års ophold?
1)

Skal artikel 138, stk. 1, artikel 140, litra a), og/eller artikel 141 i Rådets direktiv 2006/112/EF (1) af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, sammenholdt bl.a. med samme direktivs artikel 33 og 40, under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende fortolkes således, at leveringen af varer, der foretages af en afgiftspligtig person, som er etableret i en første medlemsstat, er afgiftsfritaget i henhold til disse bestemmelser, såfremt erhververen (dvs. en person, der er registreret som afgiftspligtig person i en anden medlemsstat) inden indgåelsen af denne leveringstransaktion tilkendegiver, at denne har til hensigt omgående at videresælge varerne, inden de transporteres fra den første medlemsstat, til en afgiftspligtig person, som er etableret i en tredje medlemsstat, for hvem disse varer transporteres (forsendes) til denne tredje medlemsstat?
1)

I en sag, hvor tredjelandsstatsborgeren efter at have indgivet asylansøgning nr. to i en anden medlemsstat (i den foreliggende sag Tyskland) på grundlag af rettens afvisning af hans ansøgning om udsættelse af afgørelsen om overførsel i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 604/2013 (1) af 26. juni 2013 (Dublin III-forordningen) er blevet overført til den oprindeligt ansvarlige medlemsstat, hvor den første asylansøgning blev indgivet (i den foreliggende sag Italien), og han derefter omgående illegalt er vendt tilbage til den anden medlemsstat (i den foreliggende sag Tyskland): a) Er det ifølge principperne i Dublin III-forordningen sagens stilling på tidspunktet for overførslen, der er afgørende for rettens prøvelse af en afgørelse om overførsel, fordi ansvaret er blevet endeligt fastslået ved den rettidigt gennemførte overførsel, og Dublin III-forordningens ansvarsrelevante bestemmelser derfor ikke længere finder anvendelse for så vidt angår den videre udvikling, eller skal der tages hensyn til efterfølgende udviklinger i de omstændigheder, som generelt er væsentlige for ansvaret — f.eks. udløb af frister for tilbagetagelse eller (fornyet) overførsel? b) Er det, efter at fastlæggelsen af ansvaret er afsluttet, på grundlag af afgørelsen om overførsel muligt at foretage yderligere overførsler til den oprindeligt ansvarlige medlemsstat, og er denne medlemsstat fortsat forpligtet til at modtage tredjelandsstatsborgeren?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 392/11

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Areios Pagos (Grækenland) den 4. august 2016 — Georgios Leventis og Nikolaos Vafias mod Malcon Navigation Co. Ltd og Brave Bulk Transport Ltd

(Sag C-436/16)

(2016/C 392/14)

Processprog: græsk

Den forelæggende ret

Areios Pagos (Grækenland)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Georgios Leventis og Nikolaos Vafias

Sagsøgt: Malcon Navigation Co. Ltd og Brave Bulk Transport Ltd

Præjudicielt spørgsmål

Omfatter en aftale om værneting, som indgås af selskaber i henhold til artikel 23, stk. 1, i forordning (EF) nr. 44/2001, og som i den konkrete situation er indeholdt i det privat oprettede dokument af 14. november 2007, der blev underskrevet af det første og det andet kassationsindstævnte selskab — hvis artikel 10 fastlægger, at »herværende aftale reguleres af engelsk lovgivning og omfattes af de engelske retters kompetencer, idet enhver tvist som følge af eller i anledning af aftalen alene skal afgøres af den højeste ret (High Court) i England og Wales« — for så vidt angår handlinger og undladelser udvist af organer i det andet kassationsindstævnte selskab, som repræsenterer og tegner selskabet i henhold til artikel 71 i Αstiko Κodika, også de ansvarlige personer, som har handlet ved udøvelse af deres opgaver, og som i henhold til den nævnte artikel, sammenholdt med artikel 926 i Αstiko Κodika, hæfter solidarisk med selskabet som juridisk person?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 392/10

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Okręgowy w Łodzi (Polen) den 2. august 2016 — Małgorzata Ciupa m.fl. mod II Szpital Miejski im. L. Rydygiera w Łodzi, nu Szpital Ginekologiczno-Położniczy im dr L. Rydygiera Sp. z o. o. w Łodzi

(Sag C-429/16)

(2016/C 392/13)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Okręgowy w Łodzi

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Małgorzata Ciupa m.fl.

Sagsøgt: II Szpital Miejski im. L. Rydygiera w Łodzi, nu Szpital Ginekologiczno-Położniczy im dr L. Rydygiera Sp. z o. o. w Łodzi

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 2 i direktiv 98/59/EF (1) fortolkes således, at en arbejdsgiver, som beskæftiger mindst 20 arbejdstagere, og som overfor et antal arbejdstagere, som omhandlet i artikel 1, stk. 1, i Ustawa o szczególnych zasadach rozwiązywania z pracownikami stosunków pracy z przyczyn niedotyczących pracowników (lov af 13. marts 2003 om særlige regler i forbindelse med opsigelse af ansættelsesforhold med arbejdstagere af årsager, som er uafhængige af arbejdstagerne (Dz. U. 2003, nr. 90, pos. 844, med ændringer), påtænker at opsige vilkår i ansættelseskontrakter, er forpligtet til at anvende den procedure, som er fastsat i den nævnte lovs artikel 2, 3, 4 og 6, dvs. gælder denne pligt i de i følgende artikler nævnte tilfælde:

1. Artikel 24113, § 2, sammenholdt med artikel 2418, § 2, og artikel 231 i Kodeks pracy (arbejdsloven)

2. Artikel 24113, § 2, sammenholdt med arbejdslovens artikel 772, § 5, og artikel 2417

3. Arbejdslovens artikel 42, § 1, sammenholdt med samme lovs artikel 45, § 1?

(1) Rådets direktiv 98/59/EF af 20.7.1998 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser (EFT 1998, L 225, s. 16).
1)

Indeholder en faktura, som i henhold til artikel 168, litra a), sammenholdt med artikel 178, litra a), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (1) er nødvendig for at gøre brug af retten til at fradrage indgående moms, den »fulde adresse« som omhandlet i artikel 226, nr. 5), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, hvis leverandøren i den faktura, som han har udstedt for leverancen, anfører en adresse, på hvilken han ganske vist kan nås ad postvejen, men hvor han ikke udøver nogen erhvervsvirksomhed?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 383/5

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rechtbank van eerste aanleg te Brussel (Belgien) den 1. august 2016 — Liga van Moskeeën en Islamitische Organisaties Provincie Antwerpen m.fl. mod Vlaams Gewest

(Sag C-426/16)

(2016/C 383/06)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank van eerste aanleg te Brussel

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Liga van Moskeeën en Islamitische Organisaties Provincie Antwerpen, VZW, Unie van Moskeeën en Islamitische Verenigingen van Limburg, VZW, Unie van Moskeeën en Islamitische Verenigingen Oost-Vlaanderen, VZW, Unie der Moskeeën en Islamitische Verenigingen van West-Vlaanderen, VZW, Unie der Moskeeën en Islamitische Verenigingen van Vlaams-Brabant, VZW, Association Internationale Diyanet de Belgique, IVZW, Islamitische Federatie van België, VZW, Rassemblement des Musulmans de Belgique, VZW, Erkan Konak og Chaibi El Hassan

Sagsøgt: Vlaams Gewest

Intervenient: Global Action In The Interest Of Animals, VZW

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 4, stk. 4, sammenholdt med artikel 2, litra k), i Rådets forordning (EF) nr. 1099/2009 (1) af 24. september 2009 om beskyttelse af dyr på aflivningstidspunktet ugyldig på grund af tilsidesættelse af artikel 9 i den europæiske menneskerettighedskonvention, artikel 10 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og/eller artikel 13 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, idet disse artikler foreskriver, at slagtning af dyr ved særlige metoder, der er foreskrevet af religiøse ritualer, kun må ske uden bedøvelse, såfremt slagtningen finder sted på et slagteri, der er omfattet af forordning (EF) nr. 853/2004 (2), mens regionen Flandern ikke har en tilstrækkelig kapacitet af sådanne slagterier til at imødekomme den efterspørgsel efter dyr slagtet uden bedøvelse, der opstår i anledning af den islamiske offerfest, og omkostningerne forbundet med at omforme midlertidige og af myndighederne godkendte og kontrollerede slagteanlæg til slagterier, der omfattes af forordning (EF) nr. 853/2004, til brug for offerfesten ikke synes relevante for gennemførelsen af de tilstræbte formål med hensyn til dyrevelfærd og den offentlige sundhed og således ikke synes at være proportionale hermed.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 1099/2009 af 24.9.2009 om beskyttelse af dyr på aflivningstidspunktet (EUT L 303, s. 1).

(2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 853/2004 af 29.4.2004 om særlige hygiejnebestemmelser for animalske fødevarer (EUT L 139, s. 55).
—

Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3, 4 og 5 i Kommissionens afgørelse af 27. marts 2014 om statsstøtte SA.34572, som Grækenland har indrømmet Larco General Mining & Metallurgical Company SA, og traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme afgørelsen, eller fordi den under alle omstændigheder ikke på passende vis har meddelt Kommissionen de vedtagne foranstaltninger i henhold til afgørelsens artikel 5.
3)

Er det foreneligt med EU-retten at fastsætte begrænsninger for overførslen af arbejdstagere, navnlig for så vidt angår ansættelsesforholdets karakter eller dettes varighed, i forbindelse med overførsel af en virksomhed eller bedrift, navnlig dem, der er omfattet af artikel 62, stk. 5, 6 og 11, i RJAEL (2)?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 383/2

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Naczelny Sąd Administracyjny (Polen) den 19. juli 2016 — Soufiane El Hassani mod Ministrowi Spraw Zagranicznych

(Sag C-403/16)

(2016/C 383/03)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Naczelny Sąd Administracyjny

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Soufiane El Hassani

Sagsøgt: Minister Spraw Zagranicznych

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 32, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 810/2009 af 13. juli 2009 om en fællesskabskodeks for visa (visumkodeks) (1) (EUT 2009 L 243, s. 1) i betragtning af 29. betragtning til visumkodeksen og af artikel 47, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (EUT 2012, C 326, s. 391) fortolkes således, at den forpligter en medlemsstat til at sikre en mulighed for at påklage afgørelsen (et retsmiddel) for en domstol?

(1) EUT 2009, L 243, s. 1.
2)

Skal direktiv 2004/18/EF fortolkes således, at det er til hinder for, at der i national ret findes en lovgivningsakt såsom O.U.G. nr. 72/2007 (lovdekret nr. 72/2007), der foreskriver, at Den Europæiske Investeringsbanks Retningslinjer for indgåelse af kontrakter anvendes i stedet for den lovgivningsakt, hvormed direktivet er gennemført i national ret, i det foreliggende tilfælde O.U.G. nr. 34/2006 (lovdekret nr. 34/2006), af de i bemærkningerne fastsatte grunde, for at sikre, at den finansieringsaftale, der blev indgået inden tiltrædelsen, overholdes?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 383/6

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supreme Court of the United Kingdom (Det Forenede Kongerige) den 12. august 2016 — MB mod Secretary of State for Work and Pensions

(Sag C-451/16)

(2016/C 383/08)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Supreme Court of the United Kingdom

Parter i hovedsagen

Sagsøger: MB

Sagsøgt: Secretary of State for Work and Pensions

Præjudicielt spørgsmål

Er Rådets direktiv 79/7/EØF (1) til hinder for, at der i national ret opstilles et krav om, at en person, der har skiftet køn — ud over at opfylde de fysiske, sociale og psykologiske kriterier for anerkendelse af et kønsskifte — også skal være ugift for at være berettiget til arbejdsophørspension fra staten?

(1) Rådets direktiv 79/7/EØF om gradvis gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring omhandler offentlige ydelser (EUT 1979 L 6, s. 24).
3)

Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende, er the Ministry of Justice of the Republic of Lithuania da omfattet af begrebet »judiciel myndighed« som omhandlet i artikel 6, stk. 1, i rammeafgørelse 2002/584/RIA, og er en af denne myndighed udstedt europæisk arrestordre følgelig en »retsafgørelse« som omhandlet i artikel 1, stk. 1, i rammeafgørelse 2002/584/RIA?
1)

Er (a) princippet om frie varebevægelser og princippet om fri udveksling af tjenesteydelser; (b) princippet om de EU-retlige konkurrencereglers effektivitet og princippet om liberalisering af det indre marked; (c) princippet om EU-rettens effektive virkning og princippet om EU-rettens ensartede anvendelse i hele Unionen; (d) EU-rettens sekundære bestemmelser såsom direktiv 98/71 (1), især direktivets artikel 14, artikel 1 i forordning nr. 461/2010 (2) samt FN/ECE-regulativ nr. 124 til hinder for en fortolkning af artikel 110 i forordning nr. 6/2002 (3), der indeholder reparationsklausulen, hvorefter en kopifælg, som æstetisk set er identisk med den fabriksmonterede originale fælg og godkendt i henhold til det nævnte FN/ECE-regulativ nr. 124, udelukkes fra begrebet komponent til et sammensat produkt (motorkøretøj), som kan anvendes i forbindelse med reparation af motorkøretøjet, således at det atter får sit oprindelige udseende?
1.

Appellanten, Bank Mellat (»banken«), har appelleret Rettens (Første Afdeling) dom af 2. juni 2016 i sag T-160/13, Bank Mellat mod Rådet, EU:T:2016:331 (»dommen«). Banken har kort fortalt anført, at Retten begik en fejl ved at undlade at give medhold i påstanden om at annullere forskellige foranstaltninger, der udgør en »finansiel embargo« mod banken, eller at fastslå, at disse ikke finder anvendelse på banken, nemlig: (1) Artikel 1, nr. 15), i Rådets forordning (EU) nr. 1263/2012. (2) Artikel 1, nr. 6), i afgørelse 2012/635/FUSP.
7)

Er artikel 2a i de supplerende bestemmelser til bekendtgørelse nr. 1 i strid med direktiv 2006/112, som tillader at anse momsen for en bestanddel af prisen for en ydelse, der er udført i forbindelse med udøvelse af et liberalt erhverv (vedrørende indregningen af momsen som en del af det skyldige advokatsalær)?
7)

Er artikel 2a i de supplerende bestemmelser til bekendtgørelse nr. 1 i strid med direktiv 2006/112 (2), som tillader at anse momsen for en bestanddel af prisen for en ydelse, der er udført i forbindelse med udøvelse af et liberalt erhverv (vedrørende indregningen af momsen som en del af det skyldige advokatsalær)?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 371/4

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene) den 18. juli 2016 — X BV mod Staatssecretaris van Financiën

(Sag C-398/16)

(2016/C 371/05)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: X BV

Sagsøgt: Staatssecretaris van Financiën

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 43 EF og artikel 48 EF (nu artikel 49 TEUF og artikel 53 TEUF) fortolkes således, at de er til hinder for en national bestemmelse, hvorefter et moderselskab med hjemsted i en medlemsstat for så vidt angår et lån, som vedrører et kapitalindskud i et datterselskab, der har hjemsted i en anden medlemsstat, nægtes et rentefradrag, mens dette fradrag ville kunne anvendes, såfremt det nævnte datterselskab var optaget i en skattemæssig enhed — med en nederlandsk skattemæssig enheds egenskaber — med det nævnte moderselskab, idet sammenhængen med et sådant kapitalindskud i så fald ikke ville fremgå som følge af konsolideringen?
1)

Skal artikel 43 EF og artikel 48 EF (nu artikel 49 TEUF og artikel 53 TEUF) fortolkes således, at de er til hinder for en national bestemmelse, hvorefter et moderselskab med hjemsted i en medlemsstat for så vidt angår det beløb, som det har investeret i et datterselskab, som har hjemsted i en anden medlemsstat, ikke kan tage hensyn til valutatab, mens det ville kunne gøre dette, såfremt det nævnte datterselskab var optaget i en skattemæssig enhed — med en nederlandsk skattemæssig enheds egenskaber — med det nævnte moderselskab med hjemsted i den førstnævnte medlemsstat, hvilket skyldes konsolideringen inden for den skattemæssige enhed?
a.

For det første var Retten af den opfattelse, at det med henblik på at fastslå, at sagsøgeren var umiddelbart berørt, var tilstrækkeligt, at denne producerede bioethanol. Denne konklusion med hensyn til det at være umiddelbart berørt er imidlertid uforenelig med fast retspraksis, som afviser, at personer kan være umiddelbart berørt alene på baggrund af økonomiske konsekvenser.
2)

Såfremt første spørgsmål besvares bekræftende: Skal artikel 118m, stk. 2, litra a), nr. ii), i forordning (EF) nr. 1234/2007 samt artikel 103, stk. 2, litra a), nr. ii), i forordning (EU) nr. 1308/2013 fortolkes således, at benyttelse af en beskyttet oprindelsesbetegnelse som del af en betegnelse for en fødevare, som ikke svarer til produktspecifikationerne, og som er tilsat en ingrediens, som svarer til produktspecifikationerne, udgør en udnyttelse af oprindelsesbetegnelsens omdømme, hvis betegnelsen for fødevaren svarer til den sædvanlige betegnelse i den relevante kundekreds, og ingrediensen er tilsat i en mængde, som er tilstrækkelig til at give produktet en væsentlig egenskab?
1)

Kan et søgsmål vedrørende krænkelse af et EU-varemærke [artikel 96, litra a), i forordning (EF) nr. 207/2009 (1) som ændret ved forordning (EU) 2015/2424] afvises på grund af en indsigelse om, at ansøgeren ved indgivelsen af varemærkeansøgningen var i ond tro [artikel 52, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009 som ændret ved forordning (EU) 2015/2424], når sagsøgte ganske vist med denne begrundelse har fremsat et modkrav om, at EU-varemærket erklæres ugyldigt (artikel 99, stk. 1, i forordning (EF) nr. 207/2009 som ændret ved forordning (EU) 2015/2424), men retten endnu ikke har truffet afgørelse om dette modkrav? Såfremt spørgsmålet besvares benægtende: