ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

1. Saerlige rettergangsformer ° udsaettelse af gennemfoerelsen ° betingelser ° forholdsreglen forekommer umiddelbart berettiget ° ansaettelsesmyndighedens paalaeggelse af en haardere disciplinaer sanktion end den af Disciplinaerraadet foreslaaede, skoent baseret paa samme vurdering af omstaendighederne

(EOEF-traktaten, art. 185; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

2. Saerlige rettergangsformer ° udsaettelse af gennemfoerelsen ° betingelser ° alvorlig og uoprettelig skade ° oekonomisk skade ° ikke formueskade ° afvejning af samtlige interesser i sagen ° disciplinaer sanktion paalagt laenge efter de kritiserede forhold

(EOEF-traktaten, art. 185; Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

Sammendrag

1. I forbindelse med udsaettelse af gennemfoerelsen af en afgoerelse om at paalaegge en tjenestemand en disciplinaer sanktion er betingelsen om, at der skal foreligge "fumus boni juris", opfyldt, naar ansaettelsesmyndigheden uden at bestride den vurdering af de faktiske omstaendigheder, som er indeholdt i Disciplinaerraadets begrundede udtalelse, har paalagt en haardere disciplinaer sanktion end den af dette raad foreslaaede, og naar den kvalifikation af de faktiske omstaendigheder, som ansaettelsesmyndigheden har anlagt i den anfaegtede afgoerelse, umiddelbart rejser alvorlig tvivl for Retten, uden at dette foregriber afgoerelsens lovlighed eller ulovlighed.

2. Naar henses til den for udsaettelse af gennemfoerelse gaeldende betingelse, hvorefter der skal bestaa risiko for, at den, der begaerer udsaettelse, lider et alvorligt og uopretteligt tab, kan et rent oekonomisk tab i princippet ikke anses for uopretteligt eller selv vanskeligt afhjaelpeligt, da et saadant tab kan vaere genstand for en senere oekonomisk erstatning. Det paahviler imidlertid Retten at undersoege ° under hensyn til den interesse, som opfyldelsen af den anfaegtede akt frembyder for institutionen ° hver sags saerlige omstaendigheder og paa grundlag af disse at fastslaa, om sagsoegeren lider et tab, som ikke kan afhjaelpes, uanset om akten maatte blive annulleret i forbindelse med afgoerelsen af hovedsagen.

Herved kan det ikke antages, at et indkomsttab paa cirka 12% af maanedsloennen for en tjenestemand som foelge af degradationen udgoer et alvorligt og uopretteligt tab, eftersom sagsoegeren, saafremt han faar medhold i hovedsagen, vil faa daekket den loenforskel, som skyldes degradationen.

Hvad derimod angaar baade det tab, som skyldes nedsaettelsen af tjenestemandens vaerdighed og faglige omdoemme, og det tab, som skyldes forvaerringen af hans psykiske tilstand, maa det antages ° naar ansaettelsesmyndigheden, som ikke er bundet af nogen foraeldelsesfrist paa omraadet, har paalagt en sanktion mere end fem aar efter en fejl, som den betegner som yderst grov, og som den havde haft kendskab til mere end fire aar foer indledningen af disciplinaersagen ° at tjenestemandens interesser boer gives forrang, hvis man afvejer dem med interesserne hos den institution, som har paalagt ham sanktionen.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

Retspleje ° sagsomkostninger ° soegsmaal med paastand om erstatning for skade lidt som foelge af anvendelsen af maelkekvoteordningen ° sagen haevet paa baggrund af en erklaering fra sagsoegte for Retten under en anden sag om, hvorledes sagsoegte vil forholde sig, saafremt forordning nr. 2187/93 om tilbud om erstatning til visse maelkeproducenter, som midlertidigt har vaeret forhindret i at udoeve deres virksomhed, maatte blive annulleret ° betingelserne for at paalaegge den anden part at betale sagens omkostninger ikke opfyldt ° ophaevelse af omkostningerne

(Rettens procesreglement, art. 87, stk. 5; Raadets forordning nr. 2187/93)

Sammendrag

En erklaering fra institutionernes side, som er blevet tilfoert retsbogen under en sag for Retten, og hvori institutionerne tager stilling til konsekvenserne af en eventuel annullation af forordning nr. 2187/93 om tilbud om erstatning til visse maelkeproducenter, som midlertidigt har vaeret forhindret i at udoeve deres virksomhed ° nemlig at alle beroerte producenter, ogsaa selv om de ikke var part i den sag, som foerte til annullationen af forordningen, vil have krav paa en erstatning beregnet uden hensyntagen til begraensningerne i forordningens artikel 8 og 14 ° kan have faaet visse af de sagsoegere, som havde anlagt sag med paastand om erstatning for skade lidt i forbindelse med anvendelsen af maelkekvoteordningen, til at haeve sagen. Erklaeringen skabte nemlig klarhed over Raadets opfattelse med hensyn til foelgerne af en accept af tilbuddet om erstatning i henhold til den omtvistede forordning, saafremt denne maatte blive annulleret.

Erklaeringen er dog ikke af en saadan karakter, at den kan begrunde, at Raadet paalaegges at betale sagsoegernes omkostninger i henhold til artikel 87, stk. 5, i Rettens procesreglement. Herefter boer hver part baere sine egne omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

Retspleje ° sagsomkostninger ° annullationssoegsmaal til proevelse af forordning nr. 2187/93 om tilbud om erstatning til visse maelkeproducenter, som midlertidigt har vaeret forhindret i at udoeve deres virksomhed ° sagen haevet paa baggrund af en erklaering fra sagsoegte for Retten om, hvorledes sagsoegte vil forholde sig, saafremt forordningen maatte blive annulleret i forbindelse med en anden sag ° betingelserne for at paalaegge den anden part at betale sagens omkostninger ikke opfyldt ° ophaevelse af omkostningerne

(Rettens procesreglement, art. 87, stk. 5; Raadets forordning nr. 2187/93)

Sammendrag

En erklaering fra institutionernes side, som er blevet tilfoert retsbogen under en sag for Retten, og hvori institutionerne tager stilling til konsekvenserne af en eventuel annullation af forordning nr. 2187/93 om tilbud om erstatning til visse maelkeproducenter, som midlertidigt har vaeret forhindret i at udoeve deres virksomhed ° nemlig at alle beroerte producenter, ogsaa selv om de ikke var part i den sag, som foerte til annullationen af forordningen, vil have krav paa en erstatning beregnet uden hensyntagen til begraensningerne i forordningens artikel 8 og 14 ° kan have faaet visse af de sagsoegere, som havde anlagt sag med paastand om annullation af forordningen, til at haeve sagen, da den skabte klarhed over Raadets opfattelse med hensyn til foelgerne af en accept af tilbuddet om erstatning i henhold til den omtvistede forordning, saafremt denne maatte blive annulleret.

Erklaeringen er dog ikke af en saadan karakter, at den kan begrunde, at Raadet paalaegges at betale sagsoegernes omkostninger i henhold til artikel 87, stk. 5, i Rettens procesreglement. Herefter boer hver part baere sine egne omkostninger.
Nøgleord



Nøgleord

++++

Retspleje ° sagsomkostninger ° ophaevelse af sag ° ingen paastand om sagens omkostninger ° sagsoegtes paastand om, at sagsoegeren paalaegges at betale sagens omkostninger ° Faellesskabets retsinstanser undersoeger af egen drift, om det er begrundet at paalaegge sagsoegeren at baere sagsoegtes omkostninger ° Kommissionen paalagt sagsoegernes omkostninger, naar disse haever sager, der var begrundede paa det tidspunkt, de blev anlagt, om erstatning af tab, de har lidt ved anvendelsen af maelkekvoteordningen

(Rettens procesreglement, art. 87, stk. 5)

I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 5, er det kun muligt at paalaegge en part, som haever sagen, at betale modpartens sagsomkostninger, naar denne har nedlagt paastand herom, men det foelger af artikel 87, stk. 5, tredje afsnit, at der ogsaa uden modpartens paastand herom kan traeffes afgoerelse om, at en part skal baere egne omkostninger. Saafremt en sagsoeger nemlig haever sagen uden at nedlaegge paastand om sagens omkostninger, kan man ganske vist deraf slutte, at han giver afkald paa at kraeve, at sagsoegte betaler hans omkostninger, men ikke at han maatte vaere rede til ogsaa at betale sagsoegtes omkostninger. Naar der traeffes afgoerelse om slettelse af en sag, fordi den haeves, og i givet fald om sagsoegtes paastand om sagens omkostninger i henhold til foerste afsnit, foerste punktum, sker det uden yderligere sagsbehandling, og sagsoegeren faar ikke lejlighed til at tage til genmaele over for en paastand om tilkendelse af sagsomkostninger. Retten maa derfor i givet fald af egen drift tage stilling til, om det er begrundet at paalaegge sagsoegeren at baere sagsoegtes omkostninger, for saa vidt sagens omstaendigheder tillader det.

Foelger det heraf, at sagsoegtes forhold har givet sagsoegeren grund til at anlaegge sagen, og det derfor ikke er berettiget at paalaegge sagsoegeren at betale sagsoegtes omkostninger, skal sagsoegte heller ikke gives medhold i en paastand om tilkendelse af sagsomkostninger, naar sagsoegeren ved sagens haevelse selv har undladt at nedlaegge paastand om tilkendelse af sagsomkostninger. I et saadant tilfaelde maa hver part betale sine egne omkostninger.

En saadan afgoerelse skal traeffes, naar der er tale om flere sagsoegere, som har anlagt sag med paastand om erstatning for tab, de har lidt som foelge af anvendelsen af visse bestemmelser i maelkekvoteordningen, og som i forbindelse med haevelsen af sagerne ikke har nedlagt paastand om at faa tilkendt sagens omkostninger. Raadet og Kommissionen havde nemlig paa det tidspunkt, da sagerne blev anlagt, endnu ikke offentliggjort den meddelelse i De Europaeiske Faellesskabers Tidende, hvori de har anerkendt erstatningsansvaret og med henblik paa en samlet ordning givet afkald paa at goere foraeldelsesindsigelsen gaeldende, saaledes at soegsmaalene var begrundede med henblik paa at opretholde sagsoegernes krav, som i mellemtiden er blevet anerkendt i form af de tilbud om erstatning, som sagsoegerne har accepteret.
RETTENS KENDELSE (Femte Afdeling)

20. juli 1994

Sag T-45/93

Paulo Branco

mod

Revisionsretten for De Europæiske Fællesskaber

»Åbenbart afvisningsgrundlag«

Fuldstændig gengivelse på portugisisk II-641

Angående:

Påstand om annulation af den ved Revisionsretten fulgte forfremmelsesprocedure for 1992.

Udfald:

Afvisning.

Resumé af kendelse

Den 17. juli 1992 offentliggjorde ansættelsesmyndigheden listen over de tjenestemænd, som det paritetiske forfremmelsesudvalg havde foreslået forfremmet i 1992. Forfremmelsesudvalget havde ikke foretaget en sammenlignende undersøgelse af sagsøgerens fortjenester med den begrundelse, at han havde tjenestefrihed af personlige årsager, og at hans navn ikke var opført på denne liste.

Afgørelserne om forfremmelse blev opslået henholdsvis den 24. juli og den 24. august 1992 og mellem den 3. august og den 3. september 1992.

Det paritetiske forfremmelsesudvalg opførte derefter sagsøgerens navn idet han i mellemtiden var genindtrådt i tjenesten, på den liste, der blev udfærdiget i forbindelse med den procedure, som var afsluttet ved de i slutningen af juli trufne afgørelser om forfremmelse. Denne liste blev opslået i tidsrummet mellem den 17. december 1992 og den 17. januar 1993.

Da sagsøgeren ikke var blevet forfremmet, indgav han endelig den 6. januar 1993 en klage, hvori han krævede annullation eller ændring af afgørelsen om forfremmelse for 1992, således at han kunne blive opført på listen over forfremmede tjenestemænd. Han indgav endnu en klage den 4. marts 1993. Disse to klager blev afvist ved skrivelse af 6. maj 1993.

Formaliteten

Retten fandt, at forfremmelsesproceduren betragtet i sin helhed ikke udgør en akt der indeholder et klagepunkt. Dels drejer det sig ikke om en enkelt akt, men om en flerhed af akter, der førte til afgørelser om forfremmelse, som kunne indeholde et klagepunkt imod sagsøgeren. Dels var offentliggørelsen af den ændrede liste ikke en del af den fulgte procedure, eftersom offentliggørelsen skete efter afgørelsernes vedtagelse (grund 24).

Såfremt det antages, at sagen er anlagt til prøvelse af afgørelserne om forfremmelse må den afvises, da der ikke er blevet indgivet Mage over afgørelserne om forfremmelse for 1992 inden for den i tjenestemandsvedtægten fastsatte frist på tre måneder (grund 25 og 26).

Såfremt det antages, at søgsmålet er rettet mod offentliggørelsen af den ændrede liste, må sagen ligeledes afvises, idet offentliggørelsen af denne liste, som er til fordel for sagsøgeren, idet den indeholder hans navn, ikke indeholder et klagepunkt imod ham (grund 27, 28 og 29).

Såfremt det antages, at offentliggørelsen af den ændrede liste kan udgøre et nyt væsentligt element, der kan begrunde, at sagsøgeren indgiver en anmodning med henblik på at opnå en afgørelse om forfremmelse, og såfremt sagsøgerens klage kan anses for en sådan ansøgning, har afgørelsen om at afslå denne ansøgning, der blev vedtaget den 6. maj 1993, ikke været gjort til genstand for en klage indgivet inden for den i tjenestemandsvedtægten fastsatte frist (grund 30 og 31).

Konklusion:

Sagen afvises.
RETTENS KENDELSE (Tredje Afdeling)

20. maj 1994

Sag T-510/93

Dieter Obst

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Afvisning — akt der indeholder et klagepunkt«

Fuldstændig gengivelse på lysk II-461

Angående:

Påstand om annullation af den stiltiende afgørelse om afslag på sagsøgerens ansøgning og om, at sagsøgte tilpligtes at meddele sagsøgeren en begrundelse for afgørelsen.

Udfald:

Afvisning.

Resumé af kendelse

Efter gennemgang af seks ansøgninger, heriblandt sagsøgerens, der var indgivet på foranledning af offentliggørelse af en meddelelse om ledig stilling, besluttede Kommissionen foreløbig ikke at besætte den pågældende stilling og offentliggjorde senere på ny en identisk meddelelse om den ledige stilling. Syv ansøgere, herunder seks af de oprindelige ansøgere, bl.a. sagsøgeren, indgav ansøgning.

Sagsøgeren indgav derefter Idage over »den stiltiende afgørelse om afslag« på hans første ansøgning.

Efter gennemgang af ansøgningerne, der var indgivet i anden omgang, udnævnte Kommissionen X til den ledige stilling og meddelte sagsøgeren afslag på hans ansøgning. Sagsøgeren indgav på ny klage og anlagde derefter sag (sag T-562/93).

Antagelse til realitetsbehandling

Retten fandt, at Kommissionen ikke kunne anses for at have overskredet sine beføjelser ved at finde det nødvendigt at øge antallet af ansøgere og genopslå den ledige stilling, og konstaterede derefter, at de ansøgninger, der var indgivet på foranledning af den første offentliggørelse, ikke var bortfaldet ved den gennemgang af de syv ansøgninger, der fandt sted efter den anden offentliggørelse. Der fandtes derfor ikke ved den anden offentliggørelse at være truffet afgørelse vedrørende de første ansøgninger, og den anden offentliggørelse loinne under alle omstændigheder ikke anses for at være en stiltiende afgørelse om afslag på disse ansøgninger eller en beslutning om at afslutte ansættelsesproceduren. Proceduren blev først afsluttet med afgørelsen om at udnævne X til den ledige stilling, idet denne afgørelse udgjorde den eneste bebyrdende retsakt i forhold til sagsøgeren, for så vidt som den loinne påvirke hans retsstilling direkte. Det fandtes at følge heraf, at annullationspåstanden skulle afvises (grund 24, 25 og 26).

Retten afviste ligeledes påstanden om, at Kommissionen tilpligtes at meddele sagsøgeren en begrundelse for afgørelsen vedrørende hans første ansøgning, for det første med den begrundelse, at Fællesskabets domsmyndighed ikke uden at gøre indgreb i den administrative myndigheds beføjelser kan meddele nogen fællesskabsinstitution pålæg, og for det andet, at Kommissionen ikke er forpligtet til at meddele en begrundelse, når der ikke foreligger en afgørelse, der er bebyrdende for sagsøgeren (grund 27).

Henvisning til: Rettens dom af 10. april 1992, sag T-15/91, Bollendorff mod Parlamentet, Sml. II, s. 1679, præmis 57.

Konklusion:

Sagen afvises.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

1. Annullationssoegsmaal ° akter der kan vaere genstand for soegsmaal ° begreb ° akter der fremkalder bindende retsvirkninger ° Kommissionens skrivelse hvorved en ansoegning om ydelse af finansiel stoette fra Faellesskabet afvises

(EOEF-traktaten, art. 173)

2. Annullationssoegsmaal ° frist ° begyndelsestidspunkt ° meddelelse ° begreb

(EOEF-traktaten, art. 173, stk. 3)

3. Annullationssoegsmaal ° Faellesskabets retsinstansers kompetence ° paastand om anerkendelse af sagsoegerens ret ° afvisning

(EOEF-traktaten, art. 173 og art. 176, stk. 1)

4. Erstatningssoegsmaal ° paastand om erstatning i forbindelse med en paastand, der maa afvises, fordi sagsoegeren herved kraever en ret anerkendt ° afvisning

Sammendrag

1. Foranstaltninger, der har retligt bindende virkninger, som kan beroere en sagsoegers interesser gennem en vaesentlig aendring af hans retsstilling, maa anses for retsakter eller beslutninger, der ° uanset deres form ° kan goeres til genstand for et annullationssoegsmaal.

En skrivelse, der er klart og utvetydigt affattet, og hvorved Kommissionen traeffer en endelig beslutning om at afvise sagsoegerens ansoegning om ydelse af finansiel stoette fra Faellesskabet, maa anses for en saadan foranstaltning.

2. En beslutning maa antages at vaere behoerigt meddelt en sagsoeger, jf. traktatens artikel 173, stk. 3, saafremt det godtgoeres, at han har modtaget en klart og utvetydigt affattet skrivelse, som indeholder beslutningen.

Saafremt det ikke er muligt at fastslaa den noejagtige dato for modtagelsen af denne skrivelse, antages det, at soegsmaalsfristen senest begynder at loebe fra datoen for sagsoegerens skrivelse, hvori der henvises til foerstnaevnte skrivelse.

3. En paastand om, at Faellesskabets retsinstanser anerkender sagsoegerens ret, som stoettes paa traktatens artikel 176, stk. 1, kan ikke admitteres inden for rammerne af et annullationssoegsmaal efter traktatens artikel 173, da en saadan paastand gaar ud over deres kompetence.

4. Naar en sagsoeger har anlagt sag med paastand om anerkendelse af hans ret til faellesskabsstoette til finansiering samt udbetaling af morarenter i forbindelse med den stoette, han har ansoegt om, kan erstatningspaastanden ikke anses for en selvstaendig paastand, saaledes at afvisningen af paastanden om anerkendelse indebaerer, at erstatningspaastanden ligeledes maa afvises.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

Foreloebige forholdsregler - retssikrende forholdsregler - betingelser - et alvorligt og uopretteligt tab - pligt for visse maelkeproducenter, der ikke har faaet tildelt referencemaengder fritaget for tillaegsafgiften, til at vaelge mellem at acceptere en fast erstatning, som ikke daekker deres tab fuldt ud, og at afvente en erstatning i en ubestemt periode - foreloebige forholdsregler tilsyneladende ikke noedvendige efter en undersoegelse af konsekvenserne af en accept af tilbuddet om den faste erstatning

(Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2; Raadets forordning nr. 2187/93)

Sammendrag

Spoergsmaalet om, hvorvidt en foreloebig forholdsregel er uopsaettelig, skal vurderes ud fra, om det er noedvendigt at traeffe en foreloebig afgoerelse for at undgaa, at der paafoeres den part, der har indgivet begaeringen, et alvorligt og uopretteligt tab. Det paahviler denne at godtgoere, at det vil have alvorlige og uoprettelige konsekvenser for den paagaeldende, saafremt man afventer afgoerelsen i hovedsagen.

Den omstaendighed, at de maelkeproducenter, der kraever erstatning for den skade, de har lidt som foelge af, at det er blevet afvist at tildele dem referencemaengder fritaget for tillaegsafgiften efter udloebet af deres ikke-markedsfoeringsforpligtelse - hvilket er kendt ulovligt af Domstolen - enten skal acceptere tilbuddet om den faste erstatning i henhold til forordning nr. 2187/93, og herved give afkald paa ethvert yderligere krav, eller maa afvente udfaldet af de erstatningssager, de har anlagt ved EF' s retsinstanser, for at opnaa en fuld erstatning, indebaerer ikke, at de risikerer at lide et saadant tab.

Selv om en producent, der er forgaeldet og udsat for retsforfoelgning fra sine kreditorer, ganske vist ikke kan vente paa at faa udbetalt erstatning i en ubestemt periode, er en accept af tilbuddet om den faste erstatning paa de i den foernaevnte forordning opstillede betingelser ikke noedvendigvis ensbetydende med, at de beroerte producenter definitivt mister retten til en stoerre erstatning, som de mener sig berettiget til. Dette skyldes, at hvis ordningen med den faste erstatning, saaledes som den er fastlagt i forordningen, som anfoert af de beroerte producenter er ulovlig, vil en annullation af de anfaegtede bestemmelser i forbindelse med en af de sager, der ikke bliver haevet, skabe en ny situation, der - som det udtrykkeligt er anerkendt af de sagsoegte institutioner under sagen om foreloebige forholdsregler - giver alle beroerte producenter mulighed for at kraeve en erstatning, som vil blive beregnet paa grundlag af en laengere periode end den, der er lagt til grund for den faste erstatning. Erstatningen vil i saa fald ganske vist eventuelt blive beregnet paa grundlag af de faktiske tab, men dette udgoer ikke et indgreb i de beroerte producenters rettigheder.

Det foelger heraf, at begaeringen om foreloebige forholdsregler ikke kan tages til foelge, da sagsoegernes accept af tilbuddet om den faste erstatning i henhold til forordning nr. 2187/93 ikke i sig selv kan paafoere dem et alvorligt og uopretteligt tab.
Nøgleord



Nøgleord

++++

Foreloebige forholdsregler - udsaettelse af gennemfoerelsen - begaering om udsaettelse af gennemfoerelsen af en bestemmelse i en forordning, som fastsaetter en frist for accept af tilbud om erstatning til visse maelkeproducenter - begaeringen begrundet i sagsoegernes interesse i forud for naevnte frists udloeb at have kendskab til den afgoerelse, Retten i forbindelse med en anden sag skal traeffe om udsaettelse af gennemfoerelsen af samme forordning for saa vidt angaar virkningerne af den naevnte accept - udsaettelse af fristen

(EOEF-traktaten, art. 185 og 186; Raadets forordning nr. 2187/93, art. 14, stk. 3 og 4)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

1. Retspleje ° sagsomkostninger ° udgifter, der kan kraeves erstattet ° begreb ° noedvendige udgifter, som parterne har afholdt ° udgifter til advokater for Faellesskabets institutioner eller organer

[Rettens procesreglement, art. 91, litra b)]

2. Retspleje ° sagsomkostninger ° fastsaettelse ° udgifter, der kan kraeves erstattet ° begreb ° omstaendigheder, der tages i betragtning

[Rettens procesreglement, art. 91, litra b)]

Sammendrag

1. Naar en faellesskabsinstitution eller et faellesskabsorgan goer brug af sin befoejelse efter artikel 17, stk. 1, i EOEF-statutten for Domstolen til at lade sig bistaa af en advokat under en tvist ved Retten, er honoraret til en saadan advokat en noedvendig udgift, som parterne har afholdt i henhold til artikel 91, litra b), i Rettens procesreglement.

2. Retten er ikke i medfoer af procesreglementets artikel 91 kompetent til at fastsaette de beloeb, som parterne skal udrede i honorarer til deres egne advokater, men kan fastsaette den del af disse beloeb, der kan soeges godtgjort hos den part, der idoemmes sagens omkostninger. Foelgelig skal Retten ikke tage hensyn til en national tarif for advokaters honorarer eller til en eventuel aftale herom mellem den paagaeldende part og dennes befuldmaegtigede eller raadgivere.

Da der ikke i faellesskabsretten findes bestemmelser om fastsaettelse af saadanne honorarer, er Retten frit stillet ved sin vurdering af de foreliggende oplysninger, idet den dog skal tage hensyn til sagens genstand og karakter, dens betydning efter faellesskabsretten og dens svaerhedsgrad, saavel som til den arbejdsbyrde, som den paagaeldende advokat har baaret i forbindelse med sagen, samt til parternes oekonomiske interesse i sagen.

Da Retten ved fastsaettelsen af de udgifter, som kan kraeves erstattet, tager hensyn til alle sagens omstaendigheder indtil tidspunktet for sin afgoerelse, er der ikke anledning til at traeffe saerskilt afgoerelse om de udgifter, som parterne har afholdt med henblik paa proceduren om fastsaettelsen af sagens omkostninger.