Forslag til afgørelse fra generaladvokat Mischo fremsat den 19. marts 1998. - The Scotch Whisky Association mod Compagnie financière européenne de prises de participation (Cofepp), Prisunic SA og Centrale d'achats et de services alimentaires SARL (Casal). - Anmodning om præjudiciel afgørelse: Tribunal de grande instance de Paris - Frankrig. - Definition, betegnelse og præsentation af spiritus - Forordning (EØF) nr. 1576/89 - Betingelser for at anvende artsbetegnelsen 'whisky' - Drikkevarer, der udelukkende består af whisky og vand. - Sag C-136/96.



Samling af Afgørelser 1998 side I-04571



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1 I hvilken grad kan en producent uden at overtraede de faellesskabsretlige bestemmelser udnytte den prestige, der er knyttet til ordet whisky, med henblik paa at fremme salget af en alkoholholdig drikkevare, der ganske vist er fremstillet paa grundlag af whisky, men hvor producenten ikke bestrider, at der ikke er tale om whisky som omhandlet i de gaeldende bestemmelser? Dette er kernen i den sag, der verserer for Tribunal de grande instance de Paris mellem paa den ene side Scotch Whisky Association (herefter »SWA«), hvis formaal er at beskytte og fremme den skotske whiskybranches interesser i hele verden og at optraede som part i retssager med henblik paa at varetage disse interesser, og paa den anden side selskabet La Martiniquaise LM, nu Compagnie financière européenne de prises de participation (herefter »La Martiniquaise«), som under maerket Gold River og med betegnelsen »spiritueux au whisky« fremstiller og markedsfoerer en drikkevare, der er fremstillet ved blanding af forskellige skotske, canadiske og nordamerikanske whiskyer og vand, og som har et alkoholindhold paa 30% vol., samt Centrale d'achats et de services alimentaires, centrale d'achats des magasins Prisunic og selskabet Prisunic, i hvis forretninger den paagaeldende drikkevare saelges en detail.

2 SWA har anfoert, at de sagsoegte selskaber har tilsidesat god markedsfoeringsskik, idet de markedsfoerer drikkevaren Gold River under en betegnelse, der ogsaa omfatter ordet »whisky«, selv om det i Raadets forordning (EOEF) nr. 1576/89 af 29. maj 1989 om fastlaeggelse af almindelige regler for definition, betegnelse og praesentation af spiritus (1) (herefter »forordningen«) er fastsat, at minimumsalkoholindholdet for whisky skal vaere 40% vol.

3 Heroverfor har de sagsoegte anfoert, at naar de ikke anvender betegnelsen whisky, men betegnelsen »spiritueux au whisky« for en drikkevare, som ganske vist er fortyndet med vand, men som af alkohol kun indeholder whisky, har de i enhver henseende handlet i overensstemmelse med baade Raadets forordning og direktiv 79/112/EOEF af 18. december 1978 om tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om maerkning af og praesentationsmaader for levnedsmidler bestemt til den endelige forbruger samt om reklame for saadanne levnedsmidler (2) (herefter »direktivet«).

4 Den nationale ret fandt, at den stod over for et faellesskabsretligt fortolkningsproblem, hvor loesningen afhang af, hvorvidt parternes respektive anbringender var begrundede. Retten har derfor oensket oplyst, om artsbetegnelsen whisky i henhold til de faellesskabsretlige bestemmelser og navnlig forordningens artikel 5 lovligt kan indgaa i salgsbetegnelsen for spiritus, der udelukkende bestaar af whisky fortyndet med vand, saaledes at alkoholindholdet udtrykt i volumen er mindre end 40%.

5 Inden jeg kommer naermere ind paa de regler, der er fastsat i forordningen, er det efter min opfattelse paa sin plads at fremhaeve de formaal, der i henhold til betragtningerne til forordningen forfoelges med den derved, at der heri er fastsat de betegnelser, der skal anvendes paa de forskellige former for spiritus. Paa det punkt er det efter min opfattelse de to foerste og fjerde betragtning til forordningen, der indeholder naermere oplysninger. De har foelgende ordlyd:

»Paa nuvaerende tidspunkt findes der ingen saerlige faellesskabsbestemmelser for spiritus, blandt andet for saa vidt angaar definitionen af disse produkter og forskrifter vedroerende deres betegnelse og praesentation; i betragtning af disse produkters oekonomiske betydning boer der vedtages faellesbestemmelser paa dette omraade for at bidrage til det faelles markeds funktion.

Spiritus er et vigtigt landbrugsprodukt i Faellesskabet paa grund af dets afsaetningsmuligheder; disse afsaetningsmuligheder skyldes for en stor del det gode omdoemme, som disse produkter har vundet i Faellesskabet og paa verdensmarkedet; omdoemmet er forbundet med de traditionelle produkters kvalitetsniveau; for at afsaetningen kan opretholdes, maa de paagaeldende produkter fortsat svare til et vist kvalitetsniveau; bevarelsen af dette kvalitetsniveau sker bedst ved at definere produkterne under hensyntagen til de traditionelle saedvaner, som ligger til grund for omdoemmet; endvidere boer de saaledes definerede betegnelser forbeholdes produkter, hvis kvalitetsniveau svarer til de traditionelle produkters, saa det undgaas, at betegnelserne devalueres.

Den normale og saedvanlige maade at oplyse forbrugerne paa er at anbringe en raekke angivelser paa etiketten; spiritus er, for saa vidt angaar maerkningen, underkastet de almindelige regler i direktivet ... paa grund af de paagaeldende produkters art boer der med henblik paa en bedre forbrugeroplysning vedtages supplerende saerlige bestemmelser til disse almindelige regler og navnlig indsaettes udtryk om aeldning og om minimumsalkoholindholdet for afsaetning til konsum i definitionen af produkterne.«

6 Det fremgaar heraf, at faellesskabslovgiver har villet bevare det med kvalitetsniveauet forbundne omdoemme for visse traditionelle former for spiritus og sikre forbrugerne mere relevante og mere praecise oplysninger end dem, der kraeves efter direktivet. Med vedtagelsen af forordningen var der derfor tale om at bringe orden inden for en sektor, hvor fantasien tidligere havde haft frit spil i enhver henseende.

7 Blandt de traditionelle former for spiritus, som soeges beskyttet i kraft af forordningen, er whisky.

8 Whisky er en spiritus, som i forordningens artikel 1, stk. 4, litra b), er defineret som foelger:

»Spiritus, der er fremstillet ved destillation af mask af korn:

- hvori sukkerdannelse har fundet sted ved hjaelp af diastase af den indeholdte malt, med eller uden andre naturlige enzymer

- der er gaeret under paavirkning af gaersvampe

- der er destilleret til under 94,8% vol., saaledes at destillatet faar aroma og smag af de anvendte raavarer, og

som er aeldet i mindst tre aar paa traefade med en kapacitet paa hoejst 700 liter.«

9 En betingelse for, at en drikkevare kan betegnes som »whisky«, er derudover, at den har et vist minimumsalkoholindhold. Saaledes hedder det i forordningens artikel 3, stk. 1:

»Med undtagelse af spiritus med enebaersmag ... skal nedennaevnte spiritus for at kunne leveres til konsum i Faellesskabet under en af de i artikel 1, stk. 4, anfoerte betegnelser have foelgende minimumsalkoholindhold udtrykt i volumen ...:

- 40% whisky/whiskey«.

10 Det fremgaar utvetydigt af artikel 1, stk. 4, sammenholdt med artikel 3, stk. 1, at drikkevaren Gold River, hvis alkoholindhold er 30% vol., ikke er whisky som omhandlet i forordningen, uanset at den eneste form for alkohol, den indeholder, er whisky. Dette spoergsmaal er i oevrigt ikke omtvistet.

11 Der er derimod ikke enighed om, hvorvidt det er i strid med forordningen, at der for den paagaeldende drikkevare anvendes salgsbetegnelsen »spiritueux au whisky«, og heller ikke om, hvorledes forordningens artikel 5 skal fortolkes. Artikel 5, stk. 1, har foelgende ordlyd:

»Uden at foregribe de bestemmelser, der vedtages i henhold til artikel 6, forbeholdes de i artikel 1, stk. 4, omhandlede betegnelser de former for spiritus, som er defineret deri, under hensyn til de i artikel 2, 3, 4 og 12 fastsatte krav. Betegnelserne skal anvendes til at kendetegne disse produkter.

Spiritus, der ikke opfylder kravene til de produkter, der er defineret i artikel 1, stk. 4, maa ikke have samme betegnelse som disse. Den skal betegnes: 'spiritus'.«

12 Henset til ordlyden af ovennaevnte bestemmelser har La Martiniquaise indroemmet, at naar drikkevaren Gold River ikke maa betegnes »whisky«, maa den kunne betegnes som »spiritus« eller »spiritusholdig drikkevare«. Ifoelge selskabet maa der i forbindelse med betegnelsen »spiritus« eller »spiritusholdig drikkevare« kunne anvendes udtrykket »med whisky«.

13 Den franske regering er af samme opfattelse. Kommissionen og den tyske, spanske, irske og italienske regering samt Det Forenede Kongeriges regering har indgivet indlaeg, hvori de forfaegter det modsatte synspunkt.

14 Heller ikke efter min opfattelse er det synspunkt, La Martiniquaise har fremfoert, holdbart. Hvis dette var tilfaeldet, kunne man med rette rejse tvivl om, hvorvidt de midler, faellesskabslovgiver har valgt med henblik paa at naa de maal, der er opstillet i de betragtninger, jeg har refereret, var passende. Hvilket formaal ville det tjene at forbyde den vildledende betegnelse, saafremt den kunne dukke op i umiddelbar tilknytning til den paabudte betegnelse. Ville man reelt have beskyttet whiskys omdoemme og samtidig sikret den fornoedne forbrugeroplysning, saafremt forbuddet mod, at der paa et produkt som Gold River anvendes ordet »whisky«, i praksis kun indebar en forpligtelse til at anvende betegnelsen »spiritueux au whisky«, hvor det eneste, der springer i oejnene, er ordet »whisky«?

15 Problemet med hensyn til oplysning af forbrugerne kan blive endnu mere prekaert, saafremt producenten, saaledes som La Martiniquaise har gjort det, benytter sig af den i forordningens artikel 7, stk. 4, fastsatte mulighed for at vaelge et officielt sprog i Faellesskabet, som ikke er det sprog, der anvendes dér, hvor produktet saelges, og et produkt som Gold River saaledes paa etiketten er forsynet med angivelsen »whisky spirit«. Det er naermest overfloedigt at understrege, at for almindelige franske forbrugere er en saadan betegnelse tvetydig.

16 Saafremt det antages, at artikel 5 ikke alene skal fortolkes ud fra formaalene med den ordning, artiklen er et led i, er den af La Martiniquaise forfaegtede fortolkning imidlertid ogsaa i strid med artiklens ordlyd. Det fremgaar klart af ordlyden, at en producent ikke har nogen valgmuligheder. Det er alene produktets karakter, der er afgoerende for, hvilken betegnelse der skal anvendes. For et produkt, som ikke opfylder de krav, der er angivet i de i stk. 1 omhandlede artikler, skal producenten anvende betegnelsen »spiritus«. For et produkt, som er i overensstemmelse med de naevnte krav, er det paa samme maade obligatorisk at anvende den forbeholdte betegnelse »whisky«. Dette er et privilegium, som producenten ikke boer give afkald paa.

17 I relation til ordlyden er der endvidere heller ikke tvivl om, at i henhold til forordningens artikel 5, stk. 1, foerste afsnit, er ordet »whisky« en betegnelse. Bestemmelsens andet afsnit, hvori det hedder, at spiritus, der ikke opfylder kravene til de produkter, der er defineret i artikel 1, stk. 4, »[ikke] maa ... have samme betegnelse som disse«, er saaledes noedvendigvis til hinder for, at ordet »whisky« kan indgaa i salgsbetegnelsen for et produkt som f.eks. Gold River.

18 Selv om man endelig et kort oejeblik fulgte La Martiniquaise's synspunkt, maatte saetningen: »den skal betegnes: 'spiritus'« fortolkes som foelger: »betegnelsen skal omfatte udtrykket 'spiritus'«. Dette ligger langt fra forordningens ordlyd. Det er et grundlaeggende fortolkningsprincip, at det, som ikke kraever en fortolkning, eftersom det er fuldstaendig klart, ikke maa udvandes under paaskud af, at det skal fortolkes.

19 Af ovennaevnte grunde finder jeg, at det paa grundlag af en naermere gennemgang af selve ordlyden af forordningens artikel 5, stk. 1, er udelukket, at der for produktet Gold River lovligt kan anvendes salgsbetegnelsen »spiritueux au whisky«. Dette er i oevrigt ogsaa grunden til, at saavel La Martiniquaise som den franske regering enten i selve forordningen eller gennemfoerelsesbestemmelserne til den eller ogsaa i direktivet soeger at finde argumenter, som kan aendre de resultater, som en gennemgang af artiklen foerer til. En saadan ret kan man ikke fratage dem, navnlig ikke, fordi artikel 5 indeholder praeciseringen »uden at foregribe de bestemmelser, der vedtages i henhold til artikel 6 ...«. Men saadanne argumenter er kun holdbare, saafremt de er saa overbevisende, at artikel 5 herefter maa fortolkes paa en maade, der ikke umiddelbart fremgaar af bestemmelsen.

20 Det foerste af de paagaeldende argumenter og utvivlsomt det staerkeste, eftersom det er baseret paa selve ordlyden af artikel 5, er det argument, der vedroerer forordningens artikel 6. Denne artikel har foelgende ordlyd:

»1. Ved saerlige bestemmelser kan der fastsaettes regler for angivelser, der foejes til salgsbetegnelsen, dvs.:

- anvendelse af udtryk, forkortelser eller tegn

- anvendelse af sammensatte udtryk, hvori indgaar en af de artsdefinitioner, der er anfoert i artikel 1, stk. 2 og 4.

2. Ved saerlige bestemmelser kan der fastsaettes regler for betegnelsen af blandinger af spiritus og betegnelsen af blandinger af en drik med en spiritusholdig drikkevare.

3. De i stk. 1 og 2 omhandlede bestemmelser vedtages efter fremgangsmaaden i artikel 15. De har til formaal at forhindre, at de i disse stykker omhandlede betegnelser skaber forvirring, navnlig under hensyn til de produkter, som findes paa tidspunktet for denne forordnings ikrafttraeden.«

21 Ifoelge La Martiniquaise er den omstaendighed, at det i bestemmelsen hedder, at »ved saerlige bestemmelser kan der fastsaettes regler for angivelser, der foejes til salgsbetegnelsen«, i sig selv et bevis paa, at intet er til hinder for, at der foejes angivelser til salgsbetegnelsen, men at dette tvaertimod er helt normalt. Dette har La Martiniquaise gjort derved, at selskabet har foejet angivelsen »au whisky« til betegnelsen »spiritueux«, der kraeves anvendt i henhold til artikel 5. Paa grundlag af en saadan fortolkning kan der ifoelge La Martiniquaise frit foejes angivelser til salgsbetegnelsen, saa laenge der ikke er vedtaget bestemmelser i henhold til artikel 6, hvorved saadanne angivelser udtrykkeligt forbydes, og, hvilket i det mindste maa antages, for saa vidt som saadanne angivelser ikke er i strid med de faktiske forhold, hvilket ikke er tilfaeldet for Gold River, der faktisk indeholder whisky. Et lignende raesonnement kan ifoelge La Martiniquaise anlaegges med hensyn til artikel 6, stk. 2.

22 Jeg maa indroemme, at argumentet er besnaerende, men mener alligevel, at det maa afvises, og dette af mindst to grunde.

23 Ifoelge den foreslaaede fortolkning er det ufornoedent at vedtage saerlige bestemmelser med henblik paa at fastsaette regler for angivelser, der foejes til den salgsbetegnelse, der i henhold til artikel 5 skal anvendes, idet saadanne saerlige bestemmelser kun er noedvendige, saafremt denne principielle mulighed for at anvende supplerende angivelser maatte vaere blevet anvendt for uhaemmet. Det er ikke netop den fortolkning, Domstolen anlagde af den naevnte artikel i dommen af 7. juli 1993 (3). I den paagaeldende sag gjorde den spanske regering gaeldende, at Kommissionen med urette havde anvendt artikel 6 som hjemmel for at tillade en anvendelse af sammensatte udtryk som f.eks. »orange-brandy«, der omfattede betegnelsen »brandy« for likoerer, der var fremstillet paa basis af ethylalkohol, men som ikke indeholdt brandy som omhandlet i forordningens artikel 1, stk. 4, litra e). Ifoelge den spanske regering kunne artikel 6 kun have vaeret anvendt med henblik paa at praecisere de principper, der var opstillet i forordningen, som i sig selv indeholder detaljerede regler, men ikke med henblik paa at tillade, hvad der er forbudt i henhold til artikel 1 og 5. Domstolen fastslog derimod, saaledes som generaladvokat Gulmann havde foreslaaet, at forbeholdet »uden at foregribe de bestemmelser, der vedtages i henhold til artikel 6«, der er indeholdt i artikel 5, viser, at Raadet har villet tillade, at Kommissionen fraviger artikel 5 inden for rammerne af den kompetence, den er tillagt i henhold til artikel 6, stk. 1.

24 Det maa heraf kunne udledes, at angivelser, der foejes til salgsbetegnelsen, paa ingen maade principielt er tilladt, men tvaertimod forudsaetter en tilladelse fra Kommissionen i henhold til den befoejelse, Kommissionen er tillagt i henhold til artikel 6, og at blandinger af spiritus indbyrdes eller med andre drikkevarer i mangel af en undtagelse meddelt af Kommissionen ikke maa betegnes paa anden maade end »spiritus«.

25 Den anden grund til, at La Martiniquaise's argument efter min opfattelse maa afvises, er, at Kommissionen i henhold til artikel 6 ganske vist er tillagt en vid befoejelse, men at det i bestemmelsens stk. 3 udtrykkeligt er fremhaevet, at det maa forhindres, at anvendelsen af naermere angivne betegnelser skaber forvirring. Der er saaledes afstukket klare graenser for den paagaeldende befoejelse. Det ville vaere paradoksalt at haevde, at den naevnte artikel, som kun hjemler mulighed for undtagelser, saafremt dette ikke kan skabe forvirring, skulle hjemle en naermest fuldstaendig frihed til at anvende betegnelser, som er beskyttet i henhold til artikel 1, stk. 4, saafremt de betegnes som angivelser, der foejes til salgsbetegnelsen. I henhold til artikel 6 kan der inden for klart angivne graenser gennemfoeres undtagelser fra artikel 5. Formaalet med artikel 6 kan ikke vaere at goere artikel 5 indholdsloes og uden virkning i relation til forordningens formaal.

26 Det andet argument, som La Martiniquaise har fremfoert under paaberaabelse af en anden bestemmelse i forordningen end artikel 5, og som kaster naermere lys over det, er det argument, der er fremfoert under henvisning til artikel 9, stk. 1.

27 Denne bestemmelse har foelgende ordlyd:

»Foelgende former for spiritus:

...

- whisky og whiskey

...

kan ikke, naar de er fremstillet ved forskaering med landbrugsethanol, i deres praesentation under nogen form forsynes med den artsbetegnelse, der er forbeholdt ovennaevnte former for spiritus.«

28 La Martiniquaise har anfoert, at der ikke er noget hensyn, der taler for, at denne bestemmelse findes i forordningen, hvis den endnu en gang, blot med andre ord, opstiller et forbud, der allerede er fastsat i artikel 5. Ifoelge La Martiniquaise maa det heraf udledes, at der ved bestemmelsen er indfoert et forbud, som ikke findes i den naevnte artikel, hvilket kun underbygger den af La Martiniquaise forfaegtede fortolkning af artikel 5. I saa fald ville en anvendelse af ordet »whisky« i salgsbetegnelsen kun vaere forbudt, saafremt der var tale om whisky fremstillet ved forskaering med landbrugsethanol, hvilket Gold River ikke er, idet produktet er en blanding af whisky og vand. Jeg kan ikke tilslutte mig denne fortolkning.

29 For det foerste er jeg ikke enig i, at artikel 9, stk. 1, intet tilfoejer til artikel 5, eftersom der er en forskel mellem at forbyde anvendelsen af en salgsbetegnelse, hvilket er tilfaeldet med hensyn til artikel 5, og at forbyde, at et saadant udtryk under nogen form forekommer i praesentationen, hvilket er tilfaeldet med hensyn til artikel 9. I artikel 9 er der saaledes opstillet et forbud, som raekker videre end forbuddet i artikel 5, og det er derfor ikke korrekt at haevde, at der kun er tale om en bestemmelse, der tilsyneladende gentager en anden bestemmelse.

30 For det andet fremgaar det af fast retspraksis, at man altid skal vaere saerdeles forsigtig med at slutte modsaetningsvis, saaledes som La Martiniquaise goer det, idet man herved let kommer til at staa over for et skinraesonnement. La Martiniquaise har saaledes anlagt et raesonnement, der er lige saa lidt trovaerdigt som det raesonnement, at en straffelov, hvorefter det generelt betragtes som en skaerpende omstaendighed, der begrunder en hoejere straf, at gerningsmanden til et tyveri er en underordnet til offeret, kun indeholder en saerlig bestemmelse vedroerende tyveri, som begaas af en landbrugsmedhjaelper, og det heraf sluttes, at et tyveri, som en rengoeringshjaelp begaar i sin arbejdsgivers bolig, og som ogsaa klart er et tyveri, der maa tilregnes en underordnet, ikke skulle kunne give den naevnte hoejere straf, eftersom der ikke findes en saerlig bestemmelse herom.

31 Afslutningsvis vil jeg fremkomme med bemaerkninger, som kan udledes af andre bestemmelser end artikel 5, med henblik paa at fastlaegge den korrekte fortolkning af denne artikel. Jeg vil derfor se naermere paa artikel 8, som ifoelge La Martiniquaise ikke er relevant, men som SWA har paaberaabt sig. I denne artikel hedder det:

»For at spiritus, der er fremstillet i Faellesskabet, kan markedsfoeres med henblik paa konsum, maa den ikke vaere forsynet med en betegnelse, hvor ord eller udtryk som 'art', 'type', 'maade', 'stil', 'maerke', 'smag' eller andre tilsvarende angivelser anvendes sammen med en af de i denne forordning omhandlede salgsbetegnelser.«

32 Det kan ikke bestrides, at den naevnte artikel ikke i sig selv indeholder et forbud, der tager sigte paa en salgsbetegnelse, som f.eks. betegnelsen »spiritueux au whisky«, der anvendes paa produktet Gold River, og at spoergsmaalet om, hvorvidt en saadan betegnelse er lovlig, ikke kan afgoeres paa grundlag af denne artikel. Men efter min opfattelse er bestemmelsen ikke helt irrelevant, idet den paa linje med andre bestemmelser, jeg har set naermere paa i det foregaaende, viser faellesskabslovgivers helt klare oenske om at forbyde alle tvetydige betegnelser, som vil kunne give en producent mulighed for uretmaessigt at drage fordel af det omdoemme, der er knyttet til traditionelle drikkevarer, og kunne vildlede forbrugerne. Udtrykket »spiritueux au whisky« kan meget vel skabe den samme forvirring som udtrykket »genre whisky«.

33 Som allerede naevnt har La Martiniquaise til stoette for sin fortolkning af artikel 5 ogsaa paaberaabt sig direktivet, navnlig dettes artikel 5 og 7. Principielt mener jeg ikke, at man kan rejse indvendinger herimod, eftersom forholdet som anfoert i den allerede naevnte fjerde betragtning til forordningen er det, at den indeholder supplerende bestemmelser i forhold til direktivet. Det maa imidlertid ogsaa fremhaeves, at de naevnte bestemmelser er betegnet som saerlige bestemmelser, hvilket noedvendigvis medfoerer, at for saa vidt angaar forholdet mellem direktivet og forordningen finder den maksime anvendelse, at eventuel modstrid mellem en lex specialis- og en lex generalis-bestemmelse skal loeses paa den maade, at lex specialis-bestemmelsen har forrang.

34 Ifoelge La Martiniquaise underbygges selskabets fortolkning af forordningens artikel 5 og den salgsbetegnelse, selskabet anvender, i enhver henseende af den definition af begrebet salgsbetegnelse, der findes i direktivets artikel 5. Denne artikels stk. 1 har foelgende ordlyd: »Et levnedsmiddels varebetegnelse er den betegnelse, der er anvendt i de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser, som gaelder for dette, eller dersom en saadan betegnelse ikke er fastsat, det navn, der har vundet haevd i den medlemsstat, hvor salg til den endelige forbruger finder sted, eller en beskrivelse af levnedsmidlet og om noedvendigt af dets brug, der skal vaere saa noejagtig, at koeberen oplyses om dets egentlige art og kan skelne det fra andre tilsvarende levnedsmidler, som det ville kunne forveksles med.«

35 Det er netop det beskrivende element i salgsbetegnelsen, La Martiniquaise har paaberaabt sig til stoette for anvendelsen af betegnelsen »spiritueux au whisky«, og dette argument maatte tillaegges en vis vaegt, hvis blot ikke bestemmelsens stk. 1 havde indeholdt vendingen, »dersom en saadan betegnelse ikke er fastsat«. Dette medfoerer nemlig, at argumentationen ikke holder. Det er saaledes klart, at kun saafremt den fastsatte betegnelse ikke er indeholdt i bindende bestemmelser, hvilket forordningens artikel 5 netop er, maa der anvendes en betegnelse, som enten har vundet haevd, eller som er beskrivende.

36 Efter min opfattelse er henvisningen til direktivets artikel 7, stk. 1, heller ikke overbevisende. Denne bestemmelse har foelgende ordlyd:

»Saafremt et levnedsmiddels maerkning fremhaever tilstedevaerelsen eller et ringe indhold af en eller flere ingredienser, som er af vaesentlig betydning for dette levnedsmiddels saerpraeg, eller saafremt varebetegnelsen har samme virkning, skal den mindste, henholdsvis stoerste maengde, som disse ingredienser udgjorde paa fremstillingstidspunktet, angives i procent.

Denne angivelse anfoeres enten i umiddelbar naerhed af levnedsmidlets varebetegnelse eller i ingredienslisten i forbindelse med den paagaeldende ingrediens.

...«

37 I bestemmelsen leder man forgaeves efter, hvad der skulle hjemle ret til at lade ordet »whisky« indgaa i salgsbetegnelsen for produktet Gold River, idet det er aabenbart, at bestemmelsen ikke indeholder regler om salgsbetegnelser, men forudsaetter, at saadanne findes.

38 I forbindelse med gennemgangen af denne bestemmelse er det paa sin plads at fremkomme med en bemaerkning til et af de synspunkter, SWA har fremfoert. Sammenslutningen har saaledes haevdet, i retsmoedet i oevrigt som den eneste, at ordet whisky overhovedet ikke maa forekomme under nogen form paa Gold River-etiketten og heller ikke paa en ingrediensliste. Dette argument finder jeg alt for vidtgaaende. I retsmoedet henviste Kommissionen til kommissaer Fischler's svar paa et skriftligt spoergsmaal i Parlamentet vedroerende fortyndet whisky. I svaret hed det, at selv om de i direktivets artikel 6, stk. 3, fastsatte bestemmelser endnu ikke er vedtaget, maa den noejagtige sammensaetning af Gold River og foelgelig ogsaa den omstaendighed, at 75% af produktet er whisky, kunne angives paa produktets etiket og ogsaa i umiddelbar naerhed af salgsbetegnelsen, saaledes som det er fastsat i direktivets artikel 7, stk. 1, dog under forudsaetning af, at det ikke skaber nogen form for forvirring.

39 For mig at se foelger dette af almindelig sund fornuft, eftersom forbrugeren skal vide, om han koeber en spiritus, der er fremstillet paa grundlag af gin, rom eller whisky, ligesom det maa antages, at han gaar efter en bestemt smag og ikke kun efter en bestemt alkoholstyrke.

40 Jeg vil endelig behandle de argumenter, La Martiniquaise har fremfoert under henvisning til Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1014/90 af 24. april 1990 om gennemfoerelsesbestemmelser for definition af, betegnelse for og praesentation af spiritus (4). Forordningen er udstedt med hjemmel i forordningens artikel 6.

41 Forordningens artikel 7b, der blev indsat ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1781/91 af 19. juni 1991 (5), bestemmer:

»1. I henhold til artikel 6, stk. 1, andet led, i forordning (EOEF) nr. 1576/89 kan en artsbetegnelse, der indgaar i et sammensat udtryk, kun anvendes i praesentationen af spiritus, hvis alkoholen i denne drikkevare udelukkende stammer fra den spiritus, der er naevnt i det sammensatte udtryk ...«

42 La Martiniquaise har, efter endnu en gang at have sluttet modsaetningsvis, anfoert, at det paa grundlag af artikel 7b maa antages, at betegnelsen »spiritueux au whisky« lovligt kan anvendes for Gold River, eftersom produktet som eneste form for alkohol indeholder whisky.

43 Denne bestemmelse ville faktisk kunne give anledning til problemer, hvis den fandt anvendelse i den foreliggende sag. Det goer den imidlertid ikke. Selv om det som haevdet i retsmoedet maatte indroemmes, at den i modsaetning til, hvad der maatte formodes paa grundlag af betragtningerne til forordning nr. 1781/91, alene ikke finder anvendelse paa likoerer, kan en anvendelse af udtrykket »spiritueux au whisky« ikke udlaegges som en anvendelse af et sammensat udtryk. Dette bliver man overbevist om, hvis blot man ser paa de sammensatte udtryk, der er anfoert i artikel 7b, stk. 2, dvs. »prune-brandy«, »orange-brandy«, »abricot-brandy« osv. Med begrebet et sammensat udtryk har faellesskabslovgiver sigtet til en sammensaetning af betegnelsen for to forskellige drikkevarer og ikke en sammensaetning af ordene spiritus og whisky, idet whisky netop er en form for spiritus. Sammensatte udtryk i henhold til artikel 7b ville f.eks. vaere udtrykket »whisky-soda« eller »whisky-orange«.

44 La Martiniquaise, der endnu en gang har anvendt den samme form for raesonnement, har ment at kunne hente stoette for sit synspunkt i artikel 7c i forordning nr. 1014/90, der blev indsat ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2675/94 af 3. november 1994 (6). Den naevnte bestemmelse har foelgende ordlyd:

»Blandes spiritus, der er naevnt i artikel 9 i forordning (EOEF) nr. 1576/89, med:

- en eller flere former for spiritus, uanset om disse er defineret i artikel 1, stk. 4, i forordning (EOEF) nr. 1576/89,

og/eller

- et eller flere destillater af landbrugsoprindelse,

skal salgsbetegnelsen 'spiritus' uden andre beskrivende udtryk vaere anbragt paa en fremtraedende plads paa etiketten, og denne salgsbetegnelse skal vaere klart synlig og let laeselig.

...«

45 Denne bestemmelse omhandler spiritus, der ikke har noget at goere med en blanding af whisky og vand, og bestemmelsen indeholder for saadanne drikkevarer en raekke yderligere og i et vist omfang meget detaljerede oplysninger og praeciseringer med hensyn til, hvilke angivelser der lovligt kan anfoeres paa etiketten og hvilke ikke, men i alle tilfaelde, saaledes som det fremgaar af betragtningerne til forordning nr. 2675/94, med henblik paa at sikre en loyal konkurrence mellem traditionelle former for spiritus, der er beskyttede, og andre former for spiritus, samt med henblik paa at undgaa, at forbrugerne forveksler saadanne produkter.

46 Som jeg allerede har bemaerket med hensyn til andre bestemmelser, som La Martiniquaise har paaberaabt sig, er dette til hinder for, at den naevnte bestemmelse kan anvendes som grundlag for en modsaetningsslutning, som gennem en udhuling af den enkle og konsekvente maade, artikel 5 i forordning nr. 1576/89 er opbygget paa, ville foere til et resultat, der er i direkte modstrid med ovennaevnte formaal.

47 For saa vidt angaar forordning nr. 1014/90 vil jeg afslutningsvis bemaerke, at saafremt denne forordning faktisk skal fortolkes, saaledes som La Martiniquaise goer det, hvilket den for mig at se ikke skal, kunne der opstaa spoergsmaal om forordningens gyldighed, hvilket foerer tilbage til udgangspunktet, dvs. artikel 5 i forordning nr. 1576/89.

48 Til sidst en praecisering. Hele vejen gennem forslaget til afgoerelse har jeg kun soegt at tage stilling til, om betegnelsen »spiritueux au whisky« er i strid med faellesskabsbestemmelserne eller ej. Jeg kunne imidlertid ogsaa - hvilket ville have vaeret let, eftersom der er tale om langt mere aabenbare tilsidesaettelser af faellesskabsbestemmelserne - have set paa andre angivelser paa Gold River-etiketten, navnlig angivelserne »assemblage de whisky ayant vieilli plus de 8 ans en fût de chêne« (»blendet whisky, der er lagret mere end 8 aar paa ege-fade«) (senere aendret til »assemblage de whisky ayant vieilli plus de 8 ans en fût de chêne et d'eau«) (»blendet whisky, der er lagret mere end 8 aar paa ege-fade, samt vand«) og »Blend of whisky aged in oak casks«. Disse angivelser er aabenbart ukorrekte, naar henses til begrebet »blending«, der er defineret i forordningens artikel 1, stk. 3, litra d). Det kunne ogsaa have vaeret interessant at sammenholde praesentationen under et af produktet Gold River med de krav til etikettering, der er opstillet i direktivets artikel 2, men jeg maa holde mig til det spoergsmaal, der er forelagt af Tribunal de grande instance de Paris.

49 Sammenfattende skal jeg - paa linje med Kommissionen - foreslaa foelgende besvarelse:

»Artikel 5 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1576/89 af 29. maj 1989 om fastlaeggelse af almindelige regler for definition, betegnelse og praesentation af spiritus skal fortolkes saaledes, at den er til hinder for, at ordet 'whisky' indgaar i salgsbetegnelsen for spiritus, som indeholder whisky, der er fortyndet med vand, og som har et alkoholindhold paa under 40% vol., og at ordet 'whisky' foejes til betegnelsen 'spiritus', der anvendes for en saadan drikkevare.«

(1) - EFT L 160, s. 1.

(2) - EFT 1979 L 33, s. 1.

(3) - Sag C-217/91, Spanien mod Kommissionen, Sml. I, s. 3923.

(4) - EFT L 105, s. 9.

(5) - EFT L 160, s. 5.

(6) - EFT L 285, s. 5.