ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Skal artikel 7, nr. 2), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område fortolkes således, at en juridisk person, hvis rettigheder [org. s. 2] hævdes at være blevet krænket ved offentliggørelse af urigtige oplysninger om vedkommende på internettet og ved undladelse af at fjerne kommentarer herom, kan anlægge sag med påstand om berigtigelse af oplysningerne, forpligtelse til at fjerne kommentarerne og erstatning for det økonomiske tab, der er lidt ved offentliggørelse af de urigtige oplysninger om vedkommende på internettet, for så vidt angår det samlede tab, som den pågældende juridiske person har lidt, gældende ved retterne i den stat, hvori centrum for denne persons interesser ligger?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Düsseldorf (Tyskland) den 25. marts 2016 — Ljiljana Kammerer og Frank Kammerer mod Swiss International Air Lines AG

(Sag C-172/16)

(2016/C 211/40)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Amtsgericht Düsseldorf

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ljiljana Kammerer og Frank Kammerer

Sagsøgt: Swiss International Air Lines AG

Præjudicielt spørgsmål

Skal aftalen mellem Det Schweiziske Forbund og Det Europæiske Fællesskab af 21. juni 1999 om luftfart, som affattet i afgørelse nr. 2/2010 vedtaget af Luftfartsudvalget Fællesskabet/Schweiz den 26. november 2010, fortolkes således, at forordning (EF) nr. 261/2004 (1) i overensstemmelse med forordningens artikel 3, stk. 1, litra a), også gælder for luftfartspassagerer, der har påtænkt at ankomme til en lufthavn i Schweiz, i forbindelse med en flyvning med afgang fra et tredjeland?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (EUT L 46, s. 1).
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d'État (Belgien) den 11. april 2016 — État Belge mod Max-Manuel Nianga

(Sag C-199/16)

(2016/C 211/46)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d'État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: État Belge

Sagsøgt: Max-Manuel Nianga

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 5 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF af 16. december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold sammenholdt med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og under hensyn til retten til at blive hørt, som udgør en integrerende del af retten til forsvar, der er et almindeligt EU-retligt princip, sådan som det finder anvendelse i forbindelse med nævnte direktiv, fortolkes således, at den pålægger den nationale myndighed at tage hensyn til barnets tarv, familieliv og den pågældende tredjelandsstatsborgers helbredstilstand, når den træffer den i direktivets artikel 2, stk. 4, og artikel 6, stk. 1, omhandlede afgørelse om tilbagesendelse, eller når den i samme direktivs artikel 3, nr. 4, og artikel 8 omhandlede udsendelse finder sted?
II.

Såfremt første spørgsmål besvares benægtende: Er artikel 78 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 (2) af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EUT L 302, s. 1) som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 2700/2000 (3) af 16. november 2000 (EUT L 311, s. 17) til hinder for, at toldmyndigheden i forbindelse med en revision afviser at refundere en antidumpingtold med den begrundelse, at klarereren først har forelagt en korrekt handelsfaktura efter toldangivelsen?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Kúria (Ungarn) den 26. februar 2016 — Damien Zöldség, Gyümölcs Kereskedelmi és Tanácsadó Kft. mod Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóság

(Sag C-114/16)

(2016/C 211/31)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Kúria

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Damien Zöldség, Gyümölcs Kereskedelmi és Tanácsadó Kft.

Sagsøgt: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatóság

Præjudicielt spørgsmål

Kan bestemmelserne i momsdirektivets (1) artikel 167, 168, 178 og 179 fortolkes således, at afgiftsmyndigheden i forbindelse med en afgiftskontrol har pligt til at anerkende den afgiftspligtiges fradragsret i et tilfælde, hvor den indgående afgift ikke fremgår af den afgiftspligtiges momsangivelse, men hvor denne er i besiddelse af fakturaer, der er i overensstemmelse med det nævnte direktiv, og under kontrollen anmoder om at få anerkendt sin fradragsret?

(1) Rådets direktiv 2006/112/EF af 28.11.2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1)
1)

Indebærer en lovgivning i en medlemsstat som den i hovedsagen omhandlede, hvorved opretholdelsen af brugsrettigheder over landbrugsarealer afhænger af, at der godtgøres et nært slægtskabsforhold med den, som stiftede disse rettigheder, og hvorefter brugsrettighederne uden videre foranstaltning bortfalder uden nogen økonomisk kompensation, såfremt rettighedsindehaveren ikke kan godtgøre et sådant nært slægtskabsforhold, en begrænsning, som er i strid med artikel 49 og 63 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde?
1)

Er artikel 191 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og bestemmelserne i direktiv 2004/35/EF (1) om miljøansvar for så vidt angår forebyggelse og afhjælpning af miljøskader til hinder for en national lovgivning, der går videre end princippet om, at forureneren betaler, idet den tillader den administrerende myndighed for miljøbeskyttelse specifikt at pålægge ejeren ansvaret for afhjælpning af miljøskaden, uden at det er nødvendigt først at påvise en årsagssammenhæng mellem den pågældendes (handelsselskabets) adfærd og forureningen?
c)

Henset til, at ingen af de to nationale lovtekster blev meddelt Europa-Kommissionen inden for rammerne af en informationsprocedure med hensyn til tekniske standarder og forskrifter, som fastsat i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/34/EF (1) af 22. juni 1998, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 98/48/EF af 20. juli 1998, og gennemført i national ret ved lovdekret nr. 58/2000 af 18. april: 1) Skal den nationale ret da træffe afgørelse om fuldt ud at tilsidesætte anvendelsen af en national lovtekst, som indfører tekniske standarder, og som i strid med bestemmelserne i direktiv 98/34/EF ikke er blevet meddelt Europa-Kommissionen, eller skal rettens afgørelse om tilsidesættelse begrænses til de nye tekniske forskrifter, der er indført ved den nationale lovtekst? Eller 2) Skal anvendelsen af en national lovtekst, som indfører tekniske standarder, og som i strid med bestemmelserne i direktiv 98/34/EF ikke er blevet meddelt Europa-Kommissionen, da fuldt ud tilsidesættes, eller skal afgørelsen om tilsidesættelse begrænses til de nye tekniske forskrifter, der er indført ved den nationale lovtekst? 3) Kan ingen af de tekniske standarder, som er indeholdt i den nævnte bekendtgørelse, da finde anvendelse, eller er det alene de tekniske standarder, som er ændret eller tilføjet ved lovdekret nr. 119/2009 af 19. maj, der ikke kan finde anvendelse?
4)

Fejlagtig gengivelse af de faktiske omstændigheder og tilsidesættelse af retten til at blive hørt for så vidt angår konklusionen om, at begrundelsen for den anfægtede retsakt »på ingen måde henviser til spørgsmålet, om den eventuelle støtte i form af en voldgiftskendelse har en statslig karakter« og et åbenbart urigtigt skøn ved at finde, at de retlige fejl ved den anfægtede retsakt, der blev gjort gældende af DEI, »nødvendigvis vil være genstand for en bedømmelse i […] sag T-352/15«.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Tyskland) den 7. marts 2016 — Georgsmarienhütte GmbH m.fl. mod Forbundsrepublikken Tyskland

(Sag C-135/16)

(2016/C 211/34)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgericht Frankfurt am Main

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Georgsmarienhütte GmbH, Stahlwerk Bous GmbH, Schmiedag GmbH og Harz Guss Zorge GmbH

Sagsøgt: Forbundsrepublikken Tyskland

Præjudicielt spørgsmål

Er Europa-Kommissionens afgørelse af 25. november 2014 (Commission Decision of 25.11.2014 on the aid scheme SA.33995 (2013/C) (ex 2013/NN) [implemented by Germany for the support of renewable electricity and of energy-intensive users], C(2014)8786 final) (1) i strid med Traktaten om Den Europæiske Unions Funktionsmåde, idet Kommissionen kvalificerer begrænsningen af EEG-afgiften som statsstøtte i henhold til artikel 107 TEUF?

(1) EUT 2015, L 250, s. 122.
3)

Skal artikel 3, stk. 3, i rammeafgørelse 2008/675/RIA fortolkes således, at den er til hinder for, at den stat, som fører den nye straffesag, ændrer fuldbyrdelsesarten for den straf, der er idømt af den medlemsstat, hvor den tidligere dom er afsagt, også i de tilfælde, hvor den straf, der er idømt i en tidligere sag, efter den anden medlemsstats nationale ret konsumerer en anden straf eller indregnes i denne, eller der skal anordnes en særskilt afsoning af denne?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 200/10

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo regionale per il Molise (Italien) den 18. marts 2016 — Spinosa Costruzioni Generali SpA og Melfi Srl mod Comune di Monteroduni

(Sag C-162/15)

(2016/C 200/15)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo regionale per il Molise

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Spinosa Costruzioni Generali SpA og Melfi Srl

Sagsøgt: Comune di Monteroduni

Præjudicielt spørgsmål

Er de EU-retlige principper, og navnlig princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og retssikkerhedsprincippet, samt princippet om frie varebevægelser, princippet om etableringsfrihed og princippet om fri udveksling af tjenesteydelser, der er fastlagt i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), samt de heraf afledte principper, såsom ligebehandlingsprincippet, princippet om forbud mod forskelsbehandling, princippet om gensidig anerkendelse, proportionalitetsprincippet og gennemsigtighedsprincippet, som (senest) anerkendt i direktiv 2014/24/EU (1) , til hinder for en national lovgivning som den italienske, der følger af artikel 87, stk. 4, og artikel 86, stk. 3a, i lovdekret nr. 163/2006, sammenholdt med artikel 26, stk. 6, i lovdekret nr. 81/2008, ifølge den fortolkning, som Consiglio di Statos plenarforsamling har anlagt som led i opgaven at sikre en ensartet fortolkning af loven i medfør af artikel 99 i Codice del processo amministrativo, i dom nr. 3/2015 og 9/2015, hvorefter manglende særskilt oplysning af omkostningerne til sikkerheden på arbejdspladsen i buddet i en udbudsprocedure for tildeling af offentlige bygge- og anlægskontrakter under alle omstændigheder medfører udelukkelse af tilbudsgiveren, uden mulighed for uddybning af beviserne eller kontradiktion, også i tilfælde hvor pligten til særskilt oplysning ikke er blevet specificeret i udbudsbestemmelserne eller på den vedlagte formular til afgivelse af bud, og også selv om buddet ud fra et indholdsmæssigt synspunkt opfylder minimumsomkostningerne til sikkerheden på arbejdspladsen?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26.2.2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF (EUT L 94, s. 65).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 200/7

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche (Italien) den 7. marts 2016 — Edra Costruzioni Soc. coop. og Edilfac Srl mod Comune di Maiolati Spontini

(Sag C-140/16)

(2016/C 200/10)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per le Marche

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Edra Costruzioni Soc. coop. og Edilfac Srl

Sagsøgt: Comune di Maiolati Spontini

Præjudicielt spørgsmål

Er de EU-retlige principper, og navnlig princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og retssikkerhedsprincippet, samt princippet om frie varebevægelser, princippet om etableringsfrihed og princippet om fri udveksling af tjenesteydelser, der er fastlagt i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde (TEUF), samt de heraf afledte principper, såsom ligebehandlingsprincippet, princippet om forbud mod forskelsbehandling, princippet om gensidig anerkendelse, proportionalitetsprincippet og gennemsigtighedsprincippet, som (senest) anerkendt i direktiv 2014/24/EU (1), til hinder for en national lovgivning som den italienske, der følger af artikel 87, stk. 4, og artikel 86, stk. 3a, i lovdekret nr. 163/2006, sammenholdt med artikel 26, stk. 6, i lovdekret nr. 81/2008, ifølge den fortolkning, som Consiglio di Statos plenarforsamling har anlagt som led i opgaven at sikre en ensartet fortolkning af loven i medfør af artikel 99 i Codice del processo amministrativo, i dom nr. 3/2015 og 9/2015, hvorefter manglende særskilt oplysning af omkostningerne til sikkerheden på arbejdspladsen i buddet i en udbudsprocedure for tildeling af offentlige bygge- og anlægskontrakter under alle omstændigheder medfører udelukkelse af tilbudsgiveren, uden mulighed for uddybning af beviserne eller kontradiktion, også i tilfælde hvor pligten til særskilt oplysning ikke er blevet specificeret i udbudsbestemmelserne eller på den vedlagte formular til afgivelse af bud, og også selv om buddet ud fra et indholdsmæssigt synspunkt opfylder minimumsomkostningerne til sikkerheden på arbejdspladsen?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26.2.2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF (EUT L 94, s. 65).
1)

Er det foreneligt med artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 1 i Rådets direktiv 93/13/EØF (1) af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler, når et vilkår om førtidig ophævelse, der udgør grundlaget for en tvangsfuldbyrdelsesprocedure, vurderes at være urimeligt, og dette ikke medfører nogen konsekvens for den retslige procedure, hvorunder det opdages?
2)

Skal tilbagesendelsesdirektivets 11, stk. 2, under hensyntagen til anvendelse af overgangsreglerne fortolkes således, at denne bestemmelse indebærer, at afgørelser, der er truffet, før dette direktiv trådte i kraft, og hvis retsvirkning er, at adressaten i de ti følgende år skal opholde sig uden for Nederlandene, og at indrejseforbuddet, som kan anfægtes ad rettens vej, er fastsat ud fra alle relevante omstændigheder i det konkrete tilfælde, ikke længere har retsvirkning, såfremt varigheden af denne forpligtelse på det tidspunkt, da dette direktiv skulle være gennemført, eller på det tidspunkt, da det konstateres, at afgørelsens adressat opholdt sig i Nederlandene, overskrider varigheden af den i denne bestemmelse omhandlede periode?
3)

Såfremt spørgsmål 1 eller 2 besvares bekræftende: Er fortolkningen af de nævnte EU-retlige bestemmelser også til hinder for en sådan ordning i national ret, såfremt ordningen begrundes med, at egnetheden til at bestride en stilling med ledelsesfunktion, hvori der skal ske fastansættelse, kun kan fastslås, når opgaverne varetages over en længere periode i prøvetiden?
2)

Hvis arbejdstageren ikke afholder hele eller en del af den årlige ferie, som han har ret til, i det ferieår, hvor denne ret bør udøves, under omstændigheder, hvor han ville have gjort det, hvis ikke arbejdsgiveren havde nægtet ham betalt ferie for enhver ferie, han afholder, kan arbejdstageren da påstå, at han er forhindret i at udøve sin ret til betalt ferie, således at denne ret overføres, indtil han har mulighed for at udøve den?
—

Saneringsklausulen har karakter af en generel forskrift, for så vidt som den ikke tildeler en selektiv fordel. Der foreligger væsentlige forskelle mellem virksomheder i vanskeligheder, som er omfattet af saneringsklausulen, og alle andre, navnlig økonomisk sunde, virksomheder, således at disse to grupper af virksomheder ikke befinder sig i en sammenlignelig situation. Endvidere lagde Retten ved efterprøvelsen af ligebehandling et rent teoretisk scenario til grund, idet den referencegruppe, som Retten tog i betragtning, i den juridiske realitet praktisk talt ikke forekommer.
1)

Hvilken karakter har de retsakter, som Europa-Kommissionen vedtager under udøvelse af sine kompetencer i henhold til forordning nr. 2052/88 (1), nr. 4253/88 (2) og nr. 4256/88 (3), og nærmere bestemt [udgør] disse retsakter fra Kommissionen offentligretlige retsakter, og giver de under alle omstændigheder anledning til forvaltningsretlige tvister hvad angår realiteten? Udgør genstanden for Europa-Kommissionens udlæg i fordringer med andre ord et privatretligt krav, såfremt den oprindelige anmodning, som tilgodeses ved tvangsfuldbyrdelsen, udspringer af et offentligretligt retsforhold, der følger af Europa-Kommissionens ovennævnte retsakter[,] eller har de omhandlede retsakter privatretlig karakter og giver anledning til privatretlige tvister?
2)

Er FCL.065, litra b), i bilag I til forordning (EU) nr. 1178/2011 forenelig med chartrets artikel 15, stk. 1, hvorefter enhver har ret til at arbejde og til at udøve et frit valgt eller accepteret erhverv?
—

Den såkaldte saneringsklausul er ligeledes begrundet af skattesystemets karakter og indre struktur. Saneringsklausulen er for det første begrundet i medfør af princippet om beskatning i henhold til skatteevne, for det andet i medfør af hensynet til misbrugsbekæmpelse således, at misbrug forhindres, og for det tredje er nævnte klausul begrundet af de objektive forskelle mellem en skadelig erhvervelse af kapitalandele og erhvervelsen af kapitalandele med henblik på sanering.
1)

Giver en korrekt fortolkning af artikel 101 TEUF mulighed for at opfatte parterne i en licensaftale som konkurrenter, såfremt licenstageren driver virksomhed på det relevante marked alene i kraft af den omhandlede aftale? Er eventuelle begrænsninger af konkurrencen iværksat af licensgiveren over for licenstageren, selv om de ikke udtrykkeligt er fastsat i licensaftalen, i en sådan situation da undtaget fra anvendelsesområdet for artikel 101, stk. 1, TEUF, eller omfattes de under alle omstændigheder af anvendelsesområdet for den lovbestemte undtagelse i artikel 101, stk. 3, TEUF og i givet fald inden for hvilke grænser?
C 222/3

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sąd Rejonowy we Wrocławiu-Śródmieścia (Polen) den 14. marts 2016 – Halina Socha, Dorota Olejnik ogAnna Skomra mod Szpital Specjalistyczny im. A. Falkiewicza we Wrocławiu

(Sag C-149/16)

(2016/C 222/03)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Sąd Rejonowy we Wrocławiu-Śródmieścia

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Halina Socha, Dorota Olejnik og Anna Skomra

Sagsøgt: Szpital Specjalistyczny im. A. Falkiewicza we Wrocławiu

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 1, stk. 1, og artikel 2 i Rådets direktiv 98/59/EF af 20. juli 1998 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivninger vedrørende kollektive afskedigelser (1), sammenholdt med princippet om EU-rettens effektive virkning, fortolkes således, at en arbejdsgiver, som på grund af en vanskelig økonomisk situation opsiger arbejds- og lønvilkår i ansættelseskontrakter (ændringsopsigelse) kun for så vidt angår lønvilkår, er forpligtet til at anvende den procedure, som følger af ovennævnte direktiv, og konsultere de virksomhedsinterne fagforeninger vedrørende disse opsigelser, selv om national ret – lov af 13. marts 2003 om særlige regler i forbindelse med opsigelse af ansættelsesforhold med arbejdstagere af årsager, som er uafhængige af arbejdstagerne (Dz. U. (Republikken Polens lovtidende) 2003, nr. 90, pos. 844, med ændringer) i artikel 1, 2, 3, 4, 5 og 6 – ikke indeholder bestemmelser vedrørende opsigelse af vilkår i en ansættelseskontrakt?

(1) EFT L 225, s. 16.
1)

Skal artikel 27 og 32 i direktiv 2004/38/EF (1), sammenholdt med artikel 45 TEUF og 49 TEUF samt i lyset af medlemsstaternes procesautonomi, princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og princippet om god forvaltningsskik, fortolkes således, at de pålægger — eller giver mulighed for — at ophæve et bevis for registrering som unionsborger, der tidligere er blevet udstedt i henhold til artikel 8, stk. 1, i præsidentdekret nr. 106/2007 til en statsborger i en anden medlemsstat, og at træffe en foranstaltning om tilbagesendelse af den pågældende fra værtsmedlemsstatens område, såfremt denne borger, selv om den pågældende er opført på den nationale liste over uønskede udlændinge og er genstand for et indrejseforbud af hensyn til den offentlige orden og sikkerhed, atter er indrejst i den pågældende medlemsstat og her har startet en virksomhed uden at indgive en ansøgning om ophævelse af indrejseforbuddet efter proceduren i artikel 32 i direktiv 2004/38, idet sidstnævnte forbud (indrejseforbuddet) udgør et selvstændigt hensyn til den offentlige orden, som begrunder en ophævelse af beviset for registrering af en statsborger i en medlemsstat?
1)

Udgør den i sagen beskrevne situation en overførsel af virksomheder eller foretagender, således at der er sket en overførsel af virksomheden ICTS til virksomheden Securitas efter gennemførelsen af et offentligt udbud, hvor Securitas, der blev valgt under dette udbud, blev tildelt kontrakten vedrørende levering af vagt- og sikkerhedstjenesteydelser i havnen Ponta Delgada på øen San Miguel (Azorerne), og foreligger der en overførsel af en økonomisk enhed som omhandlet i artikel 1, stk. 1, litra a), i Rådets direktiv 2001/23/EF (1)?
3)

Skal artikel 1, stk. 3, i Rådets direktiv 92/13/EØF af 25. februar 1992 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelse af EF-reglerne for fremgangsmåden ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation, ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/66/EF af 11. december 2007 om ændring af Rådets direktiv 89/665/EØF og 92/13/EØF for så vidt angår forbedring af effektiviteten af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige kontrakter fortolkes således, at der ved en »bestemt kontrakt«, som indgår i denne bestemmelse i passagen »interesse i at opnå en bestemt kontrakt«, skal forstås en »bestemt procedure for tildeling af en offentlig kontrakt« (her: offentliggjort ved bekendtgørelse af 3.6.2015), eller således, at der herved skal forstås en »bestemt kontraktgenstand« (her: tjenesteydelse bestående i digitalisering af skriftligt materiale fra den ordregivende myndigheds arkiv), uanset om den ordregivende myndighed som følge af, at en klage tages til følge, vil være forpligtet til at annullere den igangværende procedure for tildeling af en offentlig kontrakt og eventuelt iværksætte en ny procedure for tildeling af en offentlig kontrakt?
2)

Kan artikel 49 og artikel 54 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde fortolkes således, at selskabets forpligtelse i henhold til national ret til at gennemføre en likvidation — omfattende afslutning af løbende forretninger, inddrivelse af fordringer, opfyldelse af forpligtelser og realisering af selskabsformuen, fyldestgørelse eller sikring af kreditorer, indgivelse af en finansiel rapport vedrørende de gennemførte foranstaltninger samt udnævnelse af en person, der opbevarer regnskaber og bilag — inden selskabet opløses, hvilket sker på det tidspunkt, hvor det slettes af registret, udgør et egnet, nødvendigt og forholdsmæssigt middel til at sikre en beskyttelse af den beskyttelsesværdige offentlige interesse, der har til formål at beskytte kreditorer, minoritetsdeltagere og arbejdstagere i det fraflyttende selskab?
1)

Er en national ret, ved hvilken der er anlagt sag mod en forbruger med påstand om opfyldelsen af en kontrakt, og denne ret efter de nationale retsplejeregler alene er beføjet til ex officio at efterprøve, om påstanden er i strid med de nationale regler om den offentlige orden, beføjet til på tilsvarende måde, også i udeblivelsessager, ex officio at efterprøve og fastslå, om den pågældende kontrakt er omfattet af [Rådets] direktiv [93/13/EF (1) af 5. april 1993] om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler, således som dette direktiv er gennemført i belgisk ret?