Forslag til afgørelse fra generaladvokat Darmon fremsat den 20. marts 1990. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD KONGERIGET BELGIEN. - TRAKTATBRUDSSAG - TILLADELSE TIL IMPORT AF LEVENDE DYR OG FERSK KOED FRA ANDRE MEDLEMSSTATER. - SAG 304/88.



Samling af Afgørelser 1990 side I-02801



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . I den foreliggende traktatbrudssag mod Kongeriget Belgien er der nedlagt paastand om, at det statueres, at en ordning, hvorefter der kraeves forudgaaende tilladelse til import af levende dyr, er uforenelig med faellesskabsretten . Oprindelig havde Kommissionen ogsaa paatalt ordningen for saa vidt som den fandt anvendelse paa importen af koed, men efter at der under sagen var gennemfoert en aendring af de nationale bestemmelser, frafaldt Kommissionen dette klagepunkt under retsmoedet .

2 . Der maa efter min opfattelse sondres mellem de tilfaelde, hvor den forudgaaende importtilladelse omfatter kvaeg og svin paa den ene side og andre levende dyr, herunder faar, geder, fjerkrae og enhovede dyr paa den anden side . For den foerste gruppes vedkommende har Kommissionen gjort gaeldende, at de belgiske bestemmelser er uforenelige med direktiv 64/432/EOEF ( 1 ), mens den for den anden gruppes vedkommende har anfoert, at kun Traktatens artikel 30 er overtraadt . Jeg vil se paa de to problemer i naevnte raekkefoelge .

3 . Ifoelge Kommissionen er der ved direktiv 64/432 gennemfoert en fuldstaendig harmonisering af de foranstaltninger, importmedlemsstaterne kan traeffe med hensyn til de dyr, det omfatter . Staterne kan derfor ikke laengere paaberaabe sig Traktatens artikel 36, men kan kun foretage en kontrol af det certifikat, embedsdyrlaegen i eksportmedlemsstaten har udstedt, og en eventuel stikproevekontrol, idet de dog i givet fald kan anvende den saerlige beskyttelsesklausul i direktivets artikel 9 . Ordningen er saa udtoemmende, at der ikke kan fastsaettes regler om importtilladelser, selv om de udstedes automatisk .

4 . Den belgiske regering har foerst anfoert, at den omtvistede tilladelse hverken er en yderligere sundhedsmaessig kontrolforanstaltning eller en foranstaltning, der begraenser samhandelen inden for Faellesskabet, i forhold til den sundhedskontrol, der er fastsat i direktiv 64/432 . Den har dernaest anfoert, at formaalet med ordningen om tilladelser er at raade bod paa, at der ikke inden for rammerne af direktiv 64/432 er gennemfoert en harmoniseret oplysningsordning . Saa laenge dette ikke er tilfaeldet, er den ordning, der anvendes i Belgien, noedvendig, og dette af foelgende to grunde :

- importoeren skal informeres om, at importen ikke er forbudt ud fra sundhedsmaessige hensyn,

- der skal tilvejebringes et administrativt oplysningsdokument, saavel til brug for kontrolmyndigheden som for importoeren .

5 . Da Kongeriget Belgien tilsyneladende bestrider, at den omtvistede ordning begraenser samhandelen, skal jeg foerst naevne, at importtilladelser ifoelge Domstolens praksis er en tilsidesaettelse af Traktatens artikel 30 . Saaledes har Domstolen fastslaaet, at

"det efter Traktatens artikel 30 i samhandelen inden for Faellesskabet ikke er tilladt at anvende nationale lovbestemmelser, der indeholder et, selv rent formelt, krav om importlicens eller andre lignende ordninger" ( 2 ),

og udtalt, at

"den frie bevaegelighed er en ret, hvis udoevelse ikke er undergivet nationale myndigheders skoen eller tilladelse" ( 3 ).

Den omstaendighed, at en importtilladelse eventuelt ydes automatisk, bevirker saaledes ikke, at en saadan ordning ikke er omfattet af forbudsbestemmelsen i Traktatens artikel 30 .

6 . Naar forholdet som haevdet af Kommissionen er det, at harmoniseringen inden for omraadet er fuldstaendig, kan Kongeriget Belgien ikke laengere paaberaabe sig artikel 36, men kun anvende de fremgangsmaader, der er fastsat i direktiv 64/432 .

7 . Lad mig foerst gengive Domstolens gennemgang af direktiv 64/432 i dommen i Simmenthal-sagen ( 4 ). Efter at have fastslaaet, at tilnaermelsen af medlemsstaternes lovgivninger

"vaesentligst (( bestaar )) i, at de afsendende medlemsstater forpligtes til at paase, at der sker overholdelse af en raekke sundhedsforanstaltninger, som bl.a . skal sikre, at de eksporterede dyr ikke er en kilde til udspredelse af smittefarlige sygdomme" ( 5 ),

bemaerkede Domstolen, at

"med henblik paa at give de kompetente myndigheder i modtagerlandet sikkerhed for, at de importerede dyr eller det importerede koed opfylder de foreskrevne sundhedsregler, kraever direktiverne, at de importerede varer skal ledsages af et sundhedscertifikat eller en hygiejneattest som bevis for, at sundhedskontrol er foretaget" ( 6 ).

8 . Domstolen praeciserede dernaest :

"Imidlertid er der i artikel 6 i direktiv nr . 64/432 ( levende dyr ) hjemmel for, at modtagerlandet kan forbyde indfoersel til sit omraade af dyr, hvis det ved en undersoegelse, som foretages ved graensestationen af en embedsdyrlaege, viser sig, at disse dyr er angrebet af, er mistaenkt for at vaere angrebet af eller er smittet med en sygdom, som er underkastet obligatorisk anmeldelsespligt, eller at bestemmelserne i direktivets artikel 3 og 4 ikke er blevet overholdt;

...;

for at lette kontrollen tillader artiklen desuden hver enkelt medlemsstat at udpege de graensestationer, som skal benyttes ved indfoersel af dyrene, og at kraeve, at der paa forhaand gives meddelelse om ankomsten" ( 7 ).

9 . Og Domstolen konkluderede, at

"( det harmoniserede system med sundhedskontrol ) har ... det formaal at forlaegge kontrollen til afsenderstaten og saaledes erstatte de systematiske beskyttelsesforanstaltninger ved graensen med et ensartet system, saaledes at de talrige kontrolforanstaltninger ved graensen bliver overfloedige, samtidig med at modtagerstaten faar mulighed for at paase, at de garantier, der foelger af det saaledes standardiserede kontrolsystem, faktisk er til stede;

heraf foelger, at systematisk sundhedskontrol ved graensen af de i direktiverne omhandlede produkter ikke laengere er noedvendig og derfor ej heller begrundet i medfoer af artikel 36 efter det tidspunkt, som i direktiverne er fastsat for ikrafttraedelse af de nationale regler, der er noedvendige til overholdelse af direktiverne;" ( 8 ).

10 . Disse citater viser klart, at der ved direktiv 64/432 er gennemfoert en fuldstaendig harmonisering af samhandelen inden for Faellesskabet med kvaeg og svin . En ordning med importtilladelser, som medlemsstaterne indfoerer ensidigt, synes derfor at vaere i strid med selve opbygningen af direktivet .

11 . Den sagsoegte stat har til stoette for, at den omtvistede ordning med tilladelser er begrundet, imidlertid bl.a . anfoert, at direktivet ikke indeholder en "harmoniseret oplysningsordning ".

12 . I den forbindelse skal jeg ikke undlade at goere opmaerksom paa, at medlemsstaterne i henhold til direktivets artikel 6, stk . 2, kan kraeve, at importoererne giver meddelelse om importen inden hoejst 48 timer foer forsendelsens ankomst . Formaalet med denne procedure er, at modtagerstaterne i givet fald efter importen kan foretage den noedvendige sundhedsmaessige "opfoelgning" af dyrene, hvis vigtighed den belgiske regering har understreget .

13 . I oevrigt underbygger de argumenter, den belgiske regering har fremfoert, efter min opfattelse ikke dens argumentation om, at harmoniseringen ikke er udtoemmende .

14 . Den belgiske regering har i den forbindelse henvist til betragtningerne til forordningerne ( 9 ) om sundhedskontrol, hvori Kommissionen bl.a . foreslaar, at der gives afkald paa veterinaerkontrol ved Faellesskabets indre graenser . I lyset heraf har Kommissionen videre bemaerket, at en saadan samlet loesning "indebaerer adgang til og udvikling af en ordning med gensidige oplysninger"; ifoelge den sagsoegte stat ligger der heri, at paa faellesskabsrettens nuvaerende udviklingstrin er oplysningsordningen ikke harmoniseret .

15 . Denne argumentation er ikke overbevisende . En naermere gennemlaesning af dokumentet viser, at formaalet var at aendre samtlige bestemmelser om veterinaerkontrol i forbindelse med samhandelen inden for Faellesskabet .

16 . Det er rigtigt, at forslaget indeholder "ad hoc"-bestemmelser med hensyn til, hvilke oplysninger afsenderstaten skal meddele bestemmelsesstaten . Men det maa fremhaeves, at en saadan ordning fremstaar som modstykket dels til ophaevelsen af den veterinaerkontrol ved graensen, der fortsat kan gennemfoeres sporadisk i henhold til direktiv 64/432, dels til dets artikel 6, stk . 2, hvorefter der kan kraeves en forudgaaende importtilladelse ( 10 ).

17 . Der er saaledes ikke tale om at harmonisere en ordning om oplysninger, som efter gaeldende faellesskabsret haevdes at vaere utilstraekkelig, men om at fastsaette foranstaltninger, der er tilpasset en ny situation, hvor den graensekontrol, der paa nuvaerende tidspunkt kan foretages i forbindelse med samhandelen med kvaeg og svin i ovennaevnte omfang, er ophaevet .

18 . Som det fremgaar, har den sagsoegte stat ikke taget hensyn til, at det paagaeldende forslag til forordning skal ses som en helhed . Den har efter min opfattelse ikke godtgjort, at direktiv 64/432 indeholder lakuner med hensyn til oplysninger til bestemmelsesstaten .

19 . Endelig er den sagsoegte stats henvisning til, at en importtilladelse er berettiget paa grund af den kontrol, der skal gennemfoeres i henhold til direktiv 81/389/EOEF ( 11 ), ikke relevant . Formaalet med dette direktiv er alene at fastsaette bestemmelser om en graensekontrol af transportforholdene for levende dyr, og forudsaetter paa ingen maade, at importen kan goeres betinget af en forudgaaende tilladelse .

20 . Paa den baggrund skal jeg derfor foreslaa, at det statueres, at den ordning, den sagsoegte stat anvender med hensyn til kvaeg og svin, er uforenelig med direktiv 64/432 .

21 . Jeg vil herefter behandle det spoergsmaal, om det er foreneligt med artikel 36 at kraeve importtilladelse for andre dyr . Dette vil jeg goere ganske kort .

22 . Domstolen har fastslaaet, at

"en ordning, der indebaerer administrative tilladelser, noedvendigvis forudsaetter et vist skoen og saaledes er en kilde til manglende retssikkerhed for de erhvervsdrivende" ( 12 ).

En saadan ordning er saaledes en grov tilsidesaettelse af princippet om de frie varebevaegelser, og efter min opfattelse tilsidesaettes proportionalitetsprincippet fuldstaendigt ved en saadan foranstaltning, som ifoelge den belgiske regering bl.a . skal informere importoererne om, at importen ikke er forbudt, samt goere det muligt at opnaa rent administrative oplysninger .

23 . Der er et aabenbart misforhold mellem en ordning med tilladelser og ordningens formaal . For saa vidt angaar ordningen som saadan maa man stille sig tvivlende over for, om den er relevant : Er der ikke reelt tale om at oplyse importoeren om en ret, han allerede har i henhold til Traktatens artikel 30? Som det allerede er understreget i Domstolens praksis ( 13 ), vil foranstaltninger, der i mindre grad hindrer samhandelen, som f.eks . en erklaering afgivet af importoeren eller en fremlaeggelse af certifikater, der er udstedt i eksportmedlemsstaten, bestemt vaere tilstraekkelige til, at importmedlemsstaten kan faa de fornoedne oplysninger . Ogsaa paa dette punkt er der saaledes tale om traktatbrud .

24 . Jeg skal foelgelig foreslaa, at det statueres, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser efter EOEF-Traktatens artikel 30 og direktiv 64/432, idet det goer import af levende dyr fra andre medlemsstater betinget af en forudgaaende tilladelse, som eventuelt udstedes automatisk .

25 . Jeg skal endvidere foreslaa, at den sagsoegte stat doemmes til at betale samtlige sagens omkostninger, herunder omkostningerne vedroerende det klagepunkt, Kommissionen frafaldt, idet de noedvendige aendringer gennemfoertes under sagens behandling .

(*) Originalsprog : fransk .

( 1 ) Raadets direktiv af 26 . juni 1964 om veterinaerpolitimaessige problemer ved handel inden for Faellesskabet med kvaeg og svin ( EFT 1963-1964, s . 154 ).

( 2 ) Dom af 8 . februar 1983, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige, praemis 9 ( 124/81, Sml . s . 203 ), min understregning .

( 3 ) Samme dom, praemis 10 .

( 4 ) Dom af 15 . december 1976, 35/76, Sml . s . 1871 .

( 5 ) Ibidem praemis 27 .

( 6 ) Ibidem praemis 29 .

( 7 ) Ibidem praemisser 30 og 32, min understregning .

( 8 ) Ibidem praemisser 35 og 36 .

( 9 ) KOM(88 ) 383 endelig udg .

( 10 ) Se i den forbindelse artikel 14, stk . 2, i forslaget til forordning .

( 11 ) Raadets direktiv af 12 . maj 1981 om fastsaettelse af bestemmelser, der er noedvendige for ivaerksaettelse af direktiv 77/489/EOEF om beskyttelse af dyr under international transport ( EFT L 150 af 6.6.1981, s . 1 ).

( 12 ) 124/81, jfr . ovenfor, praemis 18 .

( 13 ) 124/81, jfr . ovenfor .