ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Landbrug – fælles landbrugspolitik – fødevarehjælp – gennemførelse – levering af varer – risikoens overgang fra leverandør til modtager – udgangspunkt – tidspunktet, hvor varen efter losning faktisk stilles til rådighed – virkninger

(Kommissionens forordning nr. 2200/87, art. 15)

2. Landbrug – fælles landbrugspolitik – fødevarehjælp – gennemførelse – levering af varer – rettigheder og forpligtelser ifølge licitationstilslaget uoverdragelige – virkning – tilslagsmodtageren fortsat ansvarlig i tilfælde, hvor transporten foretages af en anden virksomhed

(Kommissionens forordning nr. 2200/87, art. 12, stk. 3, og nr. 2608/97)

Sammendrag

1. I et tilfælde med levering »frit bestemmelsessted« knytter artikel 15 i forordning nr. 2200/87 om almindelige bestemmelser for tilvejebringelse i Fællesskabet af produkter, der skal leveres som led i Fællesskabets fødevarehjælp, overgangen af risikoen for varen fra tilslagsmodtageren til modtageren til det tidspunkt, hvor varen efter losning faktisk stilles til rådighed i lageret på bestemmelsesstedet. Denne risiko dækker alle de tab og beskadigelser af varen, som kan forekomme. For så vidt angår kontraktforholdet mellem Kommissionen og den tilslagsmodtagende virksomhed er det derfor irrelevant at kende årsagerne til, at de eventuelle varetab har fundet sted, hvis de er forekommet før det tidspunkt, hvor varen faktisk blev stillet til rådighed i lageret på bestemmelsesstedet.

Såfremt organiseringen af losningen af varen i bestemmelseslagrene ikke er i orden, er det ligeledes transportvirksomhedens ansvar som repræsentant for den tilslagsmodtagende virksomhed at handle på en sådan måde, at eventuelle fejl i optællingen og losningen af de forskellige kartoner fra de forskellige containere undgås. Eftersom den tilslagsmodtagende virksomhed bærer risikoen for varen indtil det tidspunkt, hvor varen faktisk er losset og leveret ved lageret på bestemmelsesstedet, har virksomheden, eller dennes repræsentant, således ligeledes ansvaret for at påse, at losningen foregår korrekt.

(jf. præmis 46, 47 og 64)

2. Det fremgår af artikel 12, stk. 3, i forordning nr. 2200/87 om almindelige bestemmelser for tilvejebringelse i Fællesskabet af produkter, der skal leveres som led i Fællesskabets fødevarehjælp, at »de rettigheder og forpligtelser, der følger af licitationstilslaget, ikke [kan] overdrages«. Den omstændighed, at transporten af varerne ikke er foretaget af den tilslagsmodtagende virksomhed, men af en anden virksomhed, ændrer således på ingen måde førstnævntes ansvar hvad angår forpligtelsen til at levere den i kontrakten aftalte mængde til det sted, der er fastsat i forordning nr. 2608/97 om levering af vegetabilsk olie som fødevarehjælp.

Det er herved uden betydning at kende årsagerne til forsinkelsen i forbindelse med losningen og i forbindelse med, at varerne faktisk blev stillet til rådighed i lagrene på bestemmelsesstedet, eftersom den tilslagsmodtagende virksomhed havde kontrol over varen og derfor burde foranstalte overvågning af varen under disse transaktioner.

(jf. præmis 55 og 56)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Landbrug – fælles markedsordning – bestemmelser – lakune – løsning

2. Fiskeri – fælles markedsordning – tildeling af udligningsgodtgørelse til producentorganisationerne for tunfisk til forarbejdningsindustrien – fordeling mellem producentorganisationerne – ændring af producenters medlemskab – indvirkning på fordeling af godtgørelse

(Rådets forordning nr. 3759/92, art. 18, stk. 4 og 5)

3. Institutionernes retsakter – udstedelse påregnelig for en forudseende og påpasselig erhvervsdrivende – princip om den berettigede forventning – uanvendelighed – påberåbelse af nævnte princip som begrundelse for en urigtig fortolkning af en retsakt – ulovlig

Sammendrag

1. Når der foreligger en lakune i bestemmelserne om en fælles markedsordning, skal løsningen søges ud fra formålet med den fælles markedsordning og ud fra praktiske og administrative overvejelser.

(jf. præmis 77)

2. For at fastsætte den udligningsgodtgørelse, som er omhandlet i artikel 18 i forordning nr. 3759/92 om den fælles markedsordning for fiskerivarer og akvakulturprodukter, med senere ændringer, og som tilkommer en producentorganisation i et bestemt kvartal i henhold til nævnte artikels stk. 4, er det nødvendigt at tildele den tidligere gennemsnitsproduktion for alle de producenter, som i løbet af dette kvartal er medlemmer af denne producentorganisation.

I modsat fald ville der opstå nogle uberettigede og uretfærdige forvridninger, fordi de egentligt berettigede med hensyn til udligningsgodtgørelse, nemlig producenterne, hvis indkomstniveau, som godtgørelserne har til formål at beskytte, kan blive alvorligt påvirket ved ændring af medlemskab af producentorganisationer.

(jf. præmis 89 og 90)

3. Adgangen til at påberåbe sig princippet om beskyttelse af den berettigede forventning står åben for enhver erhvervsdrivende med begrundede forventninger, som en institution har givet anledning til. Når forudseende og påpasselige erhvervsdrivende kan påregne gennemførelsen af en fællesskabsforanstaltning, der kan påvirke deres interesser, kan de imidlertid ikke påberåbe sig et sådant princip, når foranstaltningen gennemføres.

Endelig kan en gentagelse af en urigtig fortolkning af en retsakt ikke begrundes eller kræves under henvisning til beskyttelsen af den berettigede forventning.

(jf. præmis 100 og 103)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Annullationssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt – forordninger angående ordningen for indførsel af bananer til Fællesskabet – søgsmål anlagt af visse traditionelle erhvervsdrivende – afvisning

(Art. 230, stk. 4, EF; Kommissionens forordning nr. 896/2001 og nr. 1121/2001)

2. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af en højere retsregel til beskyttelse af borgerne – institution, som ikke råder over noget skøn – tilstrækkeligt, at der er begået en overtrædelse af fællesskabsretten

(Art. 288, stk. 2, EF)

Sammendrag

1. En almengyldig retsakt, såsom en forordning, kan under visse omstændigheder berøre en fysisk eller juridisk person individuelt og får derfor karakter af en beslutning i forhold til vedkommende.

For så vidt angår visse traditionelle erhvervsdrivende er dette imidlertid ikke tilfældet med hensyn til forordning nr. 896/2001 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 404/93 for så vidt angår ordningen for indførsel af bananer til EF eller forordning nr. 1121/2001 om fastsættelse af justeringskoefficienter til multiplikation af referencemængder for de enkelte traditionelle importører under importtoldkontingenterne for bananer. Disse forordninger udgør nemlig almengyldige foranstaltninger, der ikke rammer de nævnte erhvervsdrivende på grund af visse egenskaber, som er særlige for dem, eller på grund af en faktisk situation, der adskiller dem fra alle andre og derfor individualiserer dem på lignende måde som adressaten for en beslutning. Disse erhvervsdrivende kan derfor ikke anses for individuelt berørt af de ovennævnte forordninger i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 230, stk. 4, EF.

(jf. præmis 107 og 115)

2. Fællesskabets ansvar uden for kontraktforhold i henhold til artikel 288, stk. 2, EF forudsætter, at en række betingelser er opfyldt, nemlig at den adfærd, der lægges institutionerne til last, har været retsstridig, at der foreligger et virkeligt tab, og at der også er årsagssammenhæng mellem denne adfærd og det påståede tab.

Hvad angår den første af disse betingelser kræves det, at det godtgøres, at der foreligger en tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse af en bestemmelse, som har til formål at tillægge borgerne rettigheder. Det afgørende kriterium for, om en overtrædelse af fællesskabsretten kan anses for tilstrækkeligt kvalificeret, er, om en fællesskabsinstitution åbenbart og groft har overskredet grænserne for sine skønsbeføjelser. Såfremt den pågældende institution råder over et stærkt begrænset eller intet skøn, kan selve den omstændighed, at der er begået en overtrædelse af fællesskabsretten, være tilstrækkelig til at bevise, at der foreligger en tilstrækkeligt kvalificeret krænkelse.

(jf. præmis 141 og 142)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Retspleje – formalitetsindsigelse – ufravigelig procesforudsætning – Rettens undersøgelse ex officio

(Art. 80 KS; Rettens procesreglement, art. 113)

2. Annullationssøgsmål – søgsmål anlagt af virksomheder eller sammenslutninger heraf i henhold til artikel 33, stk. 2, KS – søgsmålskompetence – virksomheder i artikel 80 KS’ forstand – virksomhed, som ikke har denne status både ved indgivelsen af søgsmål og ved den adfærd, som kritiseres i den klage, som er gjort til genstand for den anfægtede beslutning om afvisning – manglende søgsmålskompetence

(Art. 33, stk. 2, KS og art. 80 KS)

3. Passivitetssøgsmål – søgsmål anlagt af virksomheder eller sammenslutninger heraf i henhold til artikel 35 KS – søgsmålskompetence – virksomheder i artikel 80 KS’ forstand

(Art. 35 KS og 80 KS)

Sammendrag

1. Ifølge ordlyden af procesreglementets artikel 113 kan Retten af egen drift til enhver tid efterprøve ufravigelige procesforudsætninger, hvilke omfatter Fællesskabets retsinstansers kompetence til at behandle en retssag. Rettens prøvelse er således ikke begrænset til de procesforudsætninger, der rejses af parterne.

En indsigelse om, at der ikke er tale om en virksomhed som omhandlet i artikel 80 KS, rejser et spørgsmål angående en ufravigelig procesforudsætning, for så vidt som der herved rejses spørgsmål om, hvorvidt sagsøgeren er søgsmålsberettiget, hvorfor Retten ex officio kan behandle indsigelsen.

(jf. præmis 51 og 52)

2. Opregningen i artikel 33, stk. 2, KS af de retssubjekter, som kan rejse annullationssøgsmål, er udtømmende, således at retssubjekter, der ikke er nævnt deri, ikke kan anlægge et sådant søgsmål.

En virksomhed kan derfor ikke anlægge annullationssøgsmål til prøvelse af en EKSF-beslutning, når den, fordi den ikke udøver produktionsvirksomhed, ikke kan påberåbe sig at være en virksomhed i artikel 80 KS’ forstand på det tidspunkt, hvor den indgiver sit søgsmål, og som heller ikke kunne gøre det på tidspunktet for de handlinger, der kritiseres i den klage, hvis afvisning den anfægter.

(jf. præmis 53, 54, 56 og 59-62)

3. I henhold til artikel 35 KS kan et passivitetssøgsmål kun antages til realitetsbehandling, hvis sagsøgeren er en virksomhed som omhandlet i artikel 80 KS.

(jf. præmis 55)
RETTENS DOM (Første Afdeling)

6. juli 2004

Sag T-281/01

Hubert Huygens

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — bedømmelsesprocedure — forsinket udfærdigelse af bedømmelsen — rimelig frist — erstatningssøgsmål — økonomisk og ikke-økonomisk skade — forfremmelsesprocedure — stiltiende afvisning af at forfremme sagsøgeren — annullationssøgsmål — afgørelse om ikke at forfremme sagsøgeren i forfremmelsesåret 2000 — manglende begrundelse — afgørelse om at forfremme 54 tjenestemænd i forfremmelsesåret 2000 — afvisning«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-903

Angående:

Påstand dels om erstatning for det tab, sagsøgeren har lidt som følge af forsinkelsen af proceduren for bedømmelsen af sagsøgeren i bedømmelsesåret 1997/1999, dels om annulation af Kommissionens stiltiende afvisning af at udbetale erstatning for det som følge af denne forsinkelse lidte tab, af Kommissionens stiltiende afvisning af at forfremme sagsøgeren til lønklasse B1 i forfremmelsesåret 2000 samt af Kommissionens afgørelse om at forfremme 54 tjenestemænd til lønklasse Bl i forfremmelsesåret 2000 og under alle omstændigheder af den af Publikationskontorets direktør trufne afgørelse om at forfremme 4 tjenestemænd til lønklasse B1 i forfremmelsesåret 2000.

Udfald:

Kommissionen betaler sagsøgeren 500 EUR i erstatning for den ikke-økonomiske skade, sagsøgeren har lidt. Kommissionens afgørelse om ikke at forfremme sagsøgeren til lønklasse B1 i forfremmelsesåret 2000, som følger af den i Meddelelser fra Administrationen nr. 31 af 6. april 2000 offentliggjorte liste over tjenestemænd forfremmet til denne lønklasse, annulleres. I øvrigt frifindes Kommissionen. Kommissionen betaler sagens omkostninger.

Sammendrag
Denne løsning kan overføres på et tilfælde, hvor en forordning, som direkte og individuelt berører en enkeltperson, under sagen erstattes af en forordning om samme forhold.

En beslutning, der under en sag erstatter en anden om samme forhold, må betragtes som et nyt element, der gør det muligt for sagsøgeren at ændre sine påstande og anbringender. Det ville nemlig stride mod retsplejehensyn og procesøkonomiske hensyn at tvinge sagsøgeren til at anlægge en ny sag. Det ville i øvrigt være ubilligt, hvis den pågældende institution for at imødegå de indsigelser, der i en stævning for en af Fællesskabets retsinstanser rettes mod en beslutning, kunne ændre den anfægtede beslutning eller lade en anden træde i stedet og under sagen påberåbe sig denne ændring eller nye beslutning for at hindre modparten i at udvide de oprindelige påstande og anbringender til at omfatte den senere beslutning eller i at fremsætte supplerende påstande og anbringender angående denne.

Når Rådet ikke på noget tidspunkt har meddelt en person de omstændigheder, der lægges denne til last som grundlag for de restriktive foranstaltninger, som den pågældende er blevet pålagt i henhold til forordning nr. 881/2002 om indførelse af visse specifikke restriktive foranstaltninger mod visse personer og enheder, der har tilknytning til Usama bin Laden, Al-Qaida-organisationen og Taliban, eller givet vedkommende adgang til at gøre sig bekendt med disse omstændigheder inden for en rimelig frist, efter at denne er blevet pålagt disse foranstaltninger, har denne person ikke været i stand til at fremføre sine synspunkter i denne henseende. Denne persons ret til forsvar, særligt retten til kontradiktion, er dermed ikke blevet overholdt.

Desuden har denne person heller ikke, eftersom den pågældende ikke er blevet oplyst om de omstændigheder, som er blevet lagt vedkommende til last, og henset til forholdet mellem retten til forsvar og retten til en effektiv søgsmålsadgang, under tilfredsstillende betingelser kunnet forsvare sine rettigheder for Fællesskabets retsinstanser under hensyn til disse omstændigheder, hvorfor det endvidere må fastslås, at der foreligger en tilsidesættelse af nævnte ret til en effektiv søgsmålsadgang.

(jf. præmis 85 og 86)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – tilstrækkeligt kvalificeret overtrædelse af en bestemmelse, der har til formål at tillægge borgere rettigheder – institution, der ikke har noget skøn – en simpel overtrædelse af fællesskabsretten tilstrækkelig (art. 288, stk. 2, EF) (jf. præmis 78-82)

2. Erstatningssøgsmål – Verdenshandelsorganisationen – umuligt at anfægte lovligheden af en fællesskabsretsakt under henvisning til WTO-aftalerne – undtagelser – fællesskabsretsakter, der har til formål at sikre gennemførelsen heraf, eller som udtrykkeligt og præcist henviser hertil – EF’s importordning for bananer – uforenelighed med WTO’s regler fastslået af WTO’s Tvistbilæggelsesinstans – domstolskontrol med denne ordnings lovlighed i forhold til WTO’s regler – udelukket (art. 288, stk. 2, EF; Rådets forordning nr. 404/93 og nr. 1637/98; Kommissionens forordning nr. 2362/98) (jf. præmis 103 og 106-108)

3. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – ingen ulovlig adfærd fra fællesskabsinstitutionernes side – reelt tab, årsagsforbindelse og unormalt og særligt tab – kumulativ karakter (art. 288, stk. 2, EF) (jf. præmis 153)

4. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – opretholdelse af en fælles importordning for bananer, som er uforenelig med WTO-aftalerne – tab som følge af de amerikanske myndigheders indførelse af en gengældelsesforanstaltning – årsagsforbindelse (art. 288, stk. 2, EF) (jf. præmis 171, 172, 177-179 og 183)

5. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – ingen ulovlig adfærd fra fællesskabsinstitutionernes side – tab som følge af, at EF’s importordning for bananer er uforenelig med WTO-aftalerne – unormalt tab – foreligger ikke – Fællesskabets ansvar – udelukket (art. 288, stk. 2, EF) (jf. præmis 191, 192, 194, 199 og 201)

Sagens genstand

Angående

Erstatningssøgsmål, hvorunder der er nedlagt påstand om erstatning for det tab, sagsøgerne hævder at have lidt som følge af den tillægstold, som Verdenshandelsorganisationens (WTO) Tvistbilæggelsesinstans har tilladt De Forenede Stater at pålægge sagsøgernes indførsler af brilleetuier, efter at det var fastslået, at EF’s importordning for bananer var uforenelig med aftalerne og bilagene til overenskomsten om oprettelse af WTO.

Afgørelse

Konklusion

1) Rådet for Den Europæiske Union og Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.

2) Sagsøgerne bærer deres egne omkostninger og betaler Rådets og Kommissionens omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – ulovlighed – tab – årsagsforbindelse

(Art. 288, stk. 2, EF)

2. Ansvar uden for kontraktforhold – tab

(Art. 288, stk. 2, EF)

Sammendrag

1. Fællesskabets ansvar uden for kontraktforhold forudsætter i henhold til artikel 288, stk. 2, EF, at flere betingelser skal være opfyldt, nemlig at den adfærd, institutionerne hævdes at have udvist, er retsstridig, at der er indtrådt en skade, og at der er årsagsforbindelse mellem adfærden og den påberåbte skade. For så vidt som disse tre betingelser om ansvar er kumulative, er det tilstrækkeligt, at en af dem ikke er opfyldt, for at sagsøgte må frifindes.

Årsagsforbindelsen antages i henhold til artikel 288, stk. 2, EF at foreligge, når der er en direkte årsagsforbindelse mellem den fejl, den pågældende institution har begået, og det påberåbte tab. Sagsøgeren har bevisbyrden for denne årsagsforbindelse. Fællesskabet kan alene være ansvarligt for det tab, der er en tilstrækkelig direkte følge af den pågældende institutions retsstridige adfærd. For at kunne udelukke, at Fællesskabet ifalder et ansvar, påhviler det navnlig Retten at efterprøve, om de vanskeligheder, som sagsøgeren stilles over for, ikke netop skyldes de påberåbte ulovligheder.

(jf. præmis 26, 27 og 37)

2. De omkostninger, parterne har afholdt under retssagen, kan ikke som sådanne betragtes som et særligt tab i forhold til sagsomkostningerne. Selv om der udføres et omfattende juridisk arbejde under proceduren inden retssagen, betyder »sagens behandling« i procesreglementets artikel 91 endvidere kun sagens behandling ved Retten og omfatter ikke den forudgående procedure. Omkostninger afholdt under fasen forud for selve retssagen kan følgelig ikke erstattes, da de nævnte omkostninger ikke kan anses for et tab, der kan kræves erstattet i en erstatningssag.

(jf. præmis 69)
1)

Lior GEIE betaler Kommissionen: — 6156,75 EUR for kontrakten Biogaz, kontrakten Biomasse, og kontrakten Maxibrochure bioclimatique med tillæg af renter fra den 28. februar 2002 til den sats, Den Europæiske Centralbank anvender i forbindelse med sine vigtigste refinansieringstransaktioner i euro, som var i kraft i februar 2002, forhøjet med halvandet procentpoint indtil den og med tre og et halvt procentpoint fra og med den og til betaling sker — 16325,11 EUR for kontrakten Biomasse med tillæg af renter fra den 30. juni 2002 til den sats, Den Europæiske Centralbank anvender i forbindelse med sine vigtigste refinansieringstransaktioner i euro, som var i kraft i juni 2002, forhøjet med halvandet procentpoint indtil den og med tre og et halvt procentpoint fra og med den og til betaling sker — 3980 EUR for kontrakten Wind Energy med tillæg af renter fra den 15. januar 2002 til den sats, Den Europæiske Centralbank anvender i forbindelse med sine vigtigste refinansieringstransaktioner i euro, som var i kraft i januar 2002, forhøjet med halvandet procentpoint indtil den og med tre og et halvt procentpoint fra og med den og til betaling sker — 36000 EUR for kontrakten Transport med tillæg af renter fra den 31. august 2001 til den sats, Den Europæiske Centralbank anvender i forbindelse med sine vigtigste refinansieringstransaktioner i euro, som var i kraft i august 2001, forhøjet med halvandet procentpoint indtil den og med tre og et halvt procentpoint fra og med den og til betaling sker — 36 000 EUR for kontrakten Photovoltaïque med tillæg af renter fra den 31. august 2001 til den sats, Den Europæiske Centralbank anvender i forbindelse med sine vigtigste refinansieringstransaktioner i euro, som var i kraft i august 2001, forhøjet med halvandet procentpoint indtil den og med tre og et halvt procentpoint fra og med den og til betaling sker.
Sag T-47/01





Co-Frutta Soc. Coop. rl

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber





«Annullationssøgsmål – aktindsigt – afgørelse 94/90/EKSF, EF, Euratom – afslag – reglen om dokumentets ophavsmand – magtfordrejning»

Rettens dom (Femte Afdeling) af 16. oktober 2003

Sammendrag af dom

1. Annullationssøgsmål – akter, der kan være genstand for søgsmål – begreb – retsakter, der fremkalder bindende retsvirkninger – forberedende retsakter – ikke omfattet – beslutning fra generalsekretæren, som træder i stedet for den første stillingtagen som svar på en begæring om aktindsigt i Kommissionens dokumenter – omfattet

(Art. 230 EF; Kommissionens afgørelse 94/90, art. 2, stk. 2)

2. Kommissionen – aktindsigt i Kommissionens dokumenter – afgørelse 94/90 – begrænsninger i princippet om aktindsigt – reglen om dokumentets ophavsmand – rækkevidde – Kommissionens indsamling af de af medlemsstaterne meddelte oplysninger i en enkelt edb-base

(Kommissionens afgørelse 94/90)

3. Kommissionen – aktindsigt i Kommissionens dokumenter – afgørelse 94/90 – begrænsninger i princippet om aktindsigt – reglen om dokumentets ophavsmand – indskrænkende fortolkning – dokumenter, som indgår i grundlaget for beslutningsprocessen

(Kommissionens afgørelse 94/90)

4. Kommissionen – aktindsigt i Kommissionens dokumenter – afgørelse 94/90 – begrænsninger i princippet om aktindsigt – reglen om dokumentets ophavsmand – dokumenter fra medlemsstaterne – vanskeligheder med at få adgang til dokumenterne ved en henvendelse til medlemsstaterne – foreligger ikke

(Kommissionens afgørelse 94/90)

5. Kommissionen – aktindsigt i Kommissionens dokumenter – afgørelse 94/90 – begrænsninger i princippet om aktindsigt – reglen om dokumentets ophavsmand – mulighed for at påberåbe sig forordning nr. 1049/2001 til støtte for en streng fortolkning af denne regel – ikke muligt

(Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1049/2001; Kommissionens afgørelse 94/90)

6. Kommissionen – aktindsigt i Kommissionens dokumenter – afgørelse 94/90 – fornyet vurdering af det første afslag – modstrid mellem begrundelserne – magtfordrejning – foreligger ikke

(Art. 230 EF; Kommissionens afgørelse 94/90)

1.

2.

3.

4.

5.

6.

7.
Sag T-295/01





Nordmilch eG

mod

Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)





«EF-varemærker – forordning (EF) nr. 40/94 – ordet OLDENBURGER – absolut registreringshindring – beskrivende karakter – geografisk oprindelse – artikel 7, stk. 1, litra c), og stk. 2 – begrænsning af de til varemærket knyttede rettigheder – artikel 12, litra b) – erklæring om beskyttelsens udstrækning – artikel 38, stk. 2»

Rettens dom (Fjerde Afdeling) af 15. oktober 2003

Sammendrag af dom

1. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker, der udelukkende består af tegn eller angivelser, der betegner varens kendetegn – ordmærket »OLDENBURGER«

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra c)]

2. EF-varemærker – EF-varemærkets retsvirkninger – begrænsninger – artikel 12, litra b), i forordning nr. 40/94 – formål – betingelser for anvendelse – konstatering af et gyldigt registreret varemærke

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra c), og art. 12, litra b)]

3. EF-varemærker – registreringsprocedure – prøvelse af anmodningen – varemærke, som omfatter en bestanddel, der mangler fornødent særpræg – Harmoniseringskontorets mulighed for at kræve en erklæring vedrørende denne del – rækkevidde

(Rådets forordning nr. 40/94, art. 38, stk. 2)

1.

2.

3.