KENDELSE AFSAGT AF RETTEN I FOERSTE INSTANS (FJERDE AFDELING) DEN 25. FEBRUAR 1992. - HARISSIOS TAGARAS MOD DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS DOMSTOL. - FASTSAETTELSE AF SAGSOMKOSTNINGER. - FORENEDE SAGER T-18/89 OG T-24/89 DEPE.



Samling af Afgørelser 1992 side II-00153



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse



Nøgleord

++++

Retspleje - sagsomkostninger - fastsaettelse - forhold der skal tages i betragtning

Sammendrag

Faellesskabets retsinstanser er ikke kompetente til at fastsaette de beloeb, som parterne skal udrede i salaer til deres egne advokater, hvorimod den kan fastsaette den del af disse beloeb, der kan soeges erstattet hos den part, som det paalaegges at betale sagens omkostninger. Faellesskabets retsinstanser skal saaledes ikke tage hensyn til en national tarif for advokaters salaerer eller til en eventuel aftale herom.

Da der ikke i faellesskabsretten findes bestemmelser om fastsaettelse af salaer, er Faellesskabets retsinstanser frit stillet ved deres vurdering af de foreliggende oplysninger, idet de dog skal tage hensyn til sagens genstand og karakter, dens betydning efter faellesskabsretten og dens svaerhedsgrad, saavel som til den arbejdsbyrde, som de paagaeldende befuldmaegtigede og raadgivere har baaret i forbindelse med sagen, samt til parternes oekonomiske interesse i sagen.

Dommens præmisser

1 Ved staevning indgivet til Domstolens Justitskontor den 2. juni 1987 anlagde H. Tagaras en sag, der blev indfoert i Domstolens register under nr. 162/87, med paastand om annullation, dels af Domstolens udnaevnelse af 23. september 1986 af sagsoegeren til tjenestemand paa proeve, for saa vidt han herved blev indplaceret paa 1. loentrin i loenklasse A7, dels af det stiltiende afslag paa hans klage af 7. november 1986. Den 26. august 1987 paastod sagsoegte sagen afvist. Sagsoegeren fremsatte den 24. september 1987 sine bemaerkninger til afvisningspaastanden.

2 Ved staevning indgivet til Domstolens Justitskontor den 18. november 1987 anlagde Tagaras for det tilfaelde, at den foerst anlagte sag maatte blive afvist, endnu en sag med paastand om annullation af Domstolens udnaevnelse af 23. september 1986 af sagsoegeren til tjenestemand paa proeve, for saa vidt han herved blev indplaceret paa 1. loentrin i loenklasse A7, henholdsvis af det stiltiende afslag paa hans klage af 7. november 1986 og det stiltiende afslag paa hans klage af 12. maj 1987. Denne sag blev indfoert som nr. 351/87. Sagsoegte paastod den 8. januar 1988 ogsaa denne sag afvist. Den 13. januar 1988 fremsatte sagsoegeren sine bemaerkninger til den anden afvisningspaastand.

3 Den 10. februar 1988 traf Domstolen (Tredje Afdeling) bestemmelse om forening af sagerne 162/87 og 351/87 med henblik paa den skriftlige forhandling, den mundtlige forhandling og domsafsigelsen og om at henskyde afvisningspaastandene til afgoerelse i forbindelse med sagens realitet.

4 Sagsoegte udpegede den 8. april 1988 advokat Konstantinos T. Loukopoulos, Athen, til at bistaa den befuldmaegtigede.

5 Domstolen (Tredje Afdeling) henviste ved kendelse af 15. november 1989 i medfoer af artikel 14 i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans de naevnte sager til Retten. Sag 162/87 blev i Retten indfoert som nr. T-18/89 og sag 351/87 som nr. T-24/89.

6 Sagsoegeren var i disse sager repraesenteret ved advokat E. Sachpekidou, Thessaloniki, under den skriftlige forhandling og advokat A. Kalogeropoulos, Athen, under den mundtlige forhandling.

7 Den 7. februar 1991 afsagde Retten dom i sagerne. Den foerste sag (T-18/89) blev afvist, og i den anden sag (T-24/89) blev Domstolens afgoerelse af 23. september 1986 annulleret, for saa vidt angaar sagsoegerens indplacering i loentrin, og sagsoegte blev paalagt at betale omkostningerne i begge sager. Retten paalagde sagsoegte at betale omkostningerne i den sag, der blev afvist, idet den fandt, at sagsoegte ved sin holdning havde givet anledning til, at sagsoegeren maatte anlaegge sag for at beskytte sine rettigheder.

8 Advokat A. Kalogeropoulos fremsendte den 30. april 1991 til sagsoegte to specificerede opgoerelser over salaer og udgifter i forbindelse med behandlingen af de to sager paa henholdsvis 295 000 og 50 280 BFR.

9 Sagsoegtes befuldmaegtigede meddelte ved skrivelse af 10. juni 1991 sagsoegerens advokat, at han fandt salaeret for hoejt, "naar henses bl.a. til sagens svaerhedsgrad og de lighedspunkter, der findes". Den befuldmaegtigede meddelte, at sagsoegte ville vaere indforstaaet med at betale et salaer paa 150 000 BFR.

10 Sagsoegeren meddelte ved skrivelse af 2. august 1991 sagsoegtes befuldmaegtigede, at selv om han stadig fandt den foerste anmodning rimelig og begrundet, ville han vaere indforstaaet med at reducere beloebet, for at sagen hurtigt kunne afsluttes. Han accepterede derfor at nedsaette salaeret med 35%, bortset fra den del af salaeret, der vedroerer den mundtlige forhandling, saaledes at han herefter anmodede om et salaer paa 219 000 BFR.

11 Ved skrivelse af 18. september 1991 blev sagsoegerens advokat orienteret om, at sagsoegte havde accepteret at betale ham 175 000 BFR i salaer og 50 280 BFR til daekning af udgifter.

12 Sagsoegeren har herefter ved begaering indgivet til Rettens Justitskontor den 15. november 1991 anmodet Retten om at traeffe afgoerelse om fastsaettelse af omkostningerne.

13 Som Domstolen flere gange har fastslaaet, er Faellesskabets retsinstanser ikke kompetente til at fastsaette de beloeb, som parterne skal udrede i salaer til deres egne advokater, hvorimod den kan fastsaette den del af disse beloeb, der kan soeges erstattet hos den part, som det paalaegges at betale sagens omkostninger. Retten skal saaledes ikke tage hensyn til en national tarif for advokaters salaerer eller til en eventuel aftale herom mellem den paagaeldende part og dennes befuldmaegtigede eller raadgivere. Da der ikke i faellesskabsretten findes bestemmelser om fastsaettelse af salaer, er Retten "frit stillet ved sin vurdering af de foreliggende oplysninger, idet den dog skal tage hensyn til sagens genstand og karakter, dens betydning efter faellesskabsretten og dens svaerhedsgrad, saavel som til den arbejdsbyrde, som de paagaeldende befuldmaegtigede og raadgivere har baaret i forbindelse med sagen, samt til parternes oekonomiske interesse i sagen" (Domstolens kendelse af 26.11.1985, sag 318/82, Leeuwarder Papierwarenfabriek mod Kommissionen, Sml. s. 3727).

14 Paa grundlag af det anfoerte, og naar henses til sagens svaerhedsgrad, antallet af udarbejdede processkrifter og den tid, der medgaar til befordring til Luxembourg med henblik paa deltagelse i retsmoedet, findes det samlede beloeb, der skal betales til sagsoegeren til daekning af salaer, at burde fastsaettes til 220 000 BFR med tillaeg af eventuel moms.

15 Retten har ved fastsaettelsen af de udgifter, der skal erstattes, taget hensyn til alle forhold i sagen indtil tidspunktet for naervaerende kendelse, og der skal derfor ikke traeffes saerskilt afgoerelse om parternes udgifter i forbindelse med denne del af sagen.

Afgørelse

Af disse grunde

bestemmer

RETTEN (Fjerde Afdeling)

Det beloeb, sagsoegte skal betale til sagsoegeren til daekning af salaer, fastsaettes til 220 000 BFR med tillaeg af eventuel moms.

Saaledes bestemt i Luxembourg, den 25. februar 1992.