Sag C-438/11

Lagura Vermögensverwaltung GmbH

mod

Hauptzollamt Hamburg-Hafen

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Hamburg)

»EF-toldkodeksen — artikel 220, stk. 2, litra b) — efteropkrævning af importafgifter — berettiget forventning — manglende mulighed for at kontrollere rigtigheden af et oprindelsescertifikat — begrebet »certifikat udstedt på grundlag af eksportørens ukorrekte fremstilling af de faktiske omstændigheder« — bevisbyrde — arrangement med generelle toldpræferencer«

Sammendrag – Domstolens dom (Første Afdeling) af 8. november 2012

Den Europæiske Unions egne indtægter – efteropkrævning af import- eller eksportafgifter – betingelser for ikke at bogføre importafgifter som omhandlet i artikel 220, stk. 2, litra b), i forordning nr. 2913/92 – umuligt for et tredjelands kompetente myndigheder at kontrollere rigtigheden af oprindelsescertifikat formular A, idet eksportøren har indstillet sin produktion – debitor pålagt bevisbyrden

[Rådets reglement nr. 2913/92, art. 220, stk. 2, litra b), med senere ændringer i Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 2700/2000]

Artikel 220, stk. 2, litra b), i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks, som ændret ved forordning nr. 2700/2000, skal fortolkes således, at når et tredjelands kompetente myndigheder ikke under en efterfølgende kontrol har mulighed for at efterprøve, om det oprindelsescertifikat formular A, de har udstedt, er baseret på eksportørens korrekte fremstilling af de faktiske forhold, fordi eksportøren har indstillet sin produktion, påhviler bevisbyrden for, at dette certifikat er baseret på eksportørens korrekte fremstilling af de faktiske forhold, debitor.

Forordning nr. 2913/92 indeholder ganske vist ikke nogen forpligtelse for eksportøren til at opbevare støttedokumenter, idet Unionen ikke har mulighed for ensidigt at pålægge de erhvervsdrivende fra tredjelande forpligtelser. Den manglende forpligtelse for eksportøren kan imidlertid ikke i sig selv medføre, at debitor fritages for enhver forpligtelse til at udvise omhu eller er frigjort fra enhver risiko for så vidt angår undersøgelsen og fastsættelsen af varers oprindelse under en efterfølgende kontrol. Det påhviler de erhvervsdrivende selv i deres kontraktforhold at træffe de foranstaltninger, der er nødvendige for at undgå risikoen for en efteropkrævningssag.

Såfremt det påhvilede indførselslandets toldmyndigheder at føre bevis for eksportørens ukorrekte fremstilling af de faktiske forhold, når det samtidig er umuligt for disse toldmyndigheder at føre dette bevis, fordi eksportøren har indstillet sine aktiviteter, ville det skabe en risiko for en adfærd, der er uforenelig med formålet med arrangementet med generelle toldpræferencer. Selv om indstilling af produktionen i princippet er en sædvanlig, økonomisk beslutning, kan det således ikke udelukkes, at en indstilling ikke desto mindre kan være udtryk for en ukorrekt adfærd fra eksportørens side, der har til formål at omgå bestemmelserne i arrangementet med generelle toldpræferencer, idet indstillingen anvendes af eksportøren som et middel til at sløre den faktiske oprindelse af de varer, der hidrører fra en stat, der ikke er omfattet af præferenceordningen.

(jf. præmis 27, 29, 30, 32 og 41 samt domskonkl.)

Sag C-438/11

Lagura Vermögensverwaltung GmbH

mod

Hauptzollamt Hamburg-Hafen

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Hamburg)

»EF-toldkodeksen — artikel 220, stk. 2, litra b) — efteropkrævning af importafgifter — berettiget forventning — manglende mulighed for at kontrollere rigtigheden af et oprindelsescertifikat — begrebet »certifikat udstedt på grundlag af eksportørens ukorrekte fremstilling af de faktiske omstændigheder« — bevisbyrde — arrangement med generelle toldpræferencer«

Sammendrag – Domstolens dom (Første Afdeling) af 8. november 2012

Den Europæiske Unions egne indtægter — efteropkrævning af import- eller eksportafgifter — betingelser for ikke at bogføre importafgifter som omhandlet i artikel 220, stk. 2, litra b), i forordning nr. 2913/92 — umuligt for et tredjelands kompetente myndigheder at kontrollere rigtigheden af oprindelsescertifikat formular A, idet eksportøren har indstillet sin produktion — debitor pålagt bevisbyrden

[Rådets reglement nr. 2913/92, art. 220, stk. 2, litra b), med senere ændringer i Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 2700/2000]

Artikel 220, stk. 2, litra b), i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks, som ændret ved forordning nr. 2700/2000, skal fortolkes således, at når et tredjelands kompetente myndigheder ikke under en efterfølgende kontrol har mulighed for at efterprøve, om det oprindelsescertifikat formular A, de har udstedt, er baseret på eksportørens korrekte fremstilling af de faktiske forhold, fordi eksportøren har indstillet sin produktion, påhviler bevisbyrden for, at dette certifikat er baseret på eksportørens korrekte fremstilling af de faktiske forhold, debitor.

Forordning nr. 2913/92 indeholder ganske vist ikke nogen forpligtelse for eksportøren til at opbevare støttedokumenter, idet Unionen ikke har mulighed for ensidigt at pålægge de erhvervsdrivende fra tredjelande forpligtelser. Den manglende forpligtelse for eksportøren kan imidlertid ikke i sig selv medføre, at debitor fritages for enhver forpligtelse til at udvise omhu eller er frigjort fra enhver risiko for så vidt angår undersøgelsen og fastsættelsen af varers oprindelse under en efterfølgende kontrol. Det påhviler de erhvervsdrivende selv i deres kontraktforhold at træffe de foranstaltninger, der er nødvendige for at undgå risikoen for en efteropkrævningssag.

Såfremt det påhvilede indførselslandets toldmyndigheder at føre bevis for eksportørens ukorrekte fremstilling af de faktiske forhold, når det samtidig er umuligt for disse toldmyndigheder at føre dette bevis, fordi eksportøren har indstillet sine aktiviteter, ville det skabe en risiko for en adfærd, der er uforenelig med formålet med arrangementet med generelle toldpræferencer. Selv om indstilling af produktionen i princippet er en sædvanlig, økonomisk beslutning, kan det således ikke udelukkes, at en indstilling ikke desto mindre kan være udtryk for en ukorrekt adfærd fra eksportørens side, der har til formål at omgå bestemmelserne i arrangementet med generelle toldpræferencer, idet indstillingen anvendes af eksportøren som et middel til at sløre den faktiske oprindelse af de varer, der hidrører fra en stat, der ikke er omfattet af præferenceordningen.

(jf. præmis 27, 29, 30, 32 og 41 samt domskonkl.)