Sag C-671/13

Sag anlagt af »Indėlių ir investicijų draudimas « VĮ

og

Virgilijus Vidutis Nemaniūnas

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af

Lietuvos Aukščiausiasis Teismas)

»Præjudiciel forelæggelse — direktiv 94/19/EF og 97/9/EF — indskudsgarantiordninger og investorgarantiordninger — opsparings- og investeringsinstrumenter — finansielt instrument i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i direktiv 2004/39/EF — udelukkelse fra garantien — direkte virkning — betingelser for at være omfattet af direktiv 97/9/EF«

Sammendrag – Domstolens dom (Anden Afdeling) af 25. juni 2015

Etableringsfrihed — fri udveksling af tjenesteydelser — kreditinstitutter — indskudsgarantiordninger og investorgarantiordninger — direktiv 94/19 og 97/9 — instrumenter, som på samme tid henhører under begge direktiver — medlemsstaternes mulighed for at udelukke visse indskydere eller indskud fra de garantier, der er omfattet af disse direktiver — national lovgivning, som udelukker værdipapirer fra et kreditinstitut fra beskyttelsesordningerne i direktiv 94/19 og 97/9 — ikke tilladt

Etableringsfrihed — fri udveksling af tjenesteydelser — kreditinstitutter — indskudsgarantiordninger — direktiv 94/19 — medlemsstaternes mulighed for at udelukke visse indskydere eller indskud fra garantien — betingelser — alene mulighed for udelukkelse fra garantien forhold til værdipapirer, som udviser samtlige de egenskaber, der kendetegner et finansielt instrument — foreligger ikke

Artikel 7, stk. 2, i direktiv 94/19 om indskudsgarantiordninger, som ændret ved direktiv 2009/14, og punkt 12 i bilag I til dette direktiv skal fortolkes således, at medlemsstaterne kan udelukke indskudsbeviser udstedt af et kreditinstitut fra den i dette direktiv fastsatte garanti, hvis de har karakter af omsætningspapirer, hvilket det tilkommer den nationale ret at afgøre, uden at det er nødvendigt at sikre, at disse beviser udviser samtlige de egenskaber, der kendetegner et finansielt instrument i henhold til direktiv 2004/39/EF om markeder for finansielle instrumenter. I denne forbindelse fastsætter hverken artikel 7, stk. 2, i direktiv 94/19 eller punkt 12 i bilag I hertil med henblik på udelukkelse af indskudsbeviser fra garantien, at de omhandlede instrumenter skal udvise samtlige de egenskaber, der kendetegner et finansielt instrument i henhold til direktiv 2004/39. I henhold til artikel 1, nr. 1), i direktiv 94/19 omfatter definitionen på »indskud« i dette direktivs forstand i øvrigt dels alle »indestående beløb, der hidrører fra indlån eller fra mellemtransaktioner foretaget som led i almindelige bankforretninger«, dels alle »fordringer udstedt af kreditinstituttet i form af værdipapirer«. Det fremgår således af denne bestemmelses ordlyd, at begrebet »indskud« med henblik på direktiv 94/19 ikke defineres med henvisning til de egenskaber, der kendetegner et finansielt instrument i henhold til direktiv 2004/39. Det fremgår på samme måde af den pågældende bestemmelse, at det, der karakteriserer den anden type indskud, er den omstændighed, at der er tale om værdipapirer, som kan overdrages, hvilket muliggør omsætning af den indeholdte fordring. (jf. præmis 33, 35, 36 og 40, samt domskonkl. 1)

Direktiv 94/19 om indskudsgarantiordninger, som ændret ved direktiv 2009/14, og direktiv 97/9 om investorgarantiordninger skal fortolkes således, at når værdipapirer fra et kreditinstitut på samme tid kan henhøre under såvel begrebet »indskud« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i direktiv 94/19, som begrebet »instrument« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i direktiv 97/9, men den nationale lovgiver har gjort brug af muligheden i punkt 12 i bilag I til direktiv 94/19 for at udelukke disse værdipapirer fra den i sidstnævnte direktiv fastsatte beskyttelsesordning, kan en sådan udelukkelse ikke medføre, at de pågældende værdipapirer ligeledes er udelukket fra beskyttelsesordningen, der er fastsat ved direktiv 97/9, ud over de betingelser, som er fastsat i dette direktivs artikel 4, stk. 2. Henset til definitionerne af begreberne »indskud« og »instrument« i henholdsvis direktiv 94/19 og 97/9, kan samme værdipapir på samme tid henhøre under begge disse begreber og følgelig under anvendelsesområdet for begge disse direktiver. Garantiordningerne i disse to direktiver opfylder imidlertid forskellige betingelser bl.a. i forbindelse med udelukkelse. Mens artikel 7, stk. 2, i og bilag I til direktiv 94/19 således fastsætter udelukkelser på grundlag af enten indskyders art eller arten af indskud, fastsætter artikel 4, stk. 2, i direktiv 97/9 alene udelukkelser i forhold til arten af investor. Under disse omstændigheder forholder det sig således, at mens EU-retten klart ikke er til hinder for, at en medlemsstat vælger at gennemføre direktiv 94/19 og direktiv 97/9 ved én og samme retsakt, er det imidlertid nødvendigt, at den ordning, som indføres ved denne retsakt, opfylder kravene i begge direktiver, hvilket er understreget i niende betragtning til direktiv 97/9. (jf. præmis 43-45 og 47, samt domskonkl. 2)

Artikel 2, stk. 2, og artikel 4, stk. 2, i direktiv 97/9 om investorgarantiordninger skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, som lader muligheden for at være omfattet af den i direktivet fastsatte garantiordning være afhængig af, om det pågældende kreditinstitut har overført eller anvendt de omhandlede midler eller værdipapirer uden investorens samtykke. En sådan betingelse kræves således ingenlunde i henhold til direktiv 97/9 for at investorerne kan være omfattet af beskyttelsesordningen fastsat heri. Det forholder sig i øvrigt således, at investorer, som er i besiddelse af sådanne instrumenter, ikke er nævnt blandt dem, der i henhold til bilag I til direktiv 97/9 kan udelukkes fra denne ordning. (jf. præmis 51 og 52, samt domskonkl. 3)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 56 og 57)