ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Det bemærkes vedrørende karteller, at det forhold, at der foreligger en samlet og vedvarende overtrædelse, ikke nødvendigvis betyder, at en virksomhed, der deltager i et eller flere aspekter, kan holdes ansvarlig for den samlede overtrædelse. Kommissionen skal endvidere bevise, at denne virksomhed var bekendt med de andre virksomheders konkurrencebegrænsende aktiviteter på europæisk niveau, eller at den med rimelighed kunne forudse dem. Den blotte omstændighed, at der i henseende til formålet er identitet mellem en aftale, som en virksomhed har deltaget i, og et mere omfattende kartel, er ikke tilstrækkeligt til at anse virksomheden for at have deltaget i det omfattende kartel. Artikel 101, stk. 1, TEUF finder nemlig ikke anvendelse, medmindre der er en fælles hensigt blandt de pågældende parter.

Det er kun, såfremt virksomheden i forbindelse med sin deltagelse i denne aftale vidste eller burde have vidst, at den dermed indgik i det mere omfattende kartel, at dens deltagelse i den pågældende aftale kan betragtes som udtryk for dens deltagelse i det mere omfattende kartel. Med andre ord skal det godtgøres, at virksomheden har haft til hensigt ved sin egen adfærd at bidrage til de fælles mål, deltagerne som helhed har fulgt, og at den har haft kendskab til de konkrete handlinger, som de øvrige virksomheder har planlagt eller foretaget med de samme mål for øje, eller at den med rimelighed har kunnet forudse dem og været indstillet på at løbe den dermed forbundne risiko.

Den berørte virksomhed skal således have kendskab til det omfattende kartels generelle rækkevidde og grundlæggende kendetegn. den blotte omstændighed, at der i henseende til formålet er identitet mellem genstanden for de møder, som virksomheden har deltaget i, og det omfattende kartel, samt at virksomheden har haft kontakt med de virksomheder, hvis deltagelse i det nævnte kartel var godtgjort, såfremt der ikke foreligger aspekter, der godtgør virksomhedens kendskab til eksistensen eller indholdet af aftalerne eller den omfattende samordnede praksis, er ikke tilstrækkeligt til at bevise et sådant kendskab til dette omfattende kartel.

(jf. præmis 52-54 og 56)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

EF-varemærker – bestemmelser om sagsbehandlingen – begrundelse for afgørelser (art. 296 TEUF; Rådets forordning nr. 207/2009, art. 75) (jf. præmis 16 og 17)

2. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse rejst af indehaveren af et ikke-registreret varemærke eller et andet erhvervsmæssigt anvendt tegn – betingelser – bedømmelse på grundlag af de kriterier, der er fastsat i den nationale lovgivning, der regulerer det påberåbte tegn [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 4, og art. 41, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 25 og 26)

3. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse rejst af indehaveren af et ikke-registreret varemærke eller et andet erhvervsmæssigt anvendt tegn – indsigelse vedrørende beskyttet geografisk betegnelse – gældende bestemmelser – kombineret anvendelse af artikel 13 i forordning nr. 510/2006 og art. 8, stk. 4, i forordning nr. 207/2009 [Rådets forordning nr. 510/2006, art. 13, og nr. 207/2009, art. 8, stk. 4] (jf. præmis 39-41 og 52)

Sagens genstand

Angående

Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 17. maj 2013 af Femte Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 757/2012-5) vedrørende en indsigelsessag mellem Federación Nacional de Cafeteros de Colombia og Nadine Hélène Jeanne Hautrive.

Afgørelse

Konklusion

1) Afgørelse truffet den 17. maj 2013 af Femte Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 757/2012-5) annulleres.

2) Harmoniseringskontoret bærer sine egne omkostninger og betaler omkostningerne afholdt af Federación Nacional de Cafeteros de Colombia.

3) Nadine Hélène Jeanne Hautrive bærer sine egne omkostninger.
Udøvelsen af den fulde prøvelsesret kan imidlertid ikke medføre, at der ved fastsættelsen af bødernes størrelse foretages en forskelsbehandling mellem de virksomheder, der har deltaget i en aftale i strid med artikel 101, stk. 1, TEUF. Såfremt Unionens retsinstanser specielt i forhold til en af disse virksomheder ønsker at fravige den beregningsmetode, som Kommissionen har fulgt, og som den ikke har draget i tvivl, skal de give en forklaring herpå i dommen.

Hvad angår EU’s retsinstansers kontrol med Kommissionens afgørelser på konkurrenceområdet giver den fulde prøvelsesret Unionens retsinstanser beføjelse til at omgøre den anfægtede retsakt, også selv om den ikke annulleres, under hensyntagen til alle faktiske omstændigheder, f.eks. med henblik på at ændre størrelsen af den pålagte bøde.

I medfør af retningslinjerne for beregning af bøder efter artikel 23, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1/2003 anvender Kommissionen med henblik på at fastsætte bødens grundbeløb, der skal pålægges for en overtrædelse af konkurrencereglerne, værdien af virksomhedens afsætning af varer eller tjenester, som er direkte eller indirekte forbundet med overtrædelsen, i det relevante geografiske område inden for Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde. Som led heri bestemmer retningslinjernes punkt 15, at Kommissionen med henblik på at fastlægge værdien af en virksomheds afsætning anvender virksomhedens bedste tilgængelige oplysninger.

Retningslinjerne fastsætter de vejledende regler for den praksis, der skal følges, og som Kommissionen ikke kan fravige i konkrete tilfælde uden at angive grunde, som er i overensstemmelse med princippet om ligebehandling. Den pågældende institution har med vedtagelsen af sådanne vejledende regler og med offentliggørelsen heraf, hvorved det tilkendegives, at den fremover vil anvende dem på de af reglerne omhandlede tilfælde, nemlig pålagt sig selv en begrænsning i udøvelsen af nævnte skøn og kan ikke fravige disse regler uden i givet fald at blive mødt med en sanktion for en tilsidesættelse af almindelige retsgrundsætninger, såsom ligebehandlingsprincippet eller princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.

Selv om Kommissionen er forpligtet til at overholde princippet om beskyttelsen af den berettigede forventning, når den anvender de vejledende regler, den har pålagt sig selv, kan dette princip imidlertid ikke på samme måde binde Unionens retsinstanser, for så vidt som disse ikke anvender en konkret beregningsmetode for bøder under udøvelsen af deres fulde prøvelsesret, men sag for sag undersøger de situationer, der forelægges dem, under hensyntagen til alle de faktiske og retlige forhold, der vedrører disse.

(jf. præmis 157, 167 og 168)
2)

H&M Hennes & Mauritz BV & Co. KG betaler sagens omkostninger, herunder dem, der er afholdt af Yves Saint Laurent SAS under sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Den Europæiske Union – domstolskontrol med lovligheden af institutionernes retsakter – restriktive foranstaltninger over for Iran – foranstaltninger, der er truffet inden for rammerne af bekæmpelsen af nuklear spredning – kontrollens rækkevidde – ingen hensyntagen til oplysninger, der er bragt til institutionens kendskab efter vedtagelsen af den anfægtede afgørelse [Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47; Rådets afgørelse 2010/413/FUSP, art. 20, stk. 1, litra c), og afgørelse 2012/829/FUSP, art. 1; Rådets forordning nr. 267/2012, art. 23, stk. 2, litra d), og nr. 1264/2012] (jf. præmis 32-34 og 40)

2. Annullationssøgsmål – dom om annullation – retsvirkninger – delvis annullation af en forordning og en afgørelse om vedtagelse af restriktive foranstaltninger over for Iran – virkningen af annullationen fra udløbet af appelfristen eller afvisningen af appellen [art. 264, stk. 2, TEUF og art. 266 TEUF; statutten for Domstolen, art. 56, stk. 1; Rådets afgørelse 2010/413/FUSP, art. 20, stk. 1, litra c), og afgørelse 2012/829/FUSP, art. 1; Rådets forordning nr. 267/2012, art. 23, stk. 2, litra d), og nr. 1264/2012] (jf. præmis 44, 45 og 47-50)

Sagens genstand

Angående

Påstand om annullation af Rådets afgørelse 2012/829/FUSP af 21. december 2012 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 356, s. 71) og Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1264/2012 af 21. december 2012 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran (EUT L 356, s. 55), for så vidt som de vedrører sagsøgeren.

Afgørelse

Konklusion

1) Rådets afgørelse 2012/829/FUSP af 21. december 2012 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran, annulleres, for så vidt som den opførte navnet Oil Pension Fund Investment Company på listen i bilag II til Rådets afgørelse 2010/413/FUSP af 26. juli 2010 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af fælles holdning 2007/140/FUSP.

2) Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 1264/2012 af 21. december 2012 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 267/2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran, annulleres, for så vidt som den opførte navnet Oil Pension Fund Investment Company på listen i bilag IX til Rådets forordning (EU) nr. 267/2012 af 23. marts 2012 om restriktive foranstaltninger over for Iran og om ophævelse af forordning (EU) nr. 961/2010.

3) Virkningerne af afgørelse 2012/829 og gennemførelsesforordning nr. 1264/2012 opretholdes for så vidt angår Oil Pension Fund Investment Company indtil datoen for udløbet af appelfristen som omhandlet i artikel 56, stk. 1, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol eller, såfremt appel er iværksat inden for denne frist, indtil stadfæstelsen eller afvisningen af appellen.

4) Rådet for Den Europæiske Union bærer sine egne omkostninger og betaler omkostningerne afholdt af Oil Pension Fund Investment Company.
3.

Karteller — aftaler og samordnet praksis udgør en enkelt overtrædelse — virksomheder, som kan beskyldes for at have begået en overtrædelse bestående i deltagelse i et kartel som helhed — kriterier — samstemmende vilje mellem de berørte virksomheder — hensigt om at bidrage til de fælles mål, der forfølges af de berørte virksomheder — kendskab til den generelle rækkevidde og de væsentligste kendetegn ved det samlede kartel — bevisbyrde (art. 101, stk. 1, TEUF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 2) (jf. præmis 42, 79, 80 og 133)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Landbrug – fælles landbrugspolitik – finansiering af EUGFL, EGFL og ELFUL – afslutning af regnskaber – endeligt afslag på finansiering af visse udgifter – nødvendigheden af en forudgående kontradiktorisk procedure (jf. præmis 51)

2. Landbrug – fælles landbrugspolitik – finansiering af EUGFL, EGFL og ELFUL – afslutning af regnskaber – udarbejdelse af beslutninger – Kommissionens skriftlige meddelelse til medlemsstaterne om resultaterne af sin efterprøvning – indhold – betingelser – manglende overholdelse – virkning (Rådets forordning nr. 1258/1999, art. 7, stk. 4, femte afsnit; Kommissionens forordning nr. 1663/95, art. 8, stk. 1) (jf. præmis 52-59, 71 og 72)

Sagens genstand

Angående

Påstand om annullation af Kommissionens gennemførelsesafgørelse 2013/433/EU af 13. august 2013 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) (EUT L 219, s. 49), for så vidt som den pålægger Forbundsrepublikken Tyskland en finansiel korrektion inden for rammerne af den europæiske kvoteordning for produktionen af kartoffelstivelse for regnskabsårene 2003-2005 for et samlet beløb på 6 192 951, 34 EUR.

Afgørelse

Konklusion

1) Kommissionens gennemførelsesafgørelse 2013/433/EU af 13. august 2013 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen, Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) annulleres, for så vidt som den pålægger Forbundsrepublikken Tyskland en finansiel korrektion inden for rammerne af den europæiske kvoteordning for produktionen af kartoffelstivelse for regnskabsårene 2003-2005.

2) Europa-Kommissionen betaler sagens omkostninger.

3) Kongeriget Nederlandene bærer sine egne omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

EF-varemærker – afkald, fortabelse og ugyldighed – relative ugyldighedsgrunde – eksistensen af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b), art. 2, litra a), nr. i) og iii), og art. 53, stk. 1, litra a)] (jf. præmis 13-16 og 57)

2. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – lighed mellem de berørte varer eller tjenesteydelser – bedømmelseskriterier – varer, der supplerer hinanden [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b), og art. 53, stk. 1, litra a)] (jf. præmis 21 og 27)

3. EF-varemærker – afkald, fortabelse og ugyldighed – relative ugyldighedsgrunde – eksistensen af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – ordmærket AINHOA og figurmærkerne NOA [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b), og art. 53, stk. 1, litra a)] (jf. præmis 35-48, 58 og 59)

4. EF-varemærker – afkald, fortabelse og ugyldighed – relative ugyldighedsgrunde – eksistensen af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – det ældre varemærkes høje grad af særpræg – bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b), art. 5 og art. 53, stk. 1, litra a)] (jf. præmis 50)

5. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der har et omdømme – beskyttelse af det ældre varemærke med omdømme til at omfatte ikke-lignende varer eller tjenesteydelser – betingelser – utilbørlig udnyttelse af det ældre varemærkes særpræg eller renommé – den skade, det ældre varemærkes særpræg eller renommé påføres – bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 5, og art. 53, stk. 1, litra a)] (jf. præmis 62)

Sagens genstand

Angående

Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 6. juni 2013 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1643/2012-1) vedrørende en ugyldighedssag mellem L’Oréal og Cosmetica Cabinas, SL.

Afgørelse

Konklusion

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.

2) L'Oréal betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Annullationssøgsmål – formaliteten – afgørelse om at forkaste et søgsmål i realiteten uden at tage stilling til formaliteten – Unionens retsinstansers skønsbeføjelse (art. 263 TEUF) (jf. præmis 18)

2. Den Europæiske Unions offentlige kontrakter – indgåelse af en aftale efter udbud – institutionernes skønsbeføjelser – domstolsprøvelse – grænser (jf. præmis 25)

3. Den Europæiske Unions offentlige kontrakter – indgåelse af en aftale efter udbud – udvælgelseskriterier – kriterium om nødvendigheden af en afsluttet jurauddannelse for at levere juridiske oversættelser til Domstolen – lovligt (Domstolens procesreglement, art. 42; Rådets forordning nr. 966/2012; Kommissionens forordning nr. 1268/2012) (jf. præmis 29 og 30)

4. Annullationssøgsmål – anbringender – magtfordrejning – begreb (art. 263 TEUF) (jf. præmis 56)

5. Den Europæiske Unions offentlige kontrakter – udbudsprocedure – direktivernes anvendelighed – grænser – sammenligning af de eksamensbeviser og kvalifikationer, der er opnået i de forskellige medlemsstater, ifølge bestemmelserne i direktiv 2005/36 – den ordregivende myndigheds skønsbeføjelse – grænser – overholdelse af principperne om den frie bevægelighed for personer og etableringsfriheden (art. 45 TEUF, 49 TEUF og 288, stk. 3, TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36, afsnit III) (jf. præmis 65, 77, 78, 81 og 93)

6. Retslig procedure – stævning – formkrav – fastlæggelse af søgsmålets genstand [statutten for Domstolen, art. 21, stk. 1, og art. 53, stk. 1; Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 67)

7. Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – fri udveksling af tjenesteydelser – arbejdstagere – adgang til beskæftigelse – ingen harmonisering af adgangsbetingelserne – medlemsstaternes kompetence – grænser (art. 45 TEUF og 49 TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36) (jf. præmis 88-91)

8. EU-ret – principper – proportionalitet – rækkevidde (jf. præmis 103)

9. Den Europæiske Unions offentlige kontrakter – udbudsprocedure – forpligtelse til at overholde principperne om ligebehandling af tilbudsgivere og om gennemsigtighed – rækkevidde – forpligtelse til at informere de af en tilbudsgiver foreslåede underleverandører i tilfælde af, at disse ikke opfylder de krav om faglig dygtighed, der er fastsat i udbudsbekendtgørelsen – foreligger ikke (Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 966/2012, art. 102, stk. 1, og art. 113, stk. 2) (jf. præmis 110 og 111)

Sagens genstand

Angående

Påstand om annullation af Domstolens skrivelser af 5. juni 2013 til selskabet IDEST Communication SA, hvorved Domstolen opfordrede dette selskab til dels at afgive et bud i forbindelse med et udbud efter forhandling med henblik på indgåelse af rammekontrakter vedrørende oversættelse af juridiske tekster fra visse af Den Europæiske Unions officielle sprog til fransk (EUT 2013/S 47-075037), dels at bekræfte, at sagsøgeren ikke ville blive ansat til at levere de pågældende tjenesteydelser.

Afgørelse

Konklusion

1) Den Europæiske Unions Domstol frifindes.

2) Alain Laurent Brouillard betaler sagens omkostninger.
Hvad angår restriktive foranstaltninger over for Iran, så som indefrysning af midler for enheder, som støtter den iranske regering, forholder det sig således, at når tilstrækkeligt præcise oplysninger, som gør det muligt for den berørte enhed i tilstrækkelig grad at give sine synspunkter til kende vedrørende de oplysninger, som den lægges til last af Rådet, er blevet meddelt, indebærer princippet om overholdelse af retten til forsvar ikke en forpligtelse for denne institution til uden videre at give adgang til dokumenter, som er indeholdt i dens sagsakter. Det er kun efter anmodning herom fra den berørte part, at Rådet har pligt til at give adgang til alle administrative dokumenter, der ikke er fortrolige, og som vedrører den omhandlede foranstaltning.

Rådet er i denne forbindelse i mangel af en fastsat frist i den gældende lovgivning forpligtet til at give aktindsigt i de berørte dokumenter inden for en rimelig frist. På denne baggrund skal der ved undersøgelsen af, om den tid, der er gået, er rimelig, tages hensyn til den omstændighed, at for så vidt som den berørte person eller enhed ikke har ret til at blive hørt forud for vedtagelsen af en oprindelig afgørelse om opførelse af hans eller dens navn på listerne over personer eller enheder, der er berørt af de restriktive foranstaltninger, udgør aktindsigten den første mulighed for at få kendskab til de dokumenter, som Rådet har påberåbt sig til støtte for den pågældende opførelse, og har således en særlig betydning for vedkommendes forsvar.

Manglende eller sen meddelelse af et dokument, som Rådet har baseret sig på med henblik på vedtagelse eller opretholdelse af de restriktive foranstaltninger over for en enhed, udgør imidlertid kun en tilsidesættelse af retten til forsvar, der kan begrunde annullation af de pågældende retsakter, hvis det fastslås, at de omhandlede restriktive foranstaltninger ikke med rette har kunnet være vedtaget eller opretholdt, såfremt der kunne ses bort fra det ikke-meddelte dokument som belastende forhold.

(jf. præmis 79, 80 og 84)
1)

Afgørelse truffet den 11. september 2013 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1387/2012-2) annulleres for så vidt angår de varer, der er omfattet af det varemærke, der søges registreret, og henhører under klasse 25 i Nicearrangementet af 15. juni 1957 vedrørende international klassificering af varer og tjenesteydelser til brug ved registrering af varemærker, som revideret og ændret, og tjenesteydelserne »detailsalg af dameundertøj og damelingeri, dufte, eau de toilette og kosmetiske præparater, husholdningslinned og badelinned«, der er omfattet af det varemærke, der søges registreret, og henhører under det nævnte arrangements klasse 35.
1)

Afgørelse truffet den 17. september 2013 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1501/2012-2) annulleres for så vidt angår de varer, der er omfattet af det varemærke, der søges registreret, og henhører under klasse 25 i Nicearrangementet af 15. juni 1957 vedrørende international klassificering af varer og tjenesteydelser til brug ved registrering af varemærker, som revideret og ændret, og tjenesteydelserne »detailsalg af dameundertøj og damelingeri, dufte, eau de toilette og kosmetiske præparater, husholdningslinned og badelinned«, der er omfattet af det varemærke, der søges registreret, og henhører under det nævnte arrangements klasse 35.
Et varemærke, som består af en rektangulær trækasse med et glidesystem for rækker til at opbevare brikkerne og en lukkeanordning for disse rækker i begge ender af kassen mangler fornødent særpræg som omhandlet i artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009 om EF-varemærker. Det ansøgte varemærke har således et glidesystem, der gør det muligt at inkorporere spillets fire rækker i selve spillets ramme, og også spillebrikkerne og rækkestøtterne indgår blandt de fire rækker, som udgør kanterne, der holder hele spillet sammen, hvilket spil har to små plader, der er skruet sammen, og som udgør lukkeanordningen, uden at der er behov for yderligere emballering. Hver sidekant har indeni to indskårede riller, som gør det muligt for de to par rækker at glide. De små plader til at lukke kassen er rektangulære med afrundede ender og skråt skårne kanter, og de er fikseret til rammen ved hjælp af en skrue.

Henset til denne beskrivelse afviger det ansøgte varemærke ikke betydeligt fra normen eller sædvanen i den pågældende branche. Det er almindeligt, at selskabsspil og legetøj (f.eks. legetøjsversionerne af spillet rommy til børn) emballeres og sælges i emballage fremstillet af forskellige typer materiale, herunder trækasser.

Det er nemlig velkendt, at de omhandlede varer ofte præsenteres i en rektangulær trækasse. På samme måde afviger måden for at åbne og samle den æske, hvis form udgør det omhandlede varemærke, nemlig ved et glidesystem med rækker, der gør det muligt at stille spillet op eller at samle det, ikke betydeligt fra normen og branchesædvanen. Det er nemlig velkendt, at der findes lignende glidesystemer til at sætte de omhandlede varer på plads eller at samle dem. Set som helhed gør de forskellige kendetegn ved det ansøgte varemærke det heller ikke muligt at lægge til grund, at det ansøgte varemærke afviger betydeligt fra normen eller sædvanen i den omhandlede branche. Det følger heraf, at det ansøgte varemærke ikke har det fornødne særpræg, der gør det muligt for den relevante kundekreds at identificere de omhandlede varer som hidrørende fra en bestemt virksomhed og således at adskille disse varer fra varer, der hidrører fra andre virksomheder.

(jf. præmis 44-46)