Sag C-235/17: Sag anlagt den 5. maj 2017 — Europa-Kommissionen mod Ungarn

Sag anlagt den 5. maj 2017 — Europa-Kommissionen mod Ungarn

(Sag C-235/17)

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved L. Malferrari og L. Havas, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Ungarn

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Ungarn har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 49 og artikel 63 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og artikel 17 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, idet det har vedtaget retsforskrifter, der begrænser brugsretten over dyrkningsarealer.

— Ungarn tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Efter Kommissionens opfattelse er de ungarske retsforskrifter uforenelige med de forpligtelser, som Ungarn er pålagt i henhold til artikel 49 og artikel 63 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og artikel 17 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, idet de åbenbart begrænser brugsretten over dyrkningsarealer uforholdsmæssigt.

Lovbestemt frakendelse af brugsretten udgør en begrænsning af den fri etableringsret, som er sikret ved artikel 49 TEUF, navnlig fordi dette bortfald af brugsretten forhindrer, at personer, som indtil da havde denne ret, etablerer driftssteder i Ungarn (eller opnår brugsret over dyrkningsarealer) med henblik på at udvikle deres virksomhed dér, og med deres selvstændige erhvervsvirksomhed bidrager til, at der skabes økonomiske og sociale forbindelser i EU, eller gør dette meget vanskeligt for dem. Efter Kommissionens opfattelse kan den lovbestemte frakendelse af brugsretten udgøre en hindring for etableringsfriheden eller afskrække personer fra at udøve denne.

De ungarske retsforskrifter tilsidesætter ligeledes retten til fri udveksling af tjenesteydelser, eftersom de har den virkning, at personer, som ikke er ungarske statsborgere, hindres eller begrænses i at investere i fast ejendom, som er beliggende i Ungarn. Sådanne retsforskrifter medfører en værdiforringelse af de eksisterende brugsrettigheder, hvilket ligeledes bevirker, at de frie kapitalbevægelser begrænses.

De ungarske retsforskrifter medfører indirekte diskrimination, idet de foreskriver forskelsbehandling til skade for unionsborgere, som ikke er ungarske statsborgere.

Den ovennævnte begrænsning kan ikke begrundes, hverken i nogen af hensynene i traktaten eller i nogen af de andre hensyn, som den ungarske regering har påberåbt sig under sagen.

Navnlig kan den ungarske regerings argument om, at begrænsningen er nødvendig for at stoppe ulovligheder, ikke accepteres som begrundelse. Efter Kommissionens opfattelse kan det ikke antages, at der gælder en generel formodning om, at samtlige aftaler om brugsrigtigheder over dyrkningsarealer i Ungarn, som er blevet indgået af udenlandske statsborgere, er ulovlige og ugyldige fra tidspunktet for deres oprettelse, hvilket ikke er blevet godtgjort i nogen konkret sag. Argumentet om, at hver og én af aftalerne om brugsrigtigheder er ulovlige, idet der ikke foreligger den tilladelse til udenlandsk valuta, som er påkrævet i henhold til den lovgivning, som var gældende inden 2002, kan heller ikke tiltrædes.

Den begrænsning, som de ungarske retsforskrifter indeholder, opfylder ikke proportionalitetskravet, idet den ikke er egnet til at nå de mål, der forfølges, og den går endvidere lang ud over, hvad der er nødvendigt for at nå disse mål.

De ungarske retsforskrifter opfylder ikke retssikkerhedsprincippet eller princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, og de sikrer ikke passende erstatning til de personer, som har lidt skade ved frakendelsen eller begrænsningen af brugsrettighederne.

Efter Kommissionens opfattelse er de omtvistede ungarske retsforskrifter i strid med den i chartrets artikel 17 sikrede ejendomsret. I visse tilfælde kan der gøres indgreb i ejendomsretten, selv om tilsidesættelsen ikke angår de tre adkomster til ejendommen (brugs- og nydelsesret, besiddelsesret og råderet).