RETTENS DOM (Anden Afdeling)

26. juni 1996

Sag T-91/95

Lieve de NU og Christiane Impens

mod

Rådet for Den Europæiske Union

»Tjenestemænd — intern udvælgelsesprøve med henblik på ’opnormering’ — foranstaltninger til fuldbyrdelse af en dom om annulation — EF-traktatens artikel 176 — nye prøver — ændret indplacering — ikke-tilbagevirkende gyldighed — økonomisk og ikke-økonomisk skade — erstatning«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-959

Angående:

Påstande, der er nedlagt for hver af sagsøgerens vedkommende, dels om annulation af Rådets afgørelse af 15. juni 1994 og om fornødent af Rådets afgørelse af 9. juni 1994, hvorved der henholdsvis udtrykkeligt og stiltiende er meddelt afslag på anmodningen om erstatning for det lidte tab som følge af Rådets utilstrækkelige foranstaltninger til fuldbyrdelse af Rettens dom af 11. februar 1993 (sag T-22/91, Raiola-Denti m.fl. mod Rådet, Sml. II, s. 69), såvel som af Rådets afgørelse af 4. januar 1995, hvorved den efterfølgende klage udtrykkeligt blev afvist, dels om, at Rådet tilpligtes at betale sagsøgerne 500000 BFR for økonomisk skade og et symbolsk beløb på 1 ECU for ikke-økonomisk skade.

Udfald:

Annullation. Rådet tilpligtes at betale erstatning for den økonomiske og ikke-økonomiske skade. Frifindelse af Rådet i øvrigt.

Resumé af dom

Den 26. oktober 1990 offentliggjorde Rådet meddelelse om intern udvælgelsesprøve B/228 om besættelse af femten stillinger som assistent i lønklasse B5, idet tjenestemænd i lønklasse Cl kunne opnå en »opnormering« af deres stilling til denne lønklasse.

Sagsøgerne, som på daværende tidspunkt var tjenestemænd i Rådet i lønklasse Cl, fik adgang til prøverne i forbindelse med udvælgelsesprøven ved individuel meddelelse af 4. december 1990. Da udvælgelseskomiteen ikke optog dem på egnethedslisten for denne udvælgelsesprøve, anlagde de den 13. april 1991 sammen med andre ansøgere sag med påstand om annullation af bl.a. udvælgelseskomiteens afgørelser »efter afgørelserne om adgang til udvælgelsesprøven«. Ved dom af 11. februar 1993 (sag T-22/91, Raiola-Denti m.fl. mod Rådet, Sml. II, s. 69) fastslog Retten, at prøverne ikke var blevet afviklet i overensstemmelse med meddelelsen om udvælgelsesprøve B/228, fordi udvælgelseskomiteen havde tilsidesat denne meddelelse og havde berøvet den fastsatte sprogprøve enhver mening. Retten annullerede følgelig »de dispositioner, der blev truffet efter afgørelserne om at give ansøgerne adgang til prøverne i den interne udvælgelsesprøve B/228 ...«.

Efter denne dom besluttede Rådet dels at opretholde afgørelserne om ændret indplacering af dem, der havde bestået udvælgelsesprøve B/228, med virkning fra den 1. januar 1991, dels den 1. september 1993 at offentliggøre en meddelelse om intern udvælgelsesprøve B/228a, hvortil de ansøgere havde adgang, som ved den individuelle meddelelse af 4. december 1990 havde fået adgang til at deltage i prøverne i udvælgelsesprøve B/228, og som vedrørte besættelse af seks stillinger som assistent i lønklasse B5 ved opnormering af stillinger i lønklasse Cl. Arten af prøverne ved udvælgelsesprøve B/228a og de nærmere bestemmelser om bedømmelsen af disse var identiske med, hvad der gjaldt for prøverne ved udvælgelsesprøve B/228.

Sagsøgerne, der var ansøgere til udvælgelsesprøve B/228a, blev efter afviklingen af prøverne optaget på egnethedslisten og opnåede, at deres stilling blev indplaceret i lønklasse B5 med virkning fra den 1. januar 1994.

Idet sagsøgerne var af den opfattelse, at Rådet uanset denne ændrede indplacering ikke reelt havde erstattet det tab, der skyldtes, at udvælgelseskomiteen for udvælgelsesprøve B/228 havde afslået at optage dem på egnethedslisten for denne udvælgelsesprøve, for så vidt som de som følge af dette afslag ikke havde fået ændret deres indplacering med virkning fra den 1. januar 1991, indgav de den 9. februar 1994 en anmodning i henhold til artikel 90, stk. 1, i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber (vedtægten) om erstatning for den økonomiske og ikke-økonomiske skade, som de havde lidt som følge af den ulovlige afgørelse fra udvælgelseskomiteen for udvælgelsesprøve B/228, og som de opgjorde til 500000 BFR. De anmodede endvidere om godtgørelse af alle de omkostninger, de havde afholdt i forbindelse med den nye administrative procedure.

Denne anmodning blev, efter først at være afslået stiltiende, udtrykkeligt afslået ved en afgørelse, som blev meddelt sagsøgerne den 15. juni 1994.

Den 6. september 1994 indgav sagsøgerne i medfør af vedtægtens artikel 90, stk. 2, en klage over afslaget.

Den 4. januar 1995 traf ansættelsesmyndigheden en udtrykkelig afgørelse om afvisning af klagen.

Realiteten

For at efterkomme den forpligtelse, der pålægges ved traktatens artikel 176, påhviler det institutionen, der har udstedt en retsakt, som er blevet annulleret af Fællesskabets retsinstanser, at fastsætte de fornødne foranstaltninger med henblik på at opfylde dommen om annullation, hvorved den ved udøvelsen af sin skønsbeføjelse skal overholde såvel dommens konklusion som dens præmisser samt bestemmelserne i fællesskabsretten. Såfremt opfyldelsen af dommen om annullation indebærer særlige vanskeligheder, kan den pågældende institution opfylde den forpligtelse, der følger af traktatens artikel 176, ved at træffe enhver afgørelse, der giver en rimelig erstatning for den ulempe, som de pågældende har haft. I et tilfælde som i nærværende sag skal vedkommende institution sikre, at principperne om ligebehandling af tjenestemænd og om disses berettigede forventning med hensyn til karrieren overholdes (præmis 34 og 35).

Henvisningtil: Domstolen, 4. marts 1964, sag 15/63, Lasalle mod Parlamentet, Sml. 1954-1964, s. 459, org. réf.: Rec. s. 57; Domstolen, 6. maj 1969, sag 17/68, Reinarzmod Kommissionen, Sml. 1969, s. 23, org. réf.: Rec. s. 61; Domstolen, 16. marts 1971, sag 48/70, Bernardi mod Parlamentet, Sml. 1971, s. 31, org. réf.: Rec. s. 175, præmis 27; Domstolen, 26. april 1988, forenede sager 97/86,193/86,99/86 og 215/86, Asteris m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 2181; Domstolen, 9. august 1994, sag C-412/92P, Parlamentet mod Meskens, Sml. I, s. 3757, præmis 28; Retten, 8. oktober 1992, sag T-84/91, Meskens mod Parlamentet, Sml. II, s. 2335, præmis 80; Retten, 17. marts 1994, sag T-43/91, Hoyer mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 297, præmis 64; Retten, 27. oktober 1994, sag T-508/93, Mancini mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 761 ; Retten, 21. februar 1995, sag T-506/93, Moat mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 147, præmis 37.

Ved at afslå at ændre sagsøgernes indplacering med tilbagevirkende gyldighed fra den 1. januar 1991, som hvis de havde bestået udvælgelsesprøve B/228, fratog Rådet dem en udsigt til efter de i vedtægten fastsatte frister at blive forfremmet på et tidligere tidspunkt til lønklasse B4, og derefter på et tidligere tidspunkt til lønklasse B3, og dermed muligheden for, at deres karriere kunne forløbe under de samme omstændigheder som karrieren for de ansøgere, som havde bestået udvælgelsesprøve B/228, således som det godtgøres af karriereforløbet for de sidstnævnte, der alle er blevet forfremmet, og hvor tre for nærværende opfylder betingelserne for forfremmelse til lønklasse B2, og tre andre betingelserne for forfremmelse til lønklasse B3. Såfremt sagsøgerne havde fået ændret deres indplacering til lønklasse B5 i januar 1991, kunne de eventuelt selv være blevet forfremmet til lønklasse B4 i juli 1991 og til lønklasse B3 i juli 1993, på hvilket tidspunkt deres nettovederlag ville have været højere end det vederlag, som de faktisk modtog på dette tidspunkt (præmis 38).

Der forelå således en skævhed mellem sagsøgernes udsigter til udvikling af deres karriere og udsigterne for de ansøgere, der havde bestået udvælgelsesprøve B/228. Da Rådet iværksatte udvælgelsesprøve B/228a, kunne det have bestemt, at den ændrede indplacering af de ansøgere, der havde bestået, ville få virkning fra den samme dato som den ændrede indplacering af de ansøgere, der havde bestået udvælgelsesprøve B/228. Da det ikke på forhånd fastsatte denne løsning, burde det, efter at det havde modtaget sagsøgernes anmodninger herom, have trukket afgørelserne om ændret indplacering pr. 1. januar 1994 tilbage og derefter ud fra ligebehandlingshensynet have genoprettet ansøgernes karriere, således at der sikredes dem en anciennitet i kategori B, der var den samme, som den anciennitet i denne kategori, de ansøgere, der havde bestået udvælgelsesprøve B/228, havde (præmis 39).

Henvisning til: Domstolen, 6. oktober 1982, sag 9/81, Williams mod Revisionsretten, Sml. s. 3301: Domstolen. 1. december 1983. sag 190/82, Blomefield mod Kommissionen. Sml. s. 3981.

Denne løsning medførte ikke, at sagsøgerne havde en ret til allerede at blive optaget på egnethedslisten for udvælgelsesprøve B/228 (præmis 40).

For det første hviler den krævede tilbagevirkende gyldighed ikke på, at sagsøgerne hypotetisk har bestået udvælgelsesprøve B/228 og derefter er blevet optaget på egnethedslisten for udvælgelsesprøven, men vedrører virkningerne af, at de faktisk har bestået udvælgelsesprøve B/228a (præmis 41).

For det andet var de to udvælgelsesprøver ikke adskilte. Således var udvælgelsesprøve B/228 ikke afsluttet, men var stadig under behandling, og de ansøgere, der havde fået adgang ifølge meddelelsen af 4. december 1990, var fortsat under overvejelse i ansættelsesmyndigheden, således at Rådet, da det iværksatte udvælgelsesprøve B/228a, i virkeligheden blot genoptog foranstaltningerne i forbindelse med udvælgelsesprøve B/228 i forhold til de ansøgere alene, der ikke var blevet optaget på egnethedslisten, som var blevet oprettet efter de tidligere prøver. De ansøgere, der havde bestået de afholdte prøver på grundlag af meddelelse B/228 og B/228a, må derfor betragtes som havende bestået én og samme udvælgelsesprøve og skal følgelig behandles på samme måde for så vidt angår virkningerne af den ændrede indplacering (præmis 42).

Rådets afslag på at træffe de foranstaltninger, hvorved en sådan ligebehandling kunne være sikret, udgør en overtrædelse af traktatens artikel 176, og det er derfor pligtigt at godtgøre den skade, der faktisk er lidt som følge af denne overtrædelse (præmis 44 og 45).

Sagsøgerne har bevist, at de har ret til erstatning for det tab, der skyldes, at de ikke blev indplaceret i kategori B på samme tid som de ansøgere, der havde bestået udvælgelsesprøve B/228, for de har under alle omstændigheder mistet en udsigt til, at deres karriere i fremtiden forløber på en måde, der kan sammenlignes med karrieren for de ansøgere, der har bestået udvælgelsesprøve B/228 (præmis 47).

Den ikke-økonomiske skade, som sagsøgerne reelt har lidt, vedrører den langvarige tilstand af uvished, som de befandt sig i med hensyn til forløbet af deres karriere. Det fremgår i så henseende af de særlige omstændigheder i sagen, at der har foreligget væsentlige mangler i forbindelse med afviklingen af de prøver, der blev afholdt på grandlag af udvælgelsesprøve B/228, og en alvorlig tilsidesættelse af sagsøgernes ret til, at disse prøver blev afviklet forskriftsmæssigt, hvortil kommer, at Rådets afslag på at stille dem på lige fod med deres kolleger, der fik ændret indplacering pr. 1. januar 1991, blev givet på et tidspunkt, hvor de allerede havde bestået de prøver, der blev afholdt på grundlag af meddelelse B/228a (præmis 48, 49 og 50).

Retten finder, at den økonomiske og ikke-økonomiske skade, som hver af sagsøgerne har lidt, efter ret og rimelighed tilsammen kan anslås til 500000 BFR (præmis 51).

Henvisning til: Renen. 9. februar 1994, sag T-82/91. Latham mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 61; Retten. 9. februar 1994, sag T-3/92, Latham mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 83.

Konklusion:

Rådets afgørelser af 9. og 15. juni 1994, hvorved sagsøgernes anmodninger af 9. februar 1994 om erstatning blev afslået, samt afgørelsen af 4. januar 1995, hvorved sagsøgernes klage af 6. september 1994 blev afvist, annulleres.

Rådet tilpligtes at betale hver af sagsøgerne 500000 BFR i erstatning for både økonomisk og ikke-økonomisk skade.

Rådet frifindes i øvrigt.