ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
93

For det andet har sagsøgeren anført, at kommunernes og de kommunale værkers udførelse af tjenesteydelser af offentlig interesse under monopolforhold har været fritaget for beskatning siden begyndelsen af forrige århundrede. Sagsøgeren henviser navnlig til decreto presidenziale n 917 (sulla) approvazione del testo unico delle imposte sui redditi (dekret fra Den Italienske Republiks præsident nr. 917 om godkendelse af den konsoliderede lov om indkomstskat af 22.12.1986, almindeligt supplement til GURI nr. 302 af ). Sagsøgeren henviser til den omstændighed, at denne fritagelse aldrig tidligere er blevet anfægtet af Kommissionen. Ifølge Kommissionen forelå der kontinuitet mellem dels den skattemæssige ordning, som kommunerne og de kommunale værker var omfattet af ved varetagelsen af aktiviteterne om udførelse af lokale offentlige tjenester, dels den treårige fritagelse for selskabsskat for aktieselskaber i henhold til lov nr. 142/90. Kommunale værker og aktieselskaber i henhold til lov nr. 142/90 er således i det væsentlige den samme økonomiske enhed under en anden retlig form. Aktieselskaber i henhold til lov nr. 142/90 har overtaget de kommunale værkers rettigheder og pligter. Begrundelsen for den treårige fritagelse for selskabsskat er, at der ikke er tale om nogen konkurrence, hvilket var et af kendetegnene ved de berørte markeder, både inden ikrafttrædelsen af EF-traktaten og i perioden 1997-1999. Følgelig er den retlige form af de virksomheder, som har fået til opgave at udføre offentlige tjenester, uden betydning. I øvrigt har den italienske lovgivers reform i 1990’erne ikke ændret noget ud over den retlige form og behandlingen af den pågældende erhvervsdrivende. Der er tale om et traditionelt retligt instrument, som skal lette overgangen til en liberaliseret ordning i de pågældende sektorer. Kommissionen har imidlertid ikke i den anfægtede beslutning gjort rede for grunden til, at det i betragtning 78 til den anfægtede beslutning anvendte kontinuitetsprincip ikke finder anvendelse for kvalificeringen af den treårige fritagelse for selskabsskat som eksisterende støtte.
150

Hvad nærmere bestemt angår Kommissionens afslag på at anvende samarbejdsmeddelelsen, fordi denne sag vedrører en vertikal overtrædelse og ikke et hemmeligt kartel, har sagsøgerne anført, at dette afslag er uforenelig med den omstændighed, at den pågældende overtrædelse blev behandlet som et hemmeligt kartel i forbindelse med sanktionen. Det er sagsøgernes opfattelse, at Kommissionen ikke både kan gøre gældende, at bødens størrelse var berettiget, fordi overtrædelsen kunne sammenlignes med et horisontalt kartel, og som led i undersøgelsen af de formildende omstændigheder benægte, at der var tale om et sådant kartel. Endvidere skal enhver adfærd, der giver ret til en nedsættelse af bøden, i henhold til samarbejdsmeddelelsen anses for »formildende omstændighed« i henhold til retningslinjerne. Følgelig er Kommissionen forpligtet til at tage hensyn til alle de formildende omstændigheder og navnlig de i nævnte meddelelse omtalte, når den vil pålægge en bøde.
Hvad angår Concentra er de forhold, der ligger til grund for at fastslå dette selskabs passive rolle, fremstillet i betragtning 212, 213 og 421 til beslutningen. Det er heri navnlig anført, at selv om der ikke er noget bevis for, at Concentra har forhindret eller prøvet at forhindre parallelhandel, er der imidlertid »bevis for, at Concentra indberettede parallelimporten til Portugal til NOE og anmodede NOE om hjælp til at løse problemet« (jf. betragtning 212 og 213 til beslutningen). Det anfægtes ikke, at tre af de fire skrivelser fra Concentra til NOE eller Nintendo of America, Inc., nævnt i betragtning 213 til beslutningen, efterfølger afsendelsen af et spørgeskema, og en er blevet meddelt spontant. Concentra har i den spontant sendte skrivelse af 21. november 1997, der delvist er nævnt i betragtning 213 til beslutningen, anført:

»Vi er desværre sikre på, at visse detailhandlere ikke vil være fristet til at øge deres andel på N64 [og har anmodet NOE om hjælp, idet] vi håber, at Nintendo finder en løsning på denne situation i nær allernærmeste fremtid.«
105

For det andet og subsidiært har sagsøgeren anført, at Kommissionen i det mindste og i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet burde have taget hensyn til Itochu Hellas’ passive rolle eller til, at den påståede overtrædelse, der foregik fra december 1991 til februar 1997, omfattede lange perioder, hvorunder Itochu Hellas ikke var indblandet og spillede en passiv rolle i den påståede overtrædelse. Sagsøgeren har følgelig foreslået, at Kommissionen, såfremt den skulle finde, at overtrædelsen varede over et år, skulle forhøje Itochus bødes grundbeløb som følge af varigheden med procentsats under 10% (f.eks. 5%), under hensyn til Itochu Hellas’ passive rolle. Denne foranstaltning er i overensstemmelse med Kommissionens beslutningspraksis i de såkaldte »Volkswagen«- og »rørkartel«-sagen (henholdsvis Kommissionens beslutning 98/273/EF af 28.1.1998 om en procedure i henhold til EF-[…] artikel [81 EF] (sag IV/35.733 — VW) (EFT L 124, s. 60) og Kommissionens beslutning 1999/60/EF af om en procedure efter […] artikel [81 EF] (sag IV/35.691/E-4: Rørkartel (præisolerede rør) (EFT 1999 L 24, s. 1)). Endnu mere subsidiært burde Kommissionen i det mindste have anvendt en lavere procentsats til forhøjelse for varigheden for de år, hvor den påståede overtrædelse var meget sporadisk, dvs. ikke eksisterende. En sådan procentsats burde under alle omstændigheder i hvert fald anvendes for de perioder, hvor Kommissionen ikke har fremlagt det mindste bevis for Itochu Hellas’ deltagelse i den påståede overtrædelse (dvs. for perioden indtil april-maj 1995 og fra maj 1996 til februar 1997). Sagsøgeren har endvidere anført, at Itochu Hellas’ ansatte, der medvirkede i distributionen af Nintendos varer, i den sidste periode havde forladt virksomheden, og at Nintendo allerede planlagde at bringe aftalen med Itochu Hellas til ophør.
118

Det fremgår af gennemgangen af det andet, fjerde og syvende anbringende, idet de tager sigte på at få fastslået, at den undersøgelse, der er foretaget af Kommissionen under den indledende procedure, var utilstrækkelig eller mangelfuld, at der foreligger en flerhed af objektive og samstemmende indicier om en urimelig lang varighed af den indledende undersøgelsesprocedure, dokumenter, som påviser omfanget og kompleksiteten af den undersøgelse, som skulle foretages, og det delvise ufuldstændige indhold af den anfægtede beslutning, som viser, at Kommissionen vedtog den anfægtede beslutning på trods af tilstedeværelsen af alvorlige vanskeligheder. Uden at det er fornødent at træffe afgørelse om sagsøgernes tredje og femte anbringende, idet de tager sigte på at få fastslået, at den undersøgelse, der er foretaget af Kommissionen, kunne være utilstrækkelig eller mangelfuld med hensyn til fritagelsen for selskabsskat og muligheden for at opnå en statsgaranti for optagne lån, skal det derfor fastslås, at undersøgelsen af, om den anmeldte foranstaltning er forenelig med fællesmarkedet, gav anledning til alvorlige vanskeligheder, som burde have fået Kommissionen til at indlede proceduren i henhold til artikel 88, stk. 2, EF.
2)

Denne erstatning revalueres ved en forrentning, der beregnes fra den reelle udbetaling af støtten til hver sagsøger og indtil afsigelsen af denne dom, med den af Den Europæiske Centralbank fastsatte rentesats for de vigtigste refinansieringstransaktioner, forhøjet med to procentpoint for de sagsøgere, hvis navne er opført i bilag I, og med den af Eurostat konstaterede årlige inflationsrate for den pågældende periode i den medlemsstat, hvor de er beliggende, for de sagsøgere, hvis navne er opført i bilag II.
287

Hvad angår sagsøgerens argument om, at TIB’s bidrag skal anses for at være et privat bidrag, bemærkes alene, som det fremgår af denne doms præmis 236-260 ovenfor, at TIB’s deltagelse i sagsøgerens kapital ikke var forbundet med betingelser, som ville have været rimelige for en privat investor, og at TIB’s bidrag til sagsøgeren følgelig (foranstaltning 11 og 12) må anses for statsstøtte. For så vidt angår cash flowet kan dette ikke sidestilles med et bidrag fra støttemodtageren. Et positivt cash flow er nemlig ved omstruktureringen af en kriseramt virksomhed kun resultatet af den støtte, der er tildelt støttemodtageren, og kan af denne grund ikke betragtes som en deltagelse i omstruktureringsomkostningerne. Hvad dernæst angår de midler, som angiveligt blev indskudt af den private investor, bemærkes alene, at sagsøgeren ikke har godtgjort, at de to lån, ved hvilke G. Raithel finansierede sin deltagelse i sagsøgerens kapital (foranstaltning 16 og 17), ikke udgjorde statsstøtte til fordel for sagsøgeren. Endelig har sagsøgeren ikke under den administrative undersøgelsesfase — og heller ikke under sagen — fremført noget bevis, der kan godtgøre, at den private investor gav afkald på at kræve renter. Kommissionen har følgelig med rette antaget, at disse faktiske omstændigheder ikke kunne anses for at være godtgjort.
66

Sagsøgeren har understreget, at markedets gennemsigtighed er et væsentligt element ved bedømmelsen af en kollektivt dominerende stilling, for så vidt som de erhvervsdrivende i tilfælde af en manglende gennemsigtighed har vanskeligere ved at indgå stiltiende aftaler, at blive bekendt med og at sanktionere de erhvervsdrivende, der ikke overholder sådanne aftaler (Airtours-dommen, nævnt i præmis 11 ovenfor, præmis 156 og 159). Ifølge sagsøgeren bestod vanskeligheden for Kommissionen i denne sag i, at der var en næsten uendelig række forskellige typer rejsetilbud. En sådan heterogenitet ved produktet gjorde det langt vanskeligere at indgå stiltiende aftaler. Stillet over for denne vanskelighed ved at gøre dens påstand vedrørende stiltiende koordinering gældende besluttede Kommissionen simpelthen ikke at tage den i betragtning. Den valgte alene at gøre gældende, at medlemmerne af oligopolet samordnede kapaciteten og ikke prisen, og at »der kun [var] behov for at være i stand til at overvåge den samlede kapacitet (antallet af ferierejser), som de enkelte integrerede rejsearrangører udbyder« (betragtning 91 til Airtours-beslutningen). Den gjorde også gældende, at eftersom planlægning af en efterfølgende sæson blev baseret på omsætningen for den forudgående sæson, var markedet gennemsigtigt. Dermed så Kommissionen bort fra det bevismateriale, der blev fremlagt under den administrative procedure. Kommissionen fejlfortolker desuden Rettens analyse i Airtours-dommen, nævnt i præmis 11 ovenfor, ved at hævde, at den skulle analysere en stor mængde oplysninger for at kunne danne sig en mening om spørgsmålet. Ifølge sagsøgeren var dette dog ikke den reelle vanskelighed: Kommissionen afviste simpelthen at behandle det særlige punkt vedrørende produktets forskelligartethed og den komplicerede karakter af arbejdet med tilrettelæggelsen af kapaciteten og afviste selv at gennemføre det arbejde, som Retten påtog sig, til trods for dettes væsentlige betydning for enhver sag vedrørende en kollektivt dominerende stilling.
445

Det er sagsøgerens opfattelse, at virksomheden har udleveret afgørende oplysninger, som i vidt omfang ligger til grund for den anfægtede beslutning. Sagsøgeren har bemærket, at Kommissionen f.eks. ikke havde fået oplysninger om mødet i London, det faktiske grundlag for indledningen af overtrædelsen, uden den indrømmelse, virksomheden gav i sit svar på den anden begæring om oplysninger. Virksomheden har i denne henseende gjort opmærksom på, at Kommissionens spørgsmål udelukkende vedrørte udveksling af oplysninger, som foregik under de fire pågældende virksomheders administrerende direktørers ledelse. Den kunne derfor have nøjedes med at svare på dette spørgsmål. Virksomheden blev dog i mellemtiden informeret af sin tidligere bestyrelsesformand og administrerende direktør, [A], om, at der var blevet arrangeret et møde i 1992. Den valgte at afsløre, at mødet havde fundet sted, og hvad der var foregået på mødet. Der er således tale om en meget vigtig indrømmelse. Uden dens samarbejde havde Kommissionen heller ikke fået kendskab til udvekslingerne af informationer i Det Forenede Kongerige og forhåndsunderretningerne om en eller to stigninger i katalogpriserne i Det Forenede Kongerige. Virksomheden har understreget, at den helt frivilligt indrømmede, at man i Versailles havde drøftet et forsøg på at dele det tyske marked, og ligeledes, i sit svar på klagepunktsmeddelelsen, indrømmede, at der også havde fundet drøftelser sted i Bruxelles i slutningen af 1997, samt ved en middag i Haag, selv om den har hævdet, at der ikke var indgået nogen aftale. Sagsøgeren har anført, at virksomheden ligeledes har indrømmet at have deltaget i informationsudvekslingssystemet. Selv om visse oplysninger om denne udveksling var blevet indsamlet under kontrolbesøget på hovedkontoret, gjorde de oplysninger, virksomheden udleverede, Kommissionen bedre i stand til at forstå denne udveksling.
Rettens dom (Tredje Afdeling) af 8. juli 2008 – Saint-Gobain Gyproc Belgium mod Kommissionen

(Sag T-50/03)

»Konkurrence – aftaler – markedet for gipsplader – beslutning, hvori der fastslås en overtrædelse af artikel 81 EF – bøde – overtrædelsens grovhed og varighed – formildende omstændigheder«

1. Konkurrence – aftaler – aftaler og samordnet praksis udgør en enkelt overtrædelse (art. 81, stk. 1, EF) (jf. præmis 42-50, 57, 105 og 106)

2. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – nødvendigt at tage hensyn til de pågældende virksomheders omsætning og sikre, at bøder er proportionale med denne omsætning – foreligger ikke – nødvendigt at tage hensyn til den pågældende virksomheds beskedne størrelse eller, at dens aktiviteter vedrører et monoprodukt – foreligger ikke (Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03) (jf. præmis 83-85, 88 og 93-95)

3. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed – formildende omstændigheder – virksomhedens passive rolle eller rolle som medløber – bedømmelseskriterier (Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 3) (jf. præmis 119-121, 124 og 125)

4. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – overtrædelsens grovhed – formildende omstændigheder – overtrædelsen ophørt efter Kommissionens indgriben – betingelser (Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 3) (jf. præmis 133-136)

Angående

Sag anlagt i henhold til artikel 229 EF og 230 EF med henblik på nedsættelse af den bøde, som blev pålagt Gyproc ved Kommissionens beslutning 2005/471/EF af 27. november 2002 om en procedure i henhold til artikel 81 [EF] i en sag mod BPB PLC, Gebrüder Knauf Westdeutsche Gipswerke KG, Société Lafarge SA og Gyproc Benelux NV (Sag COMP/E-1/37.152 – Gipsplader) (EUT 2005 L 166, s. 8).

Konklusion

1) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.
200

I denne resolution har medlemsstaterne — som »tager i betragtning, at public service-radio og tv-virksomhed på grund af dens kulturelle, sociale og demokratiske funktioner, som udføres til gavn for almenvellet, har afgørende betydning for at sikre demokrati, pluralisme, social samhørighed, kulturel og sproglig mangfoldighed, […] som understreger, at de meget forskelligartede programmer, der tilbydes i det nye mediemiljø, styrker betydningen af den almene opgave, der påhviler public service-radio og tv-virksomhed-foretagender [og] som minder om, at medlemsstaternes beføjelser med hensyn til opgaver og finansiering er blevet bekræftet i [Amsterdamprotokollen]« — noteret og bekræftet, at den omhandlede protokol bekræfter en enighed om at »understrege den rolle, som public service-radio- og tv-virksomhed spiller« og at »public service-radio og tv-foretagender skal fortsat i overensstemmelse med de opgaver, som medlemsstaterne har pålagt dem, kunne tilbyde et stort udvalg af programmer, som henvender sig til hele samfundet«, og at »set i dette perspektiv er det legitimt, at public service-radio og tv-foretagender forsøger at nå ud til et bredt publikum«.
Det bemærkes i denne forbindelse, at Hoechst under mødet med Kommissionen den 29. oktober 1998 oplyste, at selskabet håbede at kunne fremlægge et skriftligt bidrag ved slutningen af 1998. Imidlertid meddelte Hoechst i en skrivelse af 21. december 1998, som Kommissionens skrivelse af 19. januar 1999 netop er et svar på, ud over, at et samarbejde i form af mundtlige vidneudsagn ikke ville kunne komme på tale, følgende:

»Vi kan desværre ikke holde vort løfte om at forsyne Dem med en fuldstændig redegørelse for de faktiske omstændigheder inden årets udgang […] Eftersom den amerikanske procedure endnu ikke er afsluttet, har vor rådgiver i USA meddelt os, at en fuldstændig fremlæggelse for Kommissionen som den, der oprindeligt blev imødeset på vore møder i oktober, i alvorlig grad ville undergrave Nutrinovas (og en række Nutrinova-ansattes) interesser i USA.«
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. EF-varemærker – bemærkninger fra tredjemand og indsigelse – behandling af indsigelsen – bevis for brugen af det ældre varemærke – brug i en form, der kun afviger ved enkeltheder, som ikke forandrer mærkets særpræg

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 15, stk. 2, litra a), og art. 43, stk. 2 og 3]

2. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse rejst af indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – ordmærket Online Bus og figurmærket, der indeholder ordbestanddelen »BUS«

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)]

Sammendrag

1. Det følger af artikel 15, stk. 2, litra a), sammenholdt med artikel 43, stk. 2 og 3, i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, at beviset for reel brug af et ældre nationalt varemærke eller et EF-varemærke, som ligger til grund for en indsigelse mod en EF-varemærkeansøgning, også omfatter beviset for brug af det ældre varemærke i en form, der kun ved enkeltheder, som ikke forandrer dette mærkes særpræg, afviger fra den form, hvori det er registreret.

I forbindelse med et ældre nationalt varemærke er bestemmelserne i den nationale lovgivning i den medlemsstat, hvor mærket er registreret, ikke relevante for bedømmelsen af en sådan brug.

(jf. præmis 30 og 31)

2. For den tyske offentlighed foreligger der en risiko for forveksling mellem ordmærket Online Bus, der er søgt registreret som EF-varemærke for »markedsanalyser og markedsundersøgelser« henhørende under klasse 35 i Nice-arrangementet, og figurmærket, der indeholder ordbestanddelen »BUS«, og som tidligere er registreret i Tyskland for bl.a. »virksomhedsrådgivning«, der henhører under samme klasse. I lyset af den høje grad af lighed mellem de omhandlede tjenesteydelser og den stærke fonetiske lighed mellem de omtvistede varemærker kan den eneste visuelle forskel mellem disse varemærker, der udgøres af figurbestanddelen i det ældre varemærke, ikke udelukke, at der foreligger en risiko for forveksling. Den pågældende forbruger, der konfronteres med de omhandlede varemærker, vil nemlig især huske ordbestanddelen »bus«, som findes i begge varemærker, og som er dominerende i udtalen af dem.

(jf. præmis 80)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – tegn, der kan udgøre et varemærke – tegn, som ikke kan opfattes visuelt – omfattet – betingelse – tegn, der kan gengives grafisk – dufttegn

(Rådets forordning nr. 40/94, art. 4)

2. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – absolutte registreringshindringer – tegn, der ikke kan udgøre et varemærke – dufttegn – duften af modent jordbær

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 4 og art. 7, stk. 1, litra a)]

Sammendrag

1. Artikel 4 i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker skal fortolkes således, at et tegn, som ikke i sig selv kan opfattes visuelt, kan udgøre et varemærke, såfremt tegnet kan gengives grafisk, særligt ved brug af figurer, linjer eller skrifttegn, og gengivelsen er klar og præcis, kan stå alene, er let tilgængelig, forståelig, bestandig og objektiv. For at sikre, at systemet med registrering af varemærker kan fungere, skal den grafiske gengivelse af et sådant tegn gøre det muligt at identificere tegnet præcist. Følgelig kan betingelserne for at anerkende gyldigheden af en grafisk gengivelse ikke ændres eller lempes med henblik på at lette registrering af tegn, hvis karakter gør det vanskeligere at gengive dem grafisk.

Det kan ikke udelukkes, at et dufttegn kan være omfattet af en beskrivelse, der opfylder alle betingelserne i artikel 4 i forordning nr. 40/94.

(jf. præmis 24, 25, 28 og 39)

2. Et dufttegn, der ikke kan opfattes visuelt, som beskrives med ordene »duft af modent jordbær«, og hvortil er knyttet et billede i farver af et modent jordbær, kan ikke udgøre et varemærke i henhold til artikel 4 og artikel 7, stk. 1, litra a), i forordning nr. 40/94, idet det ikke kan gengives grafisk.

Da beskrivelsen »duft af modent jordbær« således kan henvise til flere sorter jordbær og følgelig til flere forskellige dufte, er den hverken entydig eller præcis, ligesom det er umuligt at udelukke enhver form for subjektivitet ved identifikationen og opfattelsen af det tegn, som ønskes registreret.

I øvrigt er billedet af et jordbær ikke en grafisk gengivelse af dufttegnet, eftersom det udelukkende gengiver den frugt, som afgiver en duft, der hævdes at være identisk med det omhandlede duftmærke, men ikke gengiver den duft, som ønskes registreret. Da jordbær, eller i det mindste visse jordbær, dufter forskelligt afhængig af sorten, er det desuden ikke muligt klart og præcist at identificere det duftmærke, som ønskes registreret, ud fra et billede af et jordbær af uspecificeret sort.

Når flere gengivelsesmetoder ikke hver for sig kan opfylde kravene til en grafisk gengivelse, kan en kombination af disse heller ikke opfylde kravene, og det er nødvendigt, at mindst et af gengivelseselementerne opfylder alle krav. Da hverken den verbale beskrivelse eller billedet af et modent jordbær kan anses for at opfylde kravene til en grafisk gengivelse, er en kombination af disse heller ikke en gyldig grafisk gengivelse.

(jf. præmis 33, 40, 41 og 45)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse rejst af indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »B.K.R.«, og ordmærket BK RODS

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)]

Sammendrag

For de østrigske gennemsnitsforbrugere er der ikke risiko for forveksling i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker, mellem figurmærket, der indeholder ordbestanddelen »B.K.R.«, og som er søgt registreret som EF-varemærke for »konfektionsbeklædning til kvinder, mænd og børn; bælter, fodtøj (dog ikke ortopædisk) og hovedbeklædning«, der henhører under klasse 25 i Nice-arrangementet, og ordmærket BK RODS, der tidligere er registreret i Østrig for visse varer henhørende under samme klasse, da det fremgår af en helhedsvurdering af de omhandlede varemærker, at de visuelle, fonetiske og begrebsmæssige forskelle mellem de omtvistede tegn er tilstrækkelige til, at de ligheder, der består mellem de omtvistede tegn, selv om de omhandlede varer er af samme art, ikke medfører en risiko for forveksling i gennemsnitsforbrugerens bevidsthed.

(jf. præmis 76 og 77)