Forslag til afgørelse fra generaladvokat Lenz fremsat den 21. januar 1987. - A. GAVANAS MOD DET OEKONOMISKE OG SOCIALE UDVALG FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS OG RAADET FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS. - TJENESTEMAEND - GENEREL UDVAELGELSESPROEVE - UDNAGVNELSE. - SAG 307/85.



Samling af Afgørelser 1987 side 02435



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

A - De faktiske omstaendigheder

1 . Den sag, som jeg skal udtale mig om i dag, drejer sig om ledelsen af den graeske afdeling i Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs oversaettelsestjeneste . Da denne i lang tid ingen chef havde, gik man efter en beslutning fra forvaltningen saaledes frem, at lederen af sprogtjenesten organiserede og overvaagede arbejdet i den graeske afdeling i samarbejde dels med sagsoegeren, som har vaeret beskaeftiget i afdelingen som revisor/ledende oversaetter i loenklasse LA 5 siden den 1.2.1985, dels med hr . Ts . ( som udoevede samme funktioner som sagsoegeren ). I praksis betoed dette aabenbart, at sagsoegeren og hr . Ts . skiftevis ledede den graeske afdeling i tre maaneder af gangen .

2 . LA 3-stillingen som chef for den graeske oversaettelsesafdeling blev allerede opslaaet ved meddelelse nr . 84/81 af 28 . september 1981 fra formanden for Det OEkonomiske og Sociale Udvalg . Heri var under "qualifications requises" bl.a . anfoert "apitude dans la direction d' une unité administrative et aptitude à exercer les fonctions selon les méthodes de travail propres à un organe consultatif des Communautés ".

3 . En foerste generel udvaelgelsesproeve fandt sted i 1982, hvorved der gjaldt en nedre aldersgraense paa fyrre aar for ansoegerne . Sagsoegeren her i sagen deltog; hverken han eller andre ansoegere blev dog opfoert paa egnethedslisten .

4 . Generalsekretaeren for Det OEkonomiske og Sociale Udvalg offentliggjorde derefter i maj 1983 en meddelelse om endnu en generel udvaelgelsesproeve, og den blev afholdt i 1984 . Denne gang gjaldt der kun en aldersgraense paa mindst 35 aar . Udvaelgelseskomiteen udarbejdede efter proeven en egnethedsliste med fem ansoegere, hvorpaa hr . Ts . var opfoert som nummer ét og sagsoegeren i sagen som nr . to .

5 . Paa grundlag af denne egnethedsliste besluttede Praesidiet for det OEkonomiske og Sociale Udvalg den 17 . oktober 1984 at foreslaa Raadet at udnaevne Ts ., som fra 1 . november 1984 midlertidigt havde vaeret overdraget udoevelsen af funktionerne i den paagaeldende stilling . Herved maa man vide, at ansaettelsesmyndighedens befoejelser bl.a . for saa vidt angaar LA 3-tjenestemaend og for saa vidt angaar bl.a . tjenestemandsvedtaegtens artikler 29, 30, 31 og 32, i henhold til artikel 57 i Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs forretningsorden udoeves af Raadet med samtykke fra Kommissionen paa forslag af Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs Praesidium . Efter at Kommissionen den 3 . december 1984 havde godkendt det naevnte forslag, blev der den 29 . januar 1985 truffet en raadsbeslutning, hvorved Ts . med virkning fra 1 . februar 1985 blev udnaevnt til kontorchef for oversaettelsestjenestens graeske afdeling og indplaceret i loenklasse LA 3, loentrin 1 .

6 . Det vil sagsoegeren ikke affinde sig med . Allerede i september 1984 fandt han sig foranlediget til at rette klageskrivelse til Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs generalsekretaer, hvori han klagede over, at generaldirektoeren for forvaltning allerede den 20 . juli 1984 havde sagt til Ts ., at han ville blive chef for den graeske afdeling, og Ts . var allerede flyttet ind i chefkontoret . Derpaa blev det i en skrivelse af 10 . oktober 1984 fra generalsekretaeren forsikret ham, at generaldirektoeren ikke havde givet nogen oplysning, som foregreb valget af den graeske afdelings fremtidige chef .

7 . Navnlig indgav sagsoegeren efter offentliggoerelse af udnaevnelsen en formel klage af 31 . marts 1985 til Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs ansaettelsesmyndighed . Heri fremfoerte han en raekke klagepunkter vedroerende udvaelgelsesproevens forloeb og de i forbindelse hermed fulgte fremgangsmaader . Han forlangte dernaest, at Ts .' udnaevnelse blev ophaevet, at udvaelgelsesproeven blev annulleret, og at der blev afholdt en ny udvaelgelsesproeve . - Herom udtalte udvaelgelseskomiteens formand den 4 . juli 1985, at udvaelgelsesproeven ikke var forloebet retsstridigt . Udvaelgelseskomiteen havde udfoert sine opgaver objektivt . Derfor var der ingen grund til at annullere udvaelgelsesproeven . Den meddelelse, som sagsoegeren fik tilstillet af Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs formand den 26 . juli 1985, var ogsaa i overensstemmelse hermed .

8 . Heri blev det desuden forsikret, at ogsaa udnaevnelsesproceduren var forloebet korrekt . Navnlig havde, sagde man, Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs Praesidium udarbejdet sit udnaevnelsesforslag efter en minutioes og sammenlignende vurdering af ansoegerne samt af udvaelgelsesproevens resultater . Endelig blev der ogsaa henvist til, at Det OEkonomiske og Sociale Udvalg ikke har kompetence til at ophaeve en af Raadet truffet beslutning, og man foreslog, at klage - i det omfang den drejede sig om ophaevelse af udnaevnelsen - blev videresendt til Raadet, hvis klageren oenskede det ( hvilket han dog ikke er gaaet yderligere ind paa ).

9 . Derefter blev der den 11 . oktober 1985 anlagt sag mod De europaeiske Faellesskabers Raad og OEkonomiske og Sociale Udvalg, hvorunder sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande :

- den naevnte udvaelgelsesproeve kendes ugyldig;

- det statueres, "at Ts .' udnaevnelse savner grundlag";

- det statueres - subsidiaert - at udvaelgelseskriterierne var retsstridige og udtryk for magtfordrejning .

10 . Heroverfor har Raadet principalt nedlagt paastand om, at sagen afvises . Ogsaa Det OEkonomiske og Sociale Udvalg har i foerste raekke gjort gaeldende, at sagen maa afvises; det har i oevrigt i alle tilfaelde paastaaet sig frifundet . Med hensyn til parternes argumenter henvises til retsmoederapporten .

B - Stillingtagen

I - Formalitetsspoergsmaal

1 . Soegsmaalet mod Raadet

11 . a)*Herved blev der i foerste raekke fremfoert det synspunkt, at Raadet ikke skulle have vaeret medinddraget i sagen, men at sagen derimod kun skulle have vaeret anlagt mod det EF-organ, som den anfaegtede udnaevnelse maa tilregnes . Dette er, haevdes det, entydigt Det OEkonomiske og Sociale Udvalg, og det aendrer heller intet heri, at Raadet delvis ( for de hoejere loenklasser ) er ansaettelsesmyndighed i OESU i henhold til OESU' s paa grundlag af EOEF-traktatens artikel 196 fastsatte forretningsorden, idet ansaettelsesmyndigheden, som ifoelge vedtaegtens artikel 2 bestemmes af hver institution, kun handler i den paagaeldende institutions navn .

12 . Hvad angaar dette problem, kan der ikke udledes en entydig loesning af tjenestemandsvedtaegten - som jo i henhold til EOEF-traktatens artikel 179 fastsaetter betingelserne for Domstolens behandling af personalesager . Her er der nemlig for det foerste tale om "enhver tvist mellem Faellesskaberne og en af de af denne vedtaegt omfattede personer" ( artikel 91 ); for det andet gaelder der et krav om, at der inden et sagsanlaeg skal indbringes en klage for ansaettelsesmyndigheden ( artikel 91, stk . 2 ), hvilket kunne goere det naerliggende at slutte, at der ogsaa skulle anlaegges sag mod ansaettelsesmyndigheden, ligesom tjenestemandsvedtaegtens artikel 1 goer det klart, at udnaevnelser sker "i en af Faellesskabernes institutioner ".

13 . I retspraksis er det imidlertid allerede gjort klart, at sager ikke slet og ret skal anlaegges mod Faellesskaberne og heller ikke mod ansaettelsesmyndigheden, men at det tilknytningspunkt - den institution eller det organ, hvor den paagaeldende er ansat - som udledes af artikel 1, er afgoerende ( jfr . dommene i sagerne 18/63 ( 1 ) og 28/64 ( 2 ). I denne sammenhaeng kan ogsaa naevnes dommen i sag 50/74 ( 3 ), hvori der tales om vanskeligheder ved at fastslaa, hvilken institution sagsoegeren skulle henvende sig til ). Herefter forekommer det egentlig naerliggende at tilslutte sig den her i sagen rejste indsigelse og - da der er tale om en udnaevnelsesprocedure gennemfoert i Det OEkonomiske og Sociale Udvalg - kun at anse dette for den sagsoegte "institution ". Det ville betyde, at i et tilfaelde som det foreliggende, hvor det drejer sig om en udnaevnelse, som Raadet paa afgoerende maade deltog i, ville Raadet alene kunne inddrages i sagen i henhold til artikel 18, stk . 2, i statutten for Domstolen ( hvor der er tale om overgivelse af dokumenter til de institutioner i Faellesskabet, hvis beslutninger omtvistes ) og, i tilslutning hertil deltage som intervenient .

14 . Jeg maa imidlertid tilstaa, at en saadan fremgangsmaade forekommer mig at vaere alt andet end hensigtsmaessig og tilfredsstillende . Herved kan der ogsaa henvises til dommen i sagerne 783 og 786/79 ( 4 ) hvori det udtales, at et soegsmaal skal rettes mod den ansaettelsesmyndighed, som har udstedt den retsakt, der indeholder et klagepunkt . I tilslutning dertil og fordi det i sidste ende er Raadet, der traeffer de udnaevnelsesbeslutninger, der er omhandlet i artikel 57, stk . 1, tredje led, i Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs forretningsorden, maa det anses for det eneste korrekte, at ogsaa Raadet - og det som part i sagen - skal forsvare sig, naar saadanne udnaevnelsesbeslutninger anfaegtes . Jeg finder det derfor rigtigt, at soegsmaalet ogsaa er rettet mod Raadet .

15 . Det spoergsmaal, der ligeledes er blevet beroert i denne sammenhaeng, nemlig om det ogsaa - paa grund af den i forretningsordenes artikel 57 fastsatte medvirken fra Kommissionen - kunne vaere hensigtsmaessigt at inddrage denne i sagen, behoever derimod vel ikke at uddybes yderligere . Et svar herpaa er nemlig uden indflydelse paa det eneste problem, vi nu staar overfor, nemlig om Raadet med rette er blevet sagsoegt . Det kan i det hoejeste antydes, at man for saa vidt - dvs . ved en institution, som kun skal samtykke - kan anse en anden vurdering for rigtig, og man kan hermed erindre om sager til proevelse af beslutninger i henhold til EKSF-traktatens artikel 58 ( den med Raadets samtykke udstedte staalkvoteordning ), som udelukkende blev anlagt mod Kommissionen .

16 . b)*Over for det mod Raadet rettede soegsmaal blev det ogsaa anfoert, at det maatte afvises, fordi der ikke har verseret en klagesag ved Raadet, som det kraeves i tjenestemandsvedtaegtens artikel 91 .

17 . Der er det rigtige heri, at sagsoegerens klage - som det kan udledes af afgoerelsen af 19 . juli 1985 - ikke er naaet frem til Raadet . Det maa imidlertid fastslaas, at den utvetydigt ( ogsaa ) var rettet til Raadet . Det fremgaar af dens adressering (" autorité investie du pouvoir de nomination du CES "). Det foelger ogsaa af dens indhold, for den taler bl.a . om accepten af udnaevnelsesforslaget fra Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs Praesidium, og det forlanges, "que vous révoquiez votre décision du 29 janvier 1985" ( hvormed der sigtes til Raadets handlinger ). Denne kendsgerning er efter min mening udslagsgivende, dvs . det er afgoerende, at sagsoegeren fra sin side har gjort alt, hvad der er noedvendigt for at goere det muligt for den kompetente ansaettelsesmyndighed ( hvilken Det OEkonomiske og Sociale Udvalg, som der behoerigt var rettet henvendelse til ad tjenestevejen ) uden videre kunne identificere at proeve den anfaegtede akt . Hvis der saa "paa tjenestevejen" ( i den i tjenestemandsvedtaegtens artikel 90, stk . 3, forudsatte betydning ) indtraeffer ukorrektheder med den foelge, at ansaettelsesmyndigheden ikke kan opfylde sin proevelsespligt, vil dette utvivlsomt ikke paa nogen maade medfoere ulemper for klageren . Han maatte tvaertimod efter udloebet af firemaanedersfristen i tjenestemandsvedtaegtens artikel 90, stk . 2, gaa ud fra, at der forelaa et stiltiende afslag, og han behoevede heller ikke at gaa ind paa det i afgoerelsen af 19 . juli 1985 indeholdte tilbud om videresendelse af klagen til Raadet, da hans oenske herom jo fra begyndelsen var helt klart, ligesom fristen for at indgive klage mod udnaevnelsen af 29 . januar 1985 jo allerede var udloebet paa det tidspunkt .

18 . c)*Jeg kan derfor ikke se, at det skulle vaere saerlig betaenkeligt at admittere soegsmaalet mod Raadet .

2 . Soegsmaalet mod Det OEkonomiske og Sociale Udvalg

19 . a)*Dette soegsmaal drejer sig foerst og fremmest om en kritik af den indledningsvis naevnte udvaelgelsesproeve . Herimod blev det i foerste raekke gjort gaeldende, at sagsoegeren ikke saas at have interesse i en annullation af udvaelgelsesproeven, fordi han ikke har nedlagt paastand om ophaevelse af den deraf resulterende udnaevnelse, men kun om, at det statueres, at den "savner grundlag ".

20 . Det kan jeg ikke vaere enig i . Ganske vist maa det indroemmes, at den for paastanden valgte formulering ikke forekommer saerlig vellykket . Efter staevningens samlede indhold er det imidlertid klart, at det for sagsoegeren entydigt drejer sig om ophaevelse af udnaevnelsen . Herved kan der navnlig henvises til staevningens punkt 26, hvori det udtrykkeligt hedder "il s' agit donc d' obtenir - l' annulation du Concours LA/57/83 et - en conséquence de la nomination de Monsieur Ts .". Der kan altsaa ikke vaere tale om, at paastanden om annullation af udvaelgelsesproeven ligesom haenger i luften .

21 . b)*For saa vidt udvaelgelseskomiteens forhold og handlinger kritiseres under sagen, er det endvidere blevet indvendt, at kun direkte soegsmaal er mulige til proevelse af udvaelgelseskomiteers akter, og at sagen i den henseende altsaa maa anses for at vaere anlagt for sent, fordi der forud har verseret en klagesag .

22 . Heller ikke dette kan jeg vaere enig i .

23 . For det foerste er det faktisk ikke rigtigt, at det ikke har nogen mening at indgive klager over udvaelgelseskomiteers afgoerelser ( det har jeg forklaret i mit forslag til afgoerelse i sag 255/85 ( 5 )). Det er ogsaa for laengst afklaret i retspraksis, at soegsmaalsfristen i et saadant tilfaelde foerst begynder at loebe ved meddelelsen af den afgoerelse, der er truffet i anledning af en klage ( jfr . f.eks . dommen i sag 144/82 ( 6 )) Indledningen af en klageprocedure har altsaa ikke til foelge, at sagen anlaegges for sent ved Domstolen .

24 . For det andet er det vaesentligt, at der i det foreliggende tilfaelde rettidigt er anlagt sag til proevelse af udnaevnelsen . I sammenhaeng hermed kan det imidlertid som et incidenspunkt tillige goeres gaeldende, at udvaelgelseskomiteens akter ogsaa skal paaklages, dette er allerede afklaret i retspraksis, og jeg kan herved f.eks . henvise til dommene i sagerne 11/65 ( 7 ), 21/65 ( 8 ), 257/83 ( 9 ) og 143/84 ( 10 ).

25 . c)*For saa vidt sagsoegeren har kritiseret gennemfoerelsen af udvaelgelsesproeven og dens resultat, er det heroverfor blevet anfoert, at sagsoegeren ikke rettidigt har klaget herover, og at han saaledes - ved "acquiescement" - har mistet sin klageret .

26 . At dette - hvad angaar udvaelgelsesproevens resultat ( vel altsaa udvaelgelseskomiteens fastlaeggelse af egnethedslisten ) - ikke er rigtigt, har jeg allerede lige vist under henvisning til den relevante retspraksis .

27 . Efter afgoerelsen af sag 294/84 ( 11 ) kunne det ganske vist vaere naerliggende at antage noget andet angaaende den akt, der vedroerer udvaelgelsesproevens tilrettelaeggelse, for i dommen blev det i en sag om udelukkelse fra en udvaelgelsesproeve - hvori det ogsaa blev gjort gaeldende, at afholdelsen af proeven ikke var retmaessig - fastholdt, at dette ikke laengere var muligt, fordi der tvaertimod rettidigt skulle have vaeret rejst soegsmaal .

28 . Jeg anser dog ikke denne vurdering for sagligt korrekt, og jeg har ogsaa indtryk af, at den overvejende relevante retspraksis ikke er paa linje hermed, men under saadanne faktiske omstaendigheder, altsaa naar en udnaevnelse anfaegtes rettidigt, ogsaa tillader, at forudgaaende akter ( stillingsopslag, akter inden for rammerne af udvaelgelsesproeven ) inddrages i sagen som forberedende akter og kan anfaegtes som et incidenspunkt . Jeg henviser herved til dommene i sagerne 11/65, 21/65, 37/72 ( 12 ) og 101/77 ( 13 ), og jeg foreslaar, at man i det foreliggende tilfaelde gaar frem paa samme maade og altsaa ikke afviser at behandle de naevnte klagepunkter med den begrundelse, at de rettidigt skulle have vaeret gjort til genstand for en selvstaendig procedure .

29 . d)*Der kan imidlertid ud fra to andre synspunkter naeres betaenkeligheder ved at admittere klagepunktet angaaende ivaerksaettelsen af udvaelgelsesproeven ( hvorved det som bekendt goeres gaeldende, at Raadet, men ikke Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs generalsekretaer, er kompetent hertil i henhold til Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs forretningsordens artikel 57 ).

30 . aa)*Inden et sagsanlaeg ved Domstolen skal der vaere klaget . Ifoelge Domstolens praksis kan sagsgenstand og soegsmaalsgrund under retssagen ikke afvige fra klageproceduren ( jfr . dommene i sagerne 75/82 ( 14 ), 173/84 ( 15 ) og 270/84 ( 16 ); selv om det er muligt, at der under retssagen kan fremfoeres anbringender og argumenter, som endnu ikke er blevet fremfoert under klageproceduren, kan det dog ikke - som det blev fremhaevet i praemis 15 i dommen i sag 52/85 ( 17 ) dreje sig om klagepunkter baseret paa retlige grunde uden sammenhaeng med dem, som klagen er baseret paa .

31 . I det foreliggende tilfaelde har sagsoegeren - som paavist - indgivet klage over udnaevnelsen at Ts . og heri ogsaa fremfoert klagepunkter om udvaelgelsesproevens forloeb . Der findes imidlertid ikke ét ord i klagen om spoergsmaalet, om udvaelgelsesproeven - som det skete - kunne ivaerksaettes af generalsekretaeren for Det OEkonomiske og Sociale Udvalg, eller om Raadet skulle goere dette ( fordi artikel 57 i Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs forretningsorden henviser til tjenestemandsvedtaegtens artikel 29 og dermed implicit til dens bilag III ) med hensyn til LA 3-stillinger paa forslag af Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs Praesidium og med Kommissionens samtykke . Man kan altsaa faktisk sige, at dette ikke - heller ikke stiltiende eller paa grund af den logiske sammenhaeng - har vaeret genstand for klagen, men at ivaerksaettelsen af udvaelgelsesproeven derimod foerst under soegsmaalet er blevet gjort til genstand for kritik . Da der i oevrigt heller ikke ses nogen snaever forbindelse med andre i klagen fremfoerte klagepunkter ( jfr . dommen i sag 52/85 ), kan det saaledes kun sluttes, at det ikke kan anses for tilladeligt at indfoere dette punkt som noget nyt i sagen .

32 . bb)*For det andet maa der erindres om, at der ifoelge retspraksis ogsaa skal godtgoeres en interesse i at fremfoere bestemte klagepunkter, og, at det navnlig i tilfaelde af, at der haevdes at foreligge sagsbehandlingsfejl, skal paavises, at den heraf beroerte afgoerelse ved et korrekt procedureforloeb kunne have faaet et andet indhold ( jfr . dommen i sag 150/84 ( 18 )).

33 . Det kan afgjort ikke siges, at disse betingelser er opfyldt i det foreliggende tilfaelde . Ved droeftelsen af det klagepunkt, som vi her beskaeftiger os med, har vi hoert, at da en ordret anvendelse af artikel 57 i Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs forretningsorden ved ivaerksaettelse af udvaelgelsesproever aabenbart ville vaere meningsloes og uigennemfoerlig ( den ville betyde, at Praesidiet stiller et forslag, Kommissionen samtykker, og Raadet - ikke f.eks . blot dets generalsekretaer - traeffer afgoerelse ), har ivaerksaettelsen af saadanne skridt i enighed laenge vaeret overladt til Det OEkonomiske og Sociale Udvalg . Herefter kan det uden videre antages, at Det OEkonomiske og Sociale Udvalg - hvis det havde ladet proceduren forloebe saaledes, som sagsoegeren anser for rigtigt - ville have faaet godkendt et saadant forslag hos Kommissionen og Raadet, og at afgoerelsen om ivaerksaettelse af en udvaelgelsesproeve saaledes ville have faaet det indhold, som Det OEkonomiske og Sociale Udvalg har givet den ved at handle selvstaendigt .

34 . Det betyder faktisk - og herfor taler i oevrigt ogsaa, at Raadet og Kommissionen i sammenhaeng med afgoerelsen om udnaevnelsen ikke har fremfoert indvendinger mod de forberedende akter - at det ikke kan anerkendes, at sagsoegeren har intersse i at goere gaeldende, at artikel 57 i Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs forretningsorden er blevet tilsidesat ved ivaerksaettelsen af udvaelgelsesproeven .

35 . e)*Med hensyn til soegsmaalet mod Det OEkonomiske og Sociale Udvalg maa det saaledes fastholdes, at det generelt set ikke er betaenkeligt at admittere det . Det maa imidlertid antages, at ét vaesentligt anbringende ( nemlig det lige behandlede ) ikke kan goeres gaeldende .

II - Realiteten

1 . Klagepunkter vedroerende udvaelgelsesproeven .

36 . a)*For det foerste har sagsoegeren gjort gaeldende, at generalsekretaeren for Det OEkonomiske og Sociale Udvalg ikke kunne ivaerksaette udvaelgelsesproeven for at besaette stillingen som chef for den graeske oversaettelsesafdeling, henset til artikel 57 i Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs forretningsorden, for efter denne ville ansaettelsesmyndighedens kompetence i henhold til tjenestemandsvedtaegten bl.a . med hensyn til LA 3-tjenestemaend og - bl.a . - med hensyn til artikel 30 blive udoevet af Raadet med Kommissionens samtykke paa forslag af Praesidiet . Hvis man paa denne baggrund - blev det tilfoejet under den mundtlige forhandling - overhovedet anser en delegation for mulig, saa kunne det i hvert fald hoejst vaere til Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs Praesidium, men ikke til dets generalsekretaer, som slet ikke er naevnt i denne sammenhaeng .

37 . Heroverfor har Det OEkonomiske og Sociale Udvalg som bekendt haevdet det synspunkt, at forretningsordenens artikel 57 boer fortolkes saaledes, at resultatet ikke kan betegnes som virkelighedsfjernt og uigennemfoerligt i praksis, men har en tilsigtet virkning (" effet utile "). I betragtning af, at Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs personale er oeget betydeligt, og at ansaettelsesmyndigheden i Raadet selv ( undtagen for A 1-tjenestemaend ) er dets generalsekretaer, kan dette ifoelge OESU kun betyde, at en afgoerende medvirken fra Raadet og Kommissionen ikke er noedvendig for Det OEkonomiske og Sociale Udvalg ved ivaerksaettelse og afholdelse af udvaelgelsesproever . Der kan, siges det videre, desuden henvises til en mangeaarig praksis i en raekke sager, hvor man er gaaet frem som i det foreliggende tilfaelde . Herefter vil det i givet fald kunne antages, at der er skabt en saedvaneret med dette indhold, eller i hvert fald - saaledes blev det afsvaekkende fremfoert under den mundtlige forhandling - at det er noedvendigt at anlaegge en fornuftig fortolkning i overensstemmelse med en fast praksis ( som Domstolen ogsaa har anset for rigtig i anden sammenhaeng - nemlig i dommen i sag 30/70 ( 19 ) - med hensyn til Raadets fastlaeggelse af den afledte faellesskabsret i henhold til EOEF-traktatens artikel 43 ).

38 . Denne uenighed behoever jeg egentlig, efter hvad jeg har sagt om sagens formalitet, slet ikke gaa yderligere ind paa . Naar jeg alligevel goer det for fuldstaendighedens skyld, er det ganske vist kun paa summarisk maade, som tydeliggoer nogle vigtige grundtanker .

39 . Efter min opfattelse - lad det vaere sagt straks - har det standpunkt, som Det OEkonomiske og Sociale Udvalg indtager, absolut noget for sig . Ganske vist forekommer det efter en fortolkning, som er orienteret efter ordlyden af artikel 57, klart ( fordi der nemlig uden nogen sondring henvises til tjenestemandsvedtaegtens artikel 29 i sin helhed ), at ogsaa beslutningen om at afholde en udvaelgelsesproeve hoerer til de akter, for hvilke der - for LA 3-stillinger - er foreskrevet et samvirke mellem Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs Praesidium samt Kommissionen og Raadet . Det er imidlertid let at se, at meningen med artikel 57 alene er at give Kommissionen og Raadet indflydelse paa Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs personalepolitik med hensyn til de hoejere loenklasser . Hertil er det klart tilstraekkeligt, at disse institutioner medvirker ved de afsluttende akter i proceduren til besaettelse af stillingen . Det kan dog vanskeligt antages, at det har vaeret tilsigtet - i tilfaelde af en stillingsbesaettelse efter udvaelgelsesproeve - at der skulle vaere tale om medvirken allerede ved de indledende forberedende akter, og det - for Raadets vedkommende - fra Raadet selv ( hvilket som regel end ikke er fastsat for Raadets personale ). Det kunne ogsaa anfoeres - under henvisning til den foernaevnte dom - at der ved en mangeaarig praksis, ( som ikke er blevet bestridt og i oevrigt delvis - med hensyn til forfremmelsesbeslutninger - er blevet godtgjort ) er kommet en art autentisk fortolkning i stand af en retsakt, som er fastsat af Det OEkonomiske og Sociale Udvalg med Raadets samtykke . Endelig kan man heller ikke afvise tanken om - og dermed bliver det overfloedigt at uddybe spoergsmaalet om, under hvilke betingelser det imod en retsakts ordlyd kan antages, at der er dannet en saedvaneret - at alle i artikel 57 naevnte institutioner uden forbehold har medvirket til den afgoerende sidste akt i stillingsbesaettelsesproceduren, altsaa at en eventuel mangel ved procedurens indledning i det mindste blev afhjulpet ( dette gaelder i oevrigt ogsaa med hensyn til generalsekretaerens virksomhed, som allerede droeftelsen af udnaevnelsesforslaget i Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs Praesidium var relevant for ).

40 . Det kan altsaa afgjort ikke fastslaas under henvisning til artikel 57 i Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs forretningsorden sammenholdt med tjenestemandsvedtaegtens artikel 29, at generalsekretaerens ivaerksaettelse af udvaelgelsesproeven var behaeftet med mangler .

41 . b)*Endvidere har sagsoegeren fremfoert kritik i forskellig henseende vedroerende udvaelgelsesproevens gennemfoerelse .

42 . aa)*For det foerste har han gjort gaeldende, at ansoegerne er blevet behandlet ulige, hvilket skal fremgaa af, at han selv under den foerste udvaelgelsesproeve, som blev gennemfoert i 1982, fik forbud mod at udoeve funktionerne hos chefen for den graeske oversaettelsesafdeling, mens man ikke forboed Ts . dette under den anden udvaelgelsesproeve .

43 . Hertil kan det principielt siges, at det ikke ses, hvoraf man skulle kunne udlede det princip - som ligger bag kritikken - at ingen af deltagerne under en stillingsbesaettelsesprocedure under procedurens forloeb maa overdrages udoevelsen af funktionerne i den stilling, der skal besaettes . At dette ikke kan gaelde, fremgaar allerede klart af, at en midlertidig varetagelse af funktionerne i en ledig stilling ellers hyppigt ville vaere udelukket, hvilket afgjort ville medfoere betydelige organisationsproblemer eller gener for forvaltningen .

44 . Det ses heller ikke, hvorledes den af sagsoegeren anfoerte omstaendighed kunne have paavirket udfaldet af udvaelgelsesproeven, navnlig hvordan den - hvad sagsoegeren gjorde gaeldende - kunne have indvirket negativt paa hans praestationer under udvaelgelsesproeven .

45 . Derudover kan det ogsaa over for sagsoegeren anfoeres, at der vel kun kan vaere tale om ulige behandling, naar der inden for rammerne af én og samme udvaelgelsesproeve gaelder forskellige betingelser for deltagerne, men derimod ikke, naar man fraviger udformningen af en tidligere udvaelgelsesproeve . Der kan imidlertid ikke vaere tale om en saadan ulige behandling i det foreliggende tilfaelde, fordi der aabenbart - hvis jeg har opfattet det rigtigt - under den anden udvaelgelsesproeve uforandret gjaldt den praksis, at sagsoegeren og Ts . skiftedes til at varetage funktionerne hos chefen for den graeske afdeling . Begge havde altsaa mulighed for at vise deres evner i denne henseende, og det ses derfor ikke, hvordan den udnaevnte ansoeger kunne have haft en fordel under proeven .

46 . bb)*Hvad angaar udvaelgelseskomiteens sammensaetning, har sagsoegeren i almindelighed kritiseret, at den ikke har garanteret objektivitet, og i saerdeleshed, at der ikke har vaeret noget graesk medlem af komiteen, hvortil i replikken yderligere kom en kritik af, at intet medlem af komiteen beherskede det graeske sprog .

47 . Til dette anbringende maa for det foerste bemaerkes - og dermed bliver det klart, at det ikke indeholder nogen relevant kritik - at det ikke er blevet paavist og godtgjort, at udvaelgelseskomiteens medlemmer ( som i hvert fald under proevens skriftlige del ikke kendte ansoegernes navne ) skulle have ladet det skorte paa upartiskhed under proeverne . Alene den kendsgerning, at det delvis drejede sig om sagsoegernes foresatte, er ikke tilstraekkelig til at godtgoere dette . Saafremt man ville anlaegge en anden vurdering, ville en meningsfuld og kompetent sammensaetning af udvaelgelseskomiteen ofte ikke vaere mulig ved udvaelgelsesproever .

48 . Med hensyn til den specielle kritik er det paa den anden side vigtigt, at Det OEkonomiske og Sociale Udvalg uimodsagt har anfoert, at et af udvaelgelseskomiteens medlemmer fuldt ud beherskede graesk, og at udvaelgelseskomiteen desuden - hvilket er fuldt lovligt i henhold til artikel 3, stk . 2, i bilag III til Tjenestemandsvedtaegten - fik bistand af to graeske bisiddere . Herefter kan det ikke betvivles, at der var soerget for tilstraekkelige kundskaber i udvaelgelseskomiteen, og at man havde sikret en passende proevelse af ansoegernes kvalifikationer .

49 . cc)*Endelig har sagsoegeren med hensyn til proevernes forloeb for det foerste gjort gaeldende, at udvaelgelseskomiteen har overskredet sin kompetence, idet de ogsaa har foretaget en proevelse af ansoegernes personlighed og karakter . For det andet er der i replikken tale om, at der skulle revideres en oversat juridisk tekst og ikke - som fastsat i meddelelsen om udvaelgelsesproeven - en tekst af alment indhold .

50 . Heller ikke hermed har han dog kunnet paavise nogen mangel, som har betydning for udvaelgelsesproeven .

51 . Faktisk er det, som sagsoegeren har beskrevet med "proevelse af personligheden" eller "preuves caractérielles", ikke andet end en undersoegelse af kvalifikationer og karakteregenskaber, som er noedvendige for at kunne lede en forvaltningsenhed . Da det imidlertid ifoelge stillingsopslag 84/81 drejer sig om en stilling, som indebaerer organisation, overvaagelse og kontrol af den graeske afdeling, og da der hertil udtrykkeligt kraevedes "apitude dans la direction d' une unité administrative", er det klart, at der ikke kan vaere tale om en ulovlig udvidelse af proevelseskommissoriet, naar udvaelgelseskomiteen foretager undersoegelser heraf .

52 . Hvad paa den anden side angaar det andet punkt, er det efter Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs udtalelser klart, at sagsoegeren er offer for en vildfarelse . I meddelelsen om udvaelgelsesproeven under nr . 7, litra a ), tales der om "sujet de caractère général" med henblik paa en "exposé en grec"; med hensyn til revisionen af en oversat tekst har man derimod ikke specificeret arten af den tekst, der skal forelaegges, og her forekommer det, henset til karakteren af det arbejde, der skal udfoeres i Det OEkonomiske og Sociale Udvalg, paa ingen maade usagligt ogsaa at inddrage en juridisk tekst .

53 . dd)*Saaledes kan det kun fastholdes, at ej heller gennemfoerelsen af udvaelgelsesproeven kan kritiseres paa grundlag af sagsoegerens synspunkter .

2 . Forberedelsen af udnaevnelsen

54 . Som jeg allerede har naevnt, er det ifoelge artikel 57 i Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs forretningsorden Raadet, der besaetter LA*3-stillinger med Kommissionens samtykke paa forslag fra Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs Praesidium . Efter sagsoegerens opfattelse - og dette udgoer en yderligere soegsmaalsgrund - er et saadant ikke kommet i stand paa korrekt maade . Under Praesidiets moede den 17 . oktober 1984 blev der nemlig kun fremsat et forslag fra generalsekretaeren om at udnaevne Ts ., som straks blev vedtaget . Dette viser ifoelge sagsoegeren for det foerste, at generalsekretaeren ved udvaelgelse fra egnethedslisten har udoevet besluttende befoejelser, som ikke tilkommer ham . Det bliver ifoelge sagsoegeren saaledes ogsaa klart - da Praesidiets medlemmer kun fik udleveret egnethedslisten ( altsaa ikke som i et andet tilfaelde, der skullle afgoeres samme dag, ansoegernes akter samt curriculum vitae ), og da der ikke fandt nogen mundtlig kommentering af forslaget sted - at der ikke foretoges nogen kontradiktorisk proevelse af andre ansoegere, og der altsaa ikke foretoges en sammenlignende vurdering af alle ansoegeres fortjenester . Hvis dette imidlertid var sket, ville sagsoegeren efter egen opfattelse have haft de bedste chancer, fordi han - med en praktisk talt ligevaerdig vurdering af Ts . og ham selv under udvaelgelsesproeven - var aeldre ( hvad der angiveligt generelt spiller en rolle i saadanne tilfaelde ) samt laengere erhvervserfaring og bedre sprogkundskaber .

55 . Efter min mening giver det her anfoerte til syvende og sidst heller ikke grundlag for annullation .

56 . For det foerste er det ikke rigtigt, at sagsoegeren maatte have de bedste chancer for udnaevnelse efter udvaelgelsesproevens resultat og alle relevante faktorer . Faktisk kan det ikke antages, at han blev bedre vurderet end Ts . eller dog var ligevaerdig med denne . Ganske vist havde han i den skriftlige proeve et ringe forspring paa to points; i den mundtlige proeve blev Ts . imidlertid klart bedre vurderet, og han opnaaede derfor et hoejere samlet antal points . Det skyldes, at sagsoegerens sprogkundskaber blev ringere vurderet ( om det med hensyn til engelsk skete med urette - som han mener - kan vi i mangel af belaeg ikke tage stilling til ), at hans almenviden og hans kendskab til Faellesskabets funktion ogsaa blev vurderet lavere, og at man naaede frem til en kritisk vurdering af de egenskaber, som er vaesentlige for at kunne lede en forvaltningsenhed . Paa baggrund af denne tingenes tilstand var der imidlertid klart ingen anledning til at lade sagsoegerens hoejere alder og laengere erfaring vaere udslagsgivende ved valget .

57 . Paa den anden side er det ganske vist rigtigt - dette vedroerer meningsdannelsen i Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs Praesidium - at der dér ikke fandt nogen diskussion sted med hensyn til det af generalsekretaeren fremsatte udnaevnelsesforslag, og at der under selve moedet ikke foretoges en sammenlignende vurdering af de forskellige ansoegeres fortjenester . I virkeligheden betyder dette dog ikke, at proceduren er behaeftet med en mangel .

58 . Allerede sagsoegerens udgangspunkt er i denne sammenhaeng forkert, idet han herved vil soege stoette i formuleringen i tjenestemandsvedtaegtens artikel 45 (" sammenligning af tjenestemaendenes fortjenester "), som vedroerer forfremmelsesproceduren . I forhold hertil drejer det sig efter en udvaelgelsesproeve kun om at udvaelge den egnede ansoeger fra den af udvaelgelseskomiteen opstillede liste . Her tager man i reglen den som nummer ét opfoerte ansoeger, og det er kun noedvendigt at give en saerlig begrundelse i tilfaelde af en afvigelse herfra ( jfr . dommen i sag 62/65 ( 20 ); det er derimod ikke noedvendigt i henhold til Tjenestemandsvedtaegtens artikel 30 at foretage en sammenlignende vurdering af alle de ansoegere, der staar paa egnethedslisten .

59 . Den antagelse ( som blev fremfoert under den mundtlige forhandling, altsaa sandsynligvis for sent ) er endvidere forkert, nemlig at Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs generalsekretaer har medvirket i for vidtgaaende form ved udarbejdelsen af udnaevnelsesforslaget . Efter alt, hvad vi ved, har han kun fremsat ét bestemt forslag ( hvilket afgjort falder inden for rammerne af hans kompetence efter forretningsordenens artikel 56 til at raadgive Praesidiet ), men intet tyder paa, at han har deltaget i afstemningen om udnaevnelsesforslaget .

60 . Hvad endelig angaar den udvaelgelse, der skal foretages i henhold til tjenestemandsvedtaegtens artikel 30, er der ingen anledning til at tvivle paa, at det er foretaget paa korrekt maade, da ethvert medlem af Praesidiet ved hjaelp af den ham tilstillede egnethedsliste kunne forberede sig derpaa, ligesom der desuden om noedvendigt under moedet ( under hvilket generalsekretaeren - som det blev forsikret - holdt alle noedvendige dokumenter til disposition ) var mulighed for at afklare og uddybe tvivlsomme punkter . I den forbindelse kan man erindre om lignende fremgangsmaader, som spillede en rolle i sag 26/85 ( 21 ) ( i forbindelse med en forfremmelsesbeslutning blev det her som bekendt anset for tilstraekkeligt, at Kommissionens medlemmer og deres kabinetter havde mulighed for foer moedet at skaffe sig kendskab til akterne vedroerende de enkelte ansoegere, og at generalsekretaeren under moedet holdt disse akter til disposition ). Ogsaa under saadanne omstaendigheder er det fuldt ud korrekt at tale om en opmaerksom proevelse af alle ansoegere ( som det er sket i protokollen for moedet den 17 . oktober 1984 ). Hvis dette ikke havde svaret til virkeligheden, kunne man vel ogsaa vanskeligt have godkendt moedeprotokollen i protokollen for det derpaa foelgende moede den 20 . november 1984 .

61 . Uden at det forekommer noedvendigt desuden at gaa ind paa den omstaendighed, at man vedroerende et andet punkt paa den for den 17 . oktober 1984 gaeldende dagsorden ( hvor der ikke foerst var foretaget en proevelse ved en udvaelgelseskomité ) uddelte ansoegernes akter og curriculum vitae, og uden at afhoere de af sagsoegeren naevnte vidner vedroerende forloebet af moedet den 17 . oktober 1984, kan det altsaa fastholdes, at forslaget om at udnaevne Ts . under et praesidiemoede i Det OEkonomiske og Sociale Udvalg er blevet til paa korrekt maade, og at udnaevnelsen derfor ikke kan erklaeres ugyldig med henvisning til, at et vaesentligt element har vaeret mangelfuldt .

3 . Magtfordrejning

62 . Udnaevnelsen anfaegtes endelig med det anbringende, at "les jeux étaient faits d' avance", dvs . at Ts .' udnaevnelse stod fast fra begyndelsen, og at gennemfoerelsen af udvaelgelsesproeven kun skete paa skroemt og altsaa var en farce .

63 . Sagsoegeren mener paa grundlag af forskellige indicier, at dette tungtvejende anbringende er berettiget . Saaledes har han henvist til den nedsatte minimumsalder i den anden udvaelgelsesproeve ( som skal vaere sket for at goere det muligt for Ts . at deltage ), til den lige behandlede omstaendighed, at udnaevnelsesforslaget blev til i Det OEkonomiske og Sociale Udvalgs Praesidium uden diskussion, samt til forskellige procedurer, som skal vise, at udnaevnelsen af Ts . i hvert fald for forvaltningens generaldirektoer ( som ogsaa var formand for udvaelgelseskomiteen ) stod fast ( jfr . herved foelgende forhold, som fremlagt af sagsoegeren : udvaelgelseskomiteens formand kaldte den 19 . juli 1984 - endnu foer den endelige udarbejdelse af udvaelgelseskomiteens udtalelse - Ts . til sig og meddelte ham, at han ville blive udnaevnt; Ts . indboed endnu samme dag til en festlig sammenkomst i den anledning; han flyttede nogle dage senere ind i den graeske afdelings chefkontor, og han udoevede da ogsaa cheffunktioner, mens sagsoegeren i 1984 ikke laengere blev konsulteret af sine foresatte vedroerende den graeske afdelings problemer ).

64 . Jeg ville mene, at heller ikke dette er tilstraekkeligt til, at der kan gives sagsoegeren medhold .

65 . Principielt maa det erindres, at udnaevnelser som den her foreliggende i sidste ende besluttes af Raadet med Kommissionens samtykke . Det ses derfor ikke, hvorledes de skulle kunne foregribes af procedurer inden for rammerne af Det OEkonomiske og Sociale Udvalg, som kun har at goere med dettes generaldirektoer for forvaltning, altsaa en person, som vel ikke en gang kan foregribe det forslag, som skal formuleres af Praesidiet .

66 . Derudover maa der vedroerende de af sagsoegeren anfoerte "indicier" ( for saa vidt de overhovedet fortjener at blive taget alvorligt ) bemaerkes foelgende :

67 . Med hensyn til den nedsatte minimumsalder for den anden udvaelgelsesproeve kunne Det OEkonomiske og Sociale Udvalg paavise, at der var tale om en saglig foranstaltning, fordi den foerte til en oeget deltagerkreds ( idet den foerste udvaelgelsesproeve var resultatloes paa grund af dennes ringe omfang ), og det synes ogsaa - som det ubestridt blev fremfoert - at svare til nyere praksis .

68 . Endvidere har Det oekonomiske og Sociale Udvalg bestridt, at generaldirektoeren for forvaltning i juli 1984 stillede Ts . hans udnaevnelse i udsigt, og det forekommer ogsaa plausibelt, fordi generaldirektoeren naturligvis kender den foreskrevne udnaevnelsesprocedure . Desuden kan der henvises til den skriftlige meddelelse, som under datoen 22 . august 1984 blev tilstillet den pr . 19 . juli 1984 fravaerende sagsoeger ( og hvorefter Praesidiet nemlig ville formulere et udnaevnelsesforslag ) samt svaret af 10 . oktober 1984 paa sagsoegerens klageskrivelse, hvorefter generaldirektoeren for forvaltning ikke har givet nogen oplysning, som foregriber udvaelgelsen af den fremtidige chef for den graeske afdeling, som til syvende og sidst ligger hos Raadet .

69 . Det OEkonomiske og Sociale Udvalg har ogsaa bestridt, at sagsoegeren fra april 1984 ikke laengere blev konsulteret i den graeske afdelings anliggender, og har eftertrykkeligt fremhaevet, at dette stadig skete indtil november 1984 . I den forbindelse kunne man ikke mindst henvise til en skrivelse af 26 . september 1984 fra generaldirektoeren for forvaltning til lederen af sprogtjenesten, hvorefter arbejdet i den graeske afdeling som hidtil skulle organiseres i samarbejde med sagsoegeren og Ts ..

70 . Hvad endelig angaar den senere udnaevnte tjenestemands overtagelse af den graeske afdelings chefkontor, har vi ogsaa hoert en plausibel forklaring paa det ( det var nemlig noedvendigt, at Ts . overlod sit hidtidige kontor til en kollega, der var overflyttet fra Parlamentet ). Desuden blev det med rette bemaerket, at et saadant internt arrangement, som vedroerer den graeske afdeling, og som administrationen har medvirket til, naturligvis ikke kunne have indflydelse paa den beslutning, som skulle traeffes af Praesidiet og ansaettelsesmyndigheden .

71 . Uden at det forekommer noedvendigt at benytte det af sagsoegeren tilbudte vidnebevis, lader det sig altsaa fastslaa, at der ikke ses at foreligge alvorlige indicier for magtfordrejning, som kunne give anledning til at undersoege dette anbringende naermere .

72 . 4 . Det kan herefter i oevrigt fastholdes, at faktisk ingen af de fremfoerte soegsmaalsgrunde kan give grundlag for at give sagsoegeren medhold .

C -Forslag til afgoerelse

73 . Jeg kan derfor kun foreslaa, at sagsoegte frifindes i det hele, og at der traeffes afgoerelse om sagens omkostninger i henhold til Procesreglementets artikel 70 .

(*) Oversat fra tysk .

( 1 ) Dom af 19 . marts 1964 i sag 18/63, Estelle Schmitz, gift Wollast, mod EOEF-Kommissionen, Sml . 1954-1964, s.*463 .

( 2 ) Dom af 7 . april 1965 i sag 28/64, Mueller mod Raadet for EOEF og Raadet for Euratom, Sml . 1965-1968, s.*49 .

( 3 ) Dom af 30 . september 1975 i sag 50/74, Asmussen m.fl . mod Kommissionen og Raadet, Sml . s.*1003, jfr . s.*1013 .

( 4 ) Dom af 27 . oktober 1981 i de forenede sager 783 og 786/79, Venus og Obert mod Kommissionen og Raadet, Sml . s.*2445, jfr . s.*2461, praemis 22 .

( 5 ) Forslag til afgoerelse af 12 . juni 1986 i sag 255/85, Pressler-Hoeft mod Revisionsretten for De europaeiske Faellesskaber, afsnittene 4 f ., dom af 10 . juli 1986, Sml . s . 2459 .

( 6 ) Dom af 14 . juli 1983 i sag 144/82, Armelle Detti mod De europaeiske Faellesskabers Domstol, Sml . s.*2421 .

( 7 ) Dom af 14 . december 1965 i sag 11/65, Domenico Morina mod Europa-Parlamentet, Sml . 1965-1968, s.*157 .

( 8 ) Dom af 14 . december 1965 i sag 21/65, Domenico Morina mod Europa-Parlamentet, Sml . 1965-1968, s.*159 .

( 9 ) Dom af 16 . oktober 1984 i sag 257/83, Williams mod Revisionsretten for De europaeiske Faellesskaber, Sml . s.*3547 .

( 10 ) Dom af 6 . februar 1986 i sag 143/84, Vlachou mod Revisionsretten for De europaeiske Faellesskaber, Sml . s . 473 .

( 11 ) Dom af 11 . marts 1986 i sag 294/84, Adams m.fl . mod Kommissionen, Sml . s . 984 .

( 12 ) Dom af 15 . marts 1973 i sag 37/72, Antonio Marcato mod Kommissionen, Sml . s.*361 .

( 13 ) Dom af 13 . april 1978 i sag 101/77, Luigi Ganzini mod Kommissionen, Sml . s.*915 .

( 14 ) Dom af 20 . marts 1984 i de forenede sager 75 og 117/82, Razzouk og Beydoun mod Kommissionen, Sml . s.*1509 .

( 15 ) Dom af 23 . januar 1986 i sag 173/84, Lars Bo Rasmussen mod Kommissionen, Sml . s.*204 .

( 16 ) Dom af 10 . juli 1986 i sag 270/84, Licata mod Det OEkonomiske og Sociale Udvalg, Sml . s.*2312 .

( 17 ) Dom af 7 . maj 1986 i sag 52/85, Rihoux m.fl . mod Kommissionen, Sml . s.*1564 .

( 18 ) Dom af 23 . april 1986 i sag 150/84, Bernardi mod Europa-Parlamentet, Sml . s.*1387 .

( 19 ) Dom af 17 . december 1970 i sag 30/70, Scheer mod Einfuhr - und Vorratsstelle fuer Getreide und Futtermittel, Sml . 1970, s.*275 .

( 20 ) Dom af 15 . december 1966 i sag 62/65, Manlio Serio mod Kommissionen for Det europaeiske Atomenergifaellesskab, Sml . 1965-1968, s.*329 .

( 21 ) Dom af 23 . oktober 1986 i sag 26/85, Vaysse mod Kommissionen, Sml . s.*3131 .