ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – afgiftsgrundlag – levering af goder og tjenesteydelser – tilskud, der er direkte forbundet med transaktionernes pris – begreb – støtte, som tildeles i sektoren for tørret foder – ikke omfattet – national ordning, hvorefter der ikke opkræves merværdiafgift af disse støttebeløb – lovlig

[Rådets direktiv 77/388, art. 11, punkt A, stk. 1, litra a)]

Sammendrag

Formålet med artikel 11, punkt A, stk. 1, litra a), i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter er at momspålægge hele værdien af godet eller tjenesteydelsen, eftersom det fastsættes, at afgiftsgrundlaget omfatter tilskud, som udbetales til den afgiftspligtige, når tilskuddet er direkte forbundet med prisen på den omhandlede transaktion. En medlemsstat, der ikke opkræver merværdiafgift af de støttebeløb, som udbetales i medfør af forordning nr. 603/95 om den fælles markedsordning for tørret foder, tilsidesætter ikke sine forpligtelser i henhold til denne bestemmelse.

Begrebet »tilskud, der er direkte forbundet med transaktionernes pris«, omfatter således kun tilskud, som udgør hele vederlaget eller en del af vederlaget for en levering af goder eller tjenesteydelser, og som tredjemand betaler sælgeren eller tjenesteyderen.

Betingelserne for at pålægge disse støttebeløb moms er ikke opfyldt, hvis en forarbejdningsvirksomhed, efter tørring, sælger foder, købt hos en producent af frisk foder, eftersom tilskuddet i dette tilfælde ikke særligt er blevet udbetalt til forarbejdningsvirksomheden, mod at denne har leveret tørret foder til en køber til en lavere pris end prisen på verdensmarkedet. Betingelserne er heller ikke opfyldt, hvis der er indgået en lønkontrakt mellem en forarbejdningsvirksomhed og en producent af frisk foder, eftersom tilskuddet i dette tilfælde ikke bliver udbetalt til forarbejdningsvirksomheden, idet virksomheden alene påtager sig en rolle som mellemmand mellem den organisation, som tildeler støtten, og foderproducenten.

(jf. præmis 27, 28, 32, 33, 37, 39, 43 og 46)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende – fællesskabsbestemmelser – materielt anvendelsesområde – ydelser i henhold til en national ordning om dækning af risikoen plejebehov – betaling af bidrag til pensionsforsikring for en person, der yder pleje til en plejekrævende person – omfattet som ydelser i anledning af sygdom

[Rådets forordning nr. 1408/71, art. 4, stk. 1, litra a)]

2. Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende – ligebehandling – national sikringsordning til dækning af plejebehov, hvorefter der ikke indbetales pensionsforsikringsbidrag for en statsborger fra en anden medlemsstat end den kompetente stat – ordning, som indebærer en i henhold til fællesskabsretten forbudt forskelsbehandling af en unionsborger

(Art. 17 EF; Rådets forordning nr. 1408/71)

Sammendrag

1. Plejeforsikringsinstitutionens indbetaling af pensionsforsikringsbidrag for en person, der yder pleje til en plejekrævende person i hjemmet, er en ydelse i anledning af sygdom til fordel for den plejekrævende, som forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, finder anvendelse på.

(jf. præmis 20, 21 og 23 samt domskonkl. 1)

2. Artikel 17 EF samt forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, er til hinder for, at den kompetente institution nægter plejeforsikring i form af at betale forsikringsbidrag for en person, der er statsborger i en medlemsstat, og som plejer den forsikrede, alene med den begrundelse, at nævnte plejer eller person, som er omfattet af denne forsikring, er bosat i en anden medlemsstat end den kompetente stat.

Unionsborgerskabet gør det nemlig muligt for de af medlemsstaternes statsborgere, som befinder sig i samme situation, inden for traktatens anvendelsesområde at blive undergivet samme retlige behandling, med forbehold af udtrykkeligt fastsatte undtagelser i denne henseende. Under hensyntagen til den virksomhed, som udøves af personer, der yder pleje til plejekrævende personer, fremstår bopælskriteriet – som danner grundlag for nægtelse af disse plejeforsikringsydelser – nemlig ikke i denne forbindelse som et element, der objektivt godtgør, at der foreligger forskellige situationer og begrunder en forskelsbehandling, men som en forskellig behandling af sammenlignelige tilfælde, hvilket udgør en forskelsbehandling, der er forbudt i henhold til fællesskabsretten.

(jf. præmis 34-36 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssøgsmål – fysisk eller juridisk person – retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt – krav om, at sagsøgeren skal være umiddelbart berørt – kriterier – parlamentsbeslutning om opløsning af en politisk gruppe, som er sammensat af medlemmer tilhørende et nationalt politisk parti – krav om, at nævnte parti skal være umiddelbart berørt – foreligger ikke

(Art. 230, stk. 4, EF; Europa-Parlamentets forretningsorden, art. 29, stk. 1 og 2, og art. 30)

Sammendrag

Betingelsen om, at en fysisk eller juridisk person skal være umiddelbart berørt af den afgørelse, som prøves under et annullationssøgsmål i henhold til artikel 230, stk. 4, EF, indebærer, at den anfægtede fællesskabsforanstaltning umiddelbart skal have indvirkning på den pågældendes retsstilling, og at foranstaltningen ikke må overlade et skøn til adressaterne, der skal gennemføre den, men at gennemførelsen skal ske helt automatisk, udelukkende i medfør af fællesskabsretsreglerne og uden anvendelse af andre mellemkommende regler.

En afgørelse truffet af Europa-Parlamentet vedrørende fortolkningen af artikel 29, stk. 1, i Europa-Parlamentets forretningsorden og om opløsning med tilbagevirkende kraft af »Den Tekniske Gruppe for Uafhængige Medlemmer (TDI) – Blandet Gruppe« berører gruppens medlemmer umiddelbart, for så vidt som den fratager de medlemmer, der har stiftet TDI-gruppen, og navnlig de medlemmer, der er valgt fra Front nationals liste, muligheden for gennem TDI-gruppen at danne en politisk gruppe i forretningsordenens artikel 29’s forstand. Disse medlemmer er alene på grund af denne retsakt blevet forhindret i at stifte en politisk gruppe. De er fra dette tidspunkt blevet anset for løsgængere i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 30 og har af denne grund mere begrænsede parlamentariske prærogativer og færre materielle og økonomiske fordele, end de ville have haft, hvis de havde været medlemmer af en politisk gruppe i artikel 29’s forstand.

Det samme er derimod ikke tilfældet for et politisk parti, såsom Front national. Det er ganske vist naturligt, at et politisk parti, der opstiller kandidater ved valg til Europa-Parlamentet, bestræber sig på, at dets kandidater, når de er blevet valgt, kan udøve deres mandat på samme vilkår som de øvrige parlamentsmedlemmer, men interessen heri giver ikke en ret for partiet til, at dets valgte medlemmer kan danne deres egen politiske gruppe eller blive medlemmer af en af forsamlingens grupper.

Dels forudsætter dannelse af en politisk gruppe ifølge forretningsordenens artikel 29, stk. 2, således et mindste antal medlemmer fra flere medlemsstater, dels er det ifølge artikel 29, stk. 1, under alle omstændigheder kun muligt at danne grupper efter politisk tilhørsforhold. Disse bestemmelser tildeler ikke de nationale politiske partier, som medlemmerne tilhører, nogen særskilt rolle i forbindelse med stiftelsen af en politisk gruppe.

(jf. præmis 34-37)
Sag C-331/01





Kongeriget Spanien

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber





«EUGFL – regnskabsafslutning – tillægsbetalinger tildelt kvægproducenter i 1996 – frist for oplysning om efterforskningsresultatet»

Forslag til afgørelse fra generaladvokat C. Stix-Hackl fremsat den 20. marts 2003

Domstolens dom (Første Afdeling) af 11. september 2003

Sammendrag af dom

Landbrug – EUGFL – regnskabsafslutning – forordning nr. 729/70 – begrænsning af en afvisning af finansiering – mulighed for, at en medlemsstat, som ikke har fremsendt de for kontrollen nødvendige oplysninger, gør 24-månedersfristen gældende – foreligger ikke

[Rådets forordning nr. 729/70, art. 5, stk. 2, litra c), og nr. 1287/95]

Ved efterprøvelsen af, om fristen i artikel 5, stk. 2, litra c), i forordning nr. 729/70 om finansiering af den fælles landbrugspolitik, som ændret ved forordning nr. 1287/95, er blevet overholdt, kan en medlemsstat ikke kun tage hensyn til tidspunktet for betalingernes gennemførelse uden at tage nogen form for hensyn til tidspunktet for, hvornår regeringen meddelte Kommissionen de relevante og tilstrækkelige oplysninger vedrørende disse udgifter, som gjorde det muligt for Kommissionen at foretage en regnskabsafslutning. Fristen for at vedtage beslutningen om regnskabsafslutning er nemlig knyttet til adgangen til de oplysninger, der vedrører udgifterne, og det følger implicit af artikel 4, stk. 2, i forordning nr. 1663/95, at medlemsstaterne skal fremsende de nødvendige dokumenter med den omhu, der er påkrævet, for at Kommissionen kan råde over en tilstrækkelig frist til at gennemføre efterprøvelsen.

Det følger heraf, at hvis tidsfristen for korrigering af regnskaberne i artikel 5, stk. 2, litra c), i forordning nr. 729/70 har til formål at beskytte medlemsstaterne mod den retsusikkerhed, der ville bestå, hvis Kommissionen kunne genoverveje de udgifter, der var afholdt flere år i forvejen, inden den vedtog en beslutning med hensyn til lovformeligheden, kan en medlemsstat ikke kræve at blive beskyttet af denne tidsfrist, medmindre den selv overholder de forpligtelser, som er blevet den pålagt ved fællesskabslovgivningen, navnlig vedrørende den frivillige formidling af de for kontrollen nødvendige oplysninger.
DOMSTOLENS DOM

10. juli 2003

»Vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber – ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte – lokalt ansatte – Kommissionens repræsentation i Østrig – anvendelse af nationale bestemmelser vedrørende repræsentation og varetagelse af arbejdstagernes interesser«

mod

DOMSTOLEN,,

efter at der er indgivet skriftlige indlæg af:

–

–

–

–

–

efter at der i retsmødet den 11. februar 2003 er afgivet mundtlige indlæg af Betriebsrat der Vertretung der Europäischen Kommission in Österreich ved Rechtsanwalt D. Pätzold, af De Europæiske Fællesskaber ved Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved J. Currall, som befuldmægtiget, bistået af B. Hainz, af den nederlandske regering ved C. Wissels, som befuldmægtiget, og af den svenske regering ved A. Kruse,

og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgørelse den 10. april 2003,
«Appel – statsstøtte – postsektoren – offentlig virksomhed, der har fået overdraget at udføre en tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse – logistisk og forretningsmæssig bistand ydet til et datterselskab, der driver virksomhed på et ikke-monopoliseret område – statsstøttebegrebet – princippet om en privat erhvervsdrivende, som handler under sædvanlige markedsbetingelser»
Sag C-411/01





GEFCO SA

mod

Receveur principal des douanes





(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af tribunal d'instance de Metz)

«EF-toldkodeksen og gennemførelsesforordningen – proceduren for passiv forædling – fritagelse for importafgifter for forædlingsprodukter – beløb, som kan fradrages i tilfælde af, at der i angivelsen af varerne til midlertidig udførsel er anført en ukorrekt toldposition – tilsidesættelse uden reel betydning for virkemåden af proceduren for passiv forædling»

Forslag til afgørelse fra generaladvokat A. Tizzano fremsat den 26. marts 2003

Domstolens dom (Første Afdeling) af 2. oktober 2003

Sammendrag af dom

Frie varebevægelser – samhandelen med tredjelande – proceduren for passiv forædling – fuldstændig eller delvis fritagelse for importafgifter af forædlingsprodukter – manglende overholdelse af betingelser og forpligtelser under denne ordning – bevis for manglende reel betydning – rækkevidde

(Rådets forordning nr. 2913/92, art. 145-151)

Artikel 145-151 i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at en erhvervsdrivende, der har angivet varer under en ukorrekt toldposition ved disses midlertidige udførsel fra Fællesskabets område i henhold til proceduren for passiv forædling – selv i mangel af en formel ændring af angivelsen til midlertidig udførsel – fører bevis for, at den ukorrekte angivelse ikke har haft en reel betydning for denne procedures virkemåde i forordningens artikel 150, stk. 2’s forstand. Et sådant bevis skal gøre det muligt, uden nogen tvivl, at godtgøre, at forædlingsprodukterne er blevet fremstillet på grundlag af de midlertidigt udførte varer. Det tilkommer den forelæggende ret at afgøre – henset til samtlige omstændigheder i den foreliggende hovedsag – om den erhvervsdrivende har ført dette bevis. I bekræftende tilfælde kan det beløb i importafgifter, som ville være gældende for de midlertidigt udførte varer ifølge disses korrekte position, fradrages, når forædlingsprodukterne overgår til fri omsætning.
Sag C-452/01





Sag anlagt af

Margarethe OspeltogSchlössle Weissenberg Familienstiftung





(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgerichtshof (Østrig))

«Frie kapitalbevægelser – EF-traktatens artikel 73 B (nu artikel 56 EF) – artikel 40 i og bilag XII til EØS-aftalen – procedure for forudgående tilladelse til erhvervelse af land- og skovbrugsarealer – lovlig – betingelser»

Forslag til afgørelse fra generaladvokat L.A. Geelhoed fremsat den 10. april 2003

Domstolens dom af 23. september 2003

Sammendrag af dom

1. Frie kapitalbevægelser – begrænsninger med hensyn til erhvervelse af land- og skovbrugsarealer for statsborgere i Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområdes medlemsstater – vurdering i henhold til aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde – retlige indhold identisk med fællesskabsbestemmelserne

(EF-traktaten, art. 73 B (nu art. 56 EF), EØS-aftalen, art. 40 og bilag XII)

2. Frie kapitalbevægelser – begrænsninger med hensyn til erhvervelse af fast ejendom – forudgående tilladelsesordning vedrørende erhvervelse af landbrugsarealer – lovlig – grænser – betingelser om personlig bopæl og opdyrkning ulovlige

(EF-traktaten, art. 73 B, 73 C, 73 D, 73 F og 73 G (nu art. 56 EF, 57 EF, 58 EF, 59 EF og 60 EF))

1.

Nationale ordninger, hvorefter handel med land- og skovbrugsarealer er undergivet begrænsninger fra forvaltningsmyndighedernes side ved transaktioner mellem statsborgere i stater, der er parter i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EØS), skal vurderes i henhold til aftalens artikel 40 og bilag XII, hvilke bestemmelser har samme retlige indhold som de hovedsagelig identiske bestemmelser i EF-traktatens artikel 73 B (nu artikel 56 EF).

Det følger af disse bestemmelser, at de regler, der forbyder restriktioner for kapitalbevægelser og forskelsbehandling, som bestemmelserne omtaler – med hensyn til relationerne mellem de stater, der er parter i EØS-aftalen, hvad enten det drejer sig om EF-medlemsstater eller EFTA-stater – er identiske med de regler, der i fællesskabsretten gælder for relationerne mellem medlemsstaterne. De nationale foranstaltninger vedrørende erhvervelse af land- og skovbrugsarealer er derfor som i fællesskabsretten undergivet nævnte regler.

(jf. præmis 28, 32 og domskonkl. 1)

2.

Traktatens artikel 73 B (nu artikel 56 EF) og traktatens artikel 73 C, 73 D, 73 F og 73 G (nu artikel 57 EF-60 EF) er ikke til hinder for, at erhvervelse af landbrugsarealer gøres afhængig af meddelelse af en forudgående tilladelse. Bestemmelserne er imidlertid til hinder for, at denne tilladelse i alle tilfælde afslås med den begrundelse, at erhververen ikke selv dyrker de pågældende arealer i forbindelse med en landbrugsbedrift og ikke har bopæl på bedriften.
DOMSTOLENS DOM (Første Afdeling)

25. september 2003

»Traktatbrud – direktiv 92/12/EØF og 92/81/EØF – afgift af smøreolier – punktafgift af mineralolier«

sagsøger,

mod

sagsøgt,

DOMSTOLEN (Første Afdeling),,

og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
«Frie varebevægelser – ekstern transitforsendelse – forsendelse på grundlag af et TIR-carnet – overtrædelse eller uregelmæssighed – mulighed for den garanterende organisation at føre bevis for stedet, hvor overtrædelsen eller uregelmæssigheden er begået – frist for at føre beviset – spørgsmål, om den medlemsstat, der konstaterer, at der er begået en overtrædelse eller uregelmæssighed, har pligt til at undersøge stedet»
Sag C-125/01





Peter Pflücke

mod

Bundesanstalt für Arbeit





(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Sozialgericht Leipzig)

«Beskyttelse af arbejdstagerne – arbejdsgiverens insolvens – garanti for betaling af løntilgodehavender – national bestemmelse om en præklusiv frist på to måneder for anmeldelse af krav samt mulighed for fristforlængelse»

Forslag til afgørelse fra generaladvokat J. Mischo fremsat den 24. september 2002

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 18. september 2003

Sammendrag af dom

Socialpolitik – tilnærmelse af lovgivningerne – beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens – direktiv 80/987 – national lovgivning, hvorved der er indført en præklusiv frist på to måneder for indgivelse af anmodning om at få udbetalt en ydelse til dækning af løntilgodehavender – lovligt – betingelser

(Rådets direktiv 80/987)
Sag C-168/01





Bosal Holding BV

mod

Staatssecretaris van Financiën





(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge Raad der Nederlanden)

«Etableringsfrihed – beskatning – skat af selskabers overskud – begrænsning af fradragsretten i en medlemsstat for udgifter, der vedrører et moderselskabs kapitalandele i sine datterselskaber med hjemsted i andre medlemsstater – sammenhæng i beskatningsordningen»

Forslag til afgørelse fra generaladvokat S. Alber fremsat den 24. september 2002

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 18. september 2003

Sammendrag af dom

Tilnærmelse af lovgivningerne – fælles beskatningsordning for moder- og datterselskaber i forskellige medlemsstater – direktiv 90/435 – udgifter, der vedrører kapitalandele, som et moderselskab med hjemsted i en medlemsstat har i sine datterselskaber med hjemsted i andre medlemsstater – fradragsret betinget af at sådanne udgifter tjener til erhvervelse af overskud, der er skattepligtigt i den første medlemsstat – ikke tilladt under hensyn til traktatens artikel 52 (efter ændring nu artikel 43 EF)

(EF-traktaten, art. 52 (efter ændring nu art. 43 EF); Rådets direktiv 90/435)
Forenede sager C-292/01 og C-293/01





Albacom SpA og Infostrada SpA

mod

Ministero del Tesoro, del Bilancio e della Programmazione Economica og Ministero delle Comunicazioni





(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato)

«Teletjenester – generelle tilladelser og individuelle tilladelser – direktiv 97/13/EF – gebyrer og afgifter for individuelle tilladelser»

Forslag til afgørelse fra generaladvokat D. Ruiz-Jarabo Colomer fremsat den 12. december 2002

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 18. september 2003

Sammendrag af dom

Tilnærmelse af lovgivningerne – teletjenester – ensartede principper for generelle tilladelser og individuelle tilladelser – direktiv 97/13 – gebyrer og afgifter for virksomheder med individuelle tilladelser – pålæggelse af økonomiske byrder ud over dem, der i henhold til direktivet lovligt kan pålægges – ikke tilladt

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/13/EF, art. 11)
Sag C-201/01





Maria Walcher

mod

Bundesamt für Soziales und Behindertenwesen Steiermark





(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberster Gerichtshof (Østrig))

«Beskyttelse af arbejdstagerne – arbejdsgiverens insolvens – anvendelsesområdet for direktiv 80/987/EØF – national retspraksis vedrørende selskabsdeltagerlån, der sidestilles med kapitalindskud – fuldstændig rettighedsfortabelse»

Forslag til afgørelse fra generaladvokat J. Mischo fremsat den 3. oktober 2002

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 11. september 2003

Sammendrag af dom

Socialpolitik – tilnærmelse af lovgivningerne – beskyttelse af arbejdstagerne i tilfælde af arbejdsgiverens insolvens – direktiv 80/987 – medlemsstaternes mulighed for at vedtage de nødvendige foranstaltninger med henblik på forhindring af misbrug – begrebet misbrug – ansøgning fra en arbejdstager, som samtidig er selskabsdeltager, om garantibetaling ved manglende lønudbetaling fremsat efter udløbet af præklusionsfristen, som løber fra det tidspunkt, hvor den pågældende får kendskab til virksomhedens finansielle vanskeligheder – ikke omfattet – ansøgning fra en arbejdstager, som samtidig er selskabsdeltager, om garantibetaling ved manglende lønudbetaling for perioder, der ligger efter det formodede tidspunkt, hvor en arbejdstager, som ikke er selskabsdeltager, ville have opsagt sin stilling – omfattet – begrænsninger

[Rådets direktiv 80/987, art. 3, stk. 1, art. 4, stk. 2, første og andet afsnit, og art. 10, litra a)]
Sag C-6/01





Associação Nacional de Operadores de Máquinas Recreativas (Anomar) m.fl.

mod

Estado português





(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Cível da Comarca de Lisboa)

«Fri udveksling af tjenesteydelser – drift af lykkespil – spilleautomater»

Forslag til afgørelse fra generaladvokat A. Tizzano fremsat den 11. februar 2003

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 11. september 2003

Sammendrag af dom

1. Fri udveksling af tjenesteydelser – traktatens bestemmelser – anvendelsesområde – drift af spilleautomater – omfattet – monopol på drift af spil – artikel 31 EF finder ikke anvendelse

(Art. 2 EF, 28 EF, 29 EF, 31 EF og 49 EF)

2. Fri udveksling af tjenesteydelser – restriktioner – national lovgivning, som forbeholder retten til at drive lykkespil for kasinoer – begrundelse – socialpolitiske hensyn og forebyggelse af svig – mindre restriktive betingelser i andre medlemsstater – uden betydning – foranstaltninger til organisation og kontrol – de nationale myndigheders skøn

(Art. 49 EF)

1.

Lykkespil udgør økonomisk virksomhed i artikel 2 EF’s forstand. Virksomhed med drift af spilleautomater til lykkespil skal – uanset om denne virksomhed kan adskilles fra virksomhed vedrørende fremstilling, import og distribution af disse automater – nærmere bestemt anses for virksomhed vedrørende tjenesteydelser i traktatens forstand, og den er derfor ikke omfattet af artikel 28 EF og 29 EF vedrørende de frie varebevægelser. Idet der ved lykkespil er tale om virksomhed vedrørende tjenesteydelser, er et monopol på drift af lykkespil ikke omfattet af artikel 31 EF’s anvendelsesområde, som omhandler udveksling af varer.

(jf. præmis 48, 56, 59-61 samt domskonkl. 1-3)

2.

En national lovgivning, som begrænser retten til at drive og anvende lykkespil til bestemte steder som f.eks. kasinoer, og som finder anvendelse uden forskel på egne statsborgere og borgere i andre medlemsstater, udgør en hindring for den frie udveksling af tjenesteydelser. Artikel 49 EF ff. er imidlertid ikke til hinder for en sådan lovgivning, når den hviler på socialpolitiske hensyn og hensynet til forebyggelse af svig.

Det forhold, at der i andre medlemsstater eventuelt findes lovgivning, der fastsætter mindre restriktive betingelser for drift og anvendelse af lykkespil end dem, der er fastsat i den omtvistede lovgivning, er i øvrigt uden relevans for spørgsmålet, om sidstnævnte lovgivning er forenelig med fællesskabsretten. Det tilkommer nemlig de nationale myndigheder at vurdere, om det i forbindelse med det forfulgte mål er nødvendigt helt eller delvist at forbyde sådanne aktiviteter eller kun at begrænse dem og at fastsætte mere eller mindre strenge kontrolforanstaltninger.

Det tilkommer ligeledes alene de nationale myndigheder inden for rammerne af deres skøn at vælge foranstaltningerne til organisation og kontrol med drift og anvendelse af lykkespil, som eksempelvis krav om indgåelse af en administrativ koncessionskontrakt med staten eller begrænsning af driften og anvendelsen af visse spil til områder, der er forskriftsmæssigt godkendt til dette formål.