Domstolens Dom (Sjette Afdeling) af 30. april 1998. - Cabour SA og Nord Distribution Automobile SA mod Arnor "SOCO" SARL, procesdeltager: Automobiles Peugeot SA og Automobiles Citroën SA. - Anmodning om præjudiciel afgørelse: Cour d'appel de Douai - Frankrig. - Konkurrence - Salg af automobiler - Gyldigheden af en eneforhandlingsaftale - EF-traktatens artikel 85, stk. 1 og 3 - Forordning (EØF) nr. 123/85 - Forordning (EØF) nr. 1475/95. - Sag C-230/96.



Samling af Afgørelser 1998 side I-02055



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

1 Praejudicielle spoergsmaal - Domstolens kompetence - graenser - aabenbart irrelevant spoergsmaal

(EF-traktaten, art. 177)

2 Konkurrence - aftaler - forbud - gruppefritagelse - forordning nr. 123/85 - eneforhandlingsaftale - klausul, der ikke angiver de sagligt rimelige grunde, der tillader parterne at frigoere hinanden for forpligtelsen til ikke at konkurrere - fritagelse

(Kommissionens forordning nr. 123/85, art. 5, stk. 2)

3 Konkurrence - aftaler - forbud - gruppefritagelse - forordning nr. 123/85 - forordning nr. 1475/95 - forbud for forhandlerne, medmindre der foreligger sagligt rimelige grunde, mod at saelge nye koeretoejer af ethvert andet maerke, endog i forretningslokaler, der er adskilt fra dem, som anvendes som salgssted for aftalevarerne - ikke omfattet af fritagelsen

(Kommissionens forordning nr. 123/85, art. 3, nr. 3, og art. 5, stk. 2, samt nr. 1475/95, art. 3, nr. 3, og art. 5, stk. 2)

4 Konkurrence - aftaler - forbud - gruppefritagelse - forordning nr. 123/85 - forordning nr. 1475/95 - fastsaettelse af salgsmaal - fritagelse - betingelser

(Kommissionens forordning nr. 123/85, art. 4, stk. 1, nr. 3, og art. 5, stk. 2, samt nr. 1475/95, art. 4, stk. 1, nr. 3, og art. 5, stk. 2 og 3)

5 Konkurrence - aftaler - forbud - eneforhandlingsaftaler vedroerende automobiler, som ikke er daekket af gruppefritagelsen - fortolkning under hensyntagen til den oekonomiske og retlige sammenhaeng

(EF-traktaten, art. 85, stk. 1, Kommissionens forordning nr. 123/85 og nr. 1475/95)

Sammendrag

6 I forbindelse med den praejudicielle procedure i henhold til traktatens artikel 177 tilkommer det udelukkende de nationale retter, for hvem en tvist er indbragt, og som har ansvaret for den retslige afgoerelse, der skal traeffes, paa grundlag af omstaendighederne i den konkrete sag at vurdere, saavel om en praejudiciel afgoerelse er noedvendig for, at de kan afsige dom, som relevansen af de spoergsmaal, de forelaegger Domstolen. En afvisning fra realitetsbehandling af en anmodning fra en national ret er kun mulig, hvis det viser sig, at den oenskede fortolkning af faellesskabsretten aabenbart savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand.

7 Artikel 5, stk. 2, nr. 1, litra a) og b), i forordning nr. 123/85 om anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 3, paa kategorier af salgs- og serviceaftaler vedroerende motorkoeretoejer skal under hensyn til dens ordlyd og opbygning fortolkes saaledes, at fritagelsen i henhold til forordningen finder anvendelse paa en klausul i en eneforhandlingsaftale, som er begraenset til at foreskrive, at parterne med henblik paa at frigoere hinanden for deres respektive forpligtelser til ikke at konkurrere kan paaberaabe sig sagligt rimelige grunde uden naermere at angive, hvori disse kan bestaa.

8 Artikel 3, nr. 3, og artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 123/85 om anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 3, paa kategorier af salgs- og serviceaftaler vedroerende motorkoeretoejer, og de samme bestemmelser i forordning nr. 1475/95, der traadte i stedet for forordning nr. 123/85, skal under hensyn til deres ordlyd og opbygning fortolkes saaledes, at fritagelsen i henhold til forordningen ikke finder anvendelse paa en klausul i en aftale, som medmindre der foreligger sagligt rimelige grunde, forbyder forhandleren at saelge nye koeretoejer af ethvert andet maerke, endog i forretningslokaler, som er adskilt fra dem, hvori aftalevarerne udbydes.

9 Artikel 4, stk. 1, nr. 3, og artikel 5, stk. 2, nr. 2 og 3, i forordning nr. 123/85 om anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 3, paa kategorier af salgs- og serviceaftaler vedroerende motorkoeretoejer skal under hensyn til deres ordlyd og opbygning fortolkes saaledes, at fritagelsen i henhold til forordningen finder anvendelse paa en klausul i en aftale, som paalaegger forhandleren et bestemt salgsmaal, til hvilket der - saafremt det ikke naas - er knyttet sanktioner, der kan straekke sig til opsigelse af aftalen, dog under forudsaetning af, at fastsaettelsen af salgsmaalet er udtryk for en simpel forpligtelse til at anvende bestemte midler.

For saa vidt angaar artikel 4, stk. 1, nr. 3, og artikel 5, stk. 2 og 3, i forordning nr. 1475/95, der traadte i stedet for forordning nr. 123/85, er det for, at fritagelsen finder anvendelse, noedvendigt, at denne fastsaettelse af salgsmaalet er sket efter aftale mellem parterne eller i tilfaelde af uenighed mellem dem ved en uvildig sagkyndig.

10 Forbuddet i traktatens artikel 85, stk. 1, finder anvendelse paa klausuler i en eneforhandlingsaftale vedroerende automobiler i tilfaelde, hvor disse ikke er daekket af gruppefritagelsen, saafremt de paagaeldende klausuler under hensyntagen til den oekonomiske og retlige sammenhaeng har til formaal eller til foelge at begraense konkurrencen inden for faellesmarkedet maerkbart, og hvis de kan paavirke handelen mellem medlemsstaterne.

Parter

I sag C-230/96,

angaaende en anmodning, som Cour d'appel de Douai (Frankrig) i medfoer af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for naevnte ret verserende sag,

Cabour SA og Nord Distribution Automobile SA

mod

Arnor »SOCO« SARL,

procesdeltager: Automobiles Peugeot SA og Automobiles Citroën SA,

"at opnaa en praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen af EF-traktatens artikel 85, stk. 1, og visse bestemmelser i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 123/85 af 12. december 1984 om anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 3, paa kategorier af salgs- og serviceaftaler vedroerende motorkoeretoejer (EFT 1985 L 15, s. 16), og Kommissionens forordning (EF) nr. 1475/95 af 28. juni 1995 (EFT L 145, s. 25),

har

DOMSTOLEN

(Sjette Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, H. Ragnemalm, og dommerne R. Schintgen (refererende dommer), G.F. Mancini, P.J.G. Kapteyn og G. Hirsch,

generaladvokat: G. Tesauro

justitssekretaer: ekspeditionssekretaer D. Louterman-Hubeau,

efter at der er indgivet skriftlige indlaeg af:

- Arnor »SOCO« SARL ved advokat Henri-Patrick Bednarski, Lille, og advokaterne Pierre Demolin og Yves Brulard, Mons og Paris, samt advokat Miguel Troncoso Ferrer, Bruxelles og Pamplona (Spanien)

- Automobiles Peugeot SA og Automobiles Citroën SA ved advokaterne Xavier de Roux og Marie-Pia Hutin, Paris, samt advokat Jacques Loesch, Luxembourg

- den franske regering ved kontorchef Catherine de Salins og fuldmaegtig Régine Loosli-Surrans, begge Juridisk Tjeneste, Udenrigsministeriet, som befuldmaegtigede

- Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Francisco Enrique González Diaz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, og Guy Charrier, der er udstationeret som national ekspert ved Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede,

paa grundlag af retsmoederapporten,

efter at der i retsmoedet den 25. september 1997 er afgivet mundtlige indlaeg af

Arnor »SOCO« SARL, af Automobiles Peugeot SA og Automobiles Citroën SA, af den franske regering og af Kommissionen,

og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 16. december 1997,

afsagt foelgende

Dom

Dommens præmisser

1 Ved dom af 20. juni 1996, indgaaet til Domstolen den 8. juli 1996, har Cour d'appel de Douai i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt tre praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af EF-traktatens artikel 85, stk. 1, og visse bestemmelser i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 123/85 af 12. december 1984 om anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 3, paa kategorier af salgs- og serviceaftaler vedroerende motorkoeretoejer (EFT 1985 L 15, s. 16), og Kommissionens forordning (EF) nr. 1475/95 af 28. juni 1995 (EFT L 145, s. 25).

2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en retssag vedroerende illoyal konkurrence, som er anlagt af Cabour SA (herefter »Cabour«) og Nord Distribution Automobile SA (herefter »Nord Distribution Automobile«), stoettet af Automobiles Peugeot SA (herefter »Peugeot«) og Automobiles Citroën SA (herefter »Citroën«), mod Arnor »SOCO« SARL (herefter »Arnor«).

Tvisten i hovedsagen

3 Cabour og Nord Distribution Automobile er eneforhandlere i Douai af henholdsvis bilmaerket Citroën og bilmaerket Peugeot. Da de to selskaber var af den opfattelse, at Arnor, der ikke er tilsluttet nogen bilfabrikants salgsnet, havde udoevet illoyal konkurrence og gjort ulovlig og falsk reklame ved at saelge nye koeretoejer af de paagaeldende maerker, anlagde de sag ved Tribunal de commerce de Douai med paastand om, at Arnor tilpligtedes at betale erstatning og paalagdes at ophoere med denne virksomhed.

4 Ved afgoerelse af 16. juni 1994 frifandt Tribunal de commerce de Douai sagsoegerne i hovedsagen med den begrundelse, at eneforhandlingskontrakterne med Peugeot og Citroën var uforenelige med forordning nr. 123/85, og derfor ikke kunne goeres gaeldende over for Arnor.

5 Cabour og Nord Distribution Automobile ivaerksatte appel af denne afgoerelse, idet de gjorde gaeldende, at den illoyale konkurrence, som Arnor haevdedes at have udoevet, kunne paalaegges sanktioner i henhold til national lovgivning.

6 Arnor anfoerte heroverfor, at paastanden vedroerende illoyal konkurrence burde forkastes, eftersom forhandlerselskaberne ikke havde godtgjort, at deres salgsnet var lovligt efter faellesskabsretten.

7 Da Cour d'appel de Douai fandt, at afgoerelsen af hovedsagen afhang af fortolkningen af faellesskabsretten, besluttede den at udsaette sagen og forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:

»1) Kan Kommissionens forordning nr. 123/85 af 12. december 1984 om anvendelse af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 3, fortolkes saaledes, at den ved forordningens artikel 1 fastlagte fritagelse omfatter en eneforhandlingsaftale mellem en bilfabrikant og en eneforhandler, naar aftalen:

a) ikke i detaljer fastlaegger de 'sagligt rimelige grunde', som er omhandlet i denne forordnings artikel 5, stk. 2, nr. 1, litra a) og b), og artikel 5, stk. 3

b) medmindre det godtgoeres, at der foreligger sagligt rimelige grunde, som ikke forelaa paa tidspunktet for aftalens indgaaelse, udelukker enhver mulighed for eneforhandleren for at saelge nye motorkoeretoejer, som udbydes af andre end fabrikanten, endog i forretningslokaler, som er adskilt fra dem, hvori aftalevarerne udbydes, idet der skal henses til denne betingelse ved fortolkningen af bestemmelserne i forordningens artikel 3, nr. 3, og artikel 5, stk. 2

c) foreskriver et salgsmaal, i henhold til hvilket eneforhandleren forpligter sig til at goere sit bedste for i loebet af hver 12 maaneders periode at saelge et antal aftalekoeretoejer, som i mangel af naermere aftale herom mellem parterne fastsaettes af fabrikanten i henhold til overslag eller kriterier, som udfaerdiges af fabrikanten, og naar det i aftalen er praeciseret, at fabrikanten, saafremt salgsmaalet ikke opfyldes med 90% af 7/11 pr. 31. august i den loebende 12 maaneders periode, og hvis 'den samlede markedsandel' for aftalekoeretoejerne i aftaleomraadet, opgjort pr. 31. juli i den loebende 12 maaneders periode, er mindre end 15%-45%, afhaengig af omraadets beliggenhed, i forhold til den nationale markedsandel for samme koeretoejer, da med et varsel paa tre eller seks maaneder kan aendre aftaleomraadet og/eller tilbagekalde eneforhandlerens eneret til etablering, eller opsige forhandlingsaftalen, idet der skal tages hensyn til disse betingelser ved fortolkningen af bestemmelserne i forordningens artikel 4, stk. 1, nr. 3, og artikel 5, stk. 2, nr. 2 og 3?

2) Kan Kommissionens forordning nr. 1475/95 af 28. juni 1995, som erstatter ovennaevnte forordning nr. 123/85, fortolkes saaledes, at den ved forordningens artikel 1 fastlagte fritagelse omfatter en eneforhandlingsaftale, som indeholder klausuler som dem, der er omhandlet i spoergsmaal 1), litra b) og c), naar henses til henholdsvis artikel 3, nr. 3, og artikel 4, stk. 1, nr. 3, i forordning nr. 1475/95, sammenholdt med artikel 5, stk. 2, nr. 2 og 3, samt artikel 5, stk. 3?

3) Saafremt forordning nr. 123/85 og nr. 1475/95 ikke kan fortolkes saaledes, at den ved forordningerne fastlagte fritagelse omfatter forhandlingsaftaler som dem, der er omhandlet i spoergsmaal 1) og 2), skal EOEF-traktatens artikel 85, stk. 1, da fortolkes saaledes, at en bilfabrikants eksklusive salgsnet, som paa en medlemsstats samlede omraade er baseret paa saadanne aftaler, falder ind under det forbud, som artiklen indeholder?«

De relevante retsregler

8 Artikel 1 i forordning nr. 123/85 og artikel 1 i forordning nr. 1475/95, der erstattede forordning nr. 123/85 fra den 1. oktober 1995, indeholder en fritagelse fra forbuddet i traktatens artikel 85, stk. 1, for aftaler, hvorved en leverandoer giver en godkendt videreforhandler i opdrag at fremme salget af aftalevarer i et bestemt omraade og forpligter sig til inden for det paagaeldende omraade kun at levere koeretoejer og reservedele til videreforhandleren.

9 I henhold til artikel 3, nr. 3, i forordning nr. 123/85 gaelder fritagelsen i henhold til traktatens artikel 85, stk. 3, ogsaa, naar den i artikel 1 omhandlede forpligtelse er forbundet med en forpligtelse for forhandleren til »ikke at saelge nye motorkoeretoejer, som konkurrerer med aftalevarerne, og til ikke i forretningslokaler, hvor aftalevarerne udbydes til salg, at saelge nye motorkoeretoejer, som udbydes af andre end fabrikanten«.

10 Samme forordnings artikel 4, stk. 1, nr. 3, bestemmer, at fritagelsen desuden daekker en pligt for forhandleren til »inden for aftaleomraadet og inden for et bestemt tidsrum at bestraebe sig paa at saelge mindst det antal aftalevarer, som parterne aftaler, eller som leverandoeren i mangel af enighed fastlaegger paa grundlag af et skoen over forhandlerens afsaetningsmuligheder«.

11 Artikel 5, stk. 2, 3 og 4, i forordning nr. 123/85 har foelgende ordlyd:

»2. Har forhandleren paataget sig forpligtelser ... med henblik paa at fremme salgs- og servicestrukturen, gaelder fritagelsen i henhold til artikel 3, nr. 3 og 5, for forpligtelsen til ikke at saelge eller indgaa salgs- eller serviceaftaler om andre nye motorkoeretoejer end de, der er omfattet af aftaleprogrammet, paa betingelse af, at:

1) parterne aftaler, at

a) leverandoeren frigoer forhandleren fra de i artikel 3, nr. 3 og 5, omhandlede forpligtelser, saafremt forhandleren godtgoer, at der foreligger sagligt rimelige grunde til at goere det

b) leverandoeren kun kan indgaa salgs- og serviceaftaler vedroerende aftalevarer med bestemte andre virksomheder inden for aftaleomraadet eller aendre aftaleomraadet, saafremt han godtgoer, at der foreligger sagligt rimelige grunde til at goere det

2) aftalen er indgaaet for mindst fire aar, eller at den normale opsigelsesfrist for en paa ubestemt tid indgaaet aftale er paa mindst et aar for begge aftaleparter, medmindre

- leverandoeren i henhold til lov eller saerlig aftale skal betale en rimelig erstatning ved aftalens ophoer, eller

- der er tale om forhandlerens optagelse i salgsnettet og om den foerste aftaleperiode eller den foerste mulighed for ordinaer opsigelse

3) hver af parterne i en paa bestemt tid indgaaet aftale forpligter sig til at underrette den anden part mindst seks maaneder foer aftalens udloeb om, at han ikke oensker at forlaenge aftalen.

3. En part kan kun paaberaabe sig sagligt rimelige grunde efter denne artikel, som er fastlagt ved aftalens indgaaelse, dersom de uden forskelsbehandling paaberaabes i tilsvarende situationer over for virksomheder i salgsnettet.

4. En aftaleparts ret til at opsige aftalen ekstraordinaert beroeres ikke af de i denne artikel naevnte betingelser for fritagelse.«

12 Ordlyden af de tilsvarende artikler i forordning nr. 1475/95 afviger fra ordlyden af forordning nr. 123/85.

13 Ifoelge artikel 3, nr. 3, i forordning nr. 1475/95 gaelder fritagelsen fortsat for forpligtelsen til ikke i samme forretningslokaler at saelge nye motorkoeretoejer, som udbydes af andre end fabrikanten, men det praeciseres, at salg af nye koeretoejer af et andet maerke er tilladt, hvis salget finder sted »i saerskilte salgslokaler med egen administration, der i retlig henseende udgoer en saerskilt enhed, og saaledes at enhver sammenblanding af maerker er udelukket«.

14 Samme forordning artikel 4, stk. 1, nr. 3, bestemmer, at det ikke er til hinder for indroemmelse af fritagelse, at forhandleren forpligter sig til »inden for aftaleomraadet og i loebet af et bestemt tidsrum at bestraebe sig paa at saelge mindst det antal aftalevarer, som parterne aftaler, eller som i tilfaelde af uenighed mellem parterne vedroerende det aarlige minimumssalg for aftalevarerne fastsaettes af en uvildig sagkyndig saerligt paa baggrund af det hidtidige salg i det paagaeldende omraade samt et skoen over afsaetningsmulighederne i det paagaeldende omraade og paa nationalt plan«.

15 Artikel 5, stk. 2 og 3, i forordning nr. 1475/95 bestemmer:

»2. Har forhandleren paataget sig forpligtelser som omhandlet i artikel 4, stk. 1, med henblik paa at fremme salgs- og servicestrukturen, gaelder fritagelsen paa betingelse af, at:

...

2) aftalen er indgaaet for mindst fem aar, eller at den normale opsigelsesfrist for en paa ubestemt tid indgaaet aftale er paa mindst to aar for begge aftaleparter; denne frist nedsaettes til mindst et aar

- hvis leverandoeren i henhold til lov eller saerlig aftale skal betale en rimelig erstatning ved aftalens ophoer, eller

- hvis der er tale om forhandlerens optagelse i salgsnettet og om den foerste aftaleperiode eller den foerste mulighed for ordinaer opsigelse

3) hver af parterne i en paa bestemt tid indgaaet aftale forpligter sig til at underrette den anden part mindst seks maaneder foer aftalens udloeb om, at han ikke oensker at forlaenge aftalen.

3. De i stk. 1 og 2 naevnte betingelser for fritagelse beroerer ikke:

- leverandoerens ret til at opsige aftalen med mindst et aars varsel, hvis det er noedvendigt at foretage en gennemgribende reorganisering af hele forhandlernettet eller en del heraf

- en aftaleparts ret til at opsige aftalen ekstraordinaert, hvis den anden aftalepart misligholder én af aftalens vaesentlige forpligtelser.

I tilfaelde af uenighed skal parterne i hvert enkelt tilfaelde acceptere en hurtig afgoerelse af tvisten enten ved at anvende en uvildig sagkyndig eller at afgoere sagen ved voldgift, uden at dette indskraenker parternes mulighed for at indbringe sagen for domstolene i overensstemmelse med gaeldende national ret.«

Formaliteten

16 Den franske regering, Kommissionen samt Peugeot og Citroën har udtrykt tvivl om relevansen af de forelagte spoergsmaal for afgoerelsen af tvisten i hovedsagen, naar henses til dommene af 15. februar 1996 i henholdsvis sagen Grand garage albigeois m.fl. (sag C-226/94, Sml. I, s. 651) og sagen Nissan France m.fl. (sag C-309/94, Sml. I, s. 677), hvoraf det fremgaar, at forordning nr. 123/85 vedroerer kontraktforholdet mellem leverandoererne og deres godkendte forhandlere, mens forordningen derimod ikke har til formaal at regulere virksomheden for de tredjemaend, der kan virke paa markedet uden for det omraade, som er daekket af forhandleraftalerne.

17 Denne konklusion gaelder tillige i den foreliggende sag, da hovedsagen ikke drejer sig om en tvist mellem en leverandoer og hans forhandler, men om et soegsmaal rejst af godkendte eneforhandlere mod en videreforhandler, der er uafhaengig i forhold til de officielle salgsnet.

18 Den franske regering har tilfoejet, at det under alle omstaendigheder er unoedvendigt at besvare det andet spoergsmaal vedroerende fortolkningen af forordning nr. 1475/95, da de faktiske omstaendigheder, der ligger til grund for forelaeggelsesdommen, udelukkende udspillede sig, mens forordning nr. 123/85 fandt anvendelse.

19 Hvad angaar fortolkningen af bestemmelserne i forordning nr. 123/85 er Cour d'appel de Douai af den opfattelse, at den paagaeldende forordnings forenelighed med de klausuler, som sagsoegte i hovedsagen har kritiseret, er afgoerende for udfaldet af den tvist, retten skal afgoere. For det foerste blev dette problem undersoegt i den appellerede dom med det resultat, at klausulerne var uforenelige med forordningen. For det andet kan spoergsmaalet om, hvorvidt eneforhandlerne er retligt beskyttet i forhold til ikke godkendte videreforhandlere, vaere afgoerende med hensyn til muligheden for at goere eneforhandleraftalerne gaeldende over for tredjemand. Saafremt der ikke foreligger en saadan beskyttet retsstilling, vil en sag om illoyal konkurrence kun vanskelig kunne vindes.

20 Hvad angaar bestemmelserne i forordning nr. 1475/95 er Cour d'appel de Douai af den opfattelse, at en fortolkning deraf er paakraevet, eftersom der i sagen om illoyal konkurrence ikke kun er nedlagt paastand om erstatning for det tab, der er lidt i tidsrummet, hvor forordning nr. 123/85 fandt anvendelse, men tillige om anordning af et forbud mod den uafhaengige videreforhandlers virksomhed for perioden efter at forordning nr. 1475/95 var traadt i kraft.

21 Med henblik paa afgoerelsen af, om spoergsmaalene kan antages til realitetsbehandling, bemaerkes det, at det fremgaar af fast retspraksis, at det udelukkende tilkommer de nationale retter, for hvem en tvist er indbragt, og som har ansvaret for den retslige afgoerelse, der skal traeffes, paa grundlag af omstaendighederne i den konkrete sag at vurdere, saavel om en praejudiciel afgoerelse er noedvendig for, at de kan afsige dom, som relevansen af de spoergsmaal, de forelaegger Domstolen. En afvisning fra realitetsbehandling af en anmodning fra en national ret er kun mulig, hvis det viser sig, at den oenskede fortolkning af faellesskabsretten aabenbart savner enhver forbindelse med realiteten i hovedsagen eller dennes genstand (jf. bl.a. dom af 26.10. 1995, sag C-143/94, Furlanis, Sml. I, s. 3633, praemis 12). Dette er imidlertid ikke tilfaeldet i hovedsagen.

22 Saaledes har den forelaeggende ret for det foerste i tilstraekkeligt omfang forklaret, hvorfor udfaldet af en sag om illoyal konkurrence efter national ret kan afhaenge af spoergsmaalet om gyldigheden af de omhandlede kontrakter i forhold til forordning nr. 123/85, ogsaa selv om aftalerne om eneforhandling af motorkoeretoejer ikke kan goeres gaeldende over for tredjemand i medfoer af de ovennaevnte domme i sagerne Grand garage albigeois m.fl. og Nissan France m.fl.

23 For det andet udgoer noedvendigheden af eventuelt at tilpligte sagsoegte i hovedsagen at indstille sin aktivitet for fremtiden en tilstraekkelig begrundelse for en fortolkning af de relevante bestemmelser i forordning nr. 1475/95 (jf. dom af 11.11.1997, sag C-408/95, Eurotunnel m.fl., Sml. I, s. 6315, praemis 24).

24 Under disse omstaendigheder skal de af den nationale ret forelagte spoergsmaal besvares.

Det foerste spoergsmaal

25 Med sit foerste spoergsmaal oensker den forelaeggende ret naermere bestemt oplyst, om forordning nr. 123/85 skal fortolkes saaledes, at fritagelsen i henhold til forordningen finder anvendelse paa en aftale, som for det foerste ikke angiver de sagligt rimelige grunde, der goer det muligt for aftaleparterne at frigoere sig for forpligtelsen til ikke at konkurrere, som dernaest forbyder forhandleren at saelge nye koeretoejer af ethvert andet maerke, endog i forretningslokaler, som er adskilt fra dem, hvori aftalevarerne udbydes, og som endelig paalaegger forhandleren et bestemt salgsmaal fastsat af fabrikanten, til hvilket der - saafremt det ikke naas - er knyttet sanktioner bestaaende i en aendring af aftaleomraadet, tilbagekaldelse af forhandlerens eneret til etablering eller opsigelse af eneforhandlingsaftalen.

26 Hvad angaar dette spoergsmaals foerste led, bemaerkes, at ifoelge artikel 5, stk. 2, nr. 1, litra a) og b), i forordning nr. 123/85 er fritagelsen for forpligtelsen til ikke at saelge andre nye koeretoejer end dem, der er omfattet af aftaleprogrammet, og til ikke i relation til nye koeretoejer at indgaa salgs- og serviceaftaler, betinget af, at parterne goer det muligt at frigoere hinanden for deres respektive forpligtelser mod at godtgoere, at der foreligger sagligt rimelige grunde herfor.

27 Som generaladvokaten med rette har anfoert i punkt 22 i forslaget til afgoerelse, opstiller de paagaeldende bestemmelser blot et princip om, at parterne i aftalen skal goere det muligt at frigoere hinanden for forpligtelsen til ikke at konkurrere mod at godtgoere, at der foreligger saadanne sagligt rimelige grunde, uden at det dog kraeves, at aftalen skal indeholde en udtoemmende liste over de grunde, der kan paaberaabes.

28 Artikel 5, stk. 2, nr. 1, litra a) og b), i forordning nr. 123/85 skal derfor fortolkes saaledes, at fritagelsen i henhold til forordningen finder anvendelse paa en klausul i en eneforhandlingsaftale, som er begraenset til at foreskrive, at parterne med henblik paa at frigoere hinanden for deres respektive forpligtelser til ikke at konkurrere kan paaberaabe sig sagligt rimelige grunde uden naermere at angive, hvori disse kan bestaa.

29 Hvad angaar det foerste spoergsmaals andet led bemaerkes, at artikel 3, nr. 3, i forordning nr. 123/85 giver fabrikanten ret til at paalaegge forhandleren ikke at saelge nye koeretoejer, som konkurrerer med aftalevarerne, og ikke i forretningslokaler, hvor aftalevarerne udbydes til salg, at saelge nye motorkoeretoejer fra andre fabrikanter.

30 Under hensyn til det generelle forbud mod konkurrencebegraensende aftaler i traktatens artikel 85, stk. 1, maa undtagelsesbestemmelserne i en gruppefritagelsesforordning ikke fortolkes udvidende og kan ikke fortolkes saaledes, at forordningens virkninger udstraekkes ud over, hvad der er noedvendigt for at beskytte de interesser, som de har til formaal at sikre (dom af 24.10.1995, sag C-70/93, Bayerische Motorenwerke, Sml. I, s. 3439, praemis 28).

31 Undtagelsen i henhold til forordningens artikel 3, nr. 3, omfatter saaledes ikke eneforhandlerens eventuelle forpligtelse til ikke i andre forretningslokaler end dem, hvor aftalevarerne udbydes til salg, at saelge nye motorkoeretoejer, der udbydes af andre end fabrikanten.

32 Denne fortolkning gaelder ogsaa i tilfaelde, hvor forhandleren kan paaberaabe sig sagligt rimelige grunde som omhandlet i artikel 5, stk. 2. Som generaladvokaten med rette har anfoert i punkt 25 i forslaget til afgoerelse, indebaerer forhandlernes mulighed for at paaberaabe sig sagligt rimelige grunde udelukkende, at disse har ret til i tilfaelde, hvor der foreligger sagligt rimelige grunde, at saelge motorkoeretoejer af et andet, men ikke konkurrerende, maerke i samme salgslokaler, som aftalevarernes saelges fra. Denne mulighed kan derimod ikke fortolkes saaledes, at det skal godtgoeres, at der foreligger sagligt rimelige grunde for at kunne saelge koeretoejer, der leveres af andre end fabrikanten, i andre forretningslokaler end dem, hvori aftalevarerne saelges.

33 Artikel 3, nr. 3, og artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 123/85 skal derfor fortolkes saaledes, at fritagelsen i henhold til forordningen ikke finder anvendelse paa en klausul i en aftale, som, medmindre der foreligger sagligt rimelige grunde, forbyder forhandleren at saelge nye koeretoejer af ethvert andet maerke, endog i forretningslokaler, som er adskilt fra dem, hvori aftalevarerne udbydes.

34 Hvad angaar foerste spoergsmaals tredje led bemaerkes, at artikel 4, stk. 1, nr. 3, i forordning nr. 123/85 tillader fabrikanterne at paalaegge forhandlerne at bestraebe sig paa inden for aftaleomraadet at afsaette et mindsteantal af aftalevarerne.

35 Det fremgaar heraf dels, at muligheden for at fastsaette salgsmaal er udtrykkeligt foreskrevet i forordning nr. 123/85, dels at eneforhandlerens forpligtelse til at naa det paagaeldende maal ikke kan bestaa i mere end en simpel forpligtelse til at anvende bestemte midler.

36 Det bemaerkes endvidere, at artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 123/85 foreskriver frister for opsigelse af aftalen, og at artikel 5, stk. 4, tillaegger parterne ret til at opsige aftalen ekstraordinaert.

37 Det fremgaar heraf, at forordning nr. 123/85 ikke opstiller noget forbud mod at foreskrive sanktioner, der kan straekke sig til opsigelse af aftalen i tilfaelde, hvor eneforhandleren ikke har opnaaet salgsmaalet som foelge af en tilsidesaettelse af sin forpligtelse til at anvende bestemte midler.

38 Artikel 4, stk. 1, nr. 3, og artikel 5, stk. 2, nr. 2 og 3, i forordning nr. 123/85 skal derfor fortolkes saaledes, at fritagelsen i henhold til forordningen finder anvendelse paa en klausul i en aftale, som paalaegger forhandleren et bestemt salgsmaal, til hvilket der - saafremt det ikke naas - er knyttet sanktioner, der kan straekke sig til opsigelse af aftalen, dog under forudsaetning af, at fastsaettelsen af salgsmaalet er udtryk for en simpel forpligtelse til at anvende bestemte midler.

Det andet spoergsmaal

39 Med sit andet spoergsmaal oensker den forelaeggende ret naermere bestemt oplyst, om svarene paa det foerste spoergsmaals andet og tredje led tillige gaelder for de tilsvarende bestemmelser i forordning nr. 1475/95.

40 Hvad angaar dette spoergsmaals foerste led, er det tilstraekkeligt at bemaerke, at artikel 3, nr. 3, i forordning nr. 1475/95 udtrykkeligt bestemmer, at fritagelsen gaelder forpligtelsen til kun at saelge nye motorkoeretoejer af et andet maerke i saerskilte salgslokaler med egen administration, der i retlig henseende udgoer en saerskilt enhed, og saaledes at enhver sammenblanding af maerker er udelukket.

41 Artikel 3, nr. 3, og artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1475/95 skal derfor fortolkes saaledes, at fritagelsen i henhold til forordningen ikke finder anvendelse paa en klausul i en aftale, som, medmindre der foreligger sagligt rimelige grunde, forbyder forhandleren at saelge nye koeretoejer af andre maerker, endog i forretningslokaler, som er adskilt fra dem, hvori aftalevarerne udbydes.

42 Hvad angaar det andet spoergsmaals andet led bemaerkes indledningsvis, at mens artikel 5, stk. 3, i forordning nr. 1475/95 i lighed med artikel 5, stk. 4, i forordning nr. 123/85 fastlaegger en ret for parterne til at opsige aftalen ekstraordinaert, praeciseres det udtrykkeligt i artiklen i den nye forordning, at denne ret opstaar, hvis den anden aftalepart misligholder en af aftalens vaesentlige forpligtelser.

43 Det bemaerkes dernaest, at artikel 4, stk. 1, nr. 3, i forordning nr. 1475/95 indfoerer en supplerende betingelse i forhold til samme nummer i forordning nr. 123/85. For at vaere omfattet af den paagaeldende bestemmelse maa fastsaettelsen af salgsmaal ikke kun vaere udtryk for en simpel forpligtelse til at anvende bestemte midler, men salgsmaalene skal desuden aftales mellem parterne eller i tilfaelde af uenighed mellem dem fastsaettes af en uvildig sagkyndig.

44 Det fremgaar heraf, at inden for rammerne af forordning nr. 1475/95 kan fabrikanten ikke foretage nogen ensidig fastsaettelse af salgsmaal.

45 Artikel 4, stk. 1, nr. 3, og artikel 5, stk. 2 og 3, i forordning nr. 1475/95 skal derfor fortolkes saaledes, at fritagelsen i henhold til forordningen finder anvendelse paa en klausul i en aftale, som paalaegger forhandleren et bestemt salgsmaal, til hvilket der - saafremt det ikke naas - er knyttet sanktioner, der kan straekke sig til opsigelse af aftalen, dog under forudsaetning af, at fastsaettelsen af salgsmaalet er udtryk for en simpel forpligtelse til at anvende bestemte midler, og at fastsaettelsen er sket efter aftale mellem parterne eller i tilfaelde af uenighed mellem dem ved en uvildig sagkyndig.

Det tredje spoergsmaal

46 Med sit tredje spoergsmaal oensker den forelaeggende ret naermere bestemt oplyst, om forbuddet i traktatens artikel 85, stk. 1, finder anvendelse paa en eneforhandlingsaftale vedroerende automobiler i tilfaelde, hvor denne ikke er daekket af gruppefritagelsen.

47 Det bemaerkes, at som gennemfoerelsesforordninger til traktatens artikel 85, stk. 3, hjemler forordning nr. 123/85, ligesom forordning nr. 1475/95, blot mulighed for, at de erhvervsdrivende inden for automobilbranchen i et vist omfang kan indgaa salgs- og serviceaftaler, som trods visse vilkaar om eneret og om forbud mod konkurrence ikke omfattes af forbuddet i artikel 85, stk. 1. Bestemmelserne i fritagelsesforordningerne paalaegger imidlertid ikke de erhvervsdrivende at udnytte disse muligheder, ligesom de heller ikke indebaerer, at indholdet af en saadan aftale aendres eller bliver ugyldigt, hvis de i forordningerne angivne betingelser ikke er opfyldt (jf. dom af 18.12.1986, sag 10/86, VAG France, Sml. s. 4071, praemis 12).

48 Naar en aftale ikke opfylder alle betingelserne i en fritagelsesforordning, falder den kun ind under forbuddet i artikel 85, stk. 1, hvis den har til formaal eller til foelge at begraense konkurrencen inden for faellesmarkedet maerkbart, og hvis den kan paavirke handelen mellem medlemsstaterne (jf. dom af 30.6.1966, sag 56/65, Société Technique Minière, Sml. 1965-1968, s. 211, org. ref.: Rec. s. 337, og af 13.7.1966, forenede sager 56/64 og 58/64, Consten og Grundig mod Kommissionen, Sml. 1965-1968, s. 245, org. ref.: s. 429).

49 Det tilkommer den forelaeggende ret paa grundlag af samtlige de oplysninger, den raader over, og under hensyntagen til den oekonomiske og retlige sammenhaeng, hvori aftalen indgaar, at afgoere, om disse betingelser er opfyldt i den sag, som er indbragt for den.

50 Det bemaerkes herved, at en aftale ikke kan isoleres fra de faktiske eller retlige omstaendigheder, der bevirker, at aftalen hindrer, begraenser eller fordrejer konkurrencen. I denne forbindelse er eksistensen af andre lignende aftaler en omstaendighed, der sammen med andre kan danne den oekonomiske og retlige sammenhaeng, hvori aftalen boer bedoemmes (jf. dom af 12.12.1967, sag 23/67, Brasserie de Haecht, Sml. 1965-1968, s. 421, org. ref.: Rec. s. 525).

51 Det bemaerkes - saafremt den forelaeggende ret fastslaar, at en eller flere kontraktklausuler er ugyldige - at i henhold til Domstolens praksis (jf. dommen i sagen VAG France, a.st., praemis 14) - skal retsvirkningerne af ugyldigheden af aftalebestemmelser, der er uforenelige med artikel 85, stk. 1, for aftalen i oevrigt og for andre heraf foelgende forpligtelser ikke bedoemmes efter faellesskabsretten. Det tilkommer derfor ligeledes den forelaeggende ret paa grundlag af gaeldende national lovgivning at tage stilling til, hvilken raekkevidde og hvilke retsvirkninger det har for aftaleforholdet som saadan, at visse af aftalebestemmelserne er ugyldige i medfoer af artikel 85, stk. 2.

52 Det tredje spoergsmaal skal derfor besvares med, at forbuddet i traktatens artikel 85, stk. 1, finder anvendelse paa klausuler i en eneforhandlingsaftale vedroerende automobiler i tilfaelde, hvor disse ikke er daekket af gruppefritagelsen, saafremt de paagaeldende klausuler under hensyntagen til den oekonomiske og retlige sammenhaeng har til formaal eller til foelge at begraense konkurrencen inden for faellesmarkedet maerkbart, og hvis de kan paavirke handelen mellem medlemsstaterne.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

53 De udgifter, der er afholdt af den franske regering og af Kommissionen, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN

(Sjette Afdeling)

vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Cour d'appel de Douai ved dom af 20. juni 1996, for ret:

1) Artikel 5, stk. 2, nr. 1, litra a) og b), i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 123/85 af 12. december 1984 om anvendelse af EOEF-traktatens artikel 85, stk. 3, paa kategorier af salgs- og serviceaftaler vedroerende motorkoeretoejer skal fortolkes saaledes, at fritagelsen i henhold til forordningen finder anvendelse paa en klausul i en eneforhandlingsaftale, som er begraenset til at foreskrive, at parterne med henblik paa at frigoere hinanden for deres respektive forpligtelser til ikke at konkurrere kan paaberaabe sig sagligt rimelige grunde uden naermere at angive, hvori disse kan bestaa.

Artikel 3, nr. 3, og artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 123/85 skal fortolkes saaledes, at fritagelsen i henhold til forordningen ikke finder anvendelse paa en klausul i en aftale, som medmindre der foreligger sagligt rimelige grunde, forbyder forhandleren at saelge nye koeretoejer af ethvert andet maerke, endog i forretningslokaler, som er adskilt fra dem, hvori aftalevarerne udbydes.

Artikel 4, stk. 1, nr. 3, og artikel 5, stk. 2, nr. 2 og 3, i forordning nr. 123/85 skal fortolkes saaledes, at fritagelsen i henhold til forordningen finder anvendelse paa en klausul i en aftale, som paalaegger forhandleren et bestemt salgsmaal, til hvilket der - saafremt det ikke naas - er knyttet sanktioner, der kan straekke sig til opsigelse af aftalen, dog under forudsaetning af, at fastsaettelsen af salgsmaalet er udtryk for en simpel forpligtelse til at anvende bestemte midler.

2) Artikel 3, nr. 3, og artikel 5, stk. 2, i Kommissionens forordning (EF) nr. 1475/95 af 28. juni 1995 om anvendelse af traktatens artikel 85, stk. 3, paa kategorier af salgs- og serviceaftaler vedroerende motorkoeretoejer skal fortolkes saaledes, at fritagelsen i henhold til forordningen ikke finder anvendelse paa en klausul i en aftale, som, medmindre der foreligger sagligt rimelige grunde, forbyder forhandleren at saelge nye koeretoejer af andre maerker, endog i forretningslokaler, som er adskilt fra dem, hvori aftalevarerne udbydes.

Artikel 4, stk. 1, nr. 3, og artikel 5, stk. 2 og 3, i forordning nr. 1475/95 skal fortolkes saaledes, at fritagelsen i henhold til forordningen finder anvendelse paa en klausul i en aftale, som paalaegger forhandleren et bestemt salgsmaal, til hvilket der - saafremt det ikke naas - er knyttet sanktioner, der kan straekke sig til opsigelse af aftalen, dog under forudsaetning af, at fastsaettelsen af salgsmaalet er udtryk for en simpel forpligtelse til at anvende bestemte midler, og at fastsaettelsen er sket efter aftale mellem parterne eller i tilfaelde af uenighed mellem dem ved en uvildig sagkyndig.

3) Forbuddet i traktatens artikel 85, stk. 1, finder anvendelse paa klausuler i en eneforhandlingsaftale vedroerende automobiler i tilfaelde, hvor disse ikke er daekket af gruppefritagelsen, saafremt de paagaeldende klausuler under hensyntagen til den oekonomiske og retlige sammenhaeng har til formaal eller til foelge at begraense konkurrencen inden for faellesmarkedet maerkbart, og hvis de kan paavirke handelen mellem medlemsstaterne.