Forslag til afgørelse fra generaladvokat Saggio fremsat den 20. juni 2000. - Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik. - Traktatbrud - Manglende gennemførelse af direktiv 95/47/EF. - Sag C-319/99.



Samling af Afgørelser 2000 side I-10439



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1. Kommissionen har den 23. august 1999 i medfør af artikel 226 EF anlagt traktatbrudssag mod Den Franske Republik. Kommissionen har nedlagt påstand om, at det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 95/47/EF af 24. oktober 1995 om standarder for transmission af tv-signaler , idet den ikke inden for den fastsatte frist har givet meddelelse om de love og administrative bestemmelser, som er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller ikke har truffet de hertil nødvendige foranstaltninger. Endvidere påstår Kommissionen Den Franske Republik pålagt sagens omkostninger.

De relevante fællesskabsretlige bestemmelser

2. Direktiv 95/97 vedrører standarder for transmission af tv-signaler. I henhold til artikel 8, stk 1, sætter »medlemsstaterne de nødvendige love og administrative bestemmelser i kraft for at efterkomme dette direktiv inden for en frist på ni måneder fra dets ikrafttræden« og »underretter straks Kommissionen herom«. Direktivet trådte i kraft på dagen for offentliggørelsen i De Europæiske Fællesskabers Tidende, dvs. den 23. november 1995. Den sidste frist for medlemsstaterne for at gennemføre direktivet var således den 23. august 1996.

3. Det skal bemærkes, at direktivets artikel 7 ophæver Rådets direktiv 92/38/EØF af 11. maj 1992 om standarder for satellittransmission af tv-signaler . Ophævelsen havde virkning fra udløbet af den frist, der var fastsat for medlemsstaternes gennemførelse af direktivet fra 1995.

Traktatbrudsproceduren og parternes påstande

4. Da Kommissionen den 16. januar 1997 ikke havde modtaget nogen underretning fra den franske regering om gennemførselsforanstaltninger til direktivet, og da den ikke var i besiddelse af nogen oplysninger, der satte den i stand til at fastslå, at Den Franske Republik havde truffet alle de bestemmelser, der var nødvendige herfor, tilsendte Kommissionen Den Franske Republik en åbningsskrivelse i medfør af EF-traktatens artikel 169, stk. 1 (nu artikel 226, stk. 1, EF), hvori den bl.a. opfordrede Den Franske Republik til at fremsætte sine bemærkninger inden for en frist på to måneder.

5. Den franske regering svarede ikke på skrivelsen inden for den frist, der var fastsat deri. Kommissionen fremsatte derfor den 14. oktober 1998 i medfør af EF-traktatens artikel 169, stk. 1, en begrundet udtalelse over for Den Franske Republik, hvoraf fremgik, at medlemsstaten havde tilsidesat sine forpligtelser i henhold til direktivet og EF-traktaten, idet den ikke havde givet meddelelse om de love og administrative bestemmelser, som er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller ikke havde truffet de hertil nødvendige foranstaltninger. Kommissionen opfordrede derfor den franske regering til at træffe de nødvendige foranstaltninger til at efterkomme den begrunde udtalelse inden for en frist på to måneder fra dens meddelelse.

6. De franske myndigheder svarede først den begrundede udtalelse ved skrivelse af 15. december 1998. I skrivelsen erkendte de forsinkelsen med gennemførelsen af direktivet, men begrundede det med, at der havde været et regeringsskifte i Frankrig, der havde forsinket det normale lovgivningsforløb, og anmodede Kommissionen om at tildele dem en supplerende frist på to måneder til at fastlægge en præcis tidsplan for gennemførelsen. De franske myndigheder anmodede endvidere om et møde med Kommissionens kompetente tjenestegrene, hvorunder de ville fremlægge de gennemførelsesbestemmelser, som var under udarbejdelse. Det fremgår af både Kommissionens og Den Franske Republiks indlæg, at dette møde fandt sted den 22. januar 1999.

De franske myndigheder tilsendte den 8. juni 1999 Kommissionen en anden skrivelse, hvori de navnlig anførte, at gennemførelsesproceduren var sat i gang, og at regeringen - for at afslutte gennemførelsen snarest muligt - under førstebehandlingen af et lovforslag om audiovisuel kommunikation havde fremsat et ændringsforslag, der netop vedrørte gennemførelsen af direktivet. De franske myndigheder tilføjede, at lovforslaget ville blive behandlet i senatet i efteråret 1999.

7. Kommissionen modtog imidlertid ikke nogen meddelelse om den endelige vedtagelse af lovforslaget. Den kom derfor til den konklusion, at gennemførelsen af direktivet ikke var afsluttet, og besluttede derfor at anlægge denne sag i medfør af artikel 226, stk. 2, EF mod Den Franske Republik. Kommissionen har i stævningen gjort gældende, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser, i det omfang den ved udløbet af den frist, der er fastsat i direktivet, ikke havde truffet nogen foranstaltninger til at gennemføre direktivet, idet det følger af fast retspraksis, at medlemsstaterne er forpligtede til at bringe deres nationale lovgivning i overensstemmelse med bestemmelserne i direktiverne inden for de frister, der er fastsat deri, og ikke kan påberåbe sig bestemmelser, fremgangsmåder eller forhold i deres nationale retsorden til støtte for traktatbruddet.

8. Den franske regering har i svarskriftet ikke bestridt den manglende vedtagelse af de nødvendige nationale bestemmelser til gennemførelsen. Den har begrænset sig til at bekræfte, at procedurerne til direktivets gennemførelse er sat i gang, og at de forventes at ville munde ud i en endelig vedtagelse af de lovforskrifter, der allerede er omtalt i skrivelsen af 8. juni 1999 som svar på den begrundede udtalelse , og i en endelig vedtagelse af en række administrative retsakter. Den franske regering har forsikret, at den i hvert fald har udfoldet de største anstrengelser for at afslutte gennemførelsen før juni 2000.

Den franske regering har ligeledes i svarskriftet anført, at nimånedersfristen i direktivets artikel 8 for medlemsstaternes gennemførelse var usædvanlig kort, navnlig i betragtning af, at direktivet, som det fremgår af artikel 7, ophæver og afløser direktivet fra 1992 . Efter den franske regerings opfattelse er denne situation ikke helt enkel ud fra et retssikkerhedsmæssigt synspunkt, men gør det særligt kompliceret at gennemføre direktivet i national ret. Regeringen erkender dog udtrykkeligt, at selv om medlemsstaternes frist for direktivets gennemførelse var kort, kan dette ikke retfærdiggøre dens forsinkelse med vedtagelsen af de nødvendige nationale gennemførelsesforanstaltninger.

Spørgsmålet, om der foreligger traktatbrud

9. Det er min opfattelse, at den foreliggende sag er velbegrundet. Det er således ubestrideligt, at Den Franske Republik ikke har opfyldt sine forpligtelser i henhold til direktivet og EF-traktaten. Proceduren til direktivets gennemførelse er, således som den franske regering selv anerkender, endnu ikke afsluttet, og indtil nu har Den Franske Republik ikke gennemført direktivet. Den omstændighed, at proceduren med henblik på vedtagelsen af nationale gennemførelsesforanstaltninger er sat i gang, og at de franske myndigheder anstrenger sig for at gennemføre vedtagelsen til juni 2000, kan ikke - hverken nu eller fremover - fjerne traktatbrudssituationen. Som det klart følger af fast retspraksis »[...] skal spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger traktatbrud, vurderes på baggrund af forholdene i medlemsstaten, som de var ved udløbet af fristen i den begrundede udtalelse, og ændringer af forholdene i tiden derefter kan ikke tages i betragtning« .

10. Det skal tilføjes, at Den Franske Republiks traktatbrud heller ikke kan begrundes ved den påståede korthed af den frist, der er fastsat i direktivets artikel 8 for medlemsstaternes gennemførelse af direktivet. På dette punkt er den faste retspraksis ligeledes klar, idet den fastslår, at »[...] medlemsstaternes regeringer deltager i det forberedende arbejde med udformningen af direktiverne og derfor må være i stand til at udfærdige de lovbestemmelser, der er nødvendige til gennemførelsen inden for den fastsatte frist [...]« .

Sagens omkostninger

11. I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, pålægges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt påstand herom. Da Den Franske Republik har tabt sagen, foreslår jeg, at den tilpligtes at betale sagens omkostninger i overensstemmelse med Kommissionens påstand herom.

Forslag til afgørelse

12. På grundlag af det anførte foreslås det Domstolen at træffe følgende afgørelse:

»1) Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 95/47/EF af 24. oktober 1995 om standarder for transmission af tv-signaler, idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, som er nødvendige for at efterkomme direktivet.

2) Den Franske Republik betaler sagens omkostninger.«