ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sag T-559/13

(offentliggørelse i uddrag)

Giovanni Cosmetics, Inc.

mod

Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked

(Varemærker og Design) (KHIM)

»EF-varemærker — indsigelsessag — ansøgning om EF-figurmærket GIOVANNI GALLI — det ældre EF-ordmærke GIOVANNI — relativ registreringshindring — ingen risiko for forveksling — artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009 — et fornavns og et efternavns fornødne særpræg«

Sammendrag – Rettens dom (Femte Afdeling) af 3. juni 2015

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – et fornavns og et efternavns fornødne særpræg – EF-figurmærket GIOVANNI GALLI og EF-ordmærket GIOVANNI

[Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)]

Da der ikke foreligger konkrete beviser for opfattelsen hos kundekredsen i hele Unionen, er der ikke grundlag for at udvide anvendelsesområdet for retspraksis, hvorefter efternavne generelt i nogle medlemsstater anses for at have højere grad af særpræg end fornavne, til hele Unionens område.

Henset til den omstændighed, at det ikke er fastslået, i hvert fald for en del af Unionen, at efternavne i princippet anses for at have mere særpræg end fornavne, og henset til den omstændighed, at størstedelen af kundekredsen, der er bosiddende uden for Italien, ikke opfatter nogen af efternavnene Giovanni og Galli som almindeligt udbredte eller sjældne, er der ikke noget grundlag for at tillægge bestanddelen »galli« i det ansøgte varemærke en højere grad af særpræg end bestanddelen »giovanni« i opfattelsen hos hele den relevante kundekreds. Det var derfor med urette, at appelkammeret tillagde bestanddelen »galli« en højere grad af særpræg end bestanddelen »giovanni« for hele den relevante kundekreds.

Det er ganske vist korrekt, at en del af den relevante kundekreds tillægger bestanddelen »galli« i varemærket en højere grad af særpræg end bestanddelen »giovanni«, nemlig den del af den nævnte kundekreds, der ved, at bestanddelen »giovanni« er et udbredt italiensk fornavn, og at bestanddelen »galli« i dette varemærke er et sjældent italiensk efternavn, eller som generelt tillægger efternavne en højere grad af særpræg end fornavne. Det skal imidlertid fastslås, at for den øvrige del af den relevante kundekreds er det fornødne særpræg for bestanddelene »giovanni« og »galli« identisk og svarer til et gennemsnitligt særpræg.

(jf. præmis 52-54)
5.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — bedømmelse af, om et tegn er egnet til at kunne registreres — udelukkende hensyntagen til de unionsretlige bestemmelser — forudgående registrering af varemærket i visse medlemsstater eller i tredjelande — afgørelser, der ikke binder Unionens retsinstanser (Rådets forordning nr. 207/2009) (jf. præmis 46)
4.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — absolutte registreringshindringer — overlapning mellem anvendelsesområderne for de hindringer, der er anført i artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 207/2009 [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra b) og c)] (jf. præmis 47)
Klagerens interesse i, at klageproceduren gennemføres forskriftsmæssigt, og dermed i, at afgørelsen om afslag på klagen annulleres i tilfælde af uregelmæssigheder, skal nemlig vurderes selvstændigt og ikke i forbindelse med det søgsmål, der eventuel anlægges til prøvelse af den oprindelige afgørelse, der er genstand for klagen. I modsat fald ville den berørte aldrig kunne påberåbe sig, at der var begået uregelmæssigheder i forbindelse med klageproceduren, som imidlertid har frataget den pågældende muligheden for at få foretaget en lovlig fornyet administrativ prøvelse af den administrative afgørelse, når der anlægges sag til prøvelse af den oprindelige afgørelse, som klagen er rettet mod. Således ville den pågældende miste muligheden for at anvende en procedure, der har til formål at muliggøre og fremme en mindelig bilæggelse af tvister mellem tjenestemanden og administrationen, og at pålægge den myndighed, som tjenestemanden hører under, på ny at overveje sin afgørelse på baggrund af eventuelle indvendinger fra tjenestemanden.

Hvad angår den klageprocedure, der er fastsat i vedtægtens artikel 90, skal klageren have mulighed for at lade Unionens retsinstanser efterprøve lovligheden af afgørelsen om afslag på klagen og ikke kun den oprindelige afgørelse, der var genstand for klagen.

Artikel 4, stk. 1, i statutten for Domstolen, hvoraf fremgår, at dommerne ikke må varetage noget politisk eller administrativt hverv, har til formål at sikre dommernes uafhængighed, både før og efter udøvelsen af deres funktioner, navnlig i forhold til medlemsstaterne og Unionens andre institutioner. De øvrige stykker i artikel 4 i statutten for Domstolen er ligeledes udtryk for et ønske om at sikre dommernes uafhængighed.

Det kan imidlertid ikke af artikel 4, stk. 1, i statutten for Domstolen udledes, at det ikke skulle være muligt at udøve funktioner, der vedrører institutionens interne administration. Den omstændighed, at dommerne udøver interne administrative funktioner inden for institutionen, skader ikke deres uafhængighed og gør det muligt at sikre institutionens administrative autonomi.

(jf. præmis 167)
2.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — vurdering af risikoen for forveksling — fastlæggelse af den relevante kundekreds — kundekredsens opmærksomhedsniveau [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 28)
Det fremgår af artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 6/2002 om EF-design, at et design kan anses for at være blevet offentliggjort, når den part, der påberåber sig offentliggørelsen, har ført bevis for de arrangementer, hvorved offentliggørelsen foretages. For at afkræfte denne formodning påhviler det i stedet den part, som bestrider offentliggørelsen, på tilstrækkelig vis at godtgøre, at omstændighederne i det foreliggende tilfælde med rimelighed kan have været til hinder for, at fagkredsene inden for den pågældende sektor kan have fået kendskab til disse arrangementer som led i deres normale forretningsførelse.

Formodningen i artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 6/2002 finder desuden anvendelse, uanset hvor de arrangementer, hvorved offentliggørelsen foretages, har fundet sted, idet det fremgår af denne artikels første punktum, at det med henblik på anvendelsen af artikel 5 og 6 i denne forordning ikke kræves, at de arrangementer, hvorved offentliggørelsen foretages, finder sted på Unionens område, for at et design kan anses for at være offentliggjort.

Spørgsmålet om, hvorvidt de personer, som er en del af fagkredsene inden for den pågældende sektor, med rimelighed kan have fået kendskab til arrangementer, som finder sted uden for Unionens område, er et faktisk spørgsmål, hvis besvarelse afhænger af bedømmelsen af omstændighederne i hver enkelt sag.

Med henblik på at foretage denne bedømmelse skal det undersøges, om det på baggrund af den dokumentation, som skal fremlægges af den part, der bestrider offentliggørelsen, skal antages, at disse kredse reelt ikke havde mulighed for at få kendskab til de arrangementer, hvorved offentliggørelsen blev foretaget, idet der tages hensyn til det, der med rimelighed kan kræves af disse kredse for at få kendskab til den tidligere kunstform. Denne dokumentation kan f.eks. omhandle sammensætningen af fagkredsene, deres kvalifikationer, sædvaner og adfærd, omfanget af deres aktiviteter, deres deltagelse i arrangementer, hvor designet er blevet præsenteret, det pågældende designs karakteristika, såsom deres gensidige afhængighed i forhold til andre produkter eller sektorer, og karakteristika ved de produkter, hvori det pågældende design er blevet integreret, bl.a. graden af det pågældende produkts tekniske karakter. Under alle omstændigheder kan et design ikke anses for at være kendt i den normale forretningsførelse, hvis fagkredsene inden for den pågældende sektor kun tilfældigt kan opdage det.

(jf. præmis 26-29)
2.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 24, 59 og 65)
1.

Retslig procedure — fremsættelse af nye anbringender under sagens behandling — anbringende, der fremføres for første gang under retsmødet — afvisning (Rettens procesreglement, art. 48, stk. 2) (jf. præmis 23, 29 og 30)
2.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 29, 30 og 54)
3.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — vurdering af risikoen for forveksling — fastlæggelse af den relevante kundekreds — kundekredsens opmærksomhedsniveau [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 24)
3.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — lighed mellem de pågældende varemærker — begrebsmæssige forskelles evne til at opveje visuelle eller fonetiske ligheder — betingelser [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 44)
6.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier — to varemærkers sameksistens på et bestemt marked [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 60)
2.

EF-varemærker — afkald, fortabelse og ugyldighed — absolutte ugyldighedsgrunde — ansøger i ond tro ved indgivelsen af registreringsansøgningen — bedømmelseskriterier — hensyntagen til alle de relevante faktorer, der forelå på tidspunktet for indgivelsen af registreringsansøgningen — ansøgerens kendskab til en tredjemands brug af et identisk eller lignende tegn — ansøgerens hensigt — graden af den retlige beskyttelse af de omhandlede tegn — den forretningsmæssige logik, der ligger til grund for ansøgningen om registrering af det anfægtede tegn som EF-varemærke — rækkefølgen af de begivenheder, der har været kendetegnende for indgivelsen af varemærkeansøgningen [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 52, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 37 og 40-42)
1)

Punkt 1 i konklusionen i afgørelsen truffet den 19. oktober 2012 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 2005/2011-2) annulleres, for så vidt som den medfører forkastelse af indsigelsen med den begrundelse, at »detailhandel med naturlige planter og blomster, frø; friske frugter og grøntsager«, som henhører under klasse 35, ikke er omfattet af de ældre varemærker.
2.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 54 og 55)
1.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 16, 17 og 43)
2.

EF-varemærker — afkald, fortabelse og ugyldighed — absolutte ugyldighedsgrunde — ansøger i ond tro ved indgivelsen af registreringsansøgningen — bedømmelseskriterier — hensyntagen til alle de relevante faktorer, der forelå på tidspunktet for indgivelsen af registreringsansøgningen — ansøgerens kendskab til en tredjemands brug af et identisk eller lignende tegn — ansøgerens hensigt — graden af den retlige beskyttelse af de omhandlede tegn — den forretningsmæssige logik, der ligger til grund for registreringen af det omtvistede tegn som EF-varemærke — rækkefølgen af de begivenheder, der har været kendetegnende for indgivelsen af varemærkeansøgningen [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 52, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 31 og 34-36)
RETTENS DOM (Appelafdelingen)

23. april 2015

BX

mod

Europa-Kommissionen

»Appel — personalesag — ansættelse — meddelelse om udvælgelsesprøve — almindelig udvælgelsesprøve — oprettelse af en ansættelsesreserve af fuldmægtige i lønklasse AD5 med bulgarsk og rumænsk statsborgerskab inden for jura — udvælgelseskomitéens afgørelse om ikke at opføre appellanten på reservelisten — bevisbyrde — sammenlignende bedømmelse — ligebehandling — stabilitet i udvælgelseskomitéers sammensætning — artikel 3, stk. 5, i bilag III til vedtægten — urigtig gengivelse af de faktiske omstændigheder og beviserne — erstatningssøgsmål — afgørelse om sagsomkostninger«

Angående:

Appel af dom afsagt af Retten for EU-Personalesager (Første Afdeling) den 24. april 2013, BX mod Kommissionen (F-88/11, Sml. Pers., EU:F:2013:51), med påstand om ophævelse af denne dom.

Udfald:

Appellen forkastes. BX bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, som Europa-Kommissionen har afholdt i forbindelse med appelsagen.

Sammendrag

I forbindelse med en appel skal et anbringende rettet mod en generel henvisning fra Personaleretten, og som indskrænker sig til at stille spørgsmålstegn herved, uden at søge at godtgøre, hvorledes denne udgør en retlig fejl, som kan berøre den appellerede doms konklusion, forkastes som irrelevant. (jf. præmis 17) Henvisning til: Domstolen: dom af 18. marts 1993, C-35/92 P, Parlamentet mod Frederiksen, Sml., EU:C:1993:104, præmis 31

En udvælgelsesprøve har til formål at udvælge de ansøgere, der er mest egnede til at udføre de ledige stillingers arbejdsopgaver, og det er derfor uundgåeligt, at udvælgelseskomitéerne undersøger ansøgernes respektive fortjenester og gennemfører prøverne således, at kun de mest egnede består. Begrebet »sammenlignende bedømmelse« skal nemlig fortolkes i lyset af vedtægtens artikel 27, som pålægger udvælgelseskomitéen at sammenligne ansøgernes kompetencer, med henblik på at udvælge dem, der opfylder de højeste krav til kvalifikationer, indsats og integritet. Hvis ansøgeren ikke har opfyldt de minimumskrav, der kræves for den mundtlige prøve, er en sammenligning af bedømmelsen af hans mundtlige prøve med de andre ansøgeres med henblik på opførelse på udvælgelsesprøvens reserveliste ikke længere nødvendig. (jf. præmis 26, 29 og 34) Henvisning til: Retten: kendelse af 9. september 2003, T-293/02, Vranckx mod Kommissionen, Sml. Pers., EU:T:2003:224, præmis 52 og 53 og den deri nævnte retspraksis

Artikel 3, stk. 5, i bilag III til vedtægten, hvori bestemmes, at hvis udvælgelseskomitéen består af mere end fire medlemmer, skal hvert køn mindst være repræsenteret med to medlemmer, finder kun anvendelse, når udvælgelseskomitéen består af mere end fire faste medlemmer. Når en udvælgelseskomité formelt består af mere end fire faste medlemmer skal det følgelig sikres, at ikke blot de faste medlemmer, men ligeledes suppleanterne, mindst er repræsenteret med to medlemmer af hvert køn, således at en eventuel udskiftning af et fast medlem af det underrepræsenterede køn altid sker med en suppleant af samme køn med henblik på at sikre den effektive virkning af artikel 3, stk. 5, i bilag III til vedtægten. (jf. præmis 74, 79 og 80)
Da Personaleretten begrænser sig til at henvise til en ikke angivet ulovlighed samt til følelsen af uretfærdighed og de besværligheder, som den pågældende hævder at have oplevet, uden bl.a. at redegøre for årsagerne til, at det heraf følgende ikke-økonomiske tab ikke kunne erstattes ved en retsakts annullation, har Personaleretten tilsidesat begrundelsespligten.

Det almindelige ligebehandlingsprincip er et grundlæggende princip i EU-retten, som kræver, at ensartede situationer ikke behandles forskelligt, medmindre en forskellig behandling er objektivt begrundet. Ligebehandlingsprincippet er tilsidesat, når to persongrupper, hvis retlige og faktiske situation ikke adskiller sig væsentligt fra hinanden, behandles forskelligt, eller når forskellige situationer behandles ens.

Situationen for en bestået ansøger fra en udvælgelsesprøve, som på et sent tidspunkt er blevet opført på en liste over egnede ansøgere, hvis gyldighedsperiode er blevet forlænget indtil afgørelsen i den retssag, som den pågældende har anlagt, foreligger, skal sammenlignes med situationen for en person, som, blandt de andre beståede ansøgere fra udvælgelsesprøven, har oplevet at være opført på listen over egnede ansøgere i længst tid inden tiltrædelsen af en tjenestemandsstilling. I modsat fald ville forlængelsen af gyldigheden af listen over egnede ansøgere, der skulle være begrundet i retssagen anlagt af den beståede ansøger, som på et sent tidspunkt var blevet opført på listen, til prøvelse af afgørelsen om at udelukke ham fra udvælgelsesprøven, nemlig have været til større fordel for andre beståede ansøgere fra denne udvælgelsesprøve end for den pågældende selv.

(jf. præmis 72 og 76)

Retten: dom af 20. februar 2009, Kommissionen mod Bertolete m.fl., T-359/07 P – T-361/07 P, Sml. Pers., EU:T:2009:40, præmis 37 og 38 og den deri nævnte retspraksis
3.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 66, 67, 70 og 103)
Der er ikke for gennemsnitsforbrugeren i Den Europæiske Union en risiko for forveksling i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009 om EF-varemærker, mellem ordmærket AGRI.CAPITAL, som er blevet søgt registreret som EF-varemærke for »tjenesteydelser vedrørende administration og formidling af fast ejendom«, »bygherrevirksomhed« og »tjenesteydelser vedrørende udvikling af brugskoncepter«, der henhører under klasse 36 i Nicearrangementet, og ordmærkerne AgriCapital og AGRICAPITAL, som tidligere er registreret som EF-varemærker for finansielle tjenesteydelser, der henhører under samme klasse i Nicearrangementet, når de tjenesteydelser, der er omfattet af de ældre varemærker er forskellige fra de tjenesteydelser, der er omfattet af det ansøgte varemærke. Den manglende lighed mellem tjenesteydelserne kan ikke ved vurderingen af risikoen for forveksling kompenseres af ligheden – om end i en høj grad – mellem de omtvistede varemærker.

De varer og tjenesteydelser, der supplerer hinanden, er dem, hvorimellem der er en tæt forbindelse i den forstand, at den ene er uundværlig eller vigtig for brugen af den anden, således at forbrugerne kan antage, at ansvaret for fremstillingen af de to varer eller for leveringen af disse tjenesteydelser påhviler den samme virksomhed. Dette indebærer, at supplerende tjenesteydelser kan anvendes sammen, hvilket forudsætter, at de henvender sig til samme kundekreds.

(jf. præmis 58 og 59)
Rettens dom (Første Afdeling) af 16. juni 2015 –

H.P. Gauff Ingenieure mod KHIM – Gauff (Gauff THE ENGINEERS WITH THE BROADER VIEW)

(Sag T-586/13)

»EF-varemærker — indsigelsessag — ansøgning om EF-figurmærket Gauff THE ENGINEERS WITH THE BROADER VIEW — de ældre nationale og EF-ord- og figurmærker GAUFF — relative registreringshindringer — delvist afslag på registrering — begæring om restitutio in integrum — artikel 81 i forordning (EF) nr. 207/2009«

1. EF-varemærker — bestemmelser om sagsbehandlingen — restitutio in integrum — betingelser — den efter omstændighederne fornødne omhu — usædvanlige, og som følge deraf efter erfaringen uforudsigelige, begivenheder (Rådets forordning nr. 207/2009, art. 81, stk. 1) (jf. præmis 23-25)

2. EF-varemærker — bestemmelser om sagsbehandlingen — restitutio in integrum — anvendelsesbetingelser — indskrænkende fortolkning (Rådets forordning nr. 207/2009, art. 81, stk. 1) (jf. præmis 26)

3. EF-varemærker — Harmoniseringskontorets afgørelser — ligebehandlingsprincippet — princippet om god forvaltningsskik — Harmoniseringskontorets tidligere afgørelsespraksis — legalitetsprincippet (jf. præmis 33)

Angående

Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 5. september 2013 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 118/2013-1) vedrørende en begæring om restitutio in integrum.

Konklusion

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.

2) H.P. Gauff Ingenieure GmbH & Co. KG – JBG bærer sine egne omkostninger og betaler Harmoniseringskontorets omkostninger.
4.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — lighed mellem de pågældende varemærker — visuel lighed mellem et figurmærke og et ordmærke [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 45)
1.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 20-23)
1.

Retslig procedure — stævning — formkrav — rette sagsøgte — angivelse af en anden person end den, der har udstedt den anfægtede retsakt, uden at sagsøgeren herved har begået en fejl — afvisning — grænser — oplysninger, der gør det muligt uden tvivl at fastslå, hvem der er sagsøgt [art. 263, stk. 1, TEUF; statutten for Domstolen, art. 21; Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 49-51)
1)

Kommissionens afgørelse C (2013) 87 af 23. januar 2013 vedrørende statsstøtte SA.24123 (2012/C) (ex 2011/NN), som Nederlandene har iværksat – Leidschendam-Voorburg kommunes påståede salg af jord under markedsprisen annulleres.