ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Af de af Verdenstoldorganisationen offentliggjorte forklarende bemærkninger til HS (udgave 2007) vedrørende pos. 3003 i HS, der svarer til pos. 3003 i KN (herefter »de forklarende bemærkninger til HS«), fremgår desuden bl.a. følgende:

»Bestemmelserne i positionsteksten finder ikke anvendelse på næringsmidler og drikkevarer såsom diætetiske, diabetiske eller vitaminiserede næringsmidler, styrkende drikkevarer eller mineralvande (naturlige eller kunstige), der skal tariferes i deres respektive positioner. Dette gælder især næringsmidler, der kun indeholder næringsstoffer. De vigtigste næringsstoffer i næringsmidler (fødevarer) er proteiner, kulhydrater og fedtstoffer. Vitaminer og mineralsalte er også af betydning for ernæringen.

Ligeledes er næringsmidler og drikkevarer indeholdende medicinske stoffer undtaget fra positionen, såfremt disse stoffer kun er tilsat for at sikre en bedre diætetisk balance, for at forhøje produktets energigivende eller næringsmæssige værdi eller for at forbedre dets smag, forudsat at produktet bevarer karakteren af næringsmiddel eller drikkevare.

[…]

Undtaget fra denne position er endvidere kosttilskud indeholdende vitaminer eller mineralsalte, der er bestemt til at bevare almindelig sundhed og velbefindende, og som ikke er forsynet med oplysning om anvendelse til forebyggelse eller behandling af nogen sygdom eller lidelse. Disse produkter, der som regel foreligger i flydende form, men også kan være i form af pulver eller tabletter, tariferes almindeligvis i pos. 2106 eller kapitel 22.

Derimod omfatter positionen præparater, hvori næringsmidlet eller drikkevaren blot tjener som bærestof, bindemiddel eller sødestof for de medicinske stoffer (f.eks. for at lette indtagelsen).«
26

Under disse omstændigheder har High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division (Intellectual Property), besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »1) Er det for at fastslå, at et varemærke har opnået fornødent særpræg som følge af den brug, der er gjort heraf, som omhandlet i […] artikel 3, stk. 3, [i direktiv 2008/95] tilstrækkeligt, at ansøgeren beviser, at en betydelig andel af den relevante personkreds på den relevante dato genkender varemærket og forbinder det med ansøgerens varer i den forstand, at de vil identificere ansøgeren, hvis de bliver bedt om at overveje, hvem der markedsfører varer forsynet med varemærket, eller skal ansøgeren bevise, at en betydelig andel af den relevante personkreds støtter sig til varemærket (i modsætning til ethvert andet varemærke, som også måtte være til stede) som en angivelse af varernes oprindelse? 2) Såfremt en udformning består af tre væsentlige kendetegn, hvoraf det ene følger af varens egen karakter, og hvoraf to er nødvendige for at opnå et teknisk resultat, er […] artikel 3, stk. 1, litra e), nr. i) og/eller nr. ii), [i direktiv 2008/95] da til hinder for registrering af denne udformning som varemærke? 3) Skal […] artikel 3, stk. 1, litra e), nr. ii), [i direktiv 2008/95] fortolkes således, at den er til hinder for registrering af udformninger, som er nødvendige for at opnå et teknisk resultat for så vidt angår den måde, hvorpå varerne fremstilles, i modsætning til den måde, hvorpå de fungerer?«
43

I denne henseende er det imidlertid tilstrækkeligt at bemærke, at den forelæggende ret selv har kvalificeret de omhandlede ydelser som »særlige, ikke-bidragspligtige kontantydelser« som omhandlet i artikel 70, stk. 2, i forordning nr. 883/2004. Den forelæggende ret har i denne forbindelse fremhævet, at formålet med de nævnte ydelser er at sikre et underhold til personer, der ikke kan sikre et eksistensminimum, og at de er genstand for en ikke-bidragspligtig finansiering gennem skatten. For så vidt som de nævnte ydelser desuden er anført i bilag X til forordning nr. 883/2004, opfylder de betingelserne i forordningens artikel 70, stk. 2, selv om de er en del af en ordning, der herudover fastsætter ydelser, som skal fremme arbejdssøgningen.
79

Henset til de ovenstående betragtninger skal det tredje spørgsmål besvares med, at artikel 5, nr. 3), i forordning nr. 44/2001 under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede, hvor et selskab sagsøger sin tidligere forretningsfører på grund af en påstået ulovlig adfærd, skal fortolkes således, at dette søgsmål henhører under sager om erstatning uden for kontrakt, når den foreholdte adfærd ikke kan anses for en tilsidesættelse af forretningsførerens selskabsretlige forpligtelser, hvilket det påhviler den forelæggende ret at efterprøve. Det tilkommer denne ret på grundlag af de faktiske omstændigheder i sagen at fastlægge det tilknytningspunkt, der er tættest forbundet med stedet for den skadevoldende begivenhed, der ligger til grund for skaden, og med stedet for denne skades indtræden.
Artikel 4, stk. 3, TEU, sammenholdt med vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union, indført ved Rådets forordning (EØF, Euratom, EKSF) nr. 259/68 af 29. februar 1968 om vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber og om ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i disse Fællesskaber samt om særlige midlertidige foranstaltninger for tjenestemænd i Kommissionen, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU, Euratom) nr. 1080/2010 af 24. november 2010, skal fortolkes således, at de er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat som den i hovedsagen omhandlede, der kan medføre nedsættelse af eller afslag på at tilkende alderspension til en arbejdstager, der er statsborger i denne medlemsstat, som følge af ydelser, der er erlagt i henhold til samme medlemsstats lovgivning, når det samlede antal beskæftigelsesår, som denne arbejdstager har tilbagelagt som lønmodtager i den nævnte medlemsstat og som tjenestemand i Den Europæiske Union med tjenestested i samme medlemsstat, overstiger den beskæftigelsesperiode på 45 år, som er omhandlet i den nævnte lovgivning, for så vidt som en sådan nedsættelse, på grund af fremgangsmåden for beregning af den brøkdel, der er udtryk for størrelsen af den pension, som Unionen skal udbetale, er større end den nedsættelse, der ville være blevet foretaget, såfremt hele den nævnte arbejdstagers karriere var blevet tilbagelagt som lønmodtager i den pågældende medlemsstat.
57

For så vidt angår de anlæg, hvor der anvendes et produkt med et konstant tørstofindhold, fremgår det af bilag II B, nr. 2), stk. 2, til direktiv 1999/13, at dette indhold kan anvendes »til fastlæggelse af referencepunktet for emissionsbegrænsningen«. Således som de berørte parter har forklaret det under retsmødet, gør tilstedeværelsen af et konstant tørstofindhold det således muligt at finde en metode til at fastlægge emissionsmålene for de pågældende anlæg, hvilket er en metode, som den pågældende driftsleder ikke kan gøre brug af, hvis der ikke anvendes et produkt med et sådan konstant indhold. Det fremgår desuden ikke af nogen bestemmelser i dette bilag, at det mål, der forfølges med indførelsen af kriteriet vedrørende tilstedeværelsen af et produkt med et konstant tørstofindhold, er at udelukke, at der indrømmes en forlængelse af tidsfristen til driftslederen af et anlæg, hvor der anvendes et produkt med et sådant konstant indhold.
46

Det følger af det ovenstående, at når arbejdstagere, der befinder sig i en situation som den i hovedsagen omhandlede, anvender en firmabil for at komme fra deres bopæl til en kunde, som er anvist af deres arbejdsgiver, eller for at vende tilbage til deres bopæl fra en sådan kunde og for at køre fra en kunde til en anden i løbet af deres arbejdsdag, skal disse arbejdstagere under disse transporter anses for at være »på arbejde« som omhandlet i samme direktivs artikel 2, stk. 1.
68

Hvad for det tredje angår de opgaver, der udøves med hensyn til skilsmissesager, skal det bemærkes, at i henhold til artikel 325 og 327 i lov om notarvirksomhed har notaren beføjelse til at opløse et ægteskab alene for det tilfælde, at begge ægtefæller er enige om at lade sig skille, og hvor de, såfremt de har et fællesbarn og ejer en ejendom i fællesskab, har indgået en aftale om forældremyndigheden over barnet, reglerne for besøgsret og de midler, der er nødvendige for barnets underhold, eller delingen af ejendommen.
3

Afgørelsens artikel 5 bestemmer: »1. Europol har følgende hovedopgaver: a) at indsamle, lagre, behandle, analysere og udveksle oplysninger og efterretninger b) via den i artikel 8 omhandlede nationale enhed øjeblikkeligt at underrette medlemsstaternes kompetente myndigheder om oplysninger af relevans for dem og om eventuelle sammenhænge mellem forskellige strafbare forhold c) at være behjælpelig med efterforskningen i medlemsstaterne, navnlig ved at fremsende alle relevante oplysninger til de nationale enheder d) at anmode de kompetente myndigheder i de berørte medlemsstater om i specifikke sager at indlede, udføre eller koordinere efterforskningen og at foreslå, at der oprettes et fælles efterforskningshold e) at stille efterretninger til rådighed og yde analytisk støtte til medlemsstaterne i forbindelse med større internationale begivenheder f) at udarbejde trusselsvurderinger, strategiske analyser og generelle situationsrapporter i relation til Europols formål, herunder trusselsvurderinger af organiseret kriminalitet. 2. De opgaver, der er omhandlet i stk. 1, omfatter støtte til medlemsstaterne i forbindelse med deres indsamling og analyse af oplysninger fra internettet som bidrag til identifikation af kriminelle handlinger, der er blevet gjort lettere eller er udført ved hjælp af internettet. 3. Europol har endvidere følgende opgaver: a) at uddybe medlemsstaternes kompetente myndigheders specialviden om efterforskningsprocedurer og tilbyde rådgivning i forbindelse med sådan efterforskning b) at stille strategiske efterretninger til rådighed for at bistå med og fremme en effektiv og rationel anvendelse af de ressourcer, som på nationalt plan og på EU-plan er disponible til operativ indsats og støtte til en sådan indsats. 4. Endvidere kan Europol inden for rammerne af målsætningen i artikel 3 afhængigt af de disponible personale- og budgetmæssige ressourcer og inden for de grænser, Styrelsesrådet sætter, hjælpe medlemsstaterne med bistand, rådgivning og forskning på følgende områder: a) uddannelse af de kompetente myndigheders personale, eventuelt i samarbejde med Det Europæiske Politiakademi b) organisering af og udstyr til disse myndigheder ved at gøre det lettere at yde teknisk bistand mellem medlemsstaterne c) kriminalpræventive metoder d) tekniske og kriminaltekniske metoder og analyser samt efterforskningsprocedurer. 5. Europol fungerer også som centralkontor for bekæmpelse af eurofalskmøntneri i overensstemmelse med Rådets afgørelse 2005/511/RIA af 12. juli 2005 om beskyttelse af euroen mod falskmøntneri ved udpegelse af Europol til centralkontor for bekæmpelse af eurofalskmøntneri […]. Europol kan endvidere tilskynde til koordinering af foranstaltninger, der gennemføres med henblik på bekæmpelse af eurofalskmøntneri af medlemsstaternes kompetente myndigheder eller som led i fælles efterforskningshold, eventuelt i samarbejde med organer i EU og i tredjelande. Europol kan på anmodning yde økonomisk støtte til efterforskninger af eurofalskmøntneri.«
41

Det følger af samtlige ovenstående betragtninger, at det forelagte spørgsmål skal besvares med, at EU-retten, herunder ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at en national domstol under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede ikke har mulighed for at genoptage en endelig retsafgørelse, der er afsagt i forbindelse med et civilretligt søgsmål, når denne afgørelse viser sig at være uforenelig med en fortolkning af EU-retten, som Domstolen har foretaget efter den dato, hvor afgørelsen er blevet endelig, selv når en sådan mulighed foreligger for så vidt angår de med EU-retten uforenelige endelige retsafgørelser, der afsiges i forbindelse med forvaltningsretlige søgsmål.
45

Det følger af de ovenstående betragtninger, at de forelagte spørgsmål skal besvares med, at artikel 19, stk. 1 og 3, i forordning nr. 2201/2003 for så vidt angår separations- og skilsmissesager, der er indledt mellem de samme parter for retter i to medlemsstater, skal fortolkes således, at i en situation som den i hovedsagen omhandlede, hvor sagen for den ret, ved hvilken der først er anlagt sag i den første medlemsstat, er bortfaldet, efter at den anden sag blev anlagt ved en ret i den anden medlemsstat, er kriterierne for litispendens ikke længere opfyldt, og derfor skal kompetencen for den ret, ved hvilken der først er anlagt sag, anses for ikke at være fastslået.
19

Det er på denne baggrund, at Conseil d’État har besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »1) Skal artikel 45 TEUF og 49 TEUF samt direktiv 2005/36 fortolkes således, at de finder anvendelse på en situation, hvor en belgisk statsborger, der er bosat i Belgien, og som ikke har udøvet erhvervsmæssig virksomhed i en anden medlemsstat, til støtte for sin ansøgning om at få adgang til en udvælgelsesprøve med henblik på ansættelse af referendarer ved Cour de cassation i Belgien påberåber sig et eksamensbevis, der er udstedt af et fransk universitet, nærmere bestemt en erhvervsfaglig mastergrad udstedt den 22. november 2010 af det franske Poitiers universitet? 2) Skal stillingen som referendar ved Cour de cassation i Belgien, hvis besættelse ifølge artikel 259k i code judiciaire er betinget af, at den pågældende har erhvervet en doktor- eller kandidatgrad i jura, anses for at være et lovreguleret erhverv som omhandlet i artikel 3 i direktiv 2005/36? 3) Skal stillingen som referendar ved Cour de cassation anses for at være ansættelse i den offentlige administration som omhandlet i artikel 45, stk. 4, TEUF, med den virkning, at artikel 45 TEUF og 49 TEUF samt direktiv 2005/36 ikke finder anvendelse i henhold til artikel 45, stk. 4, TEUF? 4) Såfremt artikel 45 TEUF og 49 TEUF samt direktiv 2005/36 finder anvendelse i det foreliggende tilfælde, skal disse bestemmelser da fortolkes således, at de er til hinder for, at udvælgelseskomitéen gør adgangen til deltagelse i udvælgelsesprøven betinget af, at den pågældende har erhvervet en doktor- eller kandidatgrad i jura ved et belgisk universitet, eller af, at det franske fællesskab i Belgien, der er kompetent inden for uddannelsesområdet, har anerkendt, at den mastergrad, der er udstedt af det franske Poitiers universitet, kan ligestilles med en doktor-, kandidat- eller mastergrad i jura, der er erhvervet ved et belgisk universitet? 5) Såfremt artikel 45 TEUF og 49 TEUF samt direktiv 2005/36 finder anvendelse i det foreliggende tilfælde, skal disse bestemmelser da fortolkes således, at udvælgelseskomitéen har pligt til at sammenligne de kvalifikationer, som sagsøgeren har opnået på grundlag af sine eksamensbeviser samt sin erhvervserfaring, med de kvalifikationer, der opnås som følge af erhvervelsen af en doktor- eller kandidatgrad i jura udstedt af et belgisk universitet, og i givet fald til at pålægge ham en udligningsforanstaltning som omhandlet i artikel 14 i direktiv 2005/36?«
Direktivets artikel 1 med overskriften »Klageprocedurernes anvendelsesområde og adgang til disse procedurer« bestemmer:

»1. Dette direktiv finder anvendelse på kontrakter som omhandlet i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/18/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, offentlige tjenesteydelseskontrakter og offentlige bygge- og anlægskontrakter [(EUT L 134, s. 114)], medmindre sådanne kontrakter er undtaget i henhold til artikel 10-18 i nævnte direktiv.

Kontrakter omfatter ifølge dette direktiv offentlige kontrakter, rammeaftaler, koncessionskontrakter om offentlige bygge- og anlægsarbejder og dynamiske indkøbssystemer.

Medlemsstaterne træffer, for så vidt angår kontrakter, der henhører under anvendelsesområdet for direktiv 2004/18/EF, de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at der effektivt og navnlig så hurtigt som muligt kan indgives klage over de ordregivende myndigheders beslutninger på de betingelser, der er anført i artikel 2-2f i dette direktiv, med den begrundelse, at beslutningerne er i strid med [EU-]ret vedrørende offentlige kontrakter eller de nationale regler til gennemførelse heraf.

2. Medlemsstaterne sikrer, at der mellem virksomheder, som kan gøre en skade gældende i forbindelse med en udbudsprocedure, ikke finder forskelsbehandling sted på grund af den sondring, der i dette direktiv foretages mellem de nationale regler, der omsætter [EU-]retten, og de øvrige nationale regler.

3. Medlemsstaterne sikrer, at der er adgang til klageprocedurerne efter nærmere bestemmelser, som medlemsstaterne kan fastsætte, i det mindste for personer, der har eller har haft interesse i at opnå en bestemt kontrakt, og som har lidt eller vil kunne lide skade som følge af en påstået overtrædelse.

[…]«
»1)

Er det i et tilfælde, hvor en overtrædelse af en EU-retlig bestemmelse først opdages efter en skades indtræden, foruden en økonomisk beslutningstagers handling eller undladelse, en kumulativ betingelse for den i artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 2988/95 definerede uregelmæssighed, der i henhold til artikel 3, stk. 1, første afsnit, i samme forordning skal foreligge, for at forældelsesfristen begynder at løbe, at Unionens almindelige budget eller budgetter, der forvaltes af Unionen, har lidt skade, således at forældelsesfristen først begynder at løbe fra tidspunktet for skadens indtræden, eller begynder forældelsesfristen uafhængigt af tidspunktet for skadens indtræden allerede at løbe fra tidspunktet for den økonomiske beslutningstagers handling eller undladelse, der udgør en overtrædelse af en EU-retlig bestemmelse?
46

Heraf følger, at de forelagte spørgsmål skal besvares med, at artikel 34 TEUF og artikel 31, stk. 1 og 12, i direktiv 2007/46 skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter markedsføring i en medlemsstat af nye reservedele til vejkøretøjer – i det foreliggende tilfælde vandpumper og brændstoffiltre – er undergivet anvendelsen af en attesterings- eller typegodkendelsesprocedure i denne medlemsstat, forudsat at denne lovgivning derudover fastsætter undtagelser, som kan sikre, at dele, der er lovligt fremstillet og markedsført i andre medlemsstater, er fritaget herfra, eller, hvis dette ikke er tilfældet, at de omhandlede dele kan udgøre en betydelig risiko for den korrekte funktion af systemer, der er væsentlige for køretøjets sikkerhed eller miljøpræstationer, og at denne attesterings- eller typegodkendelsesprocedure er strengt nødvendig og står i et rimeligt forhold til formålet om at sikre færdselssikkerhed og miljøbeskyttelse. De betingelser, hvorunder det kan påvises, at sådanne dele allerede er typegodkendt eller attesteret eller udgør originaldele eller dele af tilsvarende kvalitet, henhører i mangel af EU-retlige bestemmelser under medlemsstaternes lovgivning, med forbehold for ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet.
56

Det skal i denne forbindelse bemærkes, at EU-lovgiver ved vedtagelsen af direktiv 2003/4 havde til hensigt at sikre EU-rettens forenelighed med Århuskonventionen ved at fastsætte en generel ordning for at sikre, at enhver fysisk eller juridisk person i en medlemsstat har en ret til adgang til miljøoplysninger, som de offentlige myndigheder er i besiddelse af, eller som opbevares for dem, uden at vedkommende skal gøre rede for en interesse heri (dom Fish Legal og Shirley, C-279/12, EU:C:2013:853, præmis 36 og den deri nævnte retspraksis). Adgangen til en administrativ prøvelse og domstolsprøvelse af et gebyr, som pålægges for at udlevere sådanne oplysninger, er uløseligt forbundet med opfyldelsen af dette formål. Denne prøvelse skal derudover nødvendigvis omfatte spørgsmålet om, hvorvidt den offentlige myndighed har opfyldt de to krav, der er fastsat i direktivets artikel 5, stk. 2, og som er identificeret i denne doms præmis 29.
6

Tredje til femte og syvende til niende betragtning til forordning nr. 469/2009 er affattet således: »(3) Lægemidler, herunder navnlig dem, der fremkommer som et resultat af langvarig og omkostningskrævende forskning, vil i fremtiden kun blive udviklet i Fællesskabet og i Europa, hvis de omfattes af en hensigtsmæssig lovgivning, som sikrer en tilstrækkelig beskyttelse til fremme af denne forskning. (4) Situationen er i dag den, at den tid, der går fra indgivelsen af patentansøgningen for et nyt lægemiddel, indtil tilladelsen til at markedsføre det pågældende lægemiddel foreligger, gør den effektive patentbeskyttelsesperiode for kort til, at forskningsinvesteringerne kan afskrives. (5) Disse omstændigheder medfører en utilstrækkelig beskyttelse, der er til skade for lægemiddelforskningen. [...] (7) Der bør indføres en ensartet løsning på fællesskabsplan for således at undgå en uensartet udvikling af de nationale lovgivninger, som kan føre til nye forskelle, der vil kunne hindre den frie bevægelighed for lægemidler i Fællesskabet og dermed direkte påvirke det indre markeds funktion. (8) Det er nødvendigt at fastsætte bestemmelser for et supplerende beskyttelsescertifikat for lægemidler, for hvilke der er udstedt en gyldig markedsføringstilladelse, og som kan tildeles indehaveren af et nationalt eller et europæisk patent på samme vilkår i alle medlemsstater. En forordning er derfor det mest hensigtsmæssige instrument. (9) Varigheden af den beskyttelse, certifikatet giver, bør fastlægges således, at beskyttelsen bliver tilstrækkelig og effektiv. Der bør med henblik herpå indrømmes den, der er indehaver af såvel et patent som et certifikat, en beskyttelsesperiode på i alt højst 15 år regnet fra tidspunktet for den første markedsføringstilladelse for det pågældende lægemiddel i Fællesskabet.«
24

Hvad angår spørgsmålet om det i henhold til direktiv 2002/22 er muligt i nettoomkostningerne ved forsyningspligten ligeledes at medregne den rimelige fortjeneste, der er fastsat i national ret, er Nejvyšší správní soud på grundlag af en ordlydsfortolkning af den opfattelse, at en fortjeneste, hvad enten den er rimelig eller ej, ikke kan anses for en udgiftspost, der henhører under begrebet »nettoomkostninger« ved forsyningspligten, som det erklæres og bestemmes i direktivet. Man skal imidlertid være opmærksom på, at nettoomkostningerne i henhold til det pågældende direktiv også kan omfatte de delvise omkostninger for »egenkapitalen«, som forsyningspligtudbyderen har afholdt. Disse omkostninger er, om end det ikke er helt hensigtsmæssigt, i henhold til de nationale bestemmelser omfattet af udtrykket »rimelig fortjeneste«. Nejvyšší správní soud finder det derfor nødvendigt at forelægge Domstolen et spørgsmål om, hvorvidt artikel 12 og 13 i direktiv 2002/22 skal fortolkes således, at begrebet »nettoomkostninger« ved forsyningspligten er til hinder for, at nettoomkostningerne, således som beregnet, også omfatter »den rimelige fortjeneste« for udbyderen af den tjeneste, der er omfattet af forsyningspligten, endog udtrykt i form af omkostninger til kapitalinvesteringer på op til 14,5% af egenkapitalens bogførte værdi.
48

Det bemærkes imidlertid for det første, at den skattemæssige fordel, der består i afskrivning af goodwill, har en umiddelbar virkning for moderselskabet, mens beskatningen af kapitalgevinsten ved afhændelse af en kapitalandel i et hjemmehørende selskab har en fjern og usikker karakter, idet den forelæggende ret i øvrigt i denne henseende har bemærket, at strategiske kapitalandele almindeligvis besiddes varigt. Under disse betingelser kan den omstændighed, at det er muligt at beskatte værditilvæksten ved afhændelse af kapitalandelen, ikke udgøre et hensyn til sammenhængen i skattemæssig henseende, der kan begrunde et afslag på nævnte skattemæssige fordel ved et moderselskabs erhvervelse af en kapitalandel i et ikke-hjemmehørende selskab, som bliver medlem af en koncern (jf. i denne retning domme Rewe Zentralfinanz, C-347/04, EU:C:2007:194, præmis 67, og DI. VI. Finanziaria di Diego della Valle & C., C-380/11, EU:C:2012:552, præmis 49).