ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – afgiftspligtige personer

[Rådets direktiv 77/388, art. 21, stk. 1, litra b)]

Sammendrag

Artikel 21, stk. 1, litra b), i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter, som ændret ved direktiv 2000/65, skal fortolkes således, at det er tilstrækkeligt med henblik på at kunne anse en afgiftspligtig for en afgiftspligtig, der ikke er etableret i indlandet, at den omhandlede afgiftspligtige har etableret hjemstedet for sin økonomiske virksomhed i udlandet.

Navnlig i en situation, der er kendetegnet dels ved den omstændighed, at den afgiftspligtiges hjemsted for hans økonomiske virksomhed er kendt og befinder sig i et andet land end aftagerens, dels ved den omstændighed, at det er ubestridt, at der er tale om et faktisk og reelt hjemsted og ikke et fiktivt hjemsted eller en fiktiv etablering, kan det ikke tages i betragtning, at den afgiftspligtige eventuelt har sin private bopæl i indlandet.

Formodningen om, at tjenesteydelserne leveres af en afgiftspligtig, der ikke er etableret i indlandet, når nævnte afgiftspligtiges hjemsted for den økonomiske virksomhed er beliggende i udlandet, uanset hvor den pågældendes private bopæl befinder sig, gør det muligt at undgå, at aftageren, der er etableret i et land, som har kendskab til, at tjenesteyderen har hjemsted for sin økonomiske virksomhed i udlandet, må iværksætte en efterforskning af, hvor nævnte tjenesteyders private bopæl er beliggende, og medvirker dermed til at sikre en pålidelig og korrekt momsopkrævning.

(jf. præmis 28 og 34-36 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Internationale aftaler – associeringsaftalen EØF-Tyrkiet – fri bevægelighed for personer – arbejdstagere – adgang for tyrkiske statsborgere, som er tilknyttet en medlemsstats lovlige arbejdsmarked, til udøvelse af lønnet beskæftigelse i denne medlemsstat og tilsvarende opholdsret

(Associeringsrådet EØF-Tyrkiets afgørelse nr. 1/80, art. 6, stk. 1)

Sammendrag

Artikel 6, stk. 1, første led, i Associeringsrådet EØF-Tyrkiets afgørelse nr. 1/80 skal fortolkes således, at den er til hinder for, at de kompetente nationale myndigheder inddrager en tyrkisk arbejdstagers opholdstilladelse med tilbagevirkende kraft fra det tidspunkt, hvor arbejdstageren ikke længere opfylder det nationalretlige grundlag, på hvilket opholdstilladelsen blev udstedt, når nævnte arbejdstager ikke har udvist svigagtig adfærd, og hvor inddragelsen sker efter udløbet af den periode med lovlig beskæftigelse på et år, der omhandles i nævnte artikel 6, stk. 1, første led.

For det første kan denne bestemmelse ikke fortolkes således, at det er tilladt en medlemsstat ensidigt at ændre omfanget af ordningen med gradvis integration af tyrkiske statsborgere på værtsmedlemsstatens arbejdsmarked. Såfremt det ikke anerkendes, at en sådan arbejdstager i over et år har haft lovlig beskæftigelse i værtsmedlemsstaten, ville det for det andet være i strid med det almindelige princip om beskyttelse af velerhvervede rettigheder, hvorefter rettigheder, som en tyrkisk arbejdstager gyldigt kan påberåbe sig i henhold til en bestemmelse i afgørelse nr. 1/80, ikke længere afhænger af, at de omstændigheder, der gav anledning til, at rettighederne opstod, fortsat består, idet afgørelsen ikke opstiller en sådan betingelse.

(jf. præmis 42, 50 og 53 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – fri udveksling af tjenesteydelser – direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring –direktiv 73/239 – forpligtelse for forsikringsvirksomheder til at opnå en godkendelse – fritagelse for visse virksomheder – indskrænkende fortolkning (Rådets direktiv 73/239, som ændret ved direktiv 2005/68, art. 4 og 6) (jf. præmis 42-44, 47 og 48)

2. Traktatbrudssøgsmål – Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget – relevante forhold – forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 258 TEUF) (jf. præmis 57)

3. Medlemsstater – forpligtelser – gennemførelse af direktiver – undladelse – begrundet i interne forhold – ikke tilladt (art. 258 TEUF) (jf. præmis 58)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – tilsidesættelse af artikel 6, 8, 9, 13, 15, 16 og 17 i Rådets første direktiv 73/239/EØF af 24. juli 1973 om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring (EFT L 228, s. 3) – tilsidesættelse af artikel 22 og 23 i Rådets direktiv 92/49/EØF af 18. juni 1992 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring og om ændring af direktiv 73/239/EØF og 88/357/EØF (tredje skadesforsikringsdirektiv) (EFT L 228, s. 1).

Afgørelse

Konklusion

1) Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 6, 8, 9, 13 og 15-17 i Rådets første direktiv 73/239/EØF af 24. juli 1973 om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om adgang til udøvelse af direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/68/EF af 16. november 2005, og artikel 22 og 23 i Rådets direktiv 92/49/EØF af 18. juni 1992 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende direkte forsikringsvirksomhed bortset fra livsforsikring og om ændring af direktiv 73/239/EØF og 88/357/EØF (tredje skadesforsikringsdirektiv), som ændret ved direktiv 2005/68, idet Irland ikke fuldt ud anvender disse direktiver i forhold til alle forsikringsvirksomheder på et ikke diskriminerende grundlag.

2) Irland betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri udveksling af tjenesteydelser – tv-radiospredningsvirksomhed – direktiv 89/552 – kontrol med overholdelsen af direktivets bestemmelser – kontrol pålagt den medlemsstat, hvorfra udsendelserne bringes – undtagelser – tilskyndelse til had på grund af race, køn, religion eller nationalitet – begreb – tilsidesættelse af tanken om mellemfolkelig forståelse – omfattet

(Rådets direktiv 89/552, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/36, art. 22a)

Sammendrag

Artikel 22a i Rådets direktiv 89/552 om samordning af visse love og administrative bestemmelser i medlemsstaterne vedrørende udøvelse af tv- radiospredningsvirksomhed, som ændret ved direktiv 97/36, skal fortolkes således, at faktiske omstændigheder, der er omfattet af en bestemmelse i national ret om forbud mod tilsidesættelse af tanken om mellemfolkelig forståelse, skal anses for at være omfattet af begrebet »tilskyndelse til had på grund af race, køn, religion eller nationalitet«.

Denne artikel er ikke til hinder for, at en medlemsstat på grundlag af generel lovgivning, såsom en lov om foreninger, træffer foranstaltninger over for et tv-spredningsforetagende, der er etableret i en anden medlemsstat, med den begrundelse, at dette foretagendes virksomhed og formål er i strid med forbuddet mod tilsidesættelse af tanken om mellemfolkelig forståelse, forudsat at disse foranstaltninger ikke forhindrer selve retransmissionen på modtagermedlemsstatens område af fjernsynsudsendelser, der sendes af dette foretagende fra en anden medlemsstat, hvilket det tilkommer den nationale ret at efterprøve.

(jf. præmis 46 og 54 samt domskonkl.)
Sag C-405/10

Straffesag

mod

QB

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Amtsgericht Bruchsal)

»Miljøbeskyttelse – forordning (EF) nr. 1013/2006 og forordning (EF) nr. 1418/2007 – kontrol med overførsel af affald – forbud mod eksport af brugte katalysatorer til Libanon«

Sammendrag af dom

Miljø – affald – overførsler – eksport af affald bestemt til nyttiggørelse – eksport til lande, der ikke er omfattet af OECD-beslutningen om kontrol med grænseoverskridende overførsel af affald

[Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1013/2006, art. 36, stk. 1, litra f), og art. 37; Kommissionens forordning nr. 1418/2007]

Artikel 36, stk. 1, litra f), og artikel 37 i forordning nr. 1013/2006 om overførsel af affald, sammenholdt med bestemmelserne i forordning nr. 1418/2007 om eksport til nyttiggørelse af visse typer affald, der er opført i bilag III eller IIIA til forordning nr. 1013/2006, til visse lande, der ikke er omfattet af OECD-beslutningen om kontrol med grænseoverskridende overførsel af affald, som ændret ved forordning nr. 740/2008, skal fortolkes således, at eksport fra Unionen til Libanon af affald, der er bestemt til nyttiggørelse, og som henhører under kode B1120, liste B, del 1, i bilag V til forordning nr. 1013/2006, er forbudt.

Således som angivelsen af den nævnte kode i rubrikken »Libanon« i kolonne (a) i bilaget til forordning nr. 1418/2007 indikerer, har myndighederne i Libanon nemlig officielt meddelt Kommissionen i deres besvarelse af dennes anmodning, der blev fremsendt i henhold til artikel 37, stk. 1, i forordning nr. 1013/2006, at overførsel fra EU af det pågældende affald til Libanon med henblik på nyttiggørelse i dette tredjeland var forbudt.

Denne fortolkning, der er den eneste, der er forenelig med de formål, der i det foreliggende tilfælde forfølges af EU-retten, drages ikke i tvivl af den omstændighed, at kategori B1120 i forhold til Libanon ligeledes er opført i kolonne (d) i bilaget til forordning nr. 1418/2007.

Det tilkommer den nationale ret at vurdere spørgsmålet om, hvorvidt EU-rettens bestemmelser under sådanne omstændigheder er tilstrækkeligt præcise til at kunne udgøre gerningsindholdet i nationale strafferetsbestemmelser i overensstemmelse med det strafferetlige bestemthedskrav, som udgør et generelt princip i EU-retten, der navnlig er forankret i artikel 49, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, og som medlemsstaterne er bundet af, når de foreskriver en straf for tilsidesættelse af EU-rettens bestemmelser.

(jf. præmis 35, 38, 41 og 47-49 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – punktafgiftsstrukturen for mineralolier – direktiv 92/81 – fritagelse af motorbrændstof, der anvendes med henblik på sejlads i EU-farvande, medmindre der er tale om lystsejlads – begrebet sejlads

[Rådets direktiv 92/81, art. 8, stk. 1, litra c)]

Sammendrag

Artikel 8, stk. 1, litra c), i direktiv 92/81 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for mineralolier, som ændret ved direktiv 94/74, skal fortolkes således, at mineralolier, der leveres til anvendelse i en gravemaskine, der er fastmonteret på et skib, men som følge af egen selvstændig motor og olietanke fungerer uafhængigt af skibets fremdriftsmotor, ikke er fritaget for punktafgift.

Det fremgår nemlig af ordlyden af denne bestemmelse, at den omhandlede fritagelse er betinget af, at mineralolierne anvendes som motorbrændstof med henblik på sejlads i EU-farvande. Under disse omstændigheder kan dette forbrug ikke anses for uadskilleligt forbundet med bevægelsen af det skib, hvorpå gravemaskinen er monteret.

(jf. præmis 20, 23 og 24 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Medlemsstater – forpligtelser – gennemførelse af direktiver – undladelse – begrundet med fortolkningsvanskeligheder – ikke tilladt (art. 258 TEUF) (jf. præmis 16)

2. EU-ret – fortolkning – tekster på flere sprog – uoverensstemmelse mellem forskellige sprogversioner – hensyntagen til de pågældende retsforskrifters almindelige opbygning og formål (jf. præmis 18)

3. Institutionernes retsakter – direktiver – medlemsstaternes gennemførelse – nødvendigheden af en klar og præcis gennemførelse – muligheden for en senere ændring af bilag, der fastlægger de tekniske aspekter og de nærmere regler for anvendelse af direktivet – uden betydning for forpligtelsen til at gennemføre direktivet (art. 288, stk. 3, TEUF) (jf. præmis 24, 25 og 77)

4. Traktatbrudssøgsmål – bevis for traktatbruddet – Kommissionens bevisbyrde – formodninger – ikke tilladt – manglende overholdelse af den meddelelsespligt, som er pålagt medlemsstaterne ved et direktiv – følger (art. 4, stk. 3, TEU; art. 17 TEUF og 258 TEUF) (jf. præmis 30, 32, 33 og 52)

5. Institutionernes retsakter – direktiver – medlemsstaternes gennemførelse – gennemførelse af et direktiv uden lovgivningsvirksomhed – betingelser – generelt retligt grundlag med sikkerhed for direktivets fulde efterlevelse (art. 288, stk. 3, TEUF) (jf. præmis 40 og 47)

6. Institutionernes retsakter – direktiver – medlemsstaternes gennemførelse – fuldstændig gennemførelse nødvendig (art. 288, stk. 3, TEUF) (jf. præmis 48 og 50)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende vedtagelse eller meddelelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/46/EF af 5. september 2007 om fastlæggelse af en ramme for godkendelse af motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil samt af systemer, komponenter og separate tekniske enheder til sådanne køretøjer (rammedirektivet) (EUT L 263, s. 1).

Afgørelse

Konklusion

1) Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 48 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/46/EF af 5. september 2007 om fastlæggelse af en ramme for godkendelse af motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil samt af systemer, komponenter og separate tekniske enheder til sådanne køretøjer, idet den ikke har meddelt Europa-Kommissionen de love og administrative bestemmelser, der gennemfører direktivet.

2) Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 48 i direktiv 2007/46/EF, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at gennemføre direktivet.

3) Republikken Polen betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Landbrug – fælles markedsordning – eksportrestitutioner – forudbetaling – varer, der er henført under toldoplagsproceduren – forpligtelse til at føre et lagerregnskab

(Rådets forordning nr. 565/80 og nr. 2913/92; Kommissionens forordning nr. 3665/87, som ændret ved Kommissionens forordning nr. 1708/93, og nr. 2454/93)

2. Landbrug – fælles markedsordning – eksportrestitutioner – forudbetaling – varer, der er henført under toldoplagsproceduren – tilsidesættelse af forpligtelsen til at føre et lagerregnskab

(Rådets forordning nr. 565/80 og nr. 2913/92; Kommissionens forordning nr. 3665/87, som ændret ved Kommissionens forordning nr. 1708/93, og nr. 2454/93)

Sammendrag

1. De EU-retlige bestemmelser om forudfinansiering af eksportrestitutioner og navnlig bestemmelserne i forordning nr. 3665/87 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter, som ændret navnlig ved forordning nr. 1708/93, sammenholdt med bestemmelserne i forordning nr. 565/80 om forudbetaling af eksportrestitutioner for landbrugsprodukter, skal fortolkes således, at den omstændighed, at der – i overensstemmelse med Unionens toldforskrifter – føres et lagerregnskab over de produkter, der er henført under toldkontrol, udgør en betingelse for forudbetaling af en eksportrestitution vedrørende disse produkter. Resterende tvivl vedrørende rigtigheden af visse posteringer eller vedrørende uoverensstemmelser i det nævnte lagerregnskab kan imidlertid afklares ved hjælp af anden, supplerende dokumentation, for så vidt som de kompetente nationale myndigheder anser disse dokumenter for fyldestgørende.

(jf. præmis 39 og domskonkl. 1)

2. De EU-retlige bestemmelser om forudfinansiering af eksportrestitutioner og navnlig bestemmelserne i forordning nr. 3665/87 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter, som ændret navnlig ved forordning nr. 1708/93, sammenholdt med bestemmelserne i forordning nr. 565/80 om forudbetaling af eksportrestitutioner for landbrugsprodukter, skal fortolkes således at:

- For så vidt som og i det omfang forpligtelsen til i overensstemmelse med Unionens toldforskrifter at føre et lagerregnskab over de produkter, der er henført under toldkontrol, ikke er opfyldt, er beviset for, at varer af lignende mængde og art som dem, der er anført i angivelsen om betaling af et forskud, er eksporteret, ikke tilstrækkeligt til, at eksportrestitutionen vedrørende disse varer kan betragtes som erhvervet af eksportøren.

- Såfremt eksportøren på grund af tilsidesættelsen af forpligtelsen til at føre lagerregnskab over produkter, der er anbragt på et toldoplag, helt eller delvis skal tilbagebetale beløb, der er modtaget som forskud på en eksportrestitution, skal der anvendes en forhøjelse på 20% på det fejlagtigt udbetalte beløb, der skal tilbagebetales, i henhold til artikel 33, stk. 1, andet afsnit, i forordning nr. 3665/87.

(jf. præmis 47 og 55 samt domskonkl. 2)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Institutionernes retsakter – direktiver – medlemsstaternes gennemførelse – inkorporering af et direktiv uden lovgivningsvirksomhed – betingelser – generelt retligt grundlag med sikkerhed for direktivets fulde efterlevelse (art. 288, stk. 3, TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/98) (jf. præmis 46 og 60)

2. Institutionernes retsakter – direktiver – medlemsstaternes gennemførelse – direktiv, der tilsigter at skabe rettigheder for borgerne – krav om klarhed og retssikkerhed – direktiv 2003/98 – retten til videreanvendelse af den offentlige sektors informationer – ingen gennemførelse ved lov eller administrative bestemmelser – ikke tilladt [art. 288, stk. 3, TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/98, art. 2, nr. 1)-3), 4), 6), 7) og 10)] (jf. præmis 50-52 og 54-56)

3. Institutionernes retsakter – direktiver – medlemsstaternes gennemførelse – inkorporering af et direktiv uden lovgivningsvirksomhed – ikke tilladt, når der udtrykkeligt er foreskrevet en henvisning til direktivet (art. 288, stk. 3, TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/98) (jf. præmis 58)

4. Institutionernes retsakter – direktiver – medlemsstaternes gennemførelse – fuldstændig gennemførelse nødvendig – det forhold, at der i en medlemsstat ikke findes en aktivitet, der er omfattet af et direktiv – ingen betydning (art. 288, stk. 3, TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/98) (jf. præmis 64)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme artikel 2, 3, 4, 6, 7, 8, 10 og 11 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/98/EF af 17. november 2003 om videreanvendelse af den offentlige sektors informationer (EUT L 345, s. 90).

Afgørelse

Konklusion

1) Republikken Polen har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, 3, 4, 6, 7, 8, 10 og 11 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/98/EF af 17. november 2003 om videreanvendelse af den offentlige sektors informationer, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at gennemføre disse bestemmelser i den polske retsorden.

2) Republikken Polen betaler sagens omkostninger
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – fradrag for indgående afgift

(Rådets direktiv 2006/112, art. 9, stk. 1, og art. 168)

2. Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – fradrag for indgående afgift – begrænsning af fradragsretten

(Rådets direktiv 2006/112, art. 168)

Sammendrag

1. En afgiftspligtig person kan i princippet gøre krav på retten til fradrag for indgående merværdiafgift, som skal betales eller er betalt, for en tjenesteydelse, som er leveret mod vederlag, når den gældende nationale lovgivning tillader overdragelse af en andel af et sameje af en opfindelse, hvorved rettighederne til denne opfindelse overdrages.

Begrebet økonomisk virksomhed omfatter nemlig alle former for virksomhed som producent, handlende eller tjenesteyder. Begreberne levering af varer og tjenesteydelser har alle en objektiv karakter, og de finder anvendelse uafhængigt af de pågældende transaktioners formål og resultater. Overdragelse af en andel af et sameje af en opfindelse kan, selv om der ikke er sket nogen patentering af sidstnævnte, derfor i princippet udgøre merværdiafgiftspligtig økonomisk virksomhed. Det følger heraf, at en sådan transaktion gør, at der opstår ret til fradrag for indgående afgift, som skal betales eller er betalt.

Spørgsmålet om, hvorvidt den omhandlede overdragelse udelukkende er foretaget med det formål at opnå en afgiftsfordel, er uden nogen relevans med hensyn til afgørelsen af, om overdragelsen udgør en tjenesteydelse og må anses for økonomisk virksomhed i henhold til de relevante bestemmelser i direktiv 2006/112 om det fælles merværdiafgiftssystem.

(jf. præmis 45-48 samt domskonkl. 1)

2. Konstatering af et misbrug på merværdiafgiftsområdet kræver for det første, at de omhandlede transaktioner – selv om de betingelser, der er fastsat i de relevante bestemmelser i direktivet og i den nationale lovgivning til gennemførelse af direktivet, formelt er overholdt – ville indebære, at der blev opnået en afgiftsfordel, som det ville stride mod formålet med disse bestemmelser at tildele, og for det andet, at det skal fremgå af en samlet række objektive omstændigheder, at hovedformålet med de omhandlede transaktioner er indskrænket til opnåelsen af denne afgiftsfordel.

Hvad angår den skattemæssige behandling af en overdragelse af en andel af et sameje af en opfindelse, hvorved rettighederne til denne opfindelse overdrages, tilkommer det den nationale ret at fastslå, om der, henset til samtlige faktiske omstændigheder, der kendetegner en sådan levering af en tjenesteydelse, er tale om misbrug af rettigheder for så vidt angår retten til fradrag for indgående merværdiafgift.

(jf. præmis 52 og 54 samt domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – levering af tjenesteydelser mod vederlag – begreb

[Rådets direktiv 77/388, artikel 2, nr. 1), og artikel 4]

Sammendrag

Artikel 2, nr. 1), og artikel 4 i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter skal fortolkes således, at en erhvervsdrivende, der for egen risiko køber uerholdelige fordringer til en pris, som er lavere end fordringernes pålydende værdi, ikke leverer tjenesteydelser mod vederlag som omhandlet i artikel 2, nr. 1), og ikke udøver økonomisk virksomhed, der er omfattet af direktivets anvendelsesområde, når differencen mellem fordringernes pålydende værdi og købsprisen afspejler de omhandlede fordringers faktiske økonomiske værdi på tidspunktet for deres overdragelse.

Under sådanne omstændigheder modtager erhververen af fordringerne således ingen modydelse fra overdrageren, idet forskellen mellem de overdragede fordringers pålydende værdi og købsprisen for disse fordringer afspejler den faktiske økonomiske værdi af disse fordringer på tidspunktet for deres overdragelse, som kan henføres til fordringernes uerholdelige karakter og den forhøjede risiko for skyldnernes misligholdelse.

(jf. præmis 22, 25 og 26 samt domskonkl.)