ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 269/54

Sag anlagt den 11. juli 2011 — Monier Roofing Components mod KHIM (CLIMA COMFORT)

(Sag T-371/11)

2011/C 269/119

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Monier Roofing Components GmbH (Oberursel, Tyskland) (ved advokat F. Ekey)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 28. april 2011 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 2026/2010-1) annulleres.

— Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »CLIMA COMFORT« for varer i klasse 17 — varemærkeansøgning nr. 9 175 324

Undersøgerens afgørelse: Afslag på ansøgningen

Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), artikel 75 og 76 i forordning nr. 207/2009, idet i) appelkammeret uden at høre sagsøgeren lagde urigtige fysiske konklusioner til grund, ii) appelkammeret var forpligtet til at oplyse sagen ex officio, og iii) appelkammeret foretog en urigtig vurdering af de omhandlede varers beskaffenhed og anvendelse og drog urigtige konklusioner vedrørende betydningen af tegnet »CLIMA COMFORT« med hensyn til de omhandlede varer.
1)

Det første anbringende er, at betingelserne for at træffe afgørelse ved kendelse i henhold til artikel 76 i procesreglementet for Retten for EU-Personalesager ikke er opfyldt og at der ikke foreligger en sag, som åbenbart ikke kan behandles. — Personaleretten har ikke taget hensyn til adskillige af de fremførte påstande og anbringender vedrørende den chikane, som appellanten var udsat for. — Appellanten blev nægtet ret til at blive tildelt en frist til at berigtige sin stævning i henhold til artikel 36 i procesreglementet for Retten for EU-Personalesager for så vidt angår to af ansættelsesmyndigheden trufne afgørelser, som appellanten citerede i sin stævning.
2)

Andet anbringende vedrører en tilsidesættelse af begrundelsespligten, der er fastsat i artikel 296, stk. 2, TEUF. Sagsøgeren foreholder Rådet, at det har vedtaget restriktive foranstaltninger vedrørende ham uden at have meddelt ham begrundelserne herfor og således gøre det muligt for ham at forsvare sig. Sagsøgeren foreholder Rådet, at det har begrænset sig til en generel og stereotyp formulering, uden præcist at nævne de faktiske og retlige oplysninger, som afgørelsens lovlighed afhænger af, og de betragtninger, der førte til at den blev truffet.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 282/47

Sag anlagt den 4. august 2011 — Iberdrola mod Kommissionen

(Sag T-431/11)

2011/C 282/87

Processprog: spansk

Parter

Sagsøger: Iberdrola, SA (Bilbao, Spanien) (ved advokaterne J. Ruiz Calzado, M. Núñez-Müller og J. Domínguez Pérez)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Afgørelsens artikel 1, stk. 1, annulleres.

— Subsidiært annulleres delvist afgørelsens artikel 1, stk. 4 og 5.

— Subsidiært annulleres eller ændres om nødvendigt afgørelsens artikel 4, og

— Kommissionen tilpligtes at betale samtlige sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Nærværende søgsmål er anlagt til prøvelse af Kommissionens afgørelse af 12. januar 2011 om skattemæssig afskrivning af finansiel goodwill i forbindelse med erhvervelse af kapitalandele i udenlandske virksomheder, truffet i sag nr. C 45/2007 (ex NN 51/2007, ex CP 9/2007), og som Spanien har gennemført.

Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de samme som dem, der er gjort gældende i sag T-429/11, BBVA mod Kommissionen.
—

Mere subsidiært, afgørelsens artikel 4 annulleres, for så vidt som den kræver, at transaktioner, der er foretaget inden offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende af den endelige beslutning, der er genstand for denne sag, tilbagesøges.
2)

Det andet anbringende vedrører tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og begrundelsespligten. — Dette anbringende består af to dele, begge vedrørende perioden for den berettigede forventning som fastsat i den anfægtede afgørelses artikel 1, stk. 2 og 3: — Første del: Principalt tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning. Sagsøgeren har gjort gældende, at nævnte princip bør beskytte alle støttemodtagere mod krav om tilbagebetaling af støtten indtil datoen for offentliggørelse af den anfægtede afgørelse, idet offentliggørelsen af afgørelsen om indledning af undersøgelsesproceduren ikke er tilstrækkeligt til at svække den berettigede forventning, der er opstået på grundlag af Kommissionens erklæringer i Europa-Parlamentet. — Anden del: Subsidiært tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og begrundelsespligten. Sagsøgeren er af den opfattelse, at Kommissionen tog fejl, da den fra perioden for den berettigede forventning udelukkede hele den dag, hvor afgørelsen om indledning af undersøgelsesproceduren, der førte til vedtagelsen af den anfægtede afgørelse, blev offentliggjort i EUT. For det første fordi det kan udledes af fællesskabsretten, at den sidste dag i en frist skal forstås som værende fuldt inkluderet i denne, og for det andet fordi udelukkelsen i den dispositive del af den anfægtede afgørelse af den nævnte dag fra perioden for den berettigede forventning er inkonsekvent i forhold til afgørelsens begrundelse.
1)

Til støtte for sit søgsmål har sagsøgeren fremsat tre anbringender. — Første anbringende vedrørende foretagelsen af en urigtig retsanvendelse ved gennemgangen af selektivitetsbegrebet og ved kvalificeringen af den pågældende foranstaltning som statsstøtte. — Sagsøgeren gør gældende, at Kommissionen ikke har fastslået, at den undersøgte skatteforanstaltning begunstiger »visse virksomheder eller visse produktioner«, således som artikel 197, stk. 1, TEUF foreskriver. Kommissionen antager blot, at skatteforanstaltningen er selektiv ud fra den omstændighed, at den udelukkende finder anvendelse på erhvervelsen af kapitalandele i udenlandske virksomheder (i det konkrete tilfælde i tredjelande, der ikke er medlemsstater i EU) og ikke i indenlandske virksomheder. Sagsøgeren er af den opfattelse, at nævnte argumentation er urigtig og cirkulær. Den omstændighed, at anvendelsen af den undersøgte foranstaltning — ligesom enhver anden skatteregel — er støttet på opfyldelsen af visse objektive krav, betyder ikke, at foranstaltningen retligt eller faktisk er selektiv. Spanien har tilvejebragt oplysninger, som viser, at der er tale om en generel foranstaltning, der retligt og faktisk gælder for alle virksomheder, der betaler selskabsskat i Spanien uafhængigt af deres størrelse, art, sektor eller oprindelse. — For det andet udgør den umiddelbare forskellige behandling i henhold til artikel 12, stk. 5, i TRLIS langt fra en selektiv fordel, men tjener til, at alle erhvervelser af kapitalandele ligestilles i skattemæssig henseende, uanset om de er indenlandske eller udenlandske. I tredjelande er der væsentlige hindringer for at gennemføre fusioner, hvilket forhindrer disse i praksis; derimod kan fusioner gennemføres nationalt og med henblik herpå er afskrivningen af finansiel goodwill anerkendt. Følgelig udvider artikel 12, stk. 5, i TRLIS blot denne afskrivning til erhvervelse af aktiver i udenlandske virksomheder, hvilken handling udgør den tilnærmelsesvise, gennemførlige pendant til nationale fusioner og dermed er en bestanddel af den spanske økonomi og den spanske ordnings logik. — Kommissionen har fejlagtigt antaget, at der ikke er hindringer for transaktioner vedrørende fusioner med virksomheder i tredjelande, og har følgelig fejlagtigt fastslået, at der er den nødvendige referenceramme for at konstatere selektivitet og for ikke at tilslutte sig argumenterne om den skattemæssige neutralitet. Kommissionen har i særdeleshed foretaget en fejlagtig analyse af de transaktioner, som er foretaget i Amerikas Forenede Stater, Brasilien og Mexico. — Subsidiært bør afgørelsen annulleres i det mindste i tilfælde af overtagelse af aktiemajoriteten i virksomheder i tredjelande, hvor situationen burde sammenlignes med nationale fusioner og dermed burde være begrundet i den spanske ordnings opbygning og logik.
2)

Andet anbringende vedrører en retlig fejl og en tilsidesættelse af proceduren i og med, at Kommissionen er af den opfattelse, at det for at konkludere, at en foranstaltning er en statsstøtte, som skal forbydes i sin helhed, er tilstrækkeligt, at dens anvendelse fører til nærmere fastlagte situationer, som udgør en støtte.
—

Subsidiært, afgørelsens artikel 4 annulleres, for så vidt som den kræver, at transaktioner, der er foretaget inden offentliggørelsen i Den Europæiske Unions Tidende af den endelige beslutning, der er genstand for denne sag, tilbagesøges.
—

Forhandlingsproceduren, der er udført i forbindelse med udbudsproceduren »Support to the Digitalisation of the Montenegrin Public Broadcasting — Supply of equipment, Montenegro« (referencenr. EuropaAid/129435/C/SUP/ME-NP) (EUT 2010/S 178-270613) annulleres, idet sagsøgeren har været udsat for forskelsbehandling og følgelig ikke har kunne rette eller forklare sit bud.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 282/47

Sag anlagt den 4. august 2011 — Telefónica mod Kommissionen

(Sag T-430/11)

2011/C 282/86

Processprog: spansk

Parter

Sagsøger: Telefónica, SA (Madrid, Spanien) (ved advokaterne J. Ruiz Calzado, M. Núñez-Müller og J. Domínguez Pérez)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande

— Annullation af afgørelsens artikel 1, stk. 1.

— Subsidiært, annullation af afgørelsens artikel 1, stk. 4 og 5.

— Mere subsidiært, annullation af afgørelsens artikel 4 eller i givet fald ændring af bestemmelsens rækkevidde.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale samtlige af sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Det foreliggende søgsmål er anlagt til prøvelse af Europa- Kommissionens afgørelse af 12. januar 2011 om skattemæssig afskrivning af finansiel goodwill i forbindelse med erhvervelse af kapitalandele i udenlandske virksomheder nr. C 45/07 (ex NN 51/07, ex CP 9/07), som Spanien har gennemført.

Søgsmålsgrundene og de væsentligste argumenter er de samme som i sag T-429/11, BBVA mod Kommissionen.
—

Afgørelse truffet den 23. maj 2011 af Den Europæiske Unions Agentur for Grundlæggende Rettigheder om i udbudsprocedure F/SE/10/03 — Lot 12 Cypern at tildele First Elements den første rammekontrakt og Symfiliosi den anden rammekontrakt.
2)

Andet anbringende: Urigtig, mangelfuld og modstridende begrundelse med hensyn til konstateringen af statsstøtte Sagsøgeren har nærmere bestemt gjort gældende, at begrundelsen er modstridende, eftersom det heri anerkendes, at en lavere pris for en billet kan forøge de pågældende kasinoers kundeantal, mens det på samme tid bestrides, at statens indtægter forøges på grund af det forøgede kundeantal. Begrundelsen er endvidere mangelfuld med hensyn til beviset for fordelen og med hensyn til fastsættelsen af virkningen for samhandelen inden for Fællesskabet og den er klart fejlagtig med hensyn til beviset for foranstaltningens selektive karakter.
1)

Med første anbringende gøres gældende, at Kommissionen har tilsidesat et væsentligt formkrav, idet den har undladt på behørig vis at rådføre sig med Nomenklaturudvalget. Endvidere har Kommissionen undladt at tage stilling til den af sagsøgeren indgivne udtalelse.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 282/41

Sag anlagt den 28. juli 2011 — Maharishi Foundation mod KHIM (TRANSCENDENTAL MEDITATION)

(Sag T-412/11)

2011/C 282/78

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Maharishi Foundation Ltd (St. Helier, Jersey) (ved advokat A. Meijboom)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 24. marts 2011 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1283/2010-2) annulleres.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »TRANSCENDENTAL MEDITATION« for varer og tjenesteydelser i klasse 16, 41, 44 og 45 — EF-varemærkeregistrering nr. 8246647

Undersøgerens afgørelse: Afslog ansøgningen om et EF varemærke for en del af varerne og tjenesteydelserne

Appelkammerets afgørelse: Gav medhold i klagen og hjemviste sagen til undersøgelsesafdelingen til videre behandling

Søgsmålsgrunde: Sagsøgeren har gjort fire anbringender gældende: (i) tilsidesættelse af artikel 75 og 7, stk. 1, litra a), i Rådets Forordning nr. 207/2009, idet Appelkammeret ikke udtrykkelig tog stilling til artikel 7, stk. 1, litra a), i EF-varemærkeforordningen, men ikke desto mindre anså mærket »TRANSCENDENTAL MEDIATION« for en fællesbetegnelse; (ii) tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i Rådets Forordning nr. 207/2009, idet Appelkammeret med urette fandt, at mærket mangler fornødent særpræg, (iii) tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra c), i Rådets Forordning nr. 207/2009, idet Appelkammeret med urette konkluderede, at det ansøgte mærke udelukkende består af angivelser, der i omsætningen kan tjene til at betegne varens eller tjenesteydelsens art, og (iv) tilsidesættelse af artikel 7, stk. 3, i Rådets Forordning nr. 207/2009, idet Appelkammeret med urette fandt, at mærket ikke, som følge af den brug, der er gjort deraf, har fået fornødent særpræg for de varer eller tjenesteydelser, for hvilke det søges registreret.
—

Afgørelse truffet den 14. april 2011 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 143/2010-1) annulleres, for så vidt som den forkastede indsigelsen for de øvrige varer i klasse 9 og 14.
3)

Tredje anbringende om, at Personaleretten foretog en ændring af begrundelsen. Appellanten har gjort gældende, dels at den budgetmæssige begrundelse for de almindelige gennemførelsesbestemmelser først fremkom under retsmødet, dels at denne begrundelse er forskellig fra den begrundelse, som appellanten modtog i afslaget på hans klage (en begrundelse, som Personaleretten i øvrigt fandt var utilstrækkelig). Ifølge retspraksis skal retten ikke afhjælpe en eventuel manglende begrundelse eller supplere Kommissionens begrundelse ved at tilføje eller erstatte elementer, som ikke fremgår af den anfægtede beslutning selv.
—

Sagen udsættes indtil High Court of New Zealand har truffet endelig afgørelse i sag No CIV:2011:404:2969.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 282/35

Sag anlagt den 26. juli 2011 — Masottina mod KHIM — Bodegas Cooperativas de Alicante (CA’ MARINA)

(Sag T-393/11)

2011/C 282/68

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Masottina SpA (Conegliano (TV), Italien) (ved advokat N. Schaeffer)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Bodegas Cooperativas de Alicante, der driver virksomhed under navnet Coop. V. BOCOPA (Alicante, Spanien)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 4. maj 2011 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 518/2010-1) og indsigelsesafdelingens afgørelse af 2. februar 2010 annulleres og tilbagekaldes.

— Den indsigelse, der blev indgivet af Bodegas Cooperativas de Alicante, Coop. V. BOCOPA, hvorved virksomheden gjorde indsigelse mod registreringen af varemærket »CA MARINA«, forkastes, og anmodningen om registrering af EF-varemærke nr. 6375216, hvortil Masottina SpA skal være berettiget, imødekommes.

— Bodegas Cooperativas de Alicante, Coop. V. BOCOPA tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ansøger om EF-varemærket: Masottina SpA

Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »CA’ MARINA« for varer i klasse 33 — EF-varemærkeansøgning nr. 6375216

Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Bodegas Cooperativas de Alicante, driver virksomhed under navnet Coop. V. BOCOPA

Det påberåbte varemærke eller tegn: EF-varemærkeregistrering nr. 1796374 af ordmærket »MARINA ALTA« for varer i klasse 33

Indsigelsesafdelingens afgørelse: Afslag på EF-varemærkeansøgningen for alle varer

Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen

Søgsmålsgrunde: Tilsidesættelse af artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning nr. 40/94, idet appelkammeret anvendte den nævnte artikel fejlagtigt: (i) for så vidt angår manglende eller i hvert fald utilstrækkeligt særpræg ved varemærket »MARINA ALTA«, (ii) idet der ikke foreligger nogen risiko for forveksling mellem de pågældende tegn, og (iii) henset til den omstændighed, at det ikke blev taget i betragtning, at varerne, deres distributionskanaler og kundekreds ikke er identiske.
1)

Første anbringende om tilsidesættelse af de rettigheder, der er sikret i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder Sagsøgerens rettigheder i henhold til Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«) er tilsidesat. I chartrets artikel 16 sikres friheden til at oprette og drive egen virksomhed i Den Europæiske Union, og artikel 17 vedrører retten til at anvende lovligt erhvervet ejendom i Den Europæiske Union og navnlig frit træffe dispositioner herover. Chartrets artikel 20 og 21 sikrer sagsøgeren ligebehandling og beskyttelse mod forskelsbehandling. Sagsøgeren bliver som følge af den anfægtede afgørelse udelukket fra at deltage i samhandlen i Den Europæiske Union. Derved bringes sagsøgerens økonomiske eksistens i fare. Sagsøgeren er afhængig af leveringer fra Den Europæiske Unions økonomiske område. Der foreligger ikke en offentlig interesse i at begrænse sagsøgerens frihed til at oprette og drive egen virksomhed, ejendomsret, ret til ligebehandling og beskyttelse mod forskelsbehandling. Der foreligger navnlig ingen faktiske omstændigheder, der kan udgøre en tilstrækkelig begrundelse for sagsøgtes afgørelse og det hermed forbundne indgreb i sagsøgerens grundlæggende rettigheder. Sagsøgeren er navnlig ikke involveret i spredningsfølsomme nukleare aktiviteter eller udvikling af fremføringsmidler til atomvåben. Der foreligger endvidere en forveksling. Den i den anfægtede afgørelse benævnte virksomhed SATAK er ikke identisk med sagsøgeren. Der er tale om en tredjepart, som er sagsøgeren ubekendt. Den omstændighed, at sagsøgeren ved den anfægtede afgørelse er optaget på listen i bilag II til afgørelse 2010/413/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Iran, kan ifølge sagsøgeren alene forklares med, at der foreligger en forveksling med en anden virksomhed, som driver virksomheden »SATAK« eller lignende.
1)

Første anbringende om tilsidesættelse af de rettigheder, der er sikret i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder Sagsøgerens rettigheder i henhold til Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«) er tilsidesat. I chartrets artikel 16 sikres friheden til at oprette og drive egen virksomhed i Den Europæiske Union, og artikel 17 vedrører retten til at anvende lovligt erhvervet ejendom i Den Europæiske Union og navnlig frit træffe dispositioner herover. Chartrets artikel 20 og 21 sikrer sagsøgeren ligebehandling og beskyttelse mod forskelsbehandling. Sagsøgeren bliver som følge af den anfægtede afgørelse udelukket fra at deltage i samhandlen i Den Europæiske Union. Derved bringes sagsøgerens økonomiske eksistens i fare. Sagsøgeren er afhængig af leveringer fra Den Europæiske Unions økonomiske område. Der foreligger ikke en offentlig interesse i at begrænse sagsøgerens frihed til at oprette og drive egen virksomhed, ejendomsret, ret til ligebehandling og beskyttelse mod forskelsbehandling. Der foreligger navnlig ingen faktiske omstændigheder, der kan udgøre en tilstrækkelig begrundelse for sagsøgtes afgørelse og det hermed forbundne indgreb i sagsøgerens grundlæggende rettigheder. Sagsøgeren er navnlig ikke involveret i spredningsfølsomme nukleare aktiviteter eller udvikling af fremføringsmidler til atomvåben.
1)

Med det første anbringende gøres gældende, at Publikationskontoret har tilsidesat et væsentligt formkrav, idet den anfægtede afgørelse ikke indeholder en begrundelse for så vidt angår de særlige hensyn den ordregivende myndighed tog i betragtning, da den fastslog, at sagsøgerens bud var usædvanligt lavt.
2)

Andet anbringende om, at sagsøgte har tilsidesat retten til forsvar og retten til en retfærdig rettergang, der er fastlagt i artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 6 og 13 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, idet — sagsøgte på intet tidspunkt har angivet en detaljeret begrundelse for at optage sagsøgeren på listen over personer, som er undergivet de restriktive foranstaltninger, og — sagsøgte ikke har givet sagsøgeren mulighed for effektivt at udøve sin ret til forsvar, navnlig retten til at blive hørt og retten til adgang til en procedure, der gør det muligt effektivt at anmode om sletning fra listen over personer, der er omfattet af de restriktive foranstaltninger.
1)

Det første anbringende er, at der er sket tilsidesættelse af begrundelsespligten, for så vidt som Personaleretten med afvisningen af appellanternes søgsmål har tilsidesat artikel 296 TEUF, artikel 36, første punktum, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol samt artikel 7, stk. 1, i dettes bilag 1, ved ikke at undersøge alle de retskrænkelser, som blev gjort gældende for den, og ved ikke at gøre det muligt for appellanterne at få kendskab til begrundelsen for afvisningen af anbringenderne om, at en fortolkning a contrario af artikel 90, stk. 2, i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union i forhold til vedtægtens artikel 91 er ulovlig, og om ret til at indbringe en klage over en bebyrdende afgørelse for Domstolen inden for en frist på tre måneder fra den dag, hvor klagen blev meddelt den pågældende i overensstemmelse med denne bestemmelses andet led. Eftersom Personaleretten ikke har taget hensyn til samtlige de anbringender og argumenter, som appellanterne har gjort gældende til støtte for deres annullationssøgsmål, har den således tilsidesat sin pligt til at begrunde kendelsen.
—

Mere subsidiært; det fastslås, at Kommissionen er objektivt ansvarlig for ikke at have fastsat et tilstrækkeligt tidsrum mellem offentliggørelsen af Kommissionens forordning (EU) nr. 627/2011 af 27. juni 2011 og dets ikrafttrædelse, og at der tildeles en erstatning til de sagsøgende virksomheder på følgende beløb: — Tab: — For virksomheden CHARRON: 123 297,69 EUR — For virksomheden ALMET: 384 210 EUR — Tabt fortjeneste: — For virksomheden CHARRON: for så vidt angår kontrakten indgået med virksomheden SURAJ for et beløb på 78 501,76 USD, svarende til 55 211,57 EUR — For virksomheden ALMET, for så vidt angår kontrakten indgået med virksomheden SURAJ for et beløb på 69 059,18 USD, svarende til 48 827,61 EUR til dags dato
—

Det fastslås, at Kommissionens afgørelse 2011/278/EU af 27. april 2011 om fastlæggelse af midlertidige EU-regler for harmoniseret gratistildeling af emissionskvoter i henhold til artikel 10a i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF [meddelt under nummer K(2011) 2772] (EUT L 130 af 17.5.2011, s. 1), i sin helhed er ugyldig.
—

Appellanten har nedlagt påstand om, at den appellerede dom ophæves, og Retten træffer afgørelse i realiteten for så vidt som Personaleretten a) annullerede afgørelsen af 4. februar 2009, hvorved direktøren for Europol opsagde Andreas Kalmárs midlertidige ansættelseskontrakt, annullerede afgørelsen af 24. februar 2009, hvorved direktøren for Europol fritstillede den pågældende fra at gøre tjeneste i opsigelsesperioden, og annullerede afgørelsen af 18. juli 2009, hvorved appellanten fik afslag på sin klage b) pålagde Europol at betale 5 000 EUR i skadeserstatning til Andreas Kalmár c) tilpligtede Europol at betale sagsomkostningerne.