Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fri bevægelighed for personer - etableringsfrihed - fri udveksling af tjenesteydelser - læger - forbeholdt virksomhed - ingen fællesskabsharmonisering - medlemsstaternes fastsættelse - »Heilpraktiker«-virksomhed omfattet - lovligt

(EF-traktaten, art. 52 og 59 (efter ændring nu art. 43 EF og 49 EF))

2. Fri bevægelighed for personer - etableringsfrihed - fri udveksling af tjenesteydelser - læger - forbeholdt virksomhed - ingen fællesskabsharmonisering - medlemsstaternes fastsættelse - »Heilpraktiker«-virksomhed omfattet - national lovgivning, hvorefter der ikke må tilbydes uddannelse til den pågældende virksomhed eller reklameres for sådanne uddannelser - lovligt - betingelser

(EF-traktaten, art. 52 og 59 (efter ændring nu art. 43 EF og 49 EF))

Sammendrag

1. På fællesskabsrettens nuværende udviklingstrin er ingen fællesskabsretlig bestemmelse til hinder for, at en medlemsstat fastsætter bestemmelser om, at kun personer, der er indehavere af et eksamensbevis som læge, må udøve en virksomhed som f.eks. Heilpraktikervirksomhed (naturlægevirksomhed) i den betydning, begrebet har i tysk lovgivning.

Udøvelse af Heilpraktikervirksomhed er således ikke reguleret af en harmoniseringsforanstaltning, der er vedtaget på fællesskabsplan. Når der ikke er foretaget en harmonisering af en erhvervsmæssig virksomhed, har medlemsstaterne i princippet fortsat kompetence til at fastsætte betingelserne for adgangen til eller udøvelsen af denne virksomhed, men er forpligtede til at udøve deres kompetence på dette område under iagttagelse af de grundlæggende friheder, som er sikret ved traktaten.

Selv om en lovgivning i en medlemsstat, hvorefter det i en anden medlemsstat anerkendte erhverv som Heilpraktiker ikke må udøves på førstnævnte medlemsstats område, udgør en restriktion for udøvelsen af etableringsfriheden og for den frie udveksling af tjenesteydelser, er traktatens artikel 52 og 59 (efter ændring nu artikel 43 EF og 49 EF) ikke til hinder for en sådan lovgivning, da forbuddet finder anvendelse, uanset hvilken nationalitet de personer har, som forbuddet gælder for, og i hvilken medlemsstat de er etableret, da hensynet til beskyttelsen af den offentlige sundhed er et af de hensyn, som i medfør af EF-traktatens artikel 56, stk. 1 (efter ændring nu artikel 46, stk. 1, EF), kan begrunde restriktioner for etableringsfriheden og for den frie udveksling af tjenesteydelser, da, såfremt en medlemsstat vælger at fastsætte bestemmelser om, at det kun er en bestemt faggruppe med specifikke kvalifikationer, som f.eks. personer, der er indehavere af et eksamensbevis som læge, der må foretage medicinske undersøgelser og ordinere behandlinger, hvis formål er at helbrede sygdomme eller at afhjælpe fysiske eller psykiske lidelser, dette kan betragtes som et middel, der er egnet til at opnå det formål, der udgøres af beskyttelsen af den offentlige sundhed, og da den pågældende lovgivning ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at nå det mål, der udgøres af beskyttelsen af den offentlige sundhed.

( jf. præmis 26, 37, 40-43, 50 og 51 samt domskonkl. 1 )

2. Traktatens artikel 52 og 59 (efter ændring nu artikel 43 EF og 49 EF) er ikke til hinder for,

- at en medlemsstat, som fastsætter bestemmelser om, at Heilpraktikervirksomhed (naturlægevirksomhed) i den betydning, begrebet har i tysk lovgivning, ikke må udøves på statens område af andre personer end dem, der er indehavere af et eksamensbevis som læge, ligeledes fastsætter bestemmelser om, at institutioner, som ikke er godkendt hertil, ikke må tilbyde uddannelser til Heilpraktiker, på betingelse af, at forbuddet anvendes på en sådan måde, at det kun omfatter de nærmere regler om opbygningen af de pågældende uddannelser, som kan være vildledende for offentligheden med hensyn til, om Heilpraktikererhvervet lovligt kan praktiseres på den medlemsstats område, hvor uddannelsen finder sted

- at en medlemsstat, som fastsætter bestemmelser om, at Heilpraktikervirksomhed ikke må udøves på statens område af andre end dem, der er indehavere af et eksamensbevis som læge, og at uddannelse til Heilpraktiker ikke må tilbydes, også fastsætter bestemmelser om, at der ikke må reklameres for sådanne uddannelser, der tilbydes på statens område, såfremt den pågældende reklame vedrører nærmere omstændigheder ved uddannelsen, som i overensstemmelse med traktaten i sig selv er forbudt i den pågældende medlemsstat.

Traktatens artikel 59 er imidlertid til hinder for, at en medlemsstat, som fastsætter bestemmelser om, at Heilpraktikererhvervet ikke må udøves på dens område, samt at Heilpraktikeruddannelse ikke må tilbydes på dens område, ligeledes fastsætter bestemmelser om, at der ikke må reklameres for sådanne uddannelser, der tilbydes i en anden medlemsstat, såfremt det i den pågældende reklame præciseres, hvor uddannelsen skal finde sted, og det heri nævnes, at Heilpraktikererhvervet ikke må udøves i førstnævnte medlemsstat.

( jf. præmis 70 og domskonkl. 2 )