Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Appel — anbringender — anbringender og argumenter, som blot gentager det for Retten påberåbte — manglende angivelse af den påberåbte retlige fejl — afvisning — [Domstolens statut, art. 58; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, første afsnit, litra c)]

2. Konkurrence — aftaler — forbud — gruppefritagelse — forordning nr. 123/85 — rækkevidde — en motorkøretøjsfabrikants foranstaltning, der har til formål at opdele markedet — ikke omfattet — (EF-traktaten, art. 85, stk. 1 og 3 (nu art. 81, stk. 1 og 3, EF); Kommissionens forordning nr. 123/85)

3. Konkurrence — aftaler — aftaler mellem virksomheder — selektivt salgssystem for biler — opfordring fra fabrikanten til dennes forhandlere som et led i en helhed af forretningsforbindelser — begrænsning af forsyningerne til forhandlerne i henhold til forhandleraftalen — (EF-traktaten, art. 85, stk. 1 (nu art. 81, stk. 1, EF))

4. Konkurrence — bøder — forbud mod at pålægge bøder for handlinger begået inden for rammerne af en anmeldt aftale — rækkevidde — [Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 5, litra a)]

5. Konkurrence — fællesskabsregler — overtrædelser — forsæt — konstatering af forsæt — (Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

6. Institutionernes retsakter — begrundelse — pligt — rækkevidde — beslutning om anvendelse af konkurrencereglerne — (EF-traktaten, art. 190 (nu art. 253 EF))

7. Appel — Domstolens kompetence — omgørelse af billighedsgrunde af Rettens skøn vedrørende størrelsen af de bøder, virksomhederne er pålagt — ikke omfattet — (EF-traktaten, art. 85, stk. 1 (nu art. 81, stk. 1 EF))

Sammendrag

1. De krav til begrundelsen af appellen, som fremgår af artikel 58 i Domstolens statut og af artikel 112, stk. 1, første afsnit, litra c), i Domstolens procesreglement, kan ikke anses for opfyldt, når appelskriftet, endog uden at indeholde en argumentation, der har til formål præcist at angive den retlige fejl, som den appellerede dom angiveligt er behæftet med, blot gentager eller ordret gengiver de anbringender og argumenter, der allerede er blevet fremført for Retten. En sådan appel har i realiteten kun til formål at opnå, at de i stævningen for Retten fremsatte påstande pådømmes endnu en gang, hvilket i henhold til den nævnte statuts artikel 56 ligger uden for Domstolens kompetence.

(jf. præmis 47)

2. En foranstaltning, der har til formål at opdele markedet mellem medlemsstater, kan ikke være omfattet af bestemmelserne i forordning nr. 123/85 om de forpligtelser, som forhandleren lovligt kan påtage sig som led i en forhandleraftale. Selv om denne forordning giver motorkøretøjsfabrikanterne store muligheder for at beskytte deres salgsnet, tillader den dem ikke at træffe foranstaltninger, der bidrager til at opdele markederne.

(jf. præmis 49)

3. En opfordring fra en motorkøretøjsfabrikant til dennes autoriserede forhandlere er ikke en ensidig handling, der falder uden for anvendelsesområdet for traktatens artikel 85, stk. 1 (nu artikel 81, stk. 1 EF), men en aftale i denne bestemmelses forstand, såfremt den er et led i en helhed af faste forretningsforbindelser, der er reguleret ved en på forhånd truffet generel aftale.

Motorkøretøjsfabrikanternes iværksættelse af en kontingenteringsstrategi for forsyningen til forhandlerne med det formål at begrænse reeksporten udgør ikke en ensidig foranstaltning, men derimod en aftale i førnævnte bestemmelses forstand, når motorkøretøjsfabrikanterne for at gennemtvinge denne strategi anvender de bestemmelser i forhandlerkontrakten, der giver mulighed for at begrænse leverancerne til forhandlerne og derved får indflydelse på disses forretningsmæssige adfærd.

(jf. præmis 60, 63-65 og 67)

4. Ifølge artikel 15, stk. 5, litra a), i forordning nr. 17 kan bøder ikke pålægges for handlinger, som foretages efter, at anmeldelse er sket til Kommissionen, og inden denne træffer beslutning i henhold til traktatens artikel 85, stk. 3 (nu artikel 81, stk. 3 EF), »for så vidt de ligger inden for grænserne for den i anmeldelsen beskrevne erhvervsudøvelse«.

Det fremgår modsætningsvis af denne bestemmelse, at når handlingerne ligger uden for grænserne for den anmeldte erhvervsudøvelse, kan bødefritagelsen ikke finde anvendelse for nogen af disse handlinger, da den pågældende erhvervsudøvelse ikke længere svarer til den, der beskrives i anmeldelsen. Dette resultat støttes af den betragtning, at i et tilfælde, hvor den påtalte adfærd består i en række foranstaltninger, der har samme formål, ville det være kunstigt at underopdele denne adfærd med det formål kun at anvende bødefritagelsen på nogle af de foranstaltninger, som den består i.

(jf. præmis 83, 84, 178 og 179)

5. Karakteriseringen i Fællesskabets konkurrenceret af en forsætligt eller uagtsomt begået overtrædelse i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17, forudsætter ikke, at de personer identificeres, som har handlet ansvarspådragende inden for virksomheden, eller som skulle have været anset for ansvarlige for virksomhedens eventuelt mangelfulde organisation.

(jf. præmis 96 og 98)

6. Den begrundelse, der kræves i henhold til traktatens artikel 190 (nu artikel 253 EF), skal klart og utvetydigt angive de betragtninger, som den fællesskabsmyndighed, der har udstedt den anfægtede retsakt, har lagt til grund, dels således at de berørte personer kan få kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, for at de kan forsvare deres rettigheder, dels således at Fællesskabets retsinstanser kan udøve deres prøvelsesret. Selv om det i medfør af førnævnte artikel 190 påhviler Kommissionen at angive de faktiske og retlige omstændigheder, som ligger til grund for en beslutning, hvorved en virksomhed pålægges en bøde for tilsidesættelsen af Fællesskabets konkurrenceret, og de retlige betragtninger, som har foranlediget den til at træffe denne, kræver bestemmelsen imidlertid ikke, at Kommissionen behandler alle de faktiske og retlige spørgsmål, som er blevet behandlet under den administrative procedure.

(jf. præmis 124 og 127)

7. Det tilkommer ikke Domstolen, når den udtaler sig om retlige spørgsmål under en appelsag, af billighedsgrunde at omgøre det skøn, som Retten har udøvet under sin fulde prøvelsesret vedrørende størrelsen af de bøder, som er pålagt virksomheder for overtrædelse af fællesskabsretten. Følgelig kan Domstolen ikke under en appel undersøge, om størrelsen af den bøde, som Retten har fastsat inden for rammerne af sin fulde prøvelsesret, står i rimeligt forhold til overtrædelsens grovhed og varighed, således som de er fastslået af Retten, som resultat af dennes vurdering af de faktiske omstændigheder.

(jf. præmis 151)