ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
40

Inden der i givet fald foretages en undersøgelse af sagens to anbringender, skal det ex officio undersøges, om EACEA havde kompetence til at vedtage afgørelsen af 8. oktober 2013 (jf. for så vidt angår den præceptive karakter af et anbringende vedrørende inkompetence hos ophavsmanden til en afgørelse, der var underlagt Unionens retsinstansers legalitetskontrol, dom af 10.5.1960, Tyskland mod Den Høje Myndighed, 19/58, Sml., EU:C:1960:19, s. 488, dom af 28.1.2003, Laboratoires Servier mod Kommissionen, T-147/00, Sml., EU:T:2003:17, præmis 45, og af 13.12.2013, Ungarn mod Kommissionen, T-240/10, Sml., EU:T:2013:645, præmis 70), idet det præciseres, at parterne har haft lejlighed til kontradiktorisk at drøfte dette spørgsmål, henset til, at EACEA selv i formalitetsindsigelsen har gjort gældende, at det ikke havde kompetence til at vedtage en afgørelse som afgørelsen af 8. oktober 2013, og at der i retsmødet blev stillet flere spørgsmål til EACEA bl.a. om, hvorvidt dette havde kompetence til at foretage en fornyet undersøgelse af en afgørelse som afgørelsen af 2. august 2013, og om der var tilfælde med bunden kompetence på området for afslag på ansøgninger om tildeling af støtte. Sagsøgeren blev under retsmødet opfordret til at udtale sig om disse spørgsmål og om de besvarelser, som EACEA havde givet. Det følger heraf, at kontradiktionsprincippet både under sagens skriftlige og mundtlige forhandling er blevet overholdt for så vidt angår anbringendet om inkompetence hos ophavsmanden til den anfægtede retsakt, hvilket er i overensstemmelse med retspraksis angående et retligt anbringende, der rejses ex officio (jf. i denne retning dom af 2.12.2009, Kommissionen mod Irland m.fl., C-89/08 P, Sml., EU:C:2009:742, præmis 57 og 60).
32

ECHA har indledningsvis anført, at virksomhederne Medini og A.L.O. Immobilien ikke blev anset for at være sagsøgerens partnervirksomheder. I øvrigt henviste den anfægtede afgørelse til Compagnie d’Investissement des Alpes som værende en »indirekte« partnervirksomhed til sagsøgeren. Anmodningerne om oplysninger vedrørende denne virksomhed samt vedrørende de virksomheder, der potentielt er tilknyttede Medini, er baseret på artikel 6 i bilaget til henstilling 2003/361. Navnlig søgte ECHA i henhold til artikel 6, stk. 3, andet afsnit, i bilaget til henstilling 2003/361 at vurdere dataene for I.C.B.s to partnervirksomheder (dvs. Medini og A.L.O. Immobilien). Med henblik herpå har ECHA anført, at det har anvendt artikel 6, stk. 3, første afsnit, som giver oplysninger om måden til fastlæggelse af dataene for en virksomhed, der er partnervirksomhed til en tilknyttet virksomhed. Følgelig anmodede ECHA sagsøgeren om at indlevere dataene for A.L.O. Immobilien og Medini samt dataene for deres tilknyttede virksomheder (altså Compagnie d’Investissement des Alpes). Denne anmodning er i øvrigt i overensstemmelse med ordlyden af artikel 6, stk. 3, andet afsnit, i bilaget til henstilling 2003/361, som ikke, i modsætning til det for uafhængige virksomheder fastsatte, bestemmer, at fastsættelsen af dataene for partnervirksomhederne til de virksomheder, der er tilknyttet den pågældende virksomhed skal foretages »udelukkende« på grundlag af disse virksomheders regnskaber. ECHA har fremhævet, at ordet »udelukkende« er gentaget i mange sproglige versioner af henstilling 2003/361. ECHA fortolker derfor artikel 6, stk. 3, andet afsnit, i bilaget til henstilling 2003/361 således, at den herved pålægges at tage hensyn til dataene for alle de selskaber, der er tilknyttet de partnervirksomheder, som den nævnte artikel henviser til. En modsat fortolkning ville medføre, at en virksomheds status som SMV ville variere, alt efter om partnervirksomhederne til de virksomheder, der er tilknyttet den pågældende virksomhed, er medtaget eller ikke er medtaget i de konsoliderede balancer for de virksomheder, som de er tilknyttede (i det foreliggende tilfælde Compagnie d’Investissement des Alpes). Denne fortolkning er ligeledes i overensstemmelse med kriteriet om en streng fortolkning, som skal anvendes hvad angår henstilling 2003/361. Fortolkningen er ligeledes i overensstemmelse med vejledningen vedrørende definitionen på SMV og navnlig med de forklarende bemærkninger og bilagene til nævnte vejledning. ECHA har tilføjet, at begrebet »gruppe af virksomheder«, således som præsenteret af sagsøgeren, er i strid med bestemmelserne i henstilling 2003/361. En virksomheds tilhørsforhold til en gruppe afhænger af de relationer, som virksomheden har med andre virksomheder og ikke af eksistensen af et holdingselskab. ECHA har fremhævet, at en af I.C.B.s aktionærer og administratorer i det foreliggende tilfælde ligeledes er formand for sagsøgerens bestyrelse og administrator for A.L.O. Immobilien. Det vil derfor være nødvendigt at analysere dataene for Compagnie d’Investissement des Alpes, inden der tages stilling til sagsøgerens status som SMV.
132

For det første har sagsøgeren i modsætning til, hvad Kommissionen har fastsat i den anfægtede afgørelse, anført, at det forhold, at IMU-lovgivningen alene indrømmer ret til fritagelse på ejendomme for enheder, der udøver økonomiske aktiviteter på et »ikke-kommercielt grundlag«, ikke indebærer, at disse enheder ikke kan anses for at være virksomheder i konkurrenceretlig forstand. Sagsøgeren har anført, at begrebet virksomhed i henhold til fast retspraksis omfatter enhver enhed, som udøver økonomisk virksomhed, uanset denne enheds retlige status og dens finansieringsmåde. Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at de kriterier, der er fastsat med henblik på at bestemme, hvilke aktiviteter der berettiger IMU-fritagelse, er vage og i strid med statsstøttereglerne. Navnlig har sagsøgeren bestridt, at tjenesteydelser vedrørende logi skal anses for at være leveret på et ikke-kommercielt grundlag, hvis de leveres gratis eller mod et symbolsk beløb. Endvidere har sagsøgeren anført, at disse klagepunkter finder anvendelse på de kriterier, som finder anvendelse med hensyn til undervisnings- og sundhedsydelser. Endelig har sagsøgeren gjort gældende, at IMU-fritagelsen opfylder samtlige betingelser for, at det kan fastslås, at der foreligger statsstøtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF, og at fritagelsen ikke opfylder de krav om forenelighed, der er fastsat i samme artikels stk. 2 og 3.
Hvad for det andet angår en hensyntagen til dataene for Esseco Group, som sagsøgeren har anfægtet under den administrative procedure, og som i særdeleshed er genstand for dette søgsmål, præciserede ECHA i en skrivelse af 5. september 2013 til sagsøgeren, at Esseco Group var tilknyttet Essemar, som var sagsøgerens partnervirksomhed. ECHA anførte ligeledes begrundelsen for, at den var af den opfattelse, at Esseco Group var tilknyttet Essemar. ECHA oplyste desuden, inden at anføre, at der skulle tages hensyn til den omstændighed, at dataene for Essemar var omfattet af Esseco Groups konsoliderede regnskab, i henhold til artikel 6, stk. 3, i bilaget til henstilling 2003/361, følgende:

»Dataene for partnervirksomheden [(i det foreliggende tilfælde Essemar)] til den pågældende virksomhed [(i det foreliggende tilfælde sagsøgeren)] er de data, der fremgår af dens regnskaber og andre data, i påkommende tilfælde i konsolideret form. Hertil lægges 100% af dataene for de virksomheder, der er tilknyttet denne partnervirksomhed [Esseco Group], undtagen hvis deres data allerede indgår ved konsolidering. Eftersom Esseco Group i Deres tilfælde var tilknyttet Essemar, som er [sagsøgerens] partnervirksomhed, skal der følgelig tages hensyn til dataene for Esseco Group på tidspunktet for udarbejdelsen af de samlede data for [sagsøgeren].«
Hvad for det første angår klagepunktet om, at sagsøgeren ikke er blevet informeret tilstrækkeligt klart om de omstændigheder, der blev foreholdt ham, og dermed ikke er blevet hørt om disse forhold, skal det indledningsvis fastslås, at ingen lovgivning indeholder en forpligtelse til at informere de berørte personer i forbindelse med OLAF’s eksterne undersøgelser. Hvad derimod angår de interne undersøgelser bestemmer artikel 4 i Kommissionens afgørelse 1999/396/EF, EKSF, Euratom af 2. juni 1999 om betingelser og regler for interne undersøgelser i forbindelse med bekæmpelse af svig, korruption og alle andre ulovlige aktiviteter til skade for Fællesskabernes interesser (EFT 1999, L 149, s. 57) under overskriften »Underretning af den berørte person«:

»Såfremt det afsløres, at et medlem af, en tjenestemand eller anden ansat i Kommissionen kunne være personligt involveret, skal den pågældende hurtigt underrettes, såfremt der ikke er risiko for, at dette skader undersøgelsen [...]

I tilfælde, der nødvendiggør absolut hemmeligholdelse af hensyn til undersøgelsen og anvendelse af undersøgelsesmetoder, der henhører under en national retsmyndighed, kan forpligtelsen til at give medlemmet af, tjenestemanden eller den ansatte i Kommissionen lejlighed til at udtale sig i forståelse med henholdsvis Kommissionens formand og generalsekretær udsættes til senere.«
186

For det andet har Lico og PYMAR anført, at Kommissionen var bekendt med, at SLB-ordningen fandtes, fra den blev iværksat, som det godtgøres ved de anmodninger om oplysninger, der blev sendt til de spanske myndigheder fra 2001. Godkendelsen af de foranstaltninger, som SLB-ordningen bestod af, blev endvidere offentliggjort i Boletín Oficial del Estado (det spanske statstidende) og blev i vidt omfang udbredt i pressen. På trods heraf forholdt Kommissionen sig passiv i næsten ti år uden at indlede den formelle undersøgelsesprocedure, hvilket er et unødigt ophold. Lico og PYMAR har desuden anført, at det udgør en selvmodsigelse at give afkald på tilbagesøgning af støtte indrømmet i perioden 2002-2006 som følge af retssikkerhedsprincippet, når det samtidig anføres, at denne periode ikke kan tages i betragtning med hensyn til undersøgelsen af, om Kommissionen forholdt sig passiv i for lang tid. Det er under alle omstændigheder Lico og PYMAR’s opfattelse, at selv hvis det antages, at det skal undersøges, om Kommissionen alene handlede inden for en rimelig frist fra 2006, må svaret været benægtende; jf. analogt dom af 24. november 1987, RSV mod Kommissionen (223/85, EU:C:1987:502), hvori det tog Kommissionen 26 måneder at vedtage sin afgørelse. Sagsøgerne har endvidere gjort gældende, at såfremt SLB-ordningen ligner den ordning, der var omfattet af beslutningen om de franske skattemæssige ØIG’er, så meget, som Kommissionen har anført – hvilket den ikke gør – var de fem år, der i det foreliggende tilfælde gik til afgørelsen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure, klart for lang tid. Henset til det ovenstående har Lico og PYMAR anført, at situationen med retsusikkerhed vedblev indtil offentliggørelsen af afgørelsen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure i 2011.
9

I ESM-traktatens artikel 13 beskrives proceduren for tildeling af stabilitetsstøtte til et medlem af ESM som følger: »1. An ESM Member may address a request for stability support to the Chairperson of the Board of Governors. Such a request shall indicate the financial assistance instrument(s) to be considered. On receipt of such a request, the Chairperson of the Board of Governors shall entrust the […] Commission, in liaison with the ECB, with the following tasks: a) to assess the existence of a risk to the financial stability of the euro area as a whole or of its Member States, unless the ECB has already submitted an analysis under Article 18(2); b) to assess whether public debt is sustainable. Wherever appropriate and possible, such an assessment is expected to be conducted together with the [International Monetary Fund (IMF)]; c) to assess the actual or potential financing needs of the ESM Member concerned. 2. On the basis of the request of the ESM Member and the assessment referred to in paragraph 1, the Board of Governors may decide to grant, in principle, stability support to the ESM Member concerned in the form of a financial assistance facility. 3. If a decision pursuant to paragraph 2 is adopted, the Board of Governors shall entrust the […] Commission – in liaison with the ECB and, wherever possible, together with the IMF – with the task of negotiating, with the ESM Member concerned, a memorandum of understanding (an »MoU«) detailing the conditionality attached to the financial assistance facility. The content of the MoU shall reflect the severity of the weaknesses to be addressed and the financial assistance instrument chosen. In parallel, the Managing Director of the ESM shall prepare a proposal for a financial assistance facility agreement, including the financial terms and conditions and the choice of instruments, to be adopted by the Board of Governors. The MoU shall be fully consistent with the measures of economic policy coordination provided for in the [FEU Treaty], in particular with any act of European Union law, including any opinion, warning, recommendation or decision addressed to the ESM Member concerned. 4. The […] Commission shall sign the MoU on behalf of the ESM, subject to prior compliance with the conditions set out in paragraph 3 and approval by the Board of Governors. 5. The Board of Directors shall approve the financial assistance facility agreement detailing the financial aspects of the stability support to be granted and, where applicable, the disbursement of the first tranche of the assistance. […] 7. The […] Commission – in liaison with the ECB and, wherever possible, together with the IMF – shall be entrusted with monitoring compliance with the conditionality attached to the financial assistance facility.«
170

For det fjerde skal det fremhæves, at den pligt til at foretage en konsekvensanalyse, der er fastsat i punkt 6.3.4 i meddelelsen om forsigtighedsprincippet, i sidste ende blot er et særligt udtryk for proportionalitetsprincippet. Kommissionens argument ville følgelig betyde, at den i forbindelse med anvendelsen af forordning nr. 1107/2009 var fritaget for at overholde dette princip, i hvert fald hvad angår den økonomiske del. Det forhold, at det hævdes, at Kommissionen på et område, hvor den råder over et vidt skøn, har ret til at træffe foranstaltninger uden at have pligt til at vurdere fordele og ulemper, er således ikke i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet. Når en forvaltning indrømmes en skønsbeføjelse, er dens pligt til at udøve dette skøn, og i denne forbindelse tage hensyn til alle relevante oplysninger, en nødvendig og uomgængelig følge heraf. Dette er så meget mere tilfældet i forbindelse med anvendelsen af forsigtighedsprincippet, hvor forvaltningen træffer foranstaltninger, der begrænser borgeres rettigheder, ikke på grundlag af videnskabelig sikkerhed, men på et usikkert grundlag: Hvis borgeren skal acceptere et eventuelt forbud mod en økonomisk virksomhed, selv om den pågældende ikke selv er sikker på, at den indebærer en uacceptabel risiko, skal det som minimum kræves, at forvaltningen i så fuld udstrækning som muligt vurderer følgerne af sin handling sammenlignet med de mulige følger af en manglende handling for de forskellige interesser, der er på spil.
Det skal bemærkes, at EFSA’s udtalelse vedrørte en fornyet gennemgang af EPPO’s vejledning, som hidtil havde været referenceordningen for vurderingen af risikoen for bier ved plantebeskyttelsesmidler hvad angår vurderingen af kroniske risici, eksponering for lave doser, eksponering via guttation og vurdering af de samlede risici (jf. præmis 17 ovenfor). Under overskriften »Abstract« i EFSA’s udtalelse redegøres der for det formål, der forfølges, og det arbejde, som EFSA har udført i denne forbindelse, som følger:

»[EFSA-udvalget for plantebeskyttelsesmidler og restkoncentrationer heraf] er blevet anmodet om at afgive en videnskabelig udtalelse om den videnskabelige metode, der anvendes til at vurdere risiciene ved plantebeskyttelsesmidler for bier (Apis melifera, Bombus spp. og solitære bier). Der er foreslået specifikke beskyttelsesmål på grundlag af økosystemtjenestetilgangen. De forskellige eksponeringsveje er blevet grundigt analyseret for forskellige kategorier af bier. Retningslinjerne for forsøg er blevet evalueret, og der er opstillet en liste med forslag til forbedring samt fremtidige forskningsbehov. Der er ved hjælp af dødelighedsdata foreslået et simpelt værktøj til vurdering af kumulative virkninger af isolerede pesticider. Virkningerne af gentagen og samtidig eksponering samt synergisme er drøftet. Der er udarbejdet forslag til særskilte risikovurderingsordninger, en for honningbier og en for humlebier og solitære bier.«
29

For det første bemærkes, at såfremt et varemærke er sammensat af ord- og figurbestanddele – selv om de førstnævnte i princippet har mere særpræg end de andre, fordi gennemsnitsforbrugeren lettere henviser til de omhandlede varer ved at citere varemærkenavnet end ved at beskrive dettes figurbestanddel – følger det ikke deraf, at et varemærkes ordbestanddele altid skal anses for at have mere særpræg end figurbestanddelene. I et tilfælde med et sammensat varemærke kan figurbestanddelen nemlig indtage en placering, der svarer til ordbestanddelens placering (dom af 6.10.2015, Monster Energy mod KHIM – Balaguer (icexpresso + energy coffee), T-61/14, ikke trykt i Sml., EU:T:2015:750, præmis 37). De iboende egenskaber ved det omtvistede varemærkes figurbestanddel og ordbestanddel samt disse bestanddeles respektive placeringer skal derfor undersøges med henblik på at identificere den dominerende bestanddel (jf. i denne retning dom af 16.1.2008, Inter-Ikea mod KHIM – Waibel (idea), T-112/06, ikke trykt i Sml., EU:T:2008:10, præmis 49).
Grundforordningens artikel 11, stk. 2, havde følgende ordlyd:

»Endelige antidumpingforanstaltninger udløber fem år efter indførelsen heraf eller fem år efter datoen for afslutningen af den seneste genoptagelse af en undersøgelse, som omfattede både spørgsmålet om dumping og skade, medmindre det som led i en genoptagelse af en undersøgelse fastslås, at foranstaltningernes bortfald sandsynligvis vil medføre, at der fortsat eller igen vil finde dumping sted med deraf følgende skade. En undersøgelse genoptages ved foranstaltningernes udløb på [Europa-]Kommissionens initiativ eller på anmodning fremsat af eller på vegne af producenterne i [Unionen], og foranstaltningerne forbliver i kraft, indtil resultatet af en sådan undersøgelse foreligger.

En undersøgelse genoptages ved foranstaltningernes udløb, når anmodningen herom indeholder tilstrækkelige beviser for, at foranstaltningernes bortfald sandsynligvis vil medføre, at der fortsat eller igen vil finde dumping sted med deraf følgende skade. At der foreligger sandsynlighed herfor, kan f.eks. fremgå af beviser for, at der fortsat finder dumping sted og forvoldes skade, eller beviser for, at når de skadelige virkninger er afhjulpet, skyldes det helt eller delvis, at der foreligger foranstaltninger, eller beviser for, at omstændighederne for eksportørerne eller markedsvilkårene har en sådan karakter, at de giver anledning til at formode, at der vil finde yderligere skadevoldende dumping sted.

Ved gennemførelsen af undersøgelser i henhold til dette stykke skal eksportørerne, importørerne, repræsentanterne for eksportlandet og producenterne i [Unionen] have lejlighed til at uddybe, afvise eller fremsætte bemærkninger til de spørgsmål, der er indeholdt i anmodningen om genoptagelse af en undersøgelse, og der skal drages konklusioner under behørig hensyntagen til alle relevante og behørigt dokumenterede beviser, der fremlægges vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt foranstaltningernes bortfald indebærer sandsynlighed for, at der fortsat eller igen vil finde dumping sted med deraf følgende skade.

En meddelelse om det forestående udløb af foranstaltningerne skal offentliggøres i Den Europæiske Unions Tidende på et passende tidspunkt inden for det sidste år, foranstaltningerne er i kraft, som defineret i dette stykke. Derefter skal [Unionens] producenter senest tre måneder før udgangen af femårsperioden indgive en anmodning om, at en undersøgelse genoptages i henhold til andet afsnit. Der offentliggøres også en meddelelse om foranstaltningernes faktiske bortfald i henhold til dette stykke.«
»(244)

Selv om de relevante geografiske markeder er nationale, er det hensigtsmæssigt først at undersøge markedet for ekspresudbringning af småpakker inden for EØS ud fra et paneuropæisk synspunkt. Ekspresudbringning inden for EØS er en netværksindustri, der, som UPS har anerkendt, kræver, at operatørerne sikrer, at de er til stede i alle lande. Denne tilstedeværelse kræver igen investeringer i hele værdikæden (afhentning, sortering, strækningsdrift, knudepunkter, lufttransportnetværk, fly og levering). Selv om disse investeringer kan nedsættes ved at udlicitere dele af værdikæden til tredjeparter, resulterer dette i manglende kontrol over værdikæden og i sidste ende over kvaliteten af tjenesteydelserne og den operationelle effektivitet. De selskaber, som udbyder tjenesteydelser af høj kvalitet inden for erhvervsgrenen for ekspresudbringning inden for EØS med et homogent eksprestransportnetværk, der dækker alle landene i EØS, er kurervirksomhederne, som har den snævreste kontrol over deres netværk. Ikke-kurervirksomhederne er som sådan ikke i stand til at udøve et tilstrækkeligt konkurrencepres på kurervirksomhederne. Den mindste kurervirksomhed på det europæiske marked, FedEx, udøver ikke et tilstrækkeligt konkurrencepres på fusionsparterne og DHL. Endvidere synes det ikke tilstrækkeligt sandsynligt, at de eksisterende operatører, som f.eks. FedEx, vil kunne ekspandere eller indtræde på markedet i tilstrækkeligt omfang eller hurtigt nok til at opveje de forventede skadevirkninger af konkurrencetabet forårsaget af fusionen. Desuden synes hverken købekraften eller afkastet at være tilstrækkelige til at opveje konkurrencetabet inden for en relevant frist med henblik på vurderingen af denne fusion.«
Ved skrivelse af 29. maj 2012 meddelte Kommissionen sagsøgeren, at den fornyede vurdering af opførelsen af hans navn på den anfægtede liste endnu pågik. Den meddelte ham endvidere, at den for nylig fra sanktionskomitéen havde modtaget yderligere, »mere specifikke« oplysninger vedrørende begrundelsen (herefter »det andet tillæg til begrundelsen«), nemlig følgende:

»I august 2006 modtog Mohammed Al-Ghabra et antal genstande, herunder martyrvideoer, af en person, som er blevet anonymiseret af Det Forenede Kongeriges retslige myndigheder under initialerne AY, med henblik på videregivelse til ekstremister inden for Al-Qaida-organisationen i Pakistan. Disse martyrvideoer var optaget af personer, der indgik i et netværk af ekstremister i Det Forenede Kongerige, som forberedte flere angreb på passagerfly med afgang fra Det Forenede Kongerige. Disse omstændigheder fulgte efter en række møder mellem disse to personer i Sydafrika i april/maj 2006, som menes at have haft til formål at drøfte spørgsmål med tilknytning til islamistisk ekstremisme.

AY blev anholdt og sigtet for sammensværgelse med henblik på drab og for forberedelse af terrorhandlinger, men blev frikendt i den efterfølgende straffesag, selv om andre medlemmer af netværket blev kendt skyldige og idømt fængselsstraffe for en række forhold, herunder sammensværgelse med henblik på drab, sammensværgelse med henblik på bombeangreb og forberedelse af terrorhandlinger.

Efter frikendelsen blev AY undergivet restriktioner ved en anordning om kontrol [(»control order«)], og han er fortsat undergivet antiterrorforanstaltninger, som er anordnet af Det Forenede Kongeriges indenrigsministerium i henhold til Terrorism Prevention and Investigation Measures Act 2011 [(lov af 2011 om foranstaltninger med henblik på forebyggelse og efterforskning af terrorisme)] under hensyn til, at der er rimelig grund til at antage, at han har deltaget i terrorrelaterede aktiviteter, og at disse foranstaltninger er nødvendige for at forhindre ham i at på ny at deltage i sådanne aktiviteter.«
4.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — absolutte registreringshindringer — et tegn, der ikke er beskrivende — dette indebærer ikke nødvendigvis, at tegnet har særpræg [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra b) og c)] (jf. præmis 26)