ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
—

Kommissionen tilsidesatte artikel 101, stk. 1, og artikel 296 TEUF, artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, artikel 4, 7 og artikel 23, stk. 2, i forordning nr. 1/2003 og principperne om personligt ansvar og god forvaltningsskik ved at holde Schenker China Ltd ansvarlig for BAX Global (Kina) Co. Ltds handlemåde og ved kun at pålægge Schenker China Ltd en bøde for denne adfærd, selvom BAX Global (Kina) Co. Ltd var et datterselskab, der tilhørte en anden virksomhed ledt af en vis virksomhed under størstedelen af den periode af de handlinger, der er anført i den anfægtede beslutnings artikel 1, stk. 3, litra a).
2)

Med det andet anbringende gøres det gældende, at Kommissionens konklusion om, at sagsøgerne nægtede at medvirke ved kontrolundersøgelsen, er ugrundet og uforholdsmæssig. Sagsøgerne har anført, at de af Kommissionen fremførte forhold med hensyn til at genåbne en e-mail konto eller omdirigere e-mails til sagsøgernes server i det foreliggende tilfælde ikke var tilstrækkelige til at godtgøre en tilsidesættelse af artikel 23, stk. 1, i Rådets forordning (EF) nr. 1/2003. Sagsøgerne har også gjort gældende, at der ikke blev lagt hindringer i vejen for kontrolundersøgelsen med forsæt eller uagtsomhed.
1)

Første anbringende om, at fastlæggelsen af varigheden af den overtrædelse, som Alban Giacomo SpA bliver foreholdt, er ulovlig. — Sagsøgeren har med det første anbringende gjort gældende, at den overtrædelse, som selskabet foreholdes, ophørte under det sidste møde, som selskabet deltog i den 11. september 2006, og ikke på tidspunktet for Kommissionens kontrolbesøg den 3. juli 2007. — Sagsøgeren har til støtte for dette anbringende påberåbt sig følgende argumenter: i) det er ikke godtgjort, at sagsøgeren under mødet den 11. september 2006 indgik en aftale om forhøjelsen af salgspriserne for 2007; ii) det er ikke godtgjort, at sagsøgeren har gennemført den hævdede aftale om forhøjelsen af salgspriserne for 2007; iii) det er ikke godtgjort, at sagsøgeren opretholdt kontakter med selskabets konkurrenter efter mødet den 11. september 2006.
—

Kommissionen har foretaget en fejlagtig retsanvendelse, idet den med urette har antaget at være beføjet til at straffe overtrædelser inden for lufttrafikken i henhold til artikel 101, stk. 1, TEUF. Under alle omstændigheder har Kommissionen retsstridigt ikke indrømmet nogen undtagelse i henhold til forordning (EØF) nr. 3975/87 om fastsættelse af fremgangsmåden ved anvendelse af konkurrencereglerne på virksomheder i luftfartssektoren. Kommissionen er ikke retligt beføjet til at forfølge overtrædelser af artikel 101, stk. 1, TEUF med bøder, da der før 1. maj 2004 ikke fandtes en gennemførelsesforordning for luftfarten, og lufttransport mellem Unionen og tredjelande dermed var fritstillet (»Air Transport Exemption«).
3)

For det tredje har Kommissionen fastsat den bøde, som sagsøgerne er blevet pålagt, forkert, idet den har fastsat bødenedsættelsens størrelse for sagsøgerne som første virksomhed, der har fremlagt bevismateriale med betydelig merværdi, forkert. Kommissionen har heller ikke på den retligt påkrævede måde begrundet, hvorledes den har fastsat bødenedsættelsens størrelse for sagsøgerne som første virksomhed, der har fremlagt bevismateriale med betydelig merværdi.
4)

Fjerde anbringende vedrørende anvendelsen af et urigtigt retsgrundlag Den Hellenske Republik har gjort gældende, at Kommissionen, hvis den finder, at Den Hellenske Republik ikke anvender lov nr. 4002/2011 korrekt, burde gøre brug af artikel 258 TEUF og anlægge et nyt traktatbrudssøgsmål i stedet for at kræve fortsat betaling af bøden.
4)

For det fjerde har Kommissionen begået en retlig fejl ved at lægge til grund og har ikke ført tilstrækkeligt bevis for, at der har fundet prisaftaler sted i år 2002. Derved er retningslinjerne for beregning af bøder også blevet anvendt med urette, idet det fejlagtigt er blevet lagt til grund, at overtrædelsen varede fra 1999 til 2007. Derudover har Kommissionen tilsidesat artikel 25 i forordning nr. 1/2003, idet forhold fra 2002 allerede var forældede.
1)

Første anbringende: Tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, TEUF. Sagsøgeren gør gældende, at Vänersborg kommune ikke har ydet ulovlig statsstøtte til sagsøgeren som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF ved at sælge og udleje offentligt ejet ejendom til under ejendommens markedsværdi. Ifølge sagsøgeren har Kommissionen foretaget en række fejlskøn i forbindelse med den retlige vurdering af de påståede støtteforanstaltninger, idet: — Kommissionen ikke tog hensyn til, at køb af anlægget i et tidligere led til 17 millioner SEK kunne udgøre statsstøtte, — Kommissionen undlod at tage hensyn til, at den faktiske salgspris på 8 millioner SEK svarede til anlæggets markedsværdi, — Kommissionen tilsidesatte det markedsøkonomiske investorprincip ved at lægge efterfølgende vurderinger på forskellige vurderingstidspunkter til grund for sin afgørelse i stedet for det faktiske salg, som blev foretaget til en privat investor, — den såkaldte tredje vurdering i PwC-rapporten udgjorde ikke en tilforladelig indikation af anlæggets reelle markedsværdi pr. marts 2008, og — Kommissionen ikke tog hensyn til, at anlægget senere rent faktisk blev solgt for 8 millioner SEK i maj 2011 efter en åben udbudsprocedure i forbindelse med de nye køberes konkurs.
2)

Andet anbringende om en tilsidesættelse af retten til forsvar og retten til effektiv domstolsbeskyttelse, idet sagsøgeren ikke er blevet hørt under den procedure, der førte til, at han blev pålagt en sanktion, for så vidt som Rådet ikke har oplyst ham om de omstændigheder, som er foreholdt ham, og for så vidt som sagsøgeren ikke har været i stand til at gøre sine synspunkter gældende i denne forbindelse.
1)

Med det første anbringende til støtte for den første påstand har sagsøgerne gjort følgende gældende, idet de har hævdet, at de ikke overtrådte artikel 101 TEUF og EØS-aftalens artikel 53: — Kommissionen begik en åbenbar fejl ved at anse sagsøgerne for at have deltaget i kartellet vedrørende Automated Manifest System (»AMS«), ved ikke at have vurderet de faktiske omstændigheder rigtigt og ved ikke at have foretaget en fuldstændig og korrekt analyse af sit eget bevismateriale, eftersom: — Kommissionen analyserede de faktiske omstændigheder i sit eget bevismateriale urigtigt. — Rækkevidden af drøftelserne inden for rammerne af foreningen Freight Forward International (»FFI«) blev angivet urigtigt i afgørelsen. — Medlemmerne af FFI blev ikke enige om en pris eller en række af priser. — Sagsøgerne og andre godstransportører pålagde AMS-gebyrer selektivt for at opnå konkurrencemæssige fordele. — Kommissionen så bort fra klare beviser for, at sagsøgernes medlemskab af FFI ikke godtgjorde, at sagsøgerne deltog i kartellet vedrørende AMS-gebyr. — Kommissionen så bort fra klare beviser for, at sagsøgerne selv fastsatte deres AMS-gebyr på grundlag af lufttransportørers AMS-gebyrer og andre faktorer for markedsreguleret prisdannelse. — Kommissionen har ikke bevist, at sagsøgerne deltog i nogen aftale med henblik på at fordreje konkurrencen i den forstand, hvori udtrykket anvendes i artikel 101, stk. 1, TEUF og EØS-aftalens artikel 53, eftersom: — Sagsøgernes deltagelse i seks møder inden for rammerne af FFI og i telefonkonferencer ikke retligt kan kvalificeres som en overtrædelse af artikel 101 TEUF, og — afgørelsen ikke indeholder bevis for, at sagsøgerne deltog i nogen bilaterale eller multilaterale drøftelser uden for rammerne af FFI vedrørende AMS-gebyr. — AMS-gebyrerne havde igen mærkbar indvirkning på konkurrencen, eftersom: — AMS-gebyrerne udgjorde en meget lille del af den samlede transportpris, og — AMS-gebyrerne uundgåeligt byggede på lufttransportørernes beslutning om at indføre et gebyr og derfor ingen mærkbar indvirkning havde på markedet.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 243/25

Sag anlagt den 6. juni 2012 — Argo Group International mod KHIM — Arisa Assurances (ARIS)

(Sag T-247/12)

2012/C 243/45

Stævningen er affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: Argo Group International Holdings Ltd (Hamilton, Bermuda) (ved solicitors R. Hoy, S. Levine og N. Edbrooke)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Arisa Assurances SA (Luxembourg, Luxembourg)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 9. marts 2012 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 193/2011-2) annulleres.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ansøger om EF-varemærket: Argo Group International Holdings Ltd

Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket i farver »ARIS« for varer og tjenesteydelser i klasse 36 — EF-varemærkeansøgning nr. 7390404

Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Arisa Assurances SA

Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: EF-varemærkeregistrering nr. 307470 af figurmærket i farver »ARISA ASSURANCES S.A.« for vare og tjenesteydelser i klasse 36

Indsigelsesafdelingens afgørelse: Afslag på ansøgningen

Appelkammerets afgørelse: Afslag på klage

Søgsmålsgrunde: Sagsøgeren gør gældende, at Harmoniseringskontoret og appelkammeret begik en retlig fejl, da de fastslog, at varemærkerne ligner hinanden i retlig forstand og at der som følge heraf foreligger risiko for forveksling hos den relevante kundekreds.
3)

Tredje anbringende om en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet for så vidt som de af Rådet iværksatte foranstaltninger medførte en lukning af sagsøgerens finanssystem, der foretager 90 % af sine transaktioner i EUR. Dette satte et stort antal løbende kontrakter ud af kraft, hvilket medførte ansvar for sagsøgeren og hindrede tusinder af syriske borgere i at gennemføre diverse bank- og finanstransaktioner.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 273/16

Sag anlagt den 2. juli 2012 — Evropaïki Dynamiki mod Kommissionen

(Sag T-297/12)

2012/C 273/27

Processprog: græsk

Parter

Sagsøger: Evropaïki Dynamiki-Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE (Athen, Grækenland) (ved advokat B. Christianos)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgerens påstande

— Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren 50 000 EUR i erstatning for den skade på sagsøgerens faglige omdømme som følge af tilsidesættelse af Kommissionens tilsidesættelse af den tjenstlige tavshedspligt, inklusiv udligningsrenter regnet fra den 3. juli 2007 indtil afsigelsen af dommen i denne sag og indtil den endelige betaling.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har gjort gældende, at Den Europæiske Unions Ret i henhold til artikel 340, stk. 2, TEUF (Unionens ansvar uden for kontraktforhold) skal tilpligte Europa-Kommissionen (herefter »Kommissionen«) at betale erstatning for den skade, som er lidt som følge af Kommissionens ulovlige adfærd. Kommissionen har navnlig forvoldt sagsøgerens faglige omdømme skade, idet Kommissionen den. 3. juli 2007 udleverede et dokument vedrørende en undersøgelse, som blev gennemført vedrørende sagsøgeren, til udenforstående virksomheder.

Sagsøgeren har gjort gældende, at betingelserne for at pålægge Kommissionen et erstatningsansvar uden for kontraktforhold, således som de er fortolket i retspraksis, er opfyldt, for så vidt angår erstatning for den skade som sagsøgerens faglige omdømme har lidt som følge af, at Kommissionen uretmæssigt har givet udenforstående virksomheder oplysninger om såvel eksistensen som indholdet af den undersøgelse, som gennemføres vedrørende sagsøgeren, samt om erhvervshemmeligheder om sagsøgeren.
—

Vedtagelsen af en godkendt liste over sundhedsanprisninger vedrørende generelle funktioner, mens visse anprisninger fortsat opretholdes i medfør af overgangsforanstaltningerne i artikel 28 i forordning (EF) nr. 1924/2006 (dvs. ved at opdele evalueringsproceduren og vedtage en ikke-udtømmende liste over anprisninger i henhold til artikel 13, stk. 1, savner enhver form for retsgrundlag). Endvidere tilsidesættes principperne om god forvaltningsskik, retssikkerhed og ikke-forskelsbehandling af en række årsager; herunder, at der ingen begrundelse var for opdelingen, at opdelingen ikke var gennemsigtig, at der ikke skete en høring i forbindelse med eller var en tilstrækkelig begrundelse for opdelingen, og at nogle anprisninger er sat i »venteposition« og fortsat nyder godt af de eksisterende overgangsperioder i henhold til forordning (EF) nr. 1924/2006 (på trods af den retlige usikkerhed vedrørende disse overgangsperioder).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 258/25

Sag anlagt den 29. juni 2012 — Oro Clean Chemie mod KHIM — Merz Pharma (PROSEPT)

(Sag T-284/12)

2012/C 258/47

Stævningen er affattet på tysk

Parter

Sagsøger: Oro Clean Chemie AG (Fehraltorf, Schweiz) (ved advokat F. Ekey)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Merz Pharma GmbH & Co. KGaA (Frankfurt am Main, Tyskland)

Sagsøgerens påstande

— Afgørelse truffet den 29. marts 2012 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1053/2011-1) annulleres.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ansøger om EF-varemærket: Oro Clean Chemie AG

Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »PROSEPT« for varer i klasse 5 — EF-varemærkeansøgning nr. 8 353 245

Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Merz Pharma GmbH & Co. KGaA

Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Det nationale ordmærke »Pursept« for varer i klasse 5

Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen taget til følge

Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen

Søgsmålsgrunde:

— Tilsidesættelse af artikel 75, stk. 2, og artikel 76, stk. 1, i forordning nr. 207/2009
1)

Første anbringende vedrørende tilsidesættelse af finansforordningens (1) artikel 89, idet selskabet ABELAG AVIATION i to på hinanden følgende omgange er blevet tildelt den omhandlede kontrakt som led i rammekontrakter, uden en effektiv konkurrence, da alene selskabet ABELAG AVIATION fik adgang til at afgive et bud i de to tilfælde.
—

Afgørelse truffet den 17. april 2012 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1825/2010-4) annulleres, og det fastslås, at Harmoniseringskontoret i henhold til artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009 burde have givet medhold i indsigerens klage for så vidt angår følgende tjenesteydelser i klasse 35: detailvirksomhed, engrosvirksomhed, postordresalg og onlinedetailvirksomhed, alle vedrørende beklædningsgenstande, fodtøj og hovedbeklædning, og indsigelsesafdelingens afgørelse om registrering i sin helhed af EF-varemærke nr. 7 396 468»FREE YOUR STYLE« (sammensat varemærke) burde have været annuleret.
—

Det fastslås, at Kommissionen skylder S.I.C.O.M. Srl, under likvidation, et beløb på 24 338,10 EUR med tillæg af renter, og idet der foretages en tilpasning, der skal beregnes i overensstemmelse med artikel 18, stk. 7, i Kommissionens forordning nr. 2519/97, eller et andet beløb som Retten måtte finde hensigtsmæssigt at betale sagsøgeren, og Kommissionen tilpligtes følgelig at betale disse beløb.
—

Ifølge sagsøgeren burde Kommissionen have anført, at Forvaltningsorganet for Undervisning, Audiovisuelle Medier og Kultur ved dets undersøgelse af ændringen af projektet reCity Erasmus Mundus Master Course fremlagt af Università degli »Studi Mediterranea« for regionen Calabrien den 21. december 2011 på vegne af et andet konsortium end det oprindelige konsortium åbenbart havde tilsidesat afsnit II.A.1 og II.B.4 i Administrative and Financial Handbook, som er en integrerende del af Specific Grant Agreement, der er vedlagt som bilag til Framework Partnership Agreement og artikel II.12.3 i Framework Partnership Agreement.
—

at Rådet har gjort sig skyldig i bevidst at undlade i de anfægtede retsakter at nævne de grundlæggende rettigheder og principper, som i medfør af EU-retten gælder i Den Europæiske Union. I denne forbindelse har sagsøgeren endvidere fremhævet, at Rådet har vedtaget de anfægtede retsakter på grundlag af artikel 215 TEUF, som ikke giver nogen »demokratiske garantier«.
—

at importafgifterne blev bogført i strid med artikel 220, stk. 2, litra b), i EF-toldkodeksen (1), idet sagsøgte fejlagtigt antog, at antidumpingforordninger, som er vedtaget mod import fra tredjelande, automatisk finder anvendelse på varer i fri omsætning i Toldunionen EU-Tyrkiet, og idet sagsøgte som følge heraf fejlagtigt ikke meddelte de handlende, at den pågældende antidumpingforordning også fandt anvendelse på varer i fri omsætning i Toldunionen EU-Tyrkiet. Subsidiært, at de tyrkiske myndigheder begik en fejl, da de bekræftede, at antidumpingtold, som pålægges varer fra tredjelande, ikke fandt anvendelse på varer i fri omsætning i Toldunionen EU-Tyrkiet. Desuden begik de spanske toldmyndigheder også en fejl, da de antog, at varer med tilhørende A. TR.-certifikat ikke kunne pålægges yderligere told eller handelsmæssige beskyttelsesforanstaltninger, og de ikke meddelte de erhvervsdrivende, at deres import fra Tyrkiet kunne være underlagt handelsmæssige foranstaltninger, selv når disse varer var i fri omsætning.
—

Det fastslås, at Rådet har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 266 TEUF, idet det til trods for formelt at være blevet opfordret hertil har undladt at træffe nogen foranstaltning til opfyldelse af dom afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 20. oktober 2011 i sag T-57/09, Alfastar Benelux mod Rådet, og tage stilling hertil inden for den deri fastsatte frist.
—

at de anfægtede rådsforanstaltninger tilsidesætter forpligtelsen til at give en tilstrækkelig begrundelse for sagsøgernes opførelse på listen over personer, som er omfattet af restriktive foranstaltninger, eller subsidiært at Rådets begrundelse er behæftet med åbenlyse fejlskøn.
1)

Med første anbringende gøres det gældende, at Kommissionen har tilsidesat princippet om god forvaltningsskik og retten til at blive hørt ved ikke at høre den nederlandske stat og ING for så vidt angår de faktiske omstændigheder samt Kommissionens synspunkter og antagelser, som var relevante for dens konklusion om, at ændringen til betingelserne for tier 1-kernekapitalindskuddet udgjorde statsstøtte i henhold til artikel 107, stk. 1, TEUF.
—

Sagsøgeren gør gældende, at Kommissionen ikke var berettiget til at vedtage den trufne afgørelse uden at give Nederlandene mulighed for at ytre sig om Kommissionens grundlag for at vurdere, at Nederlandene havde ydet støtte til ING ved at ændre på vilkårene for tilbagebetaling.
Første anbringende om en retlig fejl med hensyn til konklusionen om, at der foreligger statsstøtte til fordel for CDL (ukorrekt anvendelse af princippet om den private investor). Tilsidesættelse af artikel 107, stk. 1, TEUF og artikel 345 TEUF.

Det er sagsøgernes opfattelse, at Kommissionen har foretaget en ukorrekt analyse af princippet om den private investor og med urette har konkluderet, at der foreligger statsstøtte. Investeringerne, som Generalitat Valenciana foretog i CDL, blev gennemført på to forskellige tidspunkter, i 2000 og 2004, og begge investeringsbeslutninger blev truffet efter udarbejdelsen af forretningsplaner, som redegjorde for projektets forventede rentabilitet. Ved at anvende princippet om den private investor sammenligner Kommissionen dette projekt med rentabiliteten for projekter og aktører, som på grund af deres størrelse ikke kan sammenlignes, hvilket i strid med artikel 107, stk. 1, TEUF og artikel 345 TEUF fratager dette princip sit indhold.

Kommissionen nægter ligeledes i dens retlige og økonomiske analyse at tage hensyn til den omstændighed, at der foruden projektet om filmstudier også fandtes et projekt om udvikling af et handels- og hotelområde på arealer omkring SPTCV’s ejendom. Henset til disse to projekter var rentabiliteten ved investeringen i selskabet CDL endnu højere.
1)

Første anbringende vedrører tilsidesættelse af princippet om forbud mod forskelsbehandling, idet forordning nr. 367/2012 på den ene side fastsætter en fast overskudsafgift på 211 EUR pr. ton, der finder generel anvendelse — dvs. mindre end det halve af de sædvanlige 500 EUR pr. ton — som gælder for en specifik mængde (250,000 ton) af sukker, kun fordelt ligeligt mellem ansøgere, der er sukkerroeforarbejdningsvirksomheder. På den anden side fastsætter forordning nr. 1239/2011, som ændret ved forordning nr. 356/2012, en ukendt og uforudsigelig toldsats, som kun gælder for auktionsvindere (der kan være rørsukkerraffinaderier, sukkerroeforarbejdningsvirksomheder eller tredjemænd), og på et ikke nærmere angivet samlet beløb. Toldsatsen blev senest fastsat til 312,60 EUR pr. ton, dvs. næsten 50 % mere end overskudsafgiften for sukkerroeforarbejdningsvirksomheder. Kontrasten mellem disse to foranstaltninger kan ikke være mere markant. Tværtimod udgør alle elementerne i foranstaltningerne en forskelsbehandling af rørsukkerraffinaderier til fordel for sukkerroeforarbejdningsvirksomheder.
—

Afgørelse truffet den 17. april 2012 af Femte Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 259/2011-5) annulleres, for så vidt som den gav medhold i den af indsigeren mod EF-varemærkeansøgningen rejste indsigelse for en del af de omfattede varer og tjenesteydelser.
—

Afgørelse truffet den 4. maj 2012 af Femte Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (forenede sager R 1193/2011-5 og R 1426/2011-5) annulleres, for så vidt som indsigerens indsigelse mod varemærkeregistreringsansøgningen blev taget til følge for så vidt angår en del af de ansøgte varer og tjenesteydelser
—

Afgørelse truffet den 3. april 2012 af Tredje Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 953/2011-3) annulleres, og som følge heraf fastslås det, at det registrerede design under nr. 000 169 370-0002 med navnet TUBES RADIATORI srl er gyldigt, idet det er nyt og har individuel karakter.
3)

Det tredje anbringende vedrører en tilsidesættelse af grundforordningens artikel 9, stk. 4, som kræver, at der kun indføres told, såfremt den er nødvendig for at afhjælpe virkningerne af den skadevoldende dumping; grundforordningens artikel 14, stk. 1, som kræver, at told opkræves uafhængigt af told, skat og andre afgifter; og grundforordningens artikel 20, stk. 1, og 2, som kræver fremlæggelse af de væsentligste kendsgerninger og betragtninger, der lå til grund for beslutningen om at indføre antidumpingtold, idet sagsøgte begik en række åbenbart urigtige fejl ved beregningen af skademarginen, ligesom den heller ikke forelagde en begrundelse.
—

Rådets gennemførelsesafgørelse 2012/256/FUSP af 14. maj 2012 om gennemførelse af Rådets afgørelse 2011/782/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Syrien annulleres, for så vidt som den vedrører Adib Mayaleh.
—

Den Europæiske Union er ansvarlig for Europa-Kommissionens ulovlige afgørelser, der består i a) en fejlagtig fortolkning af artikel 10, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 2216/2004 af 21. december 2004 om et standardiseret og sikkert registersystem i medfør af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF og Europa-Parlamentets og Rådets beslutning 280/2004/EF (EUT L 386, s. 1) b) en tilsidesættelse af artikel 20 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF af 13. oktober 2003 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af Rådets direktiv 96/61/EF (EUT L 275, s. 32) c) tilsidesættelser af en række generelle retsprincipper (proportionalitetsprincippet og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, omsorgspligten, retten til en effektiv domstolsbeskyttelse med hensyn til ejendomsrettigheder), da den besluttede ikke at give oplysninger om, eller at tillade at der blev givet oplysninger om, hvor de stjålne europæiske emissionskvoter inden for rammerne for Den Europæiske Unions ordning for handel med emissioner befandt sig.