ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Er artikel 198, 10o, i WIB92 i den affattelse, der var gældende i skatteårene 2000 og 2001, en bestemmelse, der har til formål at hindre svig og misbrug som omhandlet i artikel 1, stk. 2, i moder-/datterselskabsdirektivet af 23. juli 1990 (Rådets direktiv 90/435/EØF), og, såfremt dette er tilfældet, går artikel 198, 10o, i WIB92 da ud over de foranstaltninger, der er nødvendige for at hindre sådan svig og misbrug, for så vidt som den bestemmer, at renter op til et beløb, der svarer til det i medfør af artikel 202-204 fradragsberettigede udbytte, som et selskab modtager af aktier, som selskabet på tidspunktet for aktiernes afhændelse ikke har ejet i et sammenhængende tidsrum på mindst et år, ikke anses for erhvervsmæssige omkostninger, idet der ikke herved sondres mellem, om den ovennævnte rentebyrde har forbindelse med (finansieringen af) den kapitalandel, hvorfra det fritagede udbytte blev modtaget, eller om den ikke har?
1.

Kræver »retten til at blive hørt« som fastlagt i EU-retten, at en person, der ansøger om subsidiær beskyttelse i henhold til Rådets direktiv 2004/83/EF (1), indrømmes en mundtlig høring af den pågældende ansøgning, herunder retten til at indkalde eller krydsforhøre vidner, når ansøgningen indgives i en situation, hvor den berørte medlemsstat anvender to procedurer, den ene efter den anden, til at behandle ansøgninger om henholdsvis flygtningestatus og ansøgninger om subsidiær beskyttelse?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 81/9

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af First-tier Tribunal (Tax Chamber) (Det Forenede Kongerige) den 29. december 2014 — Bookit, Ltd mod Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

(Sag C-607/14)

(2015/C 081/12)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

First-tier Tribunal (Tax Chamber)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Bookit, Ltd

Sagsøgt: Commissioners for Her Majesty's Revenue and Customs

Præjudicielle spørgsmål

1) Hvad angår momsfritagelsen i medfør af artikel 135, stk. 1, litra d), i Rådets direktiv 2006/112/EF (1) af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, som fortolket af Domstolen i dom SDC (EU:C:1997:278), hvilke principper er relevante ved bestemmelsen af, hvorvidt en »ydelse vedrørende behandling af debet- og kreditkort« (som den ydelse, der leveres i den foreliggende sag) medfører, »at der overføres beløb, og at der indtræder retlige og økonomiske ændringer«, som omhandlet i denne doms præmis 66?

2) Hvilke faktorer udgør principielt forskellen mellem a) en ydelse, der består af afgivelse af finansielle oplysninger, uden hvilke en betaling ikke ville kunne gennemføres, men som ikke er omfattet af fritagelsen (som i dom Nordea Pankki Suomi (EU:C:2011:532), og b) en databehandlingstjeneste, der har samme funktionelle virkning som en overførsel af beløb, og ifølge Domstolen derfor kan være omfattet af fritagelsen (som i dom SDC, præmis 66)?

3) Navnlig og i forbindelse med ydelser vedrørende behandling af debet- og kreditkort: a) Omfatter fritagelsen ydelser, som medfører overførsel af beløb, men som ikke omfatter debitering af en konto og modsvarende kreditering af en anden konto? b) Afhænger retten til fritagelse af, om tjenesteudbyderen selv indhenter autorisationskoder direkte fra kortholderens bank eller som alternativ indhenter disse koder via sin kortindløserbank?

(1) EUT L 347, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 81/4

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Udine (Italien) den 28. november 2014 — Degano Trasporti S.a.s. di Ferruccio Degano & C., under likvidation

(Sag C-546/14)

(2015/C 081/05)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale di Udine

Parter i hovedsagen

Ansøger: Degano Trasporti S.a.s. di Ferruccio Degano & C., under likvidation

Præjudicielt spørgsmål

Skal principperne og bestemmelserne i artikel 4, stk. 3, TEU og Rådets direktiv 2006/112/EF (1), som fortolket i Domstolens dom af 17. [juli] 2008, sag C-132/06, af 11. december 2008, sag C-174/07, og af 29. marts 2012, sag C-500/10, fortolkes således, at de er til hinder for en national bestemmelse (i det foreliggende tilfælde fortolkningen af artikel 162 og 182b i konkursloven), hvorefter det er muligt at fremsætte et forslag om tvangsakkord, som indebærer afvikling af debitorens aktiver og kun delvis betaling af statens momskrav, såfremt der ikke gøres brug af skatteforlig, og der med hensyn til det nævnte krav — i henhold til en udtalelse fra en uvildig ekspert og efter en formel domstolsprøvelse — ikke kan opnås en højere dækning i tilfælde af konkursbehandling?

(1) Rådets direktiv 2006/112/EF af 28.11.2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 81/9

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Korkein oikeus (Finland) den 30. december 2014 — Virpi Komu, Hanna Ruotsalainen og Ritva Komu mod Pekka Komu og Jelena Komu

(Sag C-605/14)

(2015/C 081/11)

Processprog: finsk

Den forelæggende ret

Korkein oikeus

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Virpi Komu, Hanna Ruotsalainen og Ritva Komu

Sagsøgte: Pekka Komu og Jelena Komu

Præjudicielt

Skal artikel 22, nr. 1), i forordning nr. 44/2001 (1) om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område fortolkes således, at en sag, hvor en del af medejerne af en fast ejendom anmoder om, at der med henblik på at opløse ejendomsfællesskabet træffes afgørelse om, at ejendommen skal sælges, og at der udpeges en administrator til at forestå salget, er en sag om rettigheder over fast ejendom?

(1) EUT L 12, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 81/2

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Wojewódzki Sąd Administracyjny w Szczecinie (Polen) den 1. juli 2014 — ASPROD sp. z o.o. mod Dyrektor Izby Celnej w Szczecinie

(Sag C-313/14)

(2015/C 081/03)

Processprog: polsk

Den forelæggende ret

Wojewódzki Sąd Administracyjny w Szczecinie

Parter i hovedsagen

Sagsøger: ASPROD sp. z o.o.

Sagsøgt: Dyrektor Izby Celnej w Szczecinie

Ved afgørelse af 3. december 2014 fastslog Domstolen (Anden Afdeling), at artikel 27, stk. 1, litra f), i Rådets direktiv 92/83/EØF af 19. oktober 1992 om harmonisering af punktafgiftsstrukturen for alkohol og alkoholholdige drikkevarer (1) skal fortolkes således, at den er til hinder for en national bestemmelse som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter den i denne bestemmelse fastsatte fritagelse fra den harmoniserede punktafgift er underlagt betingelsen om, at den berørte person råder over en afgørelse fra skattemyndighederne, der fastsætter den mængde af de i medfør af denne bestemmelse afgiftsfritagne produkter, som det er tilladt at forbruge.

(1) EFT L 316, s. 21.
—

Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 56 og 63 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og artikel 36 og 40 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, idet det har opretholdt bestemmelser, hvorefter — Med hensyn til renter på fordringer, der ikke er stiftet ved udstedelse af værdipapirer, et investeringsselskab, der har hjemsted i en anden EU-medlemsstat eller i en stat, der er medlem af EØS, opkræves forskudsskat af disse renter, mens et investeringsselskab, der har hjemsted i Belgien, indrømmes en fritagelse for denne forskudsskat, og — Med hensyn til renter på fordringer, der er stiftet ved udstedelse af belgiske værdipapirer, der opkræves forskudsskat af disse renter, når værdipapirerne deponeres eller registreres på en konto hos en finansiel institution, der har hjemsted i en anden EU-medlemsstat eller i en stat, der er medlem af EØS, mens disse renter er fritaget for forskudsskat, når værdipapirerne deponeres eller registreres på en konto hos en finansiel institution, der har hjemsted i Belgien.
—

Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 288, stk. 4, TEUF og artikel 2, 3 og 4 i Kommissionens afgørelse 2011/678/EU af 27. juli 2011 om Belgiens statsstøtte til finansiering af screening for overførbare spongiforme encephalopatier (TSE) hos kvæg (1), idet det ikke inden for de fastsatte frister har truffet alle de foranstaltninger, som er nødvendige for hos modtagerne at tilbagesøge den statsstøtte, som er erklæret ulovlig og uforenelig med det indre marked i nævnte beslutnings artikel 1, stk. 3 og 4, og idet den ikke inden for den fastsatte frist har underrettet Kommissionen om de foranstaltninger, der er truffet for at efterkomme denne beslutning.
B.

Retten tilsidesatte af følgende grunde EF-varemærkeforordningens artikel 8, stk. 5: i. Retten begik en retlig fejl, idet den tillagde AME’s varemærke en bestemt grad af renommé, hvilket ikke kræves med henblik på gennemførelse af den udvidede beskyttelse i henhold til EF-varemærkeforordningens artikel 8, stk. 5. Retten iagttog endvidere ikke de kriterier, der er fastsat i Domstolens praksis vedrørende bedømmelse af et varemærkes renommé. ii. Retten begik en retlig fejl, idet den udelukkede, at der forelå en forbindelse mellem varemærkerne på grundlag af en bedømmelse af de relevante faktorer (dvs. karakteren af de omhandlede varer og tjenesteydelser, den relevante kundekreds, styrken af det ældre varemærkes renommé, graden af særpræg for det ældre varemærke), hvilket ikke er i overensstemmelse med de kriterier, der er fastsat i Domstolens praksis vedrørende anvendelsen af EF-varemærkeforordningens artikel 8, stk. 5. Retten begik endvidere en fejl, idet den foretog en bedømmelse af, om der forelå en risiko for forveksling mellem de omhandlede varemærker, hvilket ikke kræves for anvendelsen af EF-varemærkeforordningens artikel 8, stk. 5. iii. Retten begik en retlig fejl, idet den afviste at anvende EF-varemærkeforordningens artikel 8, stk. 5, uden at have foretaget bedømmelse af, om det ansøgte tegn kunne foretage utilbørlig udnyttelse af eller skade det ældre varemærke med renommé.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Vestre Landsret (Danmark) den 19. december 2014, Masco Denmark ApS og Damixa ApS mod Skatteministeriet

(Sag C-593/14)

(2015/C 073/23)

Processprog: dansk

Den forelæggende ret

Vestre Landsret

Parter

Sagsøger: Masco Denmark ApS og Damixa ApS

Sagsøgte: Skatteministeriet

Præjudicielt spørgsmål

Er EF-Traktatens artikel 43, jf. artikel 48 (nu EUF-Traktatens artikel 49, jf. artikel 54), til hinder for, at en medlemsstat ikke indrømmer et hjemmehørende selskab skattefritagelse for renteindtægter i tilfælde af, at et koncernforbundet selskab, der er hjemmehørende i en anden medlemsstat, ikke har skattemæssigt fradrag for de korresponderende renteudgifter som følge af regler (som de i sagen foreliggende) i den pågældende medlemsstat om rentefradragsbegrænsning i tilfælde af tynd kapitalisering, når medlemsstaten indrømmer et hjemmehørende selskab skattefritagelse for renteindtægter i tilfælde af, at et koncernforbundet selskab, der er hjemmehørende i den samme medlemsstat, ikke har skattemæssigt fradrag for de korresponderende renteudgifter som følge af nationale regler (som de i sagen foreliggende) om rentefradragsbegrænsning i tilfælde af tynd kapitalisering?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunalul Sibiu (Rumænien) den 23. december 2014 — Nicolae Ilie Nicula mod Administraţia Județeană a Finanţelor Publice Sibiu og Administraţia Fondului pentru Mediu

(Sag C-609/14)

(2015/C 107/25)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Tribunalul Sibiu

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Nicolae Ilie Nicula

Sagsøgt: Administraţia Județeană a Finanţelor Publice Sibiu og Administraţia Fondului pentru Mediu

Intervenient: Cristina Lenuța Stoica

Præjudicielt spørgsmål

Kan artikel 110 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, artikel 6 i traktaten om Den Europæiske Union, artikel 17, 20 og 21 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder samt retssikkerhedsprincippet og princippet om non reformatio in pejus, som begge er fastlagt i EU-retten og bekræftet i Domstolens praksis, fortolkes således, at de er til hinder for bestemmelser som de i OUG nr. 9/2013 omhandlede?
2)

Henset til bestemmelserne i lov nr. 9/2012 og til genstanden for den afgift, der er fastsat i nævnte lov, skal artikel 110 TEUF da fortolkes således, at den er til hinder for, at en EU-medlemsstat indfører en afgift på forurenende emissioner, der finder anvendelse på registreringen af motorkøretøjer, der hidrører fra en anden stat i Den Europæiske Union, idet denne afgift for så vidt angår nationale motorkøretøjer først skal betales, når ejendomsretten hertil overdrages, hvilket medfører, at et udenlandsk køretøj kun kan anvendes, såfremt afgiften er betalt, mens et nationalt køretøj kan anvendes tidsubegrænset, uden at afgiften betales, frem til det tidspunkt, hvor ejendomsretten til et sådant køretøj eventuelt overdrages og registreres i den nye ejers navn?
2)

Henset til bestemmelserne i lovdekret nr. 9/2013 og til genstanden for den afgift, der er fastsat i nævnte lov, skal artikel 110 TEUF da fortolkes således, at den er til hinder for, at en EU-medlemsstat indfører en afgift på forurenende emissioner, der finder anvendelse på registreringen af motorkøretøjer, der hidrører fra en anden stat i Den Europæiske Union, idet denne afgift for så vidt angår nationale motorkøretøjer først skal betales, når ejendomsretten hertil overdrages, hvilket medfører, at et udenlandsk køretøj kun kan anvendes, såfremt afgiften er betalt, mens et nationalt køretøj kan anvendes tidsubegrænset, uden at afgiften betales, frem til det tidspunkt, hvor ejendomsretten til et sådant køretøj eventuelt overdrages og registreres i den nye ejers navn?
1)

a) Såfremt vilkårene i en privatretlig aftale forpligter en part til at levere et produkt, der er fremstillet i overensstemmelse med en national standard, der er udstedt til gennemførelse af en europæisk standard efter et mandat fra Europa-Kommissionen i henhold til bestemmelserne i byggevaredirektivet (89/106/EØF) (1), er fortolkningen af denne standard da et forhold, som Domstolen kan anmodes om at afgøre ved præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF? b) Såfremt spørgsmål 1(a) besvares bekræftende, er det da et krav efter EN13242:2002 at overholdelse eller tilsidesættelse af denne standard kun kan fastslås ved dokumentation i form af prøvninger i overensstemmelse med standarder (uden mandat) udstedt af Den Europæiske Standardiseringsorganisation (CEN), som EN13242:2002 henviser til, og som foretages på tidspunktet for produktionen og/eller tidspunktet for leveringen, eller kan tilsidesættelse af en standard (og følgelig manglende opfyldelse af aftalen) fastslås ved dokumentation i form af prøvninger udført senere, såfremt udfaldet af sådanne prøvninger logisk set kan anses som bevis for, at standarden er blevet tilsidesat??
DA Den Europæiske Unions Tidende C 96/2

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgericht Berlin (Tyskland) den 16. december 2014 — Advokat Sandra Bitter som kurator for Ziegelwerk Höxter GmbH mod Forbundsrepublikken Tyskland

(Sag C-580/14)

(2015/C 096/03)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Verwaltungsgericht Berlin

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Advokat Sandra Bitter som kurator for Ziegelwerk Höxter GmbH

Sagsøgt: Forbundsrepublikken Tyskland

Præjudicielt spørgsmål

Er bestemmelsen i artikel 16, stk. 3, andet punktum, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (1), hvorefter bøden for overskridelse af emissionskvoter andrager 100 EUR for hvert ton kuldioxidækvivalent, for hvilket driftslederen eller luftfartsoperatøren ikke har returneret kvoter, i strid med proportionalitetsprincippet?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/87/EF af 13.10.2003 om en ordning for handel med kvoter for drivhusgasemissioner i Fællesskabet og om ændring af Rådets direktiv 96/61/EF (EUT L 275, s. 32).
3)

Såfremt det første præjudicielle spørgsmål besvares med, at det er foreneligt med EU-retten at fortsætte retssagen, er det da foreneligt med EU-retten, såfremt retten beslutter sig for ikke at fortsætte hovedsagen, men at erklære sig inhabil på grund af partiskhed, fordi en fortsættelse af sagen ville være i strid med national ret, som yder en højere grad af beskyttelse af de berørte parters interesser og hensynet til retsplejen, når denne inhabilitetserklæring er baseret på, at: A) retten inden for rammerne af den præjudicielle anmodning, før den træffer sin endelige afgørelse, har givet udtryk for et foreløbigt standpunkt vedrørende retssagen, hvilket ganske vist er tilladt i henhold til EU-retten, men ikke i henhold til den nationale lovgivning B) retten i givet fald vil formulere sit endelige standpunkt i to afgørelser og ikke i én (såfremt man antager, at den præjudicielle anmodning ikke udgør et foreløbigt, men et endeligt standpunkt), hvilket ganske vist er lovligt i henhold til EU-retten, men ikke i henhold til national ret?
4)

Såfremt der ikke foreligger objektive forhold, som kan begrunde, at vikaransatte fratages retten til at modtage erstatning for ophøret af et tidsbegrænset ansættelsesforhold, er den sondring, som statutten for arbejdstagere foretager mellem ansættelsesvilkårene for disse arbejdstagere og vilkårene for både fastansatte og de øvrige arbejdstagere med en tidsbegrænset ansættelse, da diskriminerende?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 96/4

Appel iværksat den 22. december 2014 af Kontoret for Harmonisering i Det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) til prøvelse af dom afsagt af Retten (Første Afdeling) den 21. oktober 2014 i sag T-453/11, Szajner mod KHIM

(Sag C-598/14 P)

(2015/C 096/06)

Processprog: fransk

Parter

Appellant: Kontoret for Harmonisering i Det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (ved A. Folliard-Monguiral, som befuldmægtiget)

De andre parter i appelsagen: Gilbert Szajner og Forge de Laguiole

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves.

— Sagsøgeren i sagen for Retten tilpligtes at betale de af Harmoniseringskontoret afholdte omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har gjort to anbringender gældende til støtte for sin appel, nemlig en tilsidesættelse af artikel 65 i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26. februar 2009 om EF-varemærker (1) og en tilsidesættelse af samme forordnings artikel 8, stk. 4, sammenholdt med artikel L 711-4 i code français de propriété intellectuelle (den franske lov om intellektuelle ejendomsrettigheder).

Ifølge appellanten kan Retten kun ophæve eller omgøre afgørelsen, hvis den på det tidspunkt, hvor den blev truffet, var behæftet med en af de ophævelses- eller omgørelsesgrunde, der er nævnt i artikel 65, stk. 2, i forordning (EF) nr. 207/2009. Retten har tilsidesat den nævnte forordnings artikel 65, stk. 2, idet den underkendte rækkevidden af sin legalitetskontrol, der skal være begrænset til de retlige omstændigheder (herunder den retspraksis, der forelå på det tidspunkt, hvor afgørelsen blev truffet) og de faktiske omstændigheder, der blev fremlagt for appelkammeret. Retten har ikke godtgjort, at appelkammeret havde begået en fejl på det tidspunkt, hvor den omtvistede afgørelse blev truffet. Retten satte sin egen vurdering i stedet for appelkammerets og foretog en vurdering af den franske cour de cassations dom af 10. juli 2012, som nævnte appelkammer ikke havde kunnet tage stilling til.

Derudover har Retten foretaget en urigtig gengivelse af den franske cour de cassations dom af 10. juli 2012, idet den erklærede, at den »på ingen måde [er] tvetydig[…] med hensyn til beskyttelsesparameteret for et selskabsnavn, og det skal anvendes generelt«, og ved at give den en betydning i forhold til de øvrige dokumenter i sagen, som den set i sammenhæng med artikel L 711-4 i code français de propriété intellectuelle, klart ikke havde.

Endelig har Retten begået en fejl ved at fastlægge selskabet Forge de Laguioles aktivitetsområder i lyset af varemærkerettens selvstændige kriterier. Retten burde have fastlagt selskabet Forge de Laguioles aktivitetsområder med henvisning til formålet og anvendelsen af de varer, som sidstnævnte solgte, og ikke alene i forhold til kriteriet vedrørende varens art.

(1) EUT L 78, s. 1.
1)

Skal artikel 18 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde fortolkes således, at den er til hinder for en national ordning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter hovedreglen er, at alene motorkøretøjer med en registreringsattest og nummerplader udstedt af administrative myndigheder i den pågældende medlemsstat må køre på vejene i den medlemsstat, og en person med bopæl i denne medlemsstat, som i henhold til EU-retten ikke betragtes som arbejdstager, og som påberåber sig den undtagelse, der er fastlagt i den nævnte ordning, med den begrundelse, at den pågældende benytter et køretøj, som en økonomisk aktør med hjemsted i en anden medlemsstat har stillet til dennes rådighed, under en politikontrol på stedet skal kunne godtgøre, at de krav, der er fastlagt i den nævnte ordning i medlemsstaten, er opfyldt, da han ellers straks pålægges en bøde, som ikke kan være genstand for fritagelse, og hvis størrelse svarer til den bøde, der pålægges for tilsidesættelse af forpligtelsen til at indregistrere køretøjet?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 96/2

Appel iværksat den 10. september 2014 af Jyoti Ceramic Industries PVT. Ltd til prøvelse af dom afsagt af Retten (Første Afdeling) den 1. juli 2014 i sag T-239/12, Jyoti Ceramic Industries PVT. Ltd mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

(Sag C-420/14 P)

(2015/C 096/02)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Jyoti Ceramic Industries PVT. Ltd (ved Rechtsanwälte D. Jochim og R. Egerer)

De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og DeguDent GmbH

Den Europæiske Unions Domstol (Syvende Afdeling) har ved kendelse af 5. februar 2015 forkastet appellen og truffet afgørelse om, at appellanten bærer sine egne omkostninger.
7.

Med det syvende og sidste anbringende har appellanten gjort gældende, at Retten har tilsidesat artikel 174 TEUF og artikel 107, stk. 3, TEUF, for så vidt som kompensationsforanstaltningen for det første er sammenhængende med sociale samhørighedspolitikker for ø-regionerne uden infrastruktur, og for det andet er i overensstemmelse med undtagelserne i den nævnte artikel 107 TEUF.