16.

Rådet har i det væsentlige gjort gældende, at Retten med føje kunne fastslå, at Rådet kunne støtte sig på forhold, der lå efter den kritiserede adfærd, men før anlæggelsen af søgsmålet. Der er ikke tale om at give Rådet mulighed for efterfølgende at fraskrive sig sit ansvar, men om at give det mulighed for at bestride kvalifikationen af den begåede overtrædelse som en tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse, der kan medføre et erstatningskrav. Det følger ikke af Rettens bedømmelse, at EU-institutionerne ikke kan ifalde ansvar på FUSP-området. Det er ikke alle overtrædelser, som Retten måtte konstatere i forbindelse med et annullationssøgsmål, der er tilstrækkelige til at udgøre en tilstrækkelig kvalificeret tilsidesættelse af EU-retten i forbindelse med et erstatningssøgsmål, og Retten kunne på tidspunktet for konstateringen af en sådan tilsidesættelse tage hensyn til de særlige omstændigheder, der skyldes, at disse foranstaltninger er blevet truffet til gennemførelse af FUSP-afgørelser. Retten begik heller ikke en retlig fejl ved at fastslå, at det, selv om det blev fastslået, at de restriktive foranstaltninger over for appellanten i forbindelse med sag T-562/10 ( 13 ) var ulovlige på grund af en overtrædelse af begrundelsespligten, ikke var udelukket, at de pågældende foranstaltninger kunne være berettigede i den foreliggende sag, og ved at beslutte at udskyde de tidsmæssige virkninger af annullationen for at gøre det muligt for Rådet eventuelt at vedtage nye restriktive foranstaltninger over for HTTS, der var lovlige. Hvad angår den manglende hensyntagen i den appellerede dom til retspraksis i sagen Safa Nicu Sepahan mod Rådet er de to sager ikke sammenlignelige, idet den pågældende retspraksis vedrørte manglende materielle oplysninger, mens det i den foreliggende sag er udøvelsen og omfanget af Rådets skønsbeføjelser, der drøftes. Under alle omstændigheder fremgår det af dommen i sagen Safa Nicu Sepahan mod Rådet ( 14 ), at den retsregel, der skal være blevet åbenbart tilsidesat, kun yder beskyttelse i tilfælde, hvor de materielle betingelser for dens anvendelse ikke er opfyldt. Da der fandtes tilstrækkelige indicier til, at det kunne godtgøres, at disse materielle betingelser var opfyldt, finder princippet om beskyttelse af individuelle rettigheder ikke anvendelse. Overholdelsen af de materielle kriterier kan således godt fastslås efter vedtagelsen af den pågældende retsakt. Rådet har ligeledes fremhævet, at reglerne for, hvornår Unionen ifalder ansvar uden for kontraktforhold, følger af en afvejning mellem beskyttelsen af den skadelidtes interesser og behovet for at sikre, at institutionerne kan fungere korrekt. Det vil dog ikke være berettiget at yde erstatning til en person, når de faktiske omstændigheder, der påvises efter vedtagelsen af retsakter – der ganske vist betragtes som ulovlige – har bekræftet, at personen har udvist den adfærd, som denne blev kritiseret for inden vedtagelsen af retsakterne. De faktiske omstændigheder har påvist forbindelserne mellem HTTS og HDSL, SAPID og IRISL. Under disse omstændigheder kan det ikke konkluderes, at Rådet har foretaget en kvalificeret tilsidesættelse af EU-retten, alene ud fra den omstændighed, at denne endnu ikke var i besiddelse af tilstrækkelige beviser. Rådet har derfor nedlagt påstand om, at det første anbringende forkastes.