ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 16/12

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 11. november 2015 — Klausner Holz Niedersachsen GmbH mod Land Nordrhein-Westfalen (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Landgericht Münster — Tyskland)

(Sag C-505/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - artikel 107 TEUF og 108 TEUF - statsstøtte - støtte tildelt i strid med artikel 108, stk. 3, TEUF - afgørelse fra en national retsinstans, der bekræfter gyldigheden af den aftale, der tildeler denne støtte - retskraft - overensstemmende fortolkning - effektivitetsprincippet))

(2016/C 016/14)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landgericht Münster

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Klausner Holz Niedersachsen GmbH

Sagsøgt: Land Nordrhein-Westfalen

Konklusion

EU-retten er under sådanne omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede til hinder for, at anvendelsen af en bestemmelse i national ret, der har til formål at fastslå retskraftprincippet, forhindrer en national ret, der har fastslået, at aftaler, der er genstand for en tvist, som verserer for denne ret, udgør statsstøtte som omhandlet i artikel 107, stk. 1, TEUF, som er gennemført i strid med artikel 108, stk. 3, tredje punktum, TEUF, i at drage alle konsekvenser af denne tilsidesættelse på grund af en endelig national retsafgørelse, hvori det — uden at der er taget stilling til, om disse aftaler indfører statsstøtte — er fastslået, at disse aftaler fortsat er gældende.

(1) EUT C 65 af 23.2.2015.
3)

Artikel 16 i forordning nr. 1393/2007 skal fortolkes således, at når betingelserne for anvendelsen af denne artikel er opfyldt, skal der ikke i hvert enkelt tilfælde foretages en prøvelse af, om forkyndelsen af et udenretsligt dokument har grænseoverskridende virkninger og er nødvendig for, at det indre marked kan fungere tilfredsstillende.
2)

Med henblik på at fastslå, om der er tale om »kollektive afskedigelser« som omhandlet i artikel 1, stk. 1, første afsnit, litra a), i direktiv 98/59, hvilket medfører, at direktivet finder anvendelse, skal den betingelse, der er indeholdt i bestemmelsens andet afsnit, om, at »antallet af afskedigelser udgør mindst fem«, fortolkes således, at den ikke omfatter opsigelser, som sidestilles med en afskedigelse, men udelukkende afskedigelser i egentlig forstand.
2)

Artikel 34 TEUF og 36 TEUF ikke er til hinder for en ordning i en medlemsstat som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter en sælger, der er etableret i en anden medlemsstat, er underlagt et krav om detailhandelstilladelse til indførsel af alkoholholdige drikkevarer med henblik på detailsalg af disse til forbrugere med bopæl i den første medlemsstat, når denne sælger selv sørger for transporten af disse drikkevarer eller har overdraget transporten til en tredjemand, forudsat at ordningen er egnet til at sikre opfyldelsen af det forfulgte mål, i den foreliggende sag beskyttelsen af den offentlige sundhed og orden, at dette mål ikke kan nås på mindst lige så effektiv vis med mindre indgribende foranstaltninger, og at ordningen hverken udgør et middel til vilkårlig forskelsbehandling eller en skjult begrænsning af samhandelen mellem medlemsstaterne, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 16/10

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 19. november 2015 — Roman Bukovansky mod Finanzamt Lörrach (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Baden-Württemberg — Tyskland)

(Sag C-241/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - skatter og afgifter - aftale mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Det Schweiziske Forbund på den anden side om fri bevægelighed for personer - forbindelse mellem denne aftale og bilaterale dobbeltbeskatningsoverenskomster - ligebehandling - forskelsbehandling på grundlag af nationalitet - statsborger i en medlemsstat i Den Europæiske Union - grænsearbejdere - indkomstskat - fordeling af beskatningskompetencen - skattemæssig tilknytning - nationalitet))

(2016/C 016/11)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Baden-Württemberg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Roman Bukovansky

Sagsøgt: Finanzamt Lörrach

Konklusion

Princippet om forbud mod forskelsbehandling og ligebehandlingsprincippet i artikel 2 i aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og dets medlemsstater på den ene side og Det Schweiziske Forbund på den anden side om fri bevægelighed for personer, undertegnet i Luxembourg den 21. juni 1999, og artikel 9 i bilag I til denne aftale skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en dobbeltbeskatningsoverenskomst, såsom overenskomsten af 11. august 1971 mellem Det Schweiziske Forbund og Forbundsrepublikken Tyskland, som affattet ved ændringsprotokol af 12. marts 2002, i henhold til hvilken kompetencen til at beskatte lønindtægter oppebåret af en tysk skattepligtig person, der ikke er schweizisk statsborger, tilkommer lønindtægternes kildestat, dvs. Forbundsrepublikken Tyskland, selv om den pågældende er flyttet fra Tyskland til Schweiz, samtidig med at vedkommende har beholdt sin arbejdsplads som lønmodtager i den første af disse stater, hvorimod kompetencen til at beskatte lønindtægter oppebåret af en schweizisk statsborger i en tilsvarende situation tilkommer den nye bopælsstat, i det foreliggende tilfælde Det Schweiziske Forbund.

(1) EUT C 303 af 8.9.2014.
1)

§ 4, stk. 2, i rammeaftalen om deltidsarbejde, indgået den 6. juni 1997, som findes i bilaget til Rådets direktiv 97/81/EF af 15. december 1997 om rammeaftalen vedrørende deltidsarbejde, der er indgået af UNICE, CEEP og EFS, som ændret ved Rådets direktiv 98/23/EF af 7. april 1998, og artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden skal fortolkes således, at medlemsstaterne i tilfælde af en forøgelse af det antal arbejdstimer, som udføres af en arbejdstager, ikke er forpligtede til at fastsætte, at retten til allerede optjent, og eventuelt afholdt, årlig betalt ferie genberegnes med tilbagevirkende kraft i forhold til den nævnte arbejdstagers nye arbejdsmønster. Der skal imidlertid foretages en ny beregning for den periode, i løbet af hvilken arbejdstiden er forøget.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 429/4

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 29. oktober 2015 — B&S Global Transit Center BV mod Staatssecretaris van Financiën (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden — Nederlandene)

(Sag C-319/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - EF-toldkodeks - forordning (EØF) nr. 2913/92 - artikel 203 og 204 - proceduren for ekstern fællesskabsforsendelse - forordning (EØF) nr. 2454/93 - artikel 365, 366 og 859 - toldskyldens opståen - spørgsmålet, om der foreligger unddragelse fra toldtilsyn - manglende opfyldelse af en forpligtelse - undladelse af at bringe forsendelsesproceduren til ophør - udførsel af varer fra Den Europæiske Unions toldområde))

(2015/C 429/05)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: B&S Global Transit Center BV

Sagsøgt: Staatssecretaris van Financiën

Konklusion

Artikel 203 og 204 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1791/2006 af 20. november 2006, skal fortolkes således, at en misligholdelse af forpligtelsen til for bestemmelsestoldstedet at frembyde en vare, der er henført under proceduren for ekstern fælleskabsforsendelse, ikke bevirker, at der opstår toldskyld i medfør af artikel 204 i forordning nr. 2913/92, som ændret ved forordning nr. 1791/2006, men at den opstår i medfør af artikel 203 i forordning nr. 2913/92, som ændret ved forordning nr. 1791/2006, såfremt den omhandlede vare har forladt Den Europæiske Unions toldområde, og såfremt brugeren af nævnte procedure ikke er i stand til at fremlægge dokumenter i overensstemmelse med artikel 365, stk. 3, i Kommissionens forordning (EØF) nr. 2454/93 af 2. juli 1993 om visse gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2913/92 i den affattelse, der følger af Kommissionens forordning (EF) nr. 993/2001 af 4. maj 2001, eller med artikel 366, stk. 2 og 3, i forordning nr. 2454/93 i den affattelse, der følger af Kommissionens forordning (EF) nr. 1192/2008 af 17. november 2008.

(1) EUT C 315 af 15.9.2014.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 429/5

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 29. oktober 2015 — Freistaat Bayern mod Verlag Esterbauer GmbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesgerichtshof — Tyskland)

(Sag C-490/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - retlig beskyttelse af databaser - direktiv 96/9/EF - artikel 1, stk. 2 - anvendelsesområde - database - topografiske kort - selvstændighed af materiale, der indgår i en database - muligt at adskille det nævnte materiale uden at påvirke dets informative indhold - hensyntagen til formålet med et topografisk kort for brugeren))

(2015/C 429/06)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Freistaat Bayern

Sagsøgt: Verlag Esterbauer GmbH

Konklusion

Artikel 1, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 96/9/EF af 11. marts 1996 om retlig beskyttelse af databaser skal fortolkes således, at de geografiske data, som udtrækkes af en tredjemand fra et topografisk kort med henblik på fremstilling og salg af et andet kort, bevarer en tilstrækkelig informativ værdi, efter at de er blevet udtrukket, til at kunne kvalificeres som »selvstændigt materiale« i en »database« som omhandlet i den nævnte bestemmelse.

(1) EUT C 34 af 2.2.2015.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 429/3

Domstolens dom (Første Afdeling) af 29. oktober 2015 — Europa-Kommissionen mod ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias

(Sag C-78/14 P) (1)

((Appel - voldgiftsbestemmelse - syvende rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration (2007-2013) - kontrakter vedrørende finansiel støtte fra Den Europæiske Union til Perform-projektet og Oasis-projektet - uregelmæssigheder konstateret under revisioner af andre projekter - Kommissionens afgørelse om at suspendere tilbagebetalingen af beløb, som modtageren har udlagt - støtteberettigede udgifter - urigtig gengivelse af sagsakterne))

(2015/C 429/03)

Processprog: græsk

Parter

Appellant: Europa-Kommissionen (ved D. Triantafyllou, B. Conte og R. Lyal, som befuldmægtigede)

Den anden part i appelsagen: ANKO AE Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (ved dikigoroi V. Christianos og S. Paliou)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Europa-Kommissionen betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 102 af 7.4.2014.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 429/2

Domstolens dom (Første Afdeling) af 29. oktober 2015 — BBVA SA, tidligere Unnim Banc SA mod Pedro Peñalva López, Clara López Durán og Diego Fernández Gabarro (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de Primera Instancia no 4 de Martorell — Spanien)

(Sag C-8/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - direktiv 93/13/EØF - aftale om lån med pant i fast ejendom - urimelige kontraktvilkår - procedure med henblik på realisering - indsigelse - præklusive frister))

(2015/C 429/02)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de Primera Instancia no 4 de Martorell

Parter i hovedsagen

Sagsøger: BBVA SA, tidligere Unnim Banc SA

Sagsøgte: Pedro Peñalva López, Clara López Durán og Diego Fernández Gabarro

Konklusion

Artikel 6 og 7 i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, de er til hinder for en national overgangsbestemmelse, såsom den i hovedsagen omhandlede, der undergiver forbrugere — over for hvilke der er blevet indledt en procedure med henblik på realisering af pant i fast ejendom, der ikke er blevet afsluttet på datoen for ikrafttrædelsen af den lov, som denne overgangsbestemmelse indgår i — en præklusiv frist på en måned, beregnet fra dagen efter denne lovs offentliggørelse, til at fremsætte indsigelse mod tvangsfuldbyrdelsen på det grundlag, at kontraktvilkår hævdes at være urimelige.

(1) EUT C 102 af 7.4.2014.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 429/6

Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 29. oktober 2015 — Benjámin Dávid Nagy mod Vas Megyei Rendőr-főkapitányság (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Ungarn)

(Sag C-583/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - princippet om forbud mod forskelsbehandling - artikel 18 TEUF - unionsborgerskab - artikel 20 TEUF - fri bevægelighed for personer - artikel 63 TEUF - frie kapitalbevægelser - færdsel - førere, der har bopæl i den berørte medlemsstat - pligt til ved en politikontrol at forelægge bevis på stedet for lovligheden af brugen af køretøjer, der er registreret i en anden medlemsstat))

(2015/C 429/07)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Szombathelyi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Benjámin Dávid Nagy

Sagsøgt: Vas Megyei Rendőr-főkapitányság

Konklusion

Artikel 63, stk. 1, TEUF er til hinder for en national lovgivning, hvorefter i princippet alene køretøjer med en administrativt udstedt registreringsattest og nummerplader udstedt af en medlemsstat må køre på vejnettet inden for denne medlemsstat, og hvorefter en dér bosiddende person, som, baseret på det forhold, at vedkommende anvender et køretøj, som er stillet til rådighed af køretøjets ejer, der har hjemsted i en anden medlemsstat, ønsker at påberåbe sig en fravigelse af denne bestemmelse, ved en politikontrol på stedet skal kunne føre bevis for, at vedkommende opfylder betingelserne for anvendelse af denne fravigelse, der er fastsat i den pågældende nationale lovgivning, idet vedkommende ellers, uden mulighed for fritagelse, umiddelbart pålægges en bøde svarende til den, der pålægges ved overtrædelse af registreringspligten.

(1) EUT C 96 af 23.3.2015.
2)

Artikel 13, stk. 1, i direktiv 2006/112 skal fortolkes således, at en aktivitet som den i hovedsagen omhandlede, som for et selskab består i til en region at levere tjenesteydelser på området for planlægning og administration af den regionale sundhedsordning inden for rammerne af programaftaler indgået mellem dette selskab og denne region, henhører under reglen om fritagelse for merværdiafgift i denne bestemmelse i tilfælde af, at denne aktivitet udgør økonomisk virksomhed i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i direktivets artikel 9, stk. 1, hvis det kan fastslås — hvilket det tilkommer den forelæggende ret at undersøge — at selskabet skal kvalificeres som et offentligretligt organ, og at det udfører den pågældende virksomhed som offentlig myndighed, for så vidt som den forelæggende ret fastslår, at afgiftsfritagelsen for denne virksomhed ikke kan medføre konkurrencefordrejning af en vis betydning.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 414/3

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 22. oktober 2015 — »Sveda« UAB mod Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas — Litauen)

(Sag C-126/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - moms - direktiv 2006/112/EF - artikel 168 - ret til fradrag - fradrag for moms erlagt ved erhvervelsen eller fremstillingen af investeringsgoder - fritidssti, som direkte er beregnet til offentlighedens gratis anvendelse - anvendelse af oplevelsessti som middel til at gennemføre afgiftspligtige transaktioner))

(2015/C 414/04)

Processprog: litauisk

Den forelæggende ret

Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas

Parter i hovedsagen

Sagsøger:»Sveda« UAB

Sagsøgt: Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

Procesdeltager: Klaipėdos apskrities valstybinė mokesčių inspekcija

Konklusion

Artikel 168 i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at den under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende giver en afgiftspligtig person ret til at fradrage indgående merværdiafgift for erhvervelse eller produktion af investeringsgoder med henblik på en påtænkt økonomisk virksomhed knyttet til fritidsturisme i landdistrikter, som dels er direkte beregnet til offentlighedens gratis anvendelse, dels kan være et middel til gennemførelse af afgiftspligtige transaktioner, hvis der er fastslået en direkte og umiddelbar tilknytning mellem de udgifter, der er knyttet til de indgående transaktioner, og én eller flere udgående transaktioner, der giver ret til fradrag, eller hele den afgiftspligtige persons økonomiske virksomhed, hvilket det påhviler den forelæggende ret at efterprøve på grundlag af objektive forhold.

(1) EUT C 175 af 10.6.2014.
1)

Artikel 60, stk. 1, andet punktum, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 987/2009 af 16. september 2009 om de nærmere regler til gennemførelse af forordning (EF) nr. 883/2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger skal fortolkes således, at den fiktion, der er fastsat i denne bestemmelse, kan føre til, at retten til familieydelser kan indrømmes en person, som ikke har bopæl på den medlemsstats område, der har kompetencen til at udbetale disse ydelser, når alle de øvrige betingelser for tildeling af de nævnte ydelser, som er fastsat i den nationale lovgivning, er opfyldt, hvilket det påhviler den forelæggende ret at afgøre.
1)

Artikel 2, stk. 1, litra c), Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at transaktioner som de i hovedsagen omhandlede, der består i veksling af traditionelle valutaer til enheder i den virtuelle valuta »bitcoin« og omvendt, og som foretages mod betaling af et beløb svarende til den margen, der udgøres af forskellen mellem på den ene side den pris, som den pågældende erhvervsdrivende køber valutaerne til, og på den anden side den pris, til hvilken vedkommende sælger dem til sine kunder, udgør levering af tjenesteydelser mod vederlag i denne bestemmelses forstand.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 414/5

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 22. oktober 2015 — Thomas Cook Belgium NV mod Thurner Hotel GmbH (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Handelsgericht Wien — Østrig)

(Sag C-245/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - område med frihed, sikkerhed og retfærdighed - forordning (EF) nr. 1896/2006 - europæisk betalingspåkravsprocedure - for sen indsigelse - artikel 20, stk. 2 - anmodning om prøvelse af det europæiske betalingspåkrav - indsigelse vedrørende den udstedende rets manglende kompetence - europæisk betalingspåkrav udstedt med urette i forhold til betingelserne i forordningen - ikke »klart« udstedt med urette - ikke »ekstraordinære« omstændigheder))

(2015/C 414/07)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Handelsgericht Wien

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Thomas Cook Belgium NV

Sagsøgt: Thurner Hotel GmbH

Konklusion

Artikel 20, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1896/2006 af 12. december 2006 om indførelse af en europæisk betalingspåkravsprocedure, som ændret ved Kommissionens forordning (EU) nr. 936/2012 af 4. oktober 2010, skal fortolkes således, at den under omstændigheder som dem, der foreligger i hovedsagen, er til hinder for, at en skyldner, over for hvilken der i overensstemmelse med denne forordning er blevet forkyndt et europæisk betalingspåkrav, kan anmode om prøvelse af dette påkrav ved at gøre gældende, at den udstedende ret med urette har erklæret sig kompetent på grundlag af angiveligt urigtige oplysninger, der er fremlagt af fordringshaveren i anmodningsformularen.

(1) EUT C 303 af 8.9.2014.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 68/15

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 17. december 2015 — María Auxiliadora Arjona Camacho mod Securitas Seguridad España SA (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Juzgado de lo Social no 1 de Córdoba — Spanien)

(Sag C-407/14) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - socialpolitik - direktiv 2006/54/EF - ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv - afskedigelse, som er udtryk for forskelsbehandling - artikel 18 - erstatning eller godtgørelse af det faktisk lidte tab - afskrækkende virkning - artikel 25 - sanktioner - erstatning med karakter af straf))

(2016/C 068/19)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Juzgado de lo Social no 1 de Córdoba

Parter i hovedsagen

Sagsøger: María Auxiliadora Arjona Camacho

Sagsøgt: Securitas Seguridad España SA

Konklusion

Artikel 18 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF af 5. juli 2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv skal fortolkes således, at denne artikel for at sikre en reel og effektiv erstatning eller godtgørelse for tab og skader som følge af forskelsbehandling på grundlag af køn, således at det har en præventiv virkning og står i et rimeligt forhold til det tab, der er lidt, pålægger de medlemsstater, der vælger en økonomisk erstatning, ifølge nærmere bestemmelser, som de selv fastsætter, i deres nationale retsorden at indføre foranstaltninger, hvorefter en person, der er påført tab og skader, tildeles en erstatning, som fuldstændigt dækker det tab, der er lidt.

(1) EUT C 409 af 17.11.2014.
2)

Artikel 10, stk. 4, og artikel 15, stk. 1, stk. 2, litra a), og stk. 3, i direktiv 2006/123 skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som begrænser tilladelsen til at udøve skorstensfejererhvervet i sin helhed til et bestemt geografisk område, såfremt denne lovgivning ikke forfølger formålet om beskyttelse af den offentlige sundhed på en konsekvent og systematisk måde, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve. Artikel 15, stk. 4, i direktiv 2006/123 skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en sådan national lovgivning i tilfælde af, at opgaverne henhørende under brandvæsnet skal kvalificeres som opgaver forbundet med tjenesteydelser af almen økonomisk interesse, for så vidt som den fastsatte territoriale begrænsning er nødvendig og står i et rimeligt forhold til udførelsen af disse opgaver under økonomisk rentable vilkår, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
3)

Artikel 2, nr. 1), og artikel 10, stk. 2, i sjette direktiv 77/388, som ændret ved direktiv 1999/59 og derefter ved direktiv 2001/115, skal fortolkes således, at i den situation, hvor tredjemand inden for rammerne af en franchisekontrakt dels markedsfører et luftfartsselskabs billetter for selskabets regning, dels for de udstedte og udløbne billetter betaler det nævnte selskab en standardkompensation, der er beregnet som en procentdel af den årlige omsætning på de tilsvarende ruter, udgør denne kompensation et beløb, der skal pålægges afgift som modydelse til disse billetter.
1)

Artikel 4 i Rådets forordning (EF) nr. 1346/2000 af 29. maj 2000 om insolvensbehandling skal fortolkes således, at et sagsanlæg, som på grundlag af GmbHG’s § 64, stk. 2, første punktum, er anlagt af kurator for et selskab, der er stiftet efter engelsk eller walisisk ret, og som er taget under insolvensbehandling i Tyskland, mod direktøren for dette selskab med påstand om godtgørelse af betalinger, som denne direktør har foretaget, før insolvensbehandlingen blev indledt, men efter den dato, hvortil indtrædelsen af dette selskabs insolvens blev fastsat, er omfattet af denne bestemmelses anvendelsesområde.
1)

Den Europæiske Unions Rets dom af 15. oktober 2014, El Corte Inglés mod KHIM — English Cut (The English Cut) (T-515/12, EU:T:2014:882), ophæves, for så vidt som det deri blev fastslået, at det følger af det forhold, at de omtvistede tegn ikke har en tilstrækkelig grad af lighed til at bevirke, at artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26. februar 2009 om EF-varemærker finder anvendelse, at betingelserne for anvendelse af artikel 8, stk. 5, følgelig heller ikke var opfyldt i den foreliggende sag.