ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
4.

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker, der udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan betegne en vares eller en tjenesteydelses egenskaber – vurdering af, om et tegn er beskrivende – kriterier [Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2017/1001, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 22)
Kendelse afsagt af Rettens præsident den 28. maj 2020 –

Darment mod Kommissionen

(Sag T-739/18 R)

»Særlige rettergangsformer – medhold i hovedsagen – ufornødent at træffe afgørelse«

Særlige rettergangsformer – udsættelse af fuldbyrdelse udsættelse af gennemførelse – medhold i hovedsagen – begæringen har mistet sin genstand – ufornødent at træffe afgørelse

(Art. 278 TEUF og 279 TEUF)

(jf. præmis 1-4)

Angående

Søgsmål i henhold til artikel 278 TEUF og 279 TEUF med påstand om udsættelse af gennemførelsen af Kommissionens afgørelse af 16. oktober 2018, hvori det fastslås, at sagsøgeren i 2017 overskred sin markedsføringskvote for hydrofluorcarboner, og hvori virksomheden blev pålagt en sanktion, som bestod i at reducere dens kvote for den næste periode for tildeling af kvoter på 31370 ton CO2-ækvivalenter.

Konklusion

1) Det er ufornødent at træffe afgørelse om begæringen om foreløbige forholdsregler.
1.

Annullationssøgsmål – akter, der kan være genstand for søgsmål – begreb – akter, der fremkalder bindende retsvirkninger – vurdering på grundlag af objektive kriterier – retsakt udstedt af en institution, der har karakter af et afslag – vurdering under hensyn til den anmodning, der ligger til grund for retsakten (Art. 263 TEUF) (jf. præmis 29 og 30)
Rettens kendelse (Sjette Afdeling) af 18. december 2019 –

Lazarus Szolgáltató és Kereskedelmi mod Kommissionen

(Sag T-763/18)

»Annullationssøgsmål – statsstøtte – angiveligt ulovlig støtte iværksat af Ungarn til fordel for virksomheder, der ansætter handicappede arbejdstagere – afgørelser, som Kommissionen angiveligt har vedtaget, hvorved støtteforanstaltningen erklæres forenelig med det indre marked – søgsmålsfrist – begyndelsestidspunkt – erhvervet kendskab – bevis – forpligtelse til at udvise omhu – retsakt, der ikke kan gøres til genstand for søgsmål – afvisning«

1. Annullationssøgsmål – frister – begyndelsestidspunkt – retsakt, der hverken er offentliggjort eller meddelt sagsøgeren – præcist kendskab til indholdet og begrundelsen – pligt til at anmode om oplysning om retsaktens fulde ordlyd inden for en rimelig frist efter opnåelse af kendskab til dens eksistens (Art. 263, stk. 1, TEUF) (jf. præmis 22, 28 og 30)

2. Annullationssøgsmål – akter, der kan være genstand for søgsmål – begreb – akter, der fremkalder bindende retsvirkninger – skrivelse fra Kommissionen til en national domstol, der udelukkende oplyser om status for undersøgelsen af en klage på statsstøtteområdet – udelukket – afvisning af sagen (Art. 263 TEUF) (jf. præmis 37-39)

Angående

Søgsmål anlagt i henhold til artikel 263 TEUF med påstand om annullation af de afgørelser, som Kommissionen angiveligt har truffet vedrørende for det første klage SA.29432 – CP 290/2009 – Ungarn – Støtte til beskæftigelse af handicappede arbejdstagere, som angiveligt er ulovlig, idet reglerne er udtryk for forskelsbehandling, og for det andet klage SA.45498 (FC/2016) – OPS Újpest-lift Kft.’s klage vedrørende statsstøtte, som virksomheder, der havde ansat handicappede arbejdstagere, i årene 2006-2012, fik tildelt.

Konklusion

1) Sagen afvises.
Rettens kendelse (Fjerde Afdeling) af 17. december 2019 –

AG mod Europol

(Sag T-756/18)

»Annullationssøgsmål – personalesag – afgørelse (EU) 2015/1889 om opløsningen af Europols pensionskasse – den administrative procedure ulovlig – afvisning«

1. Tjenestemandssager – betingelser for antagelse til realitetsbehandling – overholdelse af den forudgående administrative procedure (Art. 270 TEUF; tjenestemandsvedtægten, art. 90, stk. 2, og art. 91, stk. 2) (jf. præmis 41 og 42)

2. Tjenestemandssager – akt, der indeholder et klagepunkt – begreb – akter, der fremkalder bindende retsvirkninger – rapport om lukning af en pensionskasse, som indeholder et bilag, der fremstår som en vifte af individuelle afgørelser – omfattet – utilstrækkelig begrundelse – ingen betydning (Art. 270 TEUF; tjenestemandsvedtægten, art. 25, stk. 2, art. 90, stk. 2, og art. 91, stk. 1; afgørelse 2015/1889, art. 3, stk. 1 og 3) (jf. præmis 43-45, 47, 49, 50, 53 og 55)

3. Tjenestemandssager – forudgående administrativ klage – begreb – kvalifikation tilkommer Retten (Tjenestemandsvedtægten, art. 90, stk. 2) (jf. præmis 56)

4. Tjenestemandssager – forudgående administrativ klage – frister – ufravigelighed – præklusion – genåbning ved en ansøgning som omhandlet i vedtægtens artikel 90, stk. 1 – ikke omfattet (Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91) (jf. præmis 58 og 59)

5. Tjenestemandssager – formål – påbud til administrationen – afvisning (Tjenestemandsvedtægten, art. 91) (jf. præmis 66)

Angående

Søgsmål støttet på artikel 270 TEUF med påstand om annullation af Europols stiltiende afgørelse om afslag på hans klage af 2. juli 2018 over Europols stiltiende afslag på at vedtage en begrundet afgørelse vedrørende sagsøgerens rettigheder i den uafhængige midlertidige pensionskasse indført ved artikel 37 i bilag 6 til vedtægten for ansatte i Europol.

Konklusion

1) Sagen afvises.

2) Det er ufornødent at træffe afgørelse om interventionsbegæringen fra Rådet for Den Europæiske Union.

3) AG og Den Europæiske Unions Agentur for Retshåndhævelsessamarbejde (Europol) bærer deres egne omkostninger.
5.

Særlige rettergangsformer – betingelser for antagelse til realitetsbehandling – stævning – formkrav – angivelse af grunden til, at de begærede foreløbige forholdsregler umiddelbart forekommer berettiget – mulighed for at supplere det bevismateriale, som er fremlagt i stævningen – Unionens retsinstansers skønsbeføjelse (Art. 278 TEUF og 279 TEUF; Rettens procesreglement, art. 156, stk. 4) (jf. præmis 30 og 31)
1.

Annullationssøgsmål – betingelser for antagelse til realitetsbehandling – søgsmål rettet mod ophavsmanden til den anfægtede retsakt – undtagelser – retsakter vedtaget i henhold til delegerede beføjelser fra den delegerende institution – akter underskrevet af Forvaltningsorganet for Undervisning, Audiovisuelle Medier og Kultur (EACEA) – kompetencen for EACEA til at vedtage sådanne akter – sag anlagt mod Kommissionen – afvisning (Art. 263 TEUF; Rådets forordning nr. 58/2003, Kommissionens beslutning 2013/776) (jf. præmis 20-47)
Rettens kendelse (Sjette Afdeling) af 16. december 2019 –

Kipper mod Kommissionen

(Sag T-394/18)

»Selvstændig tjenesteyder ved Kommissionen (freelance) – ansøgning om at blive tildelt de sociale ydelser, der tildeles til tjenestemænd i kategori B – inkompetence«

Retten – kompetence – tvist opstået i forbindelse med ansættelseskontrakter indgået uden for anvendelsesområdet for vedtægten for tjenestemænd og ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, og som ikke indeholder en voldgiftsklausul – Rettens manglende kompetence

(Art. 268 TEUF og 270 TEUF)

(jf. præmis 17, 18 og 20)

Angående

Søgsmål med påstand om at blive tildelt forskellige sociale ydelser, der tildeles til tjenestemænd i kategori B.

Konklusion

1) Søgsmålet afvises, idet det er anlagt ved en retsinstans, som ikke har kompetence til at træffe afgørelse i sagen.
Rettens kendelse (Fjerde Afdeling) af 9. oktober 2019 –

Esim Chemicals mod EUIPO – Sigma-Tau Industrie Farmaceutiche Riunite (ESIM Chemicals)

(Sag T-713/18)

»EU-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om EU-ordmærket ESIM Chemicals – det ældre nationale varemærke ESKIM – relativ registreringshindring – manglende overholdelse af fristen for betaling af klagegebyr – appelkammerets afgørelse om, at klagen skal anses for ikke at være indgivet – åbenbart, at sagen er retligt ugrundet«

EU-varemærker – bestemmelser om sagsbehandlingen – frister – fristernes udløb – undtagelser – forpligtelse til at udvise agtpågivenhed og omhu

(Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2017/1001)

(jf. præmis 34-36)

Angående

Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 2. oktober 2018 af Femte Appelkammer ved EUIPO (sag R 1267/2018-5) vedrørende en indsigelsessag mellem Sigma-Tau Industrie Farmaceutiche Riunite og Esim Chemicals.

Konklusion

1) Sagen afvises.
3.

Annullationssøgsmål – akter, der kan være genstand for søgsmål – begreb – akter, der fremkalder bindende retsvirkninger – den fælles afviklingsmekanisme for kreditinstitutter og visse investeringsselskaber – skrivelse stilet til sagsøgeren, som indeholder en afgørelse fra SRB om ikke at foretage en efterfølgende endelig værdiansættelse af enheden – anvendelse på enheden af et virksomhedssalgsværktøj giver ikke mulighed for udbetaling af en kompensation efter en endelig værdiansættelse – tab for sagsøgeren i dennes egenskab af aktionær – sagsøgerens stilling ikke påvirket af en eventuel efterfølgende endelig værdiansættelse – ikke omfattet [Art. 263, TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 806/2014, art. 20, stk. 11, 12, 16, 17 og 18, art. 76 stk. 1, litra e), og art. 24] (jf. præmis 40-49, 51, 52 og 54-62)
Rettens kendelse (Ottende Afdeling) af 12. juni 2019 –

Durand m.fl. mod Parlamentet

(Sag T-702/18)

»Passivitets- og annullationssøgsmål – landbrugspolitik – Rådets forordning (EF) nr. 1/2005 – dyrevelfærd – anmodning fra medlemmer af medlemmerne af Europa-Parlamentet om nedsættelse af en undersøgelseskommission – Parlamentets stillingtagen – retsakt, der ikke kan gøres til genstand for et søgsmål – oplysende retsakt – afvisning«

1. Passivitetssøgsmål – passivitet – begreb – undladelse af at handle – retsakt, som ikke giver medhold – Parlamentets afgørelse om udarbejdelse af en gennemførelsesrapport – afgørelse, der indebærer et afslag på en anmodning om nedsættelse af en undersøgelseskommission – ikke omfattet (Art. 265 TEUF) (jf. præmis 21-23, 29 og 30)

2. Annullationssøgsmål – akter, der kan være genstand for søgsmål – begreb – akter, der fremkalder bindende retsvirkninger – retsakt, der har rent oplysende karakter – ikke omfattet (Art. 263 TEUF) (jf. præmis 33-35)

Angående

Principalt en påstand i henhold til artikel 265 TEUF om, at det fastslås, at Parlamentet ved Formandskonferencens afgørelse ulovligt afholdt sig fra at tage stilling til en anmodning af 17. juli 2018 om nedsættelse af en undersøgelseskommission, og subsidiært en påstand i henhold til artikel 263 TEUF om annullation af den afgørelse, der er indeholdt i skrivelsen af 21. september 2018 fra Parlamentets formand.

Konklusion

1) Sagen afvises.
Kendelse afsagt af Rettens præsident den 5. februar 2019 –

Trifolio-M m.fl. mod EFSA

(Sag T‑675/18 R)

»Anmodning om foreløbige forholdsregler – plantebeskyttelsesmidler – procedure for fornyet vurdering af godkendelsen af aktivstoffet azadirachtin – afslag på anmodning om fortrolig behandling – fumus boni juris foreligger ikke«

Særlige rettergangsformer – udsættelse af gennemførelse – foreløbige forholdsregler – betingelser for tildeling – fumus boni juris – uopsættelighed – alvorlig og uoprettelig skade – kumulativ karakter – rækkefølge for undersøgelse og metode til efterprøvelse – skønsbeføjelse for dommeren i sager om foreløbige forholdsregler – afvejning af samtlige interesser i sagen – formkrav – angivelse af grunden til, at de begærede foreløbige forholdsregler umiddelbart forekommer berettiget – bedømmelse i tvister vedrørende beskyttelse af fortrolige oplysninger – omfanget af den bevisbyrde, der påhviler sagsøgeren – betingelsen om fumus boni juris ikke opfyldt

(Art. 256, stk. 1, TEUF, art. 278 TEUF, 279 TEUF og 296 TEUF; Rettens procesreglement, art. 156)

(jf. præmis 23-32, 35, 36, 39, 56, 71 og 77)

Angående

Anmodning støttet på artikel 278 TEUF og 279 TEUF om udsættelse af gennemførelsen af afgørelse truffet den 11. september 2018 af den administrerende direktør for Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet om anmodningerne om fortrolig behandling af konklusionen vedrørende peerevalueringen af vurderingen af pesticidrisikoen ved aktivstoffet azadirachtin (EFSA/LA/DEC/19777743/2018).

Konklusion

1) Anmodningen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.

2) Kendelsen af 20. november 2018, Trifolio-M m.fl. mod EFSA (sag T-675/18 R), ophæves.
5.

Ansvar uden for kontraktforhold – tab – bedømmelse – Unionens retsinstanser råder ikke over tilstrækkelige oplysninger til at træffe afgørelse i forbindelse med den dom, hvori det fastslås, at Unionen har begået uregelmæssigheder – afgørelsen om erstatningen udsættes til et senere stadium i proceduren [Art. 340, stk. 2, TEUF; Rettens procesreglement, art. 76, litra d)] (jf. præmis 35)
3.

EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke – figurmærket The Inner Circle og ordmærket InnerCircle [Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2017/1001, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 22, 23, 28, 38, 40, 44, 45 og 47)
Kendelse afsagt af Rettens præsident den 13. februar 2019 –

BRF og SHB Comercio e Industria de Alimentos mod Kommissionen

(Sag T-429/18 R)

»Særlige rettergangsformer – folkesundhed – gennemførelsesforordning (EU) 2018/700 – ændringer af lister over tredjelandsvirksomheder, hvorfra import af bestemte animalske produkter er tilladt for så vidt angår visse virksomheder fra Brasilien – ingen uopsættelighed – interesseafvejning«

1. Særlige rettergangsformer – udsættelse af gennemførelse – foreløbige forholdsregler – betingelser for tildeling – uopsættelighed – alvorlig og uoprettelig skade – bevisbyrde – økonomisk tab – pligt til at fremlægge konkrete og præcise oplysninger, der underbygges af detaljerede dokumenter – situation, der kan bringe det sagsøgende selskabs eksistens i fare eller uigenkaldeligt ændre dets stilling på markedet – analyse under hensyntagen til virksomhedens størrelse og omsætning samt kendetegnene ved den koncern, som den tilhører – ingen præcise og overbevisende argumenter eller beviser (Rettens procesreglement, art. 156, stk. 4 og 5) (jf. præmis 34-45)

2. Særlige rettergangsformer – anmodning om iværksættelse af enhver anden foranstaltning, som findes nødvendig eller passende – anmodningen ikke omfattet af kompetencen hos dommeren i sager om foreløbige forholdsregler (Art. 278 TEUF og 279 TEUF samt art. 256, stk. 1, TEUF; Rettens procesreglement, art. 156, stk. 4) (jf. præmis 65)

Angående

Søgsmål anlagt i henhold til artikel 278 TEUF og 279 TEUF med principal påstand om udsættelse af gennemførelsen af Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) 2018/700 af 8. maj 2018 om ændringer af lister over tredjelandsvirksomheder, hvorfra import af bestemte animalske produkter er tilladt, for så vidt angår visse virksomheder fra Brasilien (EUT 2018, L 118, s. 1), enten indtil der er truffet endelig afgørelse i det søgsmål, som sagsøgerne har anlagt i henhold til artikel 263 TEUF, eller indtil en af Rettens præsident fastsat dato, og subsidiær påstand om udsættelse af anvendelsen af den nævnte forordning for så vidt angår sagsøgernes virksomheder, som er opført på listen over virksomheder, der har tilladelse til at importere kød af fjerkræ og lagomorfer fra Brasilien (sektion II), på listen over virksomheder, der har tilladelse til at importere hakket kød, tilberedt kød og maskinsepareret kød fra Brasilien (sektion V), og som ikke har genereret mere end to meddelelser gennem det hurtige varslingssystem for fødevarer og foder mellem den 1. marts 2017 og den 19. april 2018, samt på listen over virksomheder, der har tilladelse til at importere kødprodukter fra Brasilien (sektion VI), eller anordning af enhver anden eller supplerende forholdsregel, som Rettens præsident anser for nødvendig eller formålstjenlig.

Konklusion

1) Begæringen om foreløbige forholdsregler tages ikke til følge.
2.

Økonomisk og monetær politik – økonomisk politik – samordning af de økonomiske politikker – den europæiske stabilitetsmekanisme – Kommissionen og Den Europæiske Centralbank tildelt nye opgaver – ingen betydning for de kompetencer, som disse institutioner tillægges ved EU-traktaten og EUF-traktaten – muligheden for under et erstatningssøgsmål at gøre gældende, at de nævnte opgaver er blevet varetaget på en retsstridig måde (Art. 17, stk. 1, TEU; art. 268 TEUF; traktaten om oprettelse af den europæiske stabilitetsmekanisme, art. 13, stk. 3 og 4) (jf. præmis 43-45)
5.

Annullationssøgsmål – fysiske eller juridiske personer – retsakter, som berører dem umiddelbart og individuelt – umiddelbart berørt – kriterier – kommissionsafgørelse, hvorved det fastslås, at der ikke foreligger statsstøtte – sag anlagt af en brancheorganisation – brancheorganisation, der ikke godtgør, at dens medlemmers ret til ikke at blive udsat for en konkurrence, der fordrejes, er umiddelbart berørt – afvisning (Art. 263, stk. 4, TEUF) (jf. præmis 97-104)
25

Kommissionen svarede den 23. oktober 2017 det europæiske borgerinitiativ, at »[f]or så vidt ang[ik] den første opfordring til at forbyde glyphosatherbicider skønn[ede] [Kommissionen], at der ikke [var] nogle videnskabelige eller juridiske grunde, der kunne underbygge et forbud mod glyphosat, og agt[ede] ikke at fremføre et lovforslag i så henseende«. Kommissionen tilføjede, at »[s]ærligt de videnskabelige beviser ikke g[av] mulighed for at konkludere, at glyphosat [var] mistænkt for at være kræftfremkaldende«, og at »[f]ølgelig [var] beslutningen om at forny godkendelsen af glyphosat (for en 5-årig periode) fuldt ud underbygget«.
35

Desuden skal det bemærkes, at det i retspraksis er blevet fastslået dels vedrørende et tab, der svarede til under 10% af omsætningen for virksomheder, der agerede på markeder, som er stærkt lovregulerede, at de økonomiske vanskeligheder, som disse risikerede at lide, ikke kunne antages at bringe selve virksomhedens eksistens i fare (jf. kendelse af 15.11.2011, Xeda International mod Kommissionen, T-269/11 R, ikke trykt i Sml., EU:T:2011:665, præmis 21; jf. ligeledes i denne sammenhæng kendelse af 11.4.2001, Kommissionen mod Bruno Farmaceutici m.fl., C-474/00 P(R), EU:C:2001:219, præmis 106), dels vedrørende et tab, der udgjorde næsten to tredjedele af sådanne virksomheders omsætning, at de økonomiske vanskeligheder, som disse blev påført, kunne bringe deres eksistens i fare, idet det dog ikke desto mindre blev fremhævet, at disse virksomheder – inden for en stærkt lovreguleret sektor, hvor der ofte kræves betydelige investeringer, og hvor det kan være nødvendigt for de kompetente myndigheder at gribe ind, såfremt der opstår farer for den offentlige sundhed af grunde, som ikke altid kan forudses af de pågældende virksomheder – må beskytte sig mod konsekvenserne heraf ved en hensigtsmæssig politik, da de ellers selv må bære tabet som følge af et sådant indgreb (jf. kendelse af 16.6.2016, ICA Laboratories m.fl. mod Kommissionen, C-170/16 P(R), ikke trykt i Sml., EU:C:2016:462, præmis 29 og den deri nævnte retspraksis).
23

Over for ECB’s første formalitetsindsigelse har sagsøgeren fremført en række argumenter til støtte for, at de anfægtede retsakter har ændret dens retsstilling. For det første udgør disse retsakter formelle konstateringer af overtrædelser af lovgivningsmæssige krav, der bør kunne være genstand for en domstolsprøvelse. For det andet udgør de anfægtede retsakter formelle negative vurderinger af hver af bankerne, der bør kunne være genstand for en domstolsprøvelse. For det tredje udsætter de anfægtede retsakter bankerne for afviklingsforanstaltninger, der i fraværet af disse ikke kunne vedtages. Den bindende karakter af disse vurderinger for Afviklingsinstansen, som ECB ifølge sagsøgeren synes at anerkende, betyder, at den enkelte bank ikke kan forhindre, at der vedtages afviklingsforanstaltninger over for den på det grundlag, at den ikke er nødlidende eller forventeligt nødlidende, også selv om Afviklingsinstansen er af samme opfattelse. For det fjerde har de anfægtede retsakter ført til en betydelig overførsel af Afviklingsinstansens ansvar, hvilket ændrer det pågældende instituts retsstilling. For det femte har de anfægtede retsakter ført til ændring af bankernes retlige status, som bør kunne være genstand for en domstolsprøvelse. Endelig, og for det sjette, har de anfægtede retsakter med offentliggørelsen heraf de facto ført til bankernes lukning og har således tilsidesat de enkelte bankers og deres aktionærers rettigheder.
41

Hvad i øvrigt angår henvisningen til dom af 23. april 2013, Gbagbo m.fl. mod Rådet (C-478/11 P-C-482/11 P, EU:C:2013:258, præmis 58 og 59), er det tilstrækkeligt at bemærke, at Domstolen fastslog, at artikel 263, stk. 6, TEUF ikke ville blive anvendt på en ensartet måde, hvis begyndelsestidspunktet for beregningen af fristen for anlæggelse af et annullationssøgsmål, for så vidt angår de personer og enheder, hvis navne er opført på listerne i bilagene til retsakter, der er vedtaget på grundlag af bestemmelserne vedrørende den fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik, i forhold til disse personer var datoen for offentliggørelsen af den omhandlede retsakt og ikke den dato, hvor denne blev meddelt dem. Heraf følger det ifølge Domstolen, at selv om ikrafttrædelsen af retsakter som de omtvistede sker ved deres offentliggørelse, løber fristen for anlæggelse af et annullationssøgsmål i henhold til artikel 263, stk. 4, TEUF for hver af de nævnte personer og enheder fra datoen for den meddelelse, som skal foretages til dem. Det fremgår tydeligt af denne dom, at kriteriet om meddelelse eller kriteriet om individuel meddelelse skal anvendes som begyndelsestidspunkt for søgsmålsfristen, selv når kriteriet om offentliggørelse bestemmer tidspunktet for den pågældende retsakts ikrafttrædelse. Denne retspraksis kan således på ingen måde støtte Rumæniens opfattelse, hvorefter begyndelsestidspunktet for søgsmålsfristen skulle være offentliggørelsen, eftersom denne retspraksis tværtimod, selv i et tilfælde, hvor offentliggørelsen bestemte, hvornår den pågældende retsakt trådte i kraft og fik retsvirkninger, udtrykkeligt forkaster denne opfattelse.
10

Ifølge retspraksis fremgår det af ovennævnte bestemmelser og navnlig af, at der i artikel 19, stk. 3, i statutten for Den Europæiske Unions Domstol anvendes udtrykket »repræsenteres«, at når en sag anlægges for Retten, er en part i nævnte artikels forstand forpligtet til at lade en »tredjemand« møde for sig, og denne person skal have møderet for en ret i en medlemsstat eller i en stat, som er part i EØS-aftalen (jf. kendelse af 18.11.2014, Justice & Environment mod Kommissionen, T-221/14, ikke trykt i Sml., EU:T:2014:1002, præmis 8 og den deri nævnte retspraksis).
27

Det følger heraf, at sagsøgernes argumenter vedrørende den angivelige tilsidesættelse af forpligtelsen til at afslutte den foreliggende sag inden for en rimelig frist også er dømt til at blive afvist. Hvis sagsøgerne ved afslutningen af den af Kommissionen indledte procedure vurderer, at den har tilsidesat sine forpligtelser med hensyn til procedurens varighed, vil de kunne udøve deres rettigheder ved at anlægge et søgsmål, som de skønner at være egnet til dette formål. Desuden udgør den omstændighed, at en eventuel undersøgelse foretaget af Bundeskartellamt først kan genoptages efter afslutningen af Kommissionens undersøgelse, blot en uundgåelig konsekvens, som udelukkende er proceduremæssig, og som skyldes, at den nationale myndighed har mistet sin kompetence i henhold til artikel 11, stk. 6, i forordning nr. 1/2003. Den kan derfor ikke påvirke konstateringen af, at den anfægtede afgørelse udgør en forberedende foranstaltning, som ikke har retsvirkninger for sagsøgerne.