ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
61

Muligheden for at påberåbe sig en ulovlighedsindsigelse i forbindelse med en tvist mellem en tjenestemand og en institution er ikke desto mindre underlagt overholdelsen af flere betingelser for antagelse til realitetsbehandling. Eftersom der er tale om et retsmiddel, der udøves som led i et verserende søgsmål, forudsættes for det første, at der er anlagt et principalt søgsmål, for det andet, at det er rettet mod en afgørelse, som er bebyrdende for tjenestemanden, for det tredje, at det principale søgsmål kan antages til realitetsbehandling, for det fjerde, at tjenestemanden ikke har været i stand til at nedlægge påstand om annullation af den almengyldige retsakt, der danner grundlag for den anførelse, som er bebyrdende for ham, og for det femte, at der er en tilstrækkelig indbyrdes forbindelse mellem den almengyldige retsakt og den anfægtede individuelle afgørelse (dom af 27.10.2016, ECB mod Cerafogli, T-787/14 P, EU:T:2016:633, præmis 67).
260

Hvad for det fjerde angår de argumenter, hvormed der rejses tvivl om konklusionen i den anfægtede afgørelse om, at LDZ var mere afhængig af sagsøgeren i forhold til at få information om adgangsbetingelser og afgifter for den lange rute end for den korte rute, skal det, som Kommissionen anførte i den anfægtede afgørelse, præciseres, at de formler, der blev anvendt ved beregningen af infrastrukturafgifter, var blevet offentliggjort. Kommissionen fandt imidlertid ligeledes, at LDZ på en længere rute i Litauen var endnu mere udsat for manglende information og gennemsigtighed om adgangsbetingelser og priser på ekstra jernbaneydelser. Kommissionen fremhævede navnlig i 308. betragtning til den anfægtede afgørelse, at det kun fremgik af sagsøgerens netvejledning for perioden 2008-2009 (Network Statement of 2008-2009), hvilken formel der blev anvendt ved beregningen af afgifter for adgang til de litauiske jernbaneinfrastrukturer. De faktiske afgifter for ekstra jernbaneydelser var nemlig ikke præciseret i dette dokument, hvori der blot henvistes til, at disse ekstra ydelser blev faktureret i overensstemmelse med de gældende lovregler. Dette er tilsyneladende ikke blevet bestridt af sagsøgeren, som i sine skriftlige indlæg har gjort gældende, at selv om der stadig herskede en vis usikkerhed om de nøjagtige afgifter for ekstra ydelser, var der ingen grund til at tro, at den hævdede manglende gennemsigtighed ikke udgjorde en barriere for adgangen til den korte rute og den første del af den lange rute i Litauen, men at den udgjorde en betydelig barriere for adgangen med hensyn til den anden del af den lange rute. Med argumentet om, at selv om de nøjagtige afgifter for ekstra jernbaneydelser ikke var præciseret i netvejledningen for perioden 2008-2009, var samtlige infrastrukturafgifter offentliggjort og kendt af offentligheden, har sagsøgeren i øvrigt indirekte bekræftet, at de faktiske afgifter for ekstra jernbaneydelser ikke var præciseret i dokumentet. Det skal herved bemærkes, at dette dokument er blevet fremsendt til Retten som svar på en af de foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse, der er truffet i den foreliggende sag (jf. præmis 65 ovenfor), og at de faktiske afgifter for ekstra jernbaneydelser ganske rigtigt ikke er præciseret i dokumentet. Det skal endvidere i lighed med det af Kommissionen anførte bemærkes, at det i den anfægtede afgørelse ikke blev konkluderet, at der udelukkende var tale om manglende gennemsigtighed i forbindelse med den lange rute til Letland, men at den manglende gennemsigtighed om de priser, der blev forlangt for ekstra jernbaneydelser, øgede LDZ’ risiko både på den lange rute og på ruten til Klaipėda, hvilket ikke var tilfældet for den korte rute, eftersom LDZ ikke var afhængig af sagsøgerens ekstra ydelser på denne rute eller i hvert fald var mindre afhængig af disse ydelser (307. betragtning til den anfægtede afgørelse).
100

Sagsøgerne har anført, at punkt 145-147 i den konsoliderede meddelelse om jurisdiktion om et joint ventures erhvervelse af kontrol ikke tillader Kommissionen at definere de deltagende virksomheder i hvert enkelt tilfælde ved at behandle de økonomiske realiteter med henblik på at fastlægge den planlagte fusions egentlige bagmænd. Definitionen af deltagende virksomheder kan således ikke være resultatet af vanskelige faktuelle skøn, der foretages i hvert enkelt tilfælde. En undtagelse kan kun komme i betragtning, hvis det er åbenbart for alle de berørte enheder, at det selvstændigt fungerende joint venture ikke er en deltagende virksomhed. Kommissionen kan kun vurdere de økonomiske realiteter i to tilfælde. Når de overtagende virksomheder for det første bruger et »tomt selskab«, dvs. et selskab, der specifikt er oprettet med henblik på erhvervelsen, og, for det andet, i tilfælde af klar omgåelse, når et selvstændigt fungerende joint venture blot anvendes som et middel for en transaktion, som ikke har nogen relevans for det pågældende joint venture, og hvis dette er indlysende for alle de berørte aktører.
37

Selv om Unionens retsinstanser indtil videre ikke har antaget et sådant søgsmål til realitetsbehandling, kan det endvidere antages, at Retten har anerkendt muligheden for, at den virksomhed, som kontrolundersøgelsen vedrører, på samme betingelser kan anlægge et søgsmål til prøvelse af en afgørelse om afvisning af en anmodning om beskyttelse af virksomhedens personales privatliv. Efter at have henvist til dom af 17. september 2007, Akzo Nobel Chemicals og Akcros Chemicals mod Kommissionen (T-125/03 og T-253/03, EU:T:2007:287), og den deri nævnte retspraksis, fastslog Retten således, idet den samtidig nævnte muligheden for, at der forelå en »beslutning, hvorved sagsøgerne blev nægtet [beskyttelse af privatlivet]«, at der ikke var blevet truffet en sådan beslutning i det pågældende tilfælde. Retten begrundede dette med den omstændighed, at sagsøgerne i forbindelse med vedtagelsen af afgørelsen om at kopiere de omhandlede oplysninger, hverken havde gjort gældende, at de dokumenter, der tilhørte dem, var garanteret en beskyttelse svarende til den, der følger af tavshedspligten mellem advokater og klienter, eller oplyst, hvilke konkrete dokumenter eller dele af dokumenter, der var tale om (dom af 14.11.2012, Nexans France og Nexans mod Kommissionen, T-135/09, EU:T:2012:596, præmis 129 og 130).
177

I det foreliggende tilfælde har Kommissionen imidlertid ikke anført nogen begrundelse for, at dens supplerende svar af 19. december 2019 blev indgivet for sent, men blot undskyldt over for Retten for de ulemper, som dette kan have medført. Selv hvis det antages, at der skal tages hensyn til den begrundelse, der blev fremlagt i retsmødet som svar på et spørgsmål fra Retten, og hvoraf det fremgår, at den forsinkede indgivelse skyldes et internt svigt i Kommissionen, er en sådan begrundelse i øvrigt ikke tilstrækkelig til, at det omhandlede supplerende svar kan antages til realitetsbehandling. Et sådant anbringende, der henviser til rent interne vanskeligheder, kan nemlig ikke betragtes som en særlig omstændighed, der giver adgang til at fremlægge beviser efter den anden udveksling af processkrifter (jf. i denne retning dom af 22.6.2017, Biogena Naturprodukte mod EUIPO (ZUM wohl), T-236/16, EU:T:2017:416, præmis 19), og er i øvrigt heller ikke godtgjort ved de beviser, som Kommissionen er fremkommet med (jf. i denne retning dom af 11.9.2019, HX mod Rådet, C-540/18 P, ikke trykt i Sml., EU:C:2019:707, præmis 66 og 67). Dateringen af det primære dokument, der blev fremlagt den 19. december 2019, dvs. Kommissionens interne notat af 16. december 2016 (jf. præmis 170 ovenfor), viser desuden, at Kommissionen var i besiddelse af det, allerede før sagen blev anlagt, og at den var i stand til at fremlægge det før afslutningen af retsforhandlingernes skriftlige del og inden for fristerne for indgivelse af skriftlige indlæg og ikke mindst som svar på senere foranstaltninger med henblik på sagens tilrettelæggelse. Selv om Retten gav sagsøgerne mulighed for både skriftligt og i retsmødet at fremsætte bemærkninger til Kommissionens supplerende svar af 19. december 2019, navnlig med hensyn til formaliteten, i overensstemmelse med kontradiktionsprincippet, indebærer dette i øvrigt ikke, at Kommissionen fritages for sin forpligtelse til at fremlægge beviser til støtte for lovligheden af den anfægtede afgørelse på de vilkår, der er fastsat i procesreglementet.
139

For det tredje betyder den omstændighed, at de ex ante-bidrag, der opkræves for det omhandlede år, i henhold til artikel 70, stk. 2, i forordning nr. 806/2014 ikke må overstige 12,5% af det nævnte målniveau, ikke, at det er absolut nødvendigt for hvert år at fastsætte et præcist beløb, som derefter ved beregningen af ex ante-bidragene skal fordeles mellem alle de berørte institutter. Ud over den omstændighed, at satsen på 12,5% selv er relateret til målniveauet, der er defineret som et minimum og med henvisning til et beløb, der først kan opgøres i slutningen af 2023, er denne bestemmelse ikke til hinder for, at de samlede ex ante-bidrag for det pågældende år eventuelt er mindre end 12,5% af det nævnte målniveau.
96

For det første, som det fremgår af bilag A.21 og A.22 til stævningen, var direktionen og bestyrelsen for den støttemodtagende virksomhed og for selskabet P. i 2012 og 2013 delvist og midlertidigt sammensat af medlemmer af samme familie, hvoraf et medlem var ansat i begge direktioner. I denne forbindelse og til trods for de indicier, som sagsøgeren havde fremlagt under den administrative procedure vedrørende de koncerner, der blev drevet af denne familie i Slovakiet, forlod Kommissionen sig uden at foretage en yderligere undersøgelse af dette forhold på de vage påstande fra de slovakiske myndigheder om for det første, at aktionærstrukturen i selskabet P. ikke var myndighederne bekendt, eftersom sådanne oplysninger ikke var offentligt tilgængelige, og, for det andet, at dette medlem af den pågældende familie hverken var aktionær eller medlem af et andet selskab i Slovakiet i perioden fra den 14. marts til den 31. december 2012. Under alle omstændigheder og som anført i præmis 83 ovenfor blev der ikke redegjort for eller foretaget en bedømmelse af disse forhold i den anfægtede afgørelse. Endelig kunne Kommissionen ikke begrænse sig til kort at tage stilling til situationen for selskabet P. i dens skrivelse af 9. juli 2015 for at fjerne tvivlen i denne forbindelse og begrunde, at sagsøgeren havde et tilstrækkeligt kendskab til disse oplysninger, der førte til, at Kommissionen ligeledes kvalificerede dette selskabet som SMV.
192

Republikken Slovenien kan heller ikke påberåbe sig dom af 21. januar 2016, Viiniverla (C-75/15, EU:C:2016:35), for at godtgøre, at de kroatiske vinproducenters anvendelse af druesortsnavnet »teran« i offentlighedens bevidsthed vil skabe associationer vedrørende produktets oprindelse, hvorved disse producenter uretmæssigt kan drage fordel af omdømmet for den slovenske BOB »Teran«. For det første er parterne nemlig enige om, at der, da Republikken Kroatien tiltrådte Unionen, fandtes en lovlig mærkningspraksis vedrørende benævnelsen af udtrykket »teran« i denne stat, og denne omtale kan således ikke anses for »uretmæssigt« at drage fordel af omdømmet for den slovenske BOB »Teran«. For det andet tog Kommissionen – i modsætning til i den situation, der gjorde sig gældende, i den sag, som gav anledning til dom af 21. januar 2016, Viiniverla (C-75/15, EU:C:2016:35), hvor ingen bestemt benævnelse supplerede mærkningen af de omhandlede drikkevarer – hensyn til risikoen for forbrugerens forveksling, idet den krævede, at mærkningen af kroatisk vin »teran« klart nævner, at vinen kommer fra den kroatiske del af Istrien (BOB »Hrvatska Istra«).
74

I første omgang har Kommissionen anført, at et pristilsagn er et tilsagn om at opnå resultater. En eksportør, der har vist sig at have praktiseret dumping eller modtaget udligningsberettigede subsidier, kan afgive et tilsagn om at hæve prisen på sin eksport, således at de skadelige virkninger af de nævnte former for praksis fjernes, idet dette prisniveau attesteres ved udstedelse af tilsagnsfakturaer. Eksportøren skal dog overholde sit tilsagn for fortsat at kunne blive fritaget for den antidumping- eller udligningstold, som normalt ville skulle betales for de pågældende dumpingprodukter eller subsidierede produkter. Et tilsagn udgør således en undtagelse til de betingelser, som normalt gælder for de pågældende produkter. Når der ikke fremlægges en tilsagnsfaktura, eller når det efterfølgende opdages, at denne tilsagnsfaktura ikke opfyldte de opstillede krav, skal der derimod atter pålægges antidumpingtold eller udligningstold, og de nationale toldmyndigheder skal opkræve disse toldformer. Kommissionen har anført, at et tilsagn skal undergives en streng fortolkning, eftersom det udgør en undtagelse og et ømtåleligt arrangement. At indgå et tilsagn udgør en risiko for Kommissionen, hvortil kommer vanskeligheden ved at kontrollere dette tilsagn. Enhver part, som godtager et tilsagn, skal sikre, at tilsagnet faktisk overholdes, og skal føre et effektivt tilsyn med dets gennemførelse i et tillidsfuldt samarbejde med Kommissionen.
92

Det skal i øvrigt bemærkes, at sagens akter for Retten, særligt dem, som Kommissionen har fremlagt for at bevidne, hvordan den ordning, der var indført af den autonome region, fungerede, bestyrker ovenstående betragtninger vedrørende dels tilregnelsen til den autonome region af aftalerne mellem lufthavnsoperatørerne og luftfartsselskaberne, dels den regionale statslige oprindelse af de midler, der blev anvendt til at betale luftfartsselskaberne. Hvad for det første angår den omtvistede aftale mellem SOGAER og sagsøgeren præciseres det i præamblen til denne aftale udtrykkeligt, at »[den autonome] region ha[vde] besluttet at øge sine markedsføringsinvesteringer i transport- og turistindustrien«, at den med henblik herpå »hvert år betal[te] SOGAER et beløb, som denne virksomhed [skulle] anvende til dette formål«, at »SOGAER [i] henhold til [den autonome] regions ønske ha[vde] offentliggjort en bekendtgørelse på sit websted med henblik på at investere i markedsføringsaktiviteter beregnet til at fremme turistattraktioner på det sydlige Sardinien«, at »SOGAER i overensstemmelse med de retningslinjer, som [den autonome] region havde offentliggjort, ha[vde] udarbejdet et aktivitetsprogram, der beskrev den strategi og de tiltag, som sk[ulle] gennemføres for at nå målet for udvikling af trafikken«, og at »[d]enne aktivitetsplan [var] blevet godkendt af udvalget under det regionale råd i henhold til artikel 3, stk. 3, i lov [nr. 10/2010]«. Derudover indeholdt denne aftale en klausul, der udtrykkeligt præciserede, at aftalen var underlagt bestemmelserne i lov nr. 10/2010.
415

Punkt 22 i samarbejdsmeddelelsen af 2002 definerer begrebet merværdi som følger: »Begrebet »merværdi« betegner, i hvor høj grad det fremlagte bevismateriale i sig selv og/eller på grund af sin detailrigdom styrker Kommissionens muligheder for at bevise de pågældende forhold. I sin vurdering vil Kommissionen normalt anse skriftligt bevismateriale, der stammer fra det tidsrum, som forholdene vedrører, for at have større værdi end bevismateriale, der fremkommer senere. Bevismateriale, der er direkte relevant for de pågældende forhold, vil ligeledes normalt blive anset for at have større værdi end bevismateriale, som kun har indirekte relevans.«
521

Det skal imidlertid bemærkes, som sagsøgeren har anført, at Kommissionen ikke har godtgjort, at AF deltog i en af disse kontakter, nemlig det officielle møde i BAR’s underudvalg for fragt i Indien, der er beskrevet i 152. betragtning til den anfægtede afgørelse. Sagsøgeren har dog ikke bestridt, at AF var inviteret til nævnte møde ligesom alle medlemmerne i BAR’s underudvalg for fragt. Den omstændighed, at de pågældende transportvirksomheder havde til hensigt at behandle emnet brændstoftillægget med AF, er således i sig selv et indicium for dette selskabs deltagelse i bestanddelen i den samlede og vedvarende overtrædelse vedrørende brændstoftillægget (jf. i denne retning dom af 29.6.2012, GDF Suez mod Kommissionen, T-370/09, EU:T:2012:333, præmis 226). Det fremgår i øvrigt af sagsakterne, at selskabet var bekendt med genstanden for dette møde. Efter det uformelle møde, der ligeledes er beskrevet i nævnte betragtning, hvori sagsøgeren ikke har bestridt, at AF deltog, foreslog formanden for BAR’s underudvalg for fragt nemlig at arrangere et officielt møde i BAR’s underudvalg for fragt med henblik på at nå til en aftale om brændstoftillægget mellem de berørte transportvirksomheder. Det følger heraf, at Kommissionen inden for rammerne af en videre række indicier med føje kunne tage hensyn, at AF var inviteret til dette møde, med henblik på i 724. betragtning til nævnte afgørelse at konkludere, at selskabet havde deltaget i drøftelserne om brændstoftillægget i BAR’s underudvalg for fragt i Indien.
271

Med hensyn til spørgsmålet, om oplysningerne er repræsentative, fremgår det af 824. betragtning til den omtvistede afgørelse, at UPS havde baseret sig på skøn over de gennemførte besparelser på chauffører på hvert nationalt marked (45 mio. EUR), nedjusteret til et skøn på 40 mio. EUR. Kommissionen har imidlertid anført, at denne beregning kun var støttet på detaljerede oplysninger om markederne i Tyskland, Frankrig og Benelux-landene (dvs. Belgien, Luxembourg og Nederlandene) samt markederne i Irland og Det Forenede Kongerige. Den øvrige del af markedet var opdelt i to grupper, nemlig »Østeuropa« og »resten af Europa«, for hvilke UPS foretog et skøn over den gennemsnitlige reduktion af chauffører uden en forklaring heraf. Eftersom besparelserne knyttet til PUD-netværket var snævert forbundet med betingelserne på hvert enkelt marked, fandt Kommissionen i 853. betragtning til den omtvistede afgørelse, at UPS skulle have baseret sig på oplysninger om hvert enkelt marked frem for at anvende et skøn for en gruppe lande. Kommissionen udledte heraf, at skønnet over synergierne ved PUD-netværket ikke var pålideligt for disse to grupper.
86

For det andet anførte ECB i den anden anfægtede afgørelse under overskriften »Information on the liquidity situation and the capital ratios of BPE« (Oplysninger om BPE’s likviditetssituation og kapitalprocenter): »In your confirmatory application you do not contest the ECB’s reasoning and arguments put forward as justification for the non-disclosure of the liquidity situation and the capital ratios of BPE« (I Deres genfremsatte begæring anfægter De ikke de betragtninger og argumenter, som ECB har fremført med henblik på at begrunde afslaget på aktindsigt i BPE’s likviditetssituation og kapitalprocenter) og »[t]he Executive Board takes the view that such data are protected under Article 4(1)(c) (»protected as such under Union law«) and the first indent of Article 4(2) (»the commercial interests of a natural or legal person«) of Decision ECB/2004/3« (direktionen er af den opfattelse, at disse oplysninger er beskyttet af artikel 4, stk. 1, litra c) (»beskyttet som sådan i henhold til EU-lovgivningen«), og af det første led i artikel 4, stk. 2 (»en fysisk eller juridisk persons forretningsmæssige interesser«) i afgørelse BCE/2004/3). Disse formuleringer efterlader ingen tvivl om, at oplysningerne om Banco Populars likviditetssituation og kapitalprocenter ikke er omfattet af undtagelserne i artikel 4, stk. 1, litra a), første, andet og syvende led, i afgørelse 2004/258.
4

Den 24. marts 2007 vedtog Sikkerhedsrådet resolution 1747 (2007). Det fremgår af resolutionens punkt 5, at »Iran shall not supply, sell or transfer directly or indirectly from its territory or by its nationals or using its flag vessels or aircraft any arms or related materiel, and that all States shall prohibit the procurement of such items from Iran by their nationals, or using their flag vessels or aircraft, and whether or not originating in the territory of Iran«.
57

Det er imidlertid for det første ubestridt, at portugisisk er sagsøgerens modersmål. For det andet bemærkes, at selv om sagsøgeren, som Kommissionen har fremhævet, i sin ansøgning har oplyst, at hun har fransk på C2-niveau i den fælles europæiske referenceramme for sprog i lighed med portugisisk, og at hun har gennemført en del af sine studier i Belgien og Frankrig, forholder det sig ikke desto mindre således, at hun over for Retten har gjort gældende, uden at dette er blevet bestridt af Kommissionen, at hun behersker sit modersmål bedre end fransk. Denne omstændighed er i øvrigt særligt sandsynlig, henset til sagsøgerens akademiske og erhvervsmæssige karriere, således som hun har oplyst i sin ansøgning, hvoraf fremgår, at såvel hendes studier som hendes karriere i det væsentlige blev gennemført i Portugal.
2)

Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi betaler omkostningerne forbundet med sagens behandling for Retten og for Domstolen.
527

Det skal for det første bemærkes, at Amazon under den administrative procedure havde fremlagt en rapport for Kommissionen om opskrivningssatsen for virksomheder, der bedriver online detailhandelsvirksomhed, nærmere bestemt rapporten benævnt [fortroligt]. Den gennemsnitlige opskrivningssats for online detailhandelsvirksomhed var på 0,5% af de samlede omkostninger for online detailvirksomheder. Uden at det er nødvendigt at efterprøve, om Amazon i lyset af dette forhold med rette kunne hævde, således som selskabet gjorde i retsmødet, at denne procentsats godtgjorde, at LuxOpCos vederlag i den relevante periode var »komfortabelt«, må det konstateres, at Kommissionen på baggrund af denne rapport burde have uddybet sin undersøgelse af, hvorvidt LuxOpCos vederlag svarede til et armslængderesultat for dette selskabs funktion som online detailvirksomhed. Uden en sådan efterprøvelse er det ikke sikkert, at det kan gøres gældende, at LuxOpCo kunne have modtaget et højere vederlag for sine funktioner i relation til forretningsaktiviteterne.
Dog har EU-Udenrigstjenesten – uden at sagsøgerne har bestridt dette – anført, at det kriterium, som reelt har ført til en ændring af pointtallet tildelt parameteret »andre lokale leveforhold«, er kriteriet vedrørende de »offentlige tjenester«. Det følger af EU-Udenrigstjenestens bedømmelsesskema, at hvis pointtallet tildelt kriteriet »jobmuligheder for ægtefællerne« forblev uændret, ville pointtallet tildelt parameteret »andre lokale leveforhold« alligevel blive nedsat med et point på grund af nedsættelsen af pointtallet tildelt kriteriet »offentlige tjenester«. Det følger af sagsakterne, at EU-Udenrigstjenesten har anført, at den har taget spørgeskemaet udfyldt af Unionens delegationer i Etiopien vedrørende de »andre lokale leveforhold« i betragtning med henblik på at tildele et pointtal til det nævnte parameter i overensstemmelse med retningslinjernes artikel 2, stk. 5. I denne henseende bemærkes, at ansættelsesmyndigheden i noten af 7. april 2016 har anført følgende:

»Oplysningerne vedrørende de »andre lokale leveforhold« er for det første taget i betragtning under den indledende evaluering baseret på delegationens bidrag til e-godtgørelsen for levevilkår. De i spørgeskemaet beskrevne oplysninger vedrørende andre lokale leveforhold har fået en bedømmelse […] I overensstemmelse med denne evaluering er parameteret »andre lokale leveforhold« for Etiopien blevet tildelt bedømmelsen 2 (på en skala fra 1 til 5).«
546

For så vidt som sagsøgerne har gjort gældende, at de principper, der følger af dom af 15. oktober 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij m.fl. mod Kommissionen (C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, C-250/99 P – C-252/99 P og C-254/99 P, EU:C:2002:582), ikke må føre til en afvisning af anvendelsen af princippet ne bis in idem, skal det endelig fastslås, at dette argument hviler på den forudsætning, at betingelserne for at anvende det nævnte princip var opfyldt. Som det fremgår af præmis 545 ovenfor, er det ikke ved en tidligere afgørelse blevet fastslået, at sagsøgerne ikke er ansvarlige for den omhandlede adfærd, således at princippet ne bis in idem ikke finder anvendelse i den foreliggende sag. Den forudsætning, som dette argument hviler på, er derfor ikke opfyldt.