ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 6/11

Sag anlagt den 7. oktober 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Franske Republik

(Sag C-443/08)

(2009/C 6/18)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved A. Alcover San Pedro og J.-B. Laignelot, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Franske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 1999/13/EF af 11. marts 1999 om begrænsning af emissionen af flygtige organiske forbindelser fra anvendelse af organiske opløsningsmidler i visse aktiviteter og anlæg (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at gennemføre direktivets artikel 2, nr. 3 og 4, og artikel 4, stk. 4.

— Den Franske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgeren har gjort gældende, at begreberne »lille anlæg« og »væsentlig ændring«, som defineret i artikel 2, nr. 3 og 4, i direktiv 1999/13/EF, er nødvendige for at sikre en ensartet og effektiv anvendelse af dette direktiv, idet bestemmelserne præciserer de forpligtelser, der finder anvendelse på visse kategorier af industrianlæg omfattet af direktivet. Direktivets gennemførelse i fransk ret indeholder i denne forbindelse en række mangler, idet sagsøgte ikke har givet nogen definition af begrebet »lille anlæg«, mens definitionen af begrebet »væsentlig ændring« ikke tager hensyn til tærsklerne for forøgelse af emissionerne af flygtige organiske forbindelser, hvorover et anlægs ændring må anses for at være væsentlig.

Sagsøgeren beklager endvidere manglen på præcision og klarhed vedrørende gennemførelsen af direktivets artikel 4, stk. 4, vedrørende forpligtelser, der finder anvendelse for væsentlige ændringer på eksisterende anlæg. Eftersom bestemmelserne for nye anlæg er strengere end dem for gamle anlæg, skal reglerne være klarere også i tilfælde, hvor et eksisterende anlæg gennemgår væsentlige ændringer for at sikre direktivets effektive virkning med henblik på at sikre en høj grad af miljøbeskyttelse.

(1) EFT L 85, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 327/9

Sag anlagt den 17. september 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Republikken Østrig

(Sag C-401/08)

(2008/C 327/15)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved B. Schima og A. Sipos, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Republikken Østrig

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 11, stk. 1, litra c), i Rådets direktiv 96/82/EF af 9. december 1996 om kontrol med risikoen for større uheld med farlige stoffer (1), idet de kompetente østrigske myndigheder ikke i forhold til alle virksomheder omfattet af dette direktivs artikel 9 har udarbejdet eksterne beredskabsplaner.

— Republikken Østrig tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ifølge artikel 11, stk. 1, litra c), i direktiv 96/82/EF skal medlemsstaterne i forhold til alle de af dette direktivs artikel 9 omfattede virksomheder sikre, at de hertil udpegede myndigheder udarbejder en ekstern beredskabsplan for foranstaltninger, der skal gennemføres uden for virksomheden. Disse eksterne beredskabsplaner skal ikke kun indeholde oplysninger om afhjælpende foranstaltninger på og uden for virksomhedens område, men også underrette offentligheden om uheldet og den hensigtsmæssige adfærd. Ydermere skal også eksempelvis oplysninger til andre medlemsstaters beredskabs- og redningstjenester i tilfælde af et større uheld, der kan få følger på tværs af grænserne, optages i de eksterne beredskabsplaner.

Med nærværende søgsmål nedlægges der påstand om, at det fastslås, at Republikken Østrig har tilsidesat artikel 11, stk. 1, litra c), i direktiv 96/82/EF, idet den ikke i forhold til alle virksomheder omfattet af dette direktivs artikel 9 har udarbejdet eksterne beredskabsplaner.

(1) EFT 1997 L 10, s. 13.
1)

Er de nationale bestemmelser i artikel 36, stk. 5, i lovdekret nr. 163 af 12. april 2006, som ændret ved lovdekret nr. 113 af 31. juli 2007, til hinder for en korrekt anvendelse af artikel 4 i direktiv 2004/18/EF (1) af 31. marts 2004, for så vidt følgende fastsættes: — Når der foreligger en deltager i en virksomhedssammenslutning, udelukkes et hermed forbundet retssubjekt automatisk, alene fordi det antager en bestemt retlig form, nemlig fast virksomhedssammenslutning, i stedet for en anden, i det væsentlige identisk retlig form som sammenslutning for kooperativer, produktion og arbejde samt håndværksvirksomheder? — Samtidig udelukkes automatisk en virksomhed, såfremt en fast virksomhedssammenslutning deltager og ligeledes har angivet, at den deltager på vegne af andre virksomheder og i tilfælde af tilslag vil overdrage arbejderne til andre virksomheder, alene på den formelle baggrund, at den er en del af virksomhedssammenslutningen.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 327/14

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene) den 6. oktober 2008 — F. Gielen mod Staatssecretaris van Financiën

(Sag C-440/08)

(2008/C 327/24)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: F. Gielen

Sagsøgt: Staatssecretaris van Financiën

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 43 EF fortolkes således, at bestemmelsen ikke udelukker anvendelsen af en bestemmelse i en medlemsstats skattelovgivning vedrørende overskud, som en statsborger fra en anden medlemsstat (en udenlandsk skattepligtig person) har opnået fra en del af vedkommendes virksomhed, som drives i førstnævnte medlemsstat, hvis denne bestemmelse, når den fortolkes på en bestemt måde, sondrer mellem indenlandske og udenlandske skattepligtige personer, hvilket — isoleret set — er i strid artikel 43 EF, men den omhandlede udenlandske skattepligtige person har mulighed for at vælge at blive behandlet som en indenlandsk skattepligtig person og af egne årsager ikke valgt at gøre dette?
1)

Skal artikel 86, stk. 1, EF sammenholdt med artikel 81, stk. 1, litra a) og d), samt stk. 2, EF fortolkes således, at delstaten Sachsen-Anhalts beslutning om i henhold til § 6, stk. 1, i Investitionsbank-Begleitgesetz af 18. december 2003 (Gesetz- und Verordnungsblatt des Landes Sachsen-Anhalt nr. 47/2003 s. 371) at fritage den investeringsbank, som delstaten har oprettet, for betaling af retsomkostninger (gebyrer og udlæg) er ugyldig, fordi den tilsidesætter forbuddet mod konkurrencehindrende foranstaltninger?
5)

Har en arrangør af spil, som har fået tilladelse til at drive spillevirksomhed i en stat, og som kontrolleres dér af rette myndighed, ret til at markedsføre sine tilbud om spil i andre medlemsstater ved f.eks. at reklamere i aviser, uden først at skulle ansøge rette myndighed i disse stater om tilladelse? Såfremt svaret på dette spørgsmål er bekræftende, spørges: Betyder det, at en medlemsstats regulering, hvorefter man straffer fremme af deltagelse i lotterier afholdt i udlandet, udgør en restriktion af etableringsfriheden og den frie bevægelighed af tjenesteydelser, som aldrig vil kunne anses for lovlig under påberåbelse af tvingende almene hensyn? Har det nogen betydning for svaret på det første spørgsmål, at den medlemsstat, hvori arrangøren af et spil er etableret, påberåber sig samme almene hensyn, som påberåbes af den stat, hvori arrangøren ønsker at markedsføre sin spillevirksomhed?
2)

Såfremt dette spørgsmål besvares bekræftende: a) skal medlemsstaterne da også, hvis de ved fastsættelsen af maksimumsmængder har pligt til at overholde EF-traktatens artikel 28 og 30, lade sig inspirere af de i direktivets artikel 5 opstillede kriterier, herunder kravet om en videnskabelig risikovurdering, baseret på almindeligt anerkendte videnskabelige data, i en sektor, der fortsat er karakteriseret ved en vis usikkerhed? b) Kan en medlemsstat fastsætte maksima, når det er umuligt, som i tilfældet med fluor, for hver forbrugergruppe og hvert område præcist at sætte tal på den tilførsel af vitaminer og mineraler, som hidrører fra andre kostkilder, bl.a. fra vandkilder? Kan medlemsstaten i sådanne tilfælde, stillet over for velkendte risici, fastsætte en grænse på 0 uden at anvende beskyttelsesproceduren i artikel 12 i direktivet af 10. juni 2002? c) Hvis det ved fastsættelsen af maksimumsindholdet er muligt at tage hensyn til de forskellige forbrugergruppers varierende grad af følsomhed i overensstemmelse med selve ordlyden af direktivets artikel 5, stk. 1, litra a), kan en medlemsstat da også tage hensyn til, at en foranstaltning for den del af befolkningen, som er særlig udsat for risiko, for eksempel en velegnet mærkning, vil kunne afholde denne gruppe fra at anvende et næringsstof, som kan være gavnlig for den i mindre mængder? Kan denne hensyntagen til en varierende følsomhed føre til, at dette maksimumsindhold tilpasset en skrøbelig befolkningsgruppe, bl.a. børn, anvendes på hele befolkningen? d) I hvilket omfang kan der fastsættes maksima, hvis der på grund af manglende bevis for en sundhedsrisiko ikke er sikre maksimumsgrænser? Mere generelt i hvilket omfang, og på hvilke betingelser, vil afvejningen af de kriterier, som skal tages i betragtning, kunne føre til at fastsætte maksima, der ligger væsentligt under de sikre maksimumsværdier, som er tilladt for disse næringsstoffer?
5)

Under forudsætning af at: i) en afklaring som omhandlet i toldkodeksens artikel 78 ikke er mulig, og ii) der bestod en toldskyld, og iii) der forelå en særlig situation som omhandlet i gennemførelsesforordningens artikel 899 var det da muligt for retten at fastslå, at der ikke var tale om åbenbar forsømmelighed, således at der kan ske fritagelse for toldskylden i henhold til toldkodeksens artikel 239?
—

Er direktiv 2004/73/EF, idet det klassificerer nPB som reproduktionstoksisk stof i kategori 2 (R60), dels uden klar dokumentation fra tilpassede dyreforsøg for de observerede skader til at nære stærk formodning om, at menneskets udsættelse for stoffet kan resultere i skader på afkommet hos mennesker, dels på grundlag af tests, der alene viser skader hos dyr udsat for en koncentration på 250 PPM, dvs. elleve gange den maksimale eller fyrre gange den gennemsnitlige nPB-koncentration, som mennesket udsættes for i forbindelse med anvendelse af produktet, foreneligt med rammedirektivet 67/548/EØF, og navnlig dets bilag VI, punkt 4.2.3?
—

Det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (1), idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
—

Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
1)

Skal artikel 86, stk. 1, EF sammenholdt med artikel 81, stk. 1, litra a) og d), samt stk. 2, EF fortolkes således, at delstaten Sachsen-Anhalts beslutning om i henhold til § 6, stk. 1, i Investitionsbank-Begleitgesetz af 18. december 2003 (Gesetz- und Verordnungsblatt Land Sachsen-Anhalt nr. 47/2003, s. 371) at fritage den investeringsbank, som delstaten har oprettet, for betaling af retsomkostninger, er ugyldig?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 327/19

Sag anlagt den 21. oktober 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Portugisiske Republik

(Sag C-458/08)

(2008/C 327/31)

Processprog: portugisisk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved E. Traversa og P. Guerra e Andrade, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Portugisiske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 49 EF, idet den med hensyn til levering af byggeydelser i Portugal stiller de samme betingelser, som den stiller med hensyn til etablering.

— Den Portugisiske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Den portugisiske lov om adgang til og udøvelse af byggevirksomhed (Decreto-Lei nr. 12/2004) betinger udøvelse af byggevirksomhed i Portugal af en tilladelse.

Ingen virksomhed kan i Portugal foretage byggeri-, genopbygnings-, udvidelses-, ombygnings-, reparations-, bevarings-, retablerings-, rengørings-, restaurerings-, nedrivnings- og generelt nogen som helst former for byggerirelaterede arbejder uden en forudgående tilladelse fra de portugisiske myndigheder.

Den portugisiske bestemmelse, hvorefter det er forbudt for virksomheder, herunder virksomheder i Fællesskabet, at levere byggeydelser i Portugal uden forudgående tilladelse om adgang til byggeindustrien fra de portugisiske myndigheder, udgør en tilsidesættelse af artikel 49 EF.

Betingelserne for adgang til at udøve byggevirksomhed i den portugisiske lovgivning er etableringsbetingelser. Den portugisiske lovgivning sondrer ikke mellem etablering og midlertidige levering af tjenesteydelser.

En byggevirksomhed, som er etableret i en anden medlemsstat, skal for at levere tjenesteydelser i Portugal opfylde samtlige betingelser for etablering, hvilket i praksis indebærer, at byggevirksomheden ikke har andre udveje end at etablere sig i Portugal. Dette krav udgør en alvorlig restriktion for den fri udveksling af tjenesteydelser.

Betingelserne om virksomhedens varighed udgør også en restriktion for den fri udveksling af tjenesteydelser, som umuliggør midlertidig levering af byggeydelser.

De begrundelser, den portugisiske stat har fremført som begrundelse for de pågældende restriktioner, er hverken beviste eller anerkendelsesværdige.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 19/12

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg (Tyskland) den 27. oktober 2008 — Ümit Bekleyen mod Land Berlin

(Sag C-462/08)

(2009/C 19/20)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Ümit Bekleyen

Sagsøgt: Land Berlin

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 7, stk. 2, i afgørelse nr. 1/80 fra associeringsrådet EØF-Tyrkiet om udvikling af associeringen, fortolkes således, at den efter gennemførelsen af en erhvervsuddannelse i værtsmedlemsstaten opnåede ret til adgang til arbejdsmarkedet og den tilsvarende opholdsret også opstår, når et barn, der er født i værtsmedlemsstaten, efter at det med sin familie var vendt tilbage til familiens hjemland, som myndig vender tilbage alene til den pågældende medlemsstat med henblik på at påbegynde en erhvervsuddannelse på et tidspunkt, hvor hendes forældre, der er tyrkiske statsborger, og som har været beskæftiget i medlemsstaten, som arbejdstagere, definitivt var udrejst derfra allerede ti år tidligere?
3)

Strider det mod fællesskabsretten, såfremt man for tredjelandsandele på under 25 % (nu 10 %), som falder ind under anvendelsesområdet for de frie kapitalbevægelser, har forudset modregningsmetoden, hvorved beviset for den i udlandet først betalte (selskabs)skat, på grund af den ringe deltagelsesgrad enten slet ikke kan føres eller kun kan føres under anvendelse af uforholdsmæssige midler, mens man for indlandsandele i almindelighed, altså uafhængigt af deltagelsesgraden, har forudset fritagelsesmetoden, hvorfor der altid vil indtræde en undgåelse af den økonomiske dobbeltbeskatning? 3.1. Såfremt spørgsmål 3 besvares bekræftende, spørges: Strider det imod fællesskabsretten, såfremt indtægt fra tredjelandsandele afskæres fra fritagelse, for så vidt deltagelsesgraden ligger under 25 % (nu 10 %), skønt fritagelsen for indtægt over denne grænse ikke er undergivet særlige betingelser, hvis overholdelse kun ville kunne kontrolleres på den måde, at der indhentes oplysninger fra de kompetente myndigheder i den pågældende stat, idet fritagelsen i disse tilfælde dog ydes uden yderligere krav? 3.2. Såfremt spørgsmål 3 besvares benægtende, spørges: Strider det mod fællesskabsretten, såfremt indtægt fra tredjelandsandele afskæres fra modregning med den udenlandske selskabsskat, for så vidt deltagelsesgraden ligger under 25 % (nu 10 %), skønt skattefritagelsen for indtægt fra andele over denne grænse ikke er undergivet særlige betingelser, hvis overholdelse kun ville kunne kontrolleres på den måde, at der indhentes oplysninger fra de kompetente myndigheder i den pågældende stat, idet fritagelsen i disse tilfælde dog ydes uden yderligere krav?
—

Det fastslås, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/56/EF af 26. oktober 2005 om grænseoverskridende fusioner af selskaber med begrænset ansvar (1), idet den ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet eller under alle omstændigheder ikke har meddelt Kommissionen disse.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 19/21

Sag anlagt den 4. december 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Den Portugisiske Republik

(Sag C-543/08)

(2009/C 19/40)

Processprog: portugisisk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved G. Braun, P. Guerra e Andrade og M. Teles Romão, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Den Portugisiske Republik

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 56 EF og 43 EF, idet den opretholdt statens særlige rettigheder i EDP — Energias de Portugal, der er tildelt i forbindelse med statens præferenceaktier (golden shares).

— Den Portugisiske Republik tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

EDP's selskabsvedtægter foreskriver, at hver aktie giver en stemme, men at der ikke tages hensyn til stemmer knyttet til ordinære aktier, som ikke indehaves af staten, som er udstedt til en aktionær, og som overstiger 5 % af samtlige stemmer knyttet til selskabskapitalen.

I henhold til portugisisk lov har staten særlige rettigheder i EDP uanset antallet af dens aktier. Disse særlige rettigheder omfatter bl.a. vetoret under generalforsamlingens behandling af ændringer af selskabsvedtægterne (herunder afgørelser om kapitalforhøjelse, fusion, spaltning eller opløsning), ret til at indgå partnerskabskontrakter samt underordning, ophævelse eller begrænsning af aktionærernes præferencerettigheder i tilfælde af kapitalforhøjelse.

Staten har endvidere den særlige rettighed, at den kan udpege en direktør, når den stemmer imod en person, som vinder ved valget af direktører.

Kommissionen er af den opfattelse, at såvel stemmeloftet som de særlige rettigheder udgør restriktioner for de frie kapitalbevægelser og for etableringsfriheden. Disse foranstaltninger udgør en hindring for direkte investering i EDP, en hindring for porteføljeinvestering og en hindring for udøvelsen af etableringsfriheden.

Statens særlige rettigheder udgør vedtægtsmæssige foranstaltninger, idet præferenceaktierne ikke har hjemmel i en almindelig anvendelse af selskabsretten.

Stemmeloftet udgør under de omstændigheder, hvorunder det blev indført, også en vedtægtsmæssig foranstaltning.

De nævnte golden shares og stemmeloftet vedrører ikke lovlige mål af almen interesse og navnlig ikke de almene hensyn, som den portugisiske stat har påberåbt sig, dvs. den offentlige sikkerhed, forsyningssikkerheden og koncession som offentlig tjenesteydelse.

Den portugisiske stat har under alle omstændigheder tilsidesat proportionalitetsprincippet, idet de pågældende foranstaltninger ikke er egnede til at sikre opfyldelsen af de forfulgte mål og går ud over, hvad der er nødvendigt for at nå disse mål.
—

Det fastslås, at Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/65/EF af 26. oktober 2005 om bedre havnesikring (1), idet det ikke har vedtaget de nødvendige lov og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 19/17

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Vestre Landsret (Danmark) den 19. november 2008, Ingeniørforeningen i Danmark for Ole Andersen mod Region Syddanmark

(Sag C-499/08)

(2009/C 19/31)

Processprog: dansk

Den forelæggende ret

Vestre Landsret

Parter

Sagsøger: Ingeniørforeningen i Danmark for Ole Andersen

Sagsøgte: Region Syddanmark

Præjudicielt spørgsmål

Skal forbuddet mod direkte eller indirekte forskelsbehandling på grund af alder i artikel 2 og 6 i rådets direktiv 2000/78/EF (1) fortolkes således, at det er til hinder for, at en medlemsstat opretholder en retstilstand, der indebærer, at en arbejdsgiver ved opsigelse af en funktionær, der har været uafbrudt beskæftiget i samme virksomhed i 12, 15 eller 18 år, ved funktionærens fratræden skal udrede godtgørelse svarende til henholdsvis 1, 2 eller 3 måneders løn, men således at denne godtgørelse ikke skal udbetales, hvis funktionæren ved fratrædelsen har mulighed for en alderspension fra en pensionsordning, hvortil arbejdsgiveren har bidraget.

(1) EFT L 303, s. 16.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 6/14

Sag anlagt den 30. oktober 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Belgien

(Sag C-469/08)

(2009/C 6/23)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved H. Støvlbæk og V. Peere, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Kongeriget Belgien

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (1), idet det ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser til gennemførelse af dette direktiv, eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.

— Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Fristen for gennemførelsen af direktiv 2005/36/EF udløb den 20. oktober 2007. På tidspunktet for denne sags anlæggelse havde sagsøgte imidlertid endnu ikke truffet de nødvendige foranstaltninger for at gennemføre direktivet, eller har under alle omstændigheder ikke underrettet Kommissionen herom.

(1) EUT L 255, s. 22.
—

Det fastslås, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2005/94/EF af 20. december 2005 om fællesskabsforanstaltninger til bekæmpelse af aviær influenza og om ophævelse af direktiv 92/40/EØF (1), idet den ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv eller under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
—

Det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 19 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/56/EF af 26. oktober 2005 om grænseoverskridende fusioner af selskaber med begrænset ansvar (1), idet det ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet.
—

Det fastslås, at Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (1) idet den ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet eller under alle omstændigheder ikke har meddelt Kommissionen disse.
—

Det fastslås, at Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 19, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/56/EF om grænseoverskridende fusioner af selskaber med begrænset ansvar (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv.