39

I dom af 29. marts 2011, Portugal mod Kommissionen (T-33/09, EU:T:2011:127), lagde Retten følgende indledende betragtninger til grund: »57 Det bemærkes, at artikel 226 EF bestemmer, at når Kommissionen finder, at en medlemsstat ikke har overholdt en forpligtelse, der påhviler den i henhold til EF-traktaten, fremsætter den en begrundet udtalelse herom efter at have givet den pågældende stat lejlighed til at fremsætte sine bemærkninger. Retter den pågældende stat sig ikke efter den fremsatte udtalelse inden for den frist, der er fastsat af Kommissionen, kan denne indbringe sagen for Domstolen. 58 Det følger af fast retspraksis, at Kommissionen således ikke har beføjelse til ved en udtalelse fremsat i henhold til artikel 226 EF eller ved anden form for stillingtagen under en sådan procedure at foretage en endelig fastlæggelse af en medlemsstats rettigheder og forpligtelser eller at give medlemsstaten garantier vedrørende en nærmere bestemt handlemådes forenelighed med traktaten, og at fastlæggelsen af medlemsstaternes rettigheder og forpligtelser samt bedømmelsen af deres handlemåde ifølge artikel 226 EF til 228 EF alene kan ske i en af Domstolen afsagt dom (Domstolens dom af 27.5.1981, forenede sager 142/80 og 143/80, Essevi og Salengo, Sml. I, s. 1413, præmis 16, og af 22.2.2001, sag C-393/98, Gomes Valente, Sml. I, s. 1327, præmis 18). 59 Det følger i øvrigt af artikel 228, stk. 2, EF, at Kommissionen kan indbringe sagen for Domstolen efter at have fremsendt en begrundet udtalelse, som ikke er blevet fulgt op af den pågældende medlemsstat, og Domstolen kan pålægge den pågældende medlemsstat betaling af et fast beløb eller en tvangsbøde, hvis den fastslår, at medlemsstaten ikke har efterkommet dens dom. 60 Proceduren i artikel 228, stk. 2, EF må anses for en særlig retslig procedure for opfyldelse af domme eller med andre ord som et middel til fuldbyrdelse (Domstolens dom af 12.7.2005, sag C-304/02, Kommissionen mod Frankrig, Sml. I, s. 6263, præmis 92). 61 Det skal imidlertid konstateres, at EF-traktaten ikke fastsætter bestemmelser til opfyldelse af den dom, som Domstolen afsiger efter denne nye procedure, særligt når der pålægges en tvangsbøde. 62 For så vidt som en dom afsagt af Domstolen i henhold til artikel 228, stk. 2, EF pålægger en medlemsstat at betale en tvangsbøde til Kommissionen på kontoen »Det Europæiske Fællesskabs egne indtægter«, og for så vidt som Kommissionen i henhold til artikel 274 EF gennemfører budgettet, tilkommer det Kommissionen at opkræve de beløb, der skyldes Unionens budget til opfyldelse af en dom i overensstemmelse med bestemmelserne i de forordninger, der er vedtaget til gennemførelse af artikel 279 EF. 63 EF-traktaten fastsætter imidlertid ikke særlige bestemmelser vedrørende løsning af tvister, der opstår mellem en medlemsstat og Kommissionen i denne anledning. 64 Det følger heraf, at de retsmidler, der er fastsat ved EF-traktaten, finder anvendelse, og at den beslutning, hvorved Kommissionen fastsætter størrelsen af det beløb, som medlemsstaten skylder i form af tvangsbøder, som den er blevet pålagt, kan gøres til genstand for et annullationssøgsmål i henhold til artikel 230 EF. 65 Retten har således beføjelse til at behandle en sådan sag i overensstemmelse med bestemmelserne i artikel 225, stk. 1, første afsnit, EF. 66 Ved udøvelsen af denne beføjelse må Retten imidlertid ikke berøre den enekompetence, som er forbeholdt Domstolen ved artikel 226 EF og 228 EF. 67 Retten kan således under en annullationssag anlagt i henhold til artikel 230 EF til prøvelse af en beslutning truffet af Kommissionen vedrørende opfyldelse af en dom fra Domstolen afsagt på grundlag af artikel 228, stk. 2, EF ikke tage stilling til et spørgsmål om en medlemsstats tilsidesættelse af sine forpligtelser i henhold til EF-traktaten, som ikke først er blevet behandlet af Domstolen.«