Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Konkurrence – Unionens regler – overtrædelser – tilregnelse – moder- og datterselskaber – økonomisk enhed – bedømmelseskriterier – formodning for moderselskabets afgørende indflydelse på dets helejede datterselskaber

(Art. 81 EF og 82 EF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2)

2. Konkurrence – Unionens regler – overtrædelser – tilregnelse – moder- og datterselskaber – økonomisk enhed – bedømmelseskriterier – formodning for moderselskabets afgørende indflydelse på dets helejede datterselskaber

(Art. 81 EF og 82 EF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, stk. 2)

3. Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde – beslutning om anvendelse af konkurrencereglerne – beslutning vedrørende en flerhed af adressater

(Art. 81 EF, 82 EF og 253 EF)

4. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – afskrækkende virkning – hensyntagen til den sanktionerede virksomheds størrelse og samlede omsætning – relevans – anvendelse af en multiplikationsfaktor på udgangsbeløbet

(Art. 81 EF; Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03, punkt 1 A)

5. Konkurrence – administrativ procedure – kommissionsbeslutning, som fastslår en overtrædelse, vedtaget efter andre fældende beslutninger, der har taget hensyn til gentagelsesforholdet – tilsidesættelse af princippet ne bis in idem – foreligger ikke

(Art. 81 EF; Rådets forordning nr. 1/2003)

6. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – bødefritagelse eller bødenedsættelse som modydelse for den forfulgte virksomheds samarbejde

[Rådets forordning nr. 1/2003, art. 18 og art. 23, stk. 2; Kommissionens meddelelse 2002/C 45/03, punkt 21 og punkt 23, litra b)]

7. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – bødefritagelse eller bødenedsættelse som modydelse for den forfulgte virksomheds samarbejde

[Rådets forordning nr. 1/2003, art. 18 og art. 23, stk. 2; Kommissionens meddelelse 2002/C 45/03, punkt 21 og punkt 23, litra b])

8. Konkurrence – bøder – størrelse – fastsættelse – kriterier – hensyntagen til den anklagede virksomheds samarbejde med Kommissionen uden for rammerne fastsat ved samarbejdsmeddelelsen – betingelser – grænser

(Rådets forordning nr. 1/2003, art. 23, Kommissionens meddelelse 98/C 207/04, 98/C 9/03, punkt 3, og 2002/C 45/03)

Sammendrag

1. Et datterselskabs adfærd kan tilregnes moderselskabet, bl.a. når datterselskabet, selv om det er en selvstændig juridisk person, ikke frit bestemmer sin adfærd på markedet, men i det væsentlige følger instrukser fra moderselskabet, navnlig under hensyn til de økonomiske, organisatoriske og juridiske forbindelser mellem disse to juridiske enheder. Det forholder sig sådan, fordi moderselskabet og datterselskabet i en sådan situation er en del af samme økonomiske enhed og derfor udgør én virksomhed i artikel 81 EF’s forstand, hvilket giver Kommissionen mulighed for at rette en beslutning, hvorved der pålægges en bøde, til moderselskabet, uden at der kræves en konstatering af, at sidstnævnte var direkte impliceret i overtrædelsen.

I det konkrete tilfælde, hvor moderselskabet ejer 100% af selskabskapitalen i det datterselskab, som har overtrådt Unionens konkurrenceregler, kan det pågældende moderselskab dels udøve afgørende indflydelse på dette datterselskabs adfærd, dels foreligger der en afkræftelig formodning for, at det pågældende moderselskab faktisk udøver afgørende indflydelse på datterselskabets adfærd. Det er under disse omstændigheder tilstrækkeligt, at Kommissionen beviser, at hele selskabskapitalen i et datterselskab ejes af moderselskabet, for at formode, at moderselskabet udøver en afgørende indflydelse på dette datterselskabs handelspolitik. Kommissionen vil derefter være i stand til at anse moderselskabet for solidarisk ansvarligt for betaling af den bøde, som er pålagt datterselskabet, medmindre dette moderselskab, som det påhviler at afkræfte den pågældende formodning, fører tilstrækkelige beviser med henblik på at bevise, at dets datterselskab optræder selvstændigt på markedet.

Aktiebesiddelsens struktur i et datterselskab udgør et fyldestgørende kriterium for at opstille den nævnte formodning, uden at Kommissionen er forpligtet til at fremføre yderligere holdepunkter vedrørende moderselskabets faktiske udøvelse af indflydelse. Denne konklusion drages ikke i tvivl af den omstændighed, at sådanne yderligere holdepunkter havde kunnet anføres i andre sager.

Når kontrollen over hele eller næsten hele datterselskabet er tilstrækkelig til at opstille den nævnte formodning i forhold til alle adressater for en beslutning, hvorved der pålægges en bøde for overtrædelse af konkurrenceretten, og i mangel af et argument, der afkræfter denne formodning, medfører den omstændighed, at Kommissionen, henset til nogle af adressaterne for denne beslutning, har påberåbt sig nogle yderligere holdepunkter, både for at styrke den konklusion, der allerede gyldigt følger af den fulde kontrol med datterselskabets kapital, og for at svare på de berørte virksomheders argumenter, ikke, at de af Kommissionen anvendte principper ikke har været de samme for alle adressaterne, og at ligebehandlingsprincippet er blevet tilsidesat.

(jf. præmis 31-34, 46, 47, 52, 53 og 59)

2. Når Kommissionen anvender formodningen om en afgørende indflydelse med henblik på at tilregne et moderselskab dets datterselskabs ulovlige adfærd, påhviler det moderselskabet at føre tilstrækkelige beviser med henblik på at godtgøre, at dets datterselskab optræder selvstændigt på markedet.

I denne forbindelse skal der tages hensyn til alle de faktorer, der er relevante for de økonomiske, organisatoriske og juridiske forbindelser mellem dette datterselskab og moderselskabet, der kan variere efter de enkelte tilfælde. Der er bl.a. ingen grund til at indskrænke denne vurdering til de oplysninger, som vedrører datterselskabets forretningsmæssige politik i snæver betydning, såsom distributionsstrategi eller priser. Navnlig kan den pågældende formodning ikke afkræftes ved kun at bevise, at det er datterselskabet, som styrer disse særlige aspekter i sin forretningsmæssige politik, uden at modtage instrukser i denne forbindelse.

Det forhold, at moderselskabet er et ikke-operationelt holdingselskab, er ikke i sig selv tilstrækkeligt til at udelukke, at det har udøvet en afgørende indflydelse på datterselskabet ved navnlig at koordinere selskabets økonomiske investeringer inden for koncernen. I sammenhæng med en koncern af selskaber er et holdingselskab et selskab, der kan omfordele aktierne i forskellige selskaber og har til opgave at sikre ledelsens enhed.

Desuden er opgavedelingen, hvilket er et normalt fænomen i en koncern af selskaber, ikke tilstrækkeligt til at afkræfte formodningen om en afgørende indflydelse.

Med hensyn til, at der ikke er et informationssystem mellem moderselskabet og datterselskabet, er den omstændighed, at sidstnævnte aldrig til fordel for moderselskabet havde iværksat en særlig oplysningspolitik på det pågældende marked, heller ikke tilstrækkelig til at godtgøre dets selvstændighed, henset til, at et datterselskabs selvstændighed ikke kun vurderes på grundlag af virksomhedens drift.

(jf. præmis 67-69, 74, 76 og 78)

3. Den begrundelse, som kræves i henhold til artikel 253 EF, skal tilpasses karakteren af den pågældende retsakt og klart og utvetydigt angive de betragtninger, som den institution, der har udstedt den anfægtede retsakt, har lagt til grund, således at de berørte parter kan få kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, og således at den kompetente ret kan udøve sin prøvelsesret. Det kræves ikke, at begrundelsen angiver alle de forskellige relevante faktiske og retlige forhold, da spørgsmålet, om en retsakts begrundelse opfylder kravene efter artikel 253 EF, ikke blot skal vurderes i forhold til ordlyden, men ligeledes til den sammenhæng, hvori den indgår, samt under hensyn til alle de retsregler, som gælder på det pågældende område.

Når en beslutning om anvendelse af artikel 81 EF er rettet til flere adressater og medfører et spørgsmål om, hvem der bærer ansvaret for overtrædelsen, skal den indeholde en tilstrækkelig begrundelse i forhold til hver af adressaterne, navnlig i forhold til de af dem, som i henhold til beslutningen skal bære byrden for overtrædelsen. I forhold til et moderselskab, der holdes solidarisk ansvarligt for overtrædelsen, skal en sådan beslutning således indeholde en detaljeret redegørelse for, hvorfor det pågældende selskab kan gøres ansvarligt for overtrædelsen.

Når Kommissionen baserer sig på den formodning, at et moderselskab har udøvet afgørende indflydelse på den adfærd, dets datterselskab har udvist, og de berørte selskaber under den administrative procedure har fremført forhold med henblik på at afkræfte denne formodning, skal beslutningen i tilstrækkeligt omfang indeholde en redegørelse for de grunde, der kan begrunde Kommissionens standpunkt om, at disse forhold ikke var tilstrækkelige til at afkræfte den pågældende formodning. Kommissionen er dog ikke forpligtet til at tage stilling til alle de argumenter, som de berørte parter har fremført for den. Følgelig kan det ikke bebrejdes Kommissionen, at den ikke har givet et præcist svar på hvert enkelt argument, der er påberåbt af en virksomhed. En fælles besvarelse kan ud fra de foreliggende omstændigheder være tilstrækkelig til, at virksomheden kan forsvare sine rettigheder på hensigtsmæssig måde, og til, at Retten kan udøve sin prøvelsesret.

(jf. præmis 89-91og 96)

4. Kommissionen har et vist skøn ved udmålingen af bødernes størrelse, for at virksomhederne tilskyndes til at overholde konkurrencereglerne. Kommissionen bør med henblik på at fastsætte bødens størrelse påse, at den har en tilstrækkelig afskrækkende virkning, og den kan i denne sammenhæng bl.a. tage hensyn til den pågældende virksomheds størrelse og økonomiske styrke.

Nødvendigheden af at sikre bøden en tilstrækkelig afskrækkende virkning kræver, at bøden tilpasses, således at bøden – i overensstemmelse med de krav, der følger af, at den skal sikres effektivitet, og at proportionalitetsprincippet skal overholdes – ikke bliver ubetydelig, eller tværtimod uforholdsmæssigt stor, navnlig i forhold til den pågældende virksomheds økonomiske kapacitet.

Det er bl.a. den pågældende virksomheds mulighed for lettere at kunne fremskaffe de nødvendige midler til betaling af bøden, som kan begrunde anvendelsen af en multiplikationsfaktor med henblik på bødens tilstrækkelige afskrækkende virkning. Kommissionen er i denne forbindelse ikke forpligtet til at fastslå en forbindelse mellem anvendelsen af den pågældende virksomheds ressourcer og den pågældende overtrædelse, men kan lovligt tage hensyn til virksomhedens samlede størrelse. Da den af Kommissionen anvendte forhøjelse lovligt er baseret på den pågældende virksomheds størrelse, idet de ressourcer, der blev anvendt i forbindelse med overtrædelsen, ikke udgjorde et relevant kriterium, kan dens anvendelse ikke udgøre en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet alene af den grund, at forhøjelsen ikke sondrer mellem de lovovertrædende virksomheder ifølge det nævnte kriterium. Desuden kan en forhøjelse ikke anses for uforholdsmæssig i forhold til afskrækkelsesformålet, når den er fuldt ud berettiget under hensyn til den pågældende virksomheds størrelse, som er dokumenteret ved dens særlig betydelige verdensomspændende omsætning.

(jf. præmis 113-115 og 117-120)

5. Anvendelsen af princippet non bis in idem afhænger af, at tre betingelser er opfyldt, nemlig at de faktiske omstændigheder er identiske, at lovovertræderen er den samme person, og at den retsbeskyttede interesse er den samme. Princippet forbyder således at straffe den samme person mere end en gang for samme ulovlige adfærd for at beskytte det samme retsgode. I det omfang, hvor Kommissionens hensyntagen i en beslutning til tidligere overtrædelser ikke har til formål på ny at straffe de nævnte overtrædelser, men kun at straffe den pågældende virksomhed for dens deltagelse i det i beslutningen omhandlede kartel ved at tage hensyn til dens gentagne adfærd, medfører den omstændighed, at Kommissionen allerede har taget hensyn til de samme overtrædelser i tidligere beslutninger, ikke en tilsidesættelse af princippet non bis in idem.

(jf. præmis 127 og 128)

6. Det fremgår af punkt 21 og 23 i meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager, at for at være berettiget til en nedsættelse af bødebeløbet skal en virksomhed forsyne Kommissionen med bevismateriale vedrørende den formodede overtrædelse, som repræsenterer en betydelig merværdi i forhold til det bevismateriale, Kommissionen allerede er i besiddelse af.

Endvidere skal Kommissionen med henblik på anvendelsen af intervallerne for nedsættelse af bødebeløbet, jf. den nævnte samarbejdsmeddelelses punkt 23, litra b), fastlægge det tidspunkt, hvor virksomheden har opfyldt denne betingelse.

Denne fortolkning bestyrkes af opbygningen af den pågældende meddelelses ordning, som fastsætter tre forskellige intervaller for nedsættelse for »den første«, »den anden« og de »efterfølgende virksomheder«, der opfylder den pågældende betingelse, hvilket derfor medfører, at Kommissionen bestemmer det præcise tidspunkt for, hvornår den pågældende virksomhed opfylder betingelserne for nedsættelse af bødebeløbet, ved at sammenligne de fremlagte beviser med dem, Kommissionen allerede er i besiddelse af på tidspunktet for begæringen. Det er med rette, at Kommissionen baserer sig på dels dette kronologiske kriterium, dels på graden af merværdien af virksomhedernes bidrag, når den i overensstemmelse med betingelsen i den nævnte meddelelses punkt 21 undersøger, om de fremlagte beviser har en betydelig merværdi i forhold til dem, Kommissionen allerede var i besiddelse af på tidspunktet for hver begæring.

Denne tilgang, der tager hensyn til såvel det tidsmæssige som det kvalitative aspekt af bidraget og belønner den virksomhed, der som den første har opfyldt betingelserne for nedsættelse, opfylder de mål, som forfølges med den pågældende samarbejdsmeddelelse, derved, at den tilskynder de virksomheder, som ønsker at samarbejde, til at deltage i undersøgelsen så tidligt som muligt ved at fremlægge alle de beviser, som de har til rådighed. Ved navnlig at skabe incitamentet til at overskride niveauet for en betydelig merværdi i forbindelse med den første begæring gør tilgangen det muligt at udelukke, at den virksomhed, der indgiver en begæring om favorabel behandling, opdeler sine samarbejdsbestræbelser under hele proceduren. Henset til, at samarbejdsmeddelelsen endvidere er baseret på en tilgang, som kræver, at der fastlægges en bestemt kronologisk rækkefølge for begæringerne, som svarer til målene om gennemsigtighed og retssikkerhed, kan dens anvendelse ikke være forskellig alt efter, om tidsrummet mellem begæringerne er langt eller kort.

(jf. præmis 146-148 og 153-155)

7. Selv om Kommissionen i forbindelse med bedømmelsen af kartelmedlemmers samarbejde ikke må se bort fra ligebehandlingsprincippet, har den et vidt skøn for at vurdere kvaliteten og brugbarheden af en given virksomheds samarbejde. Hermed er det kun muligt at pådømme et åbenbart urigtigt skøn fra Kommissionens side.

(jf. præmis 168)

8. For så vidt angår overtrædelser, som er omfattet af anvendelsesområdet for meddelelsen om bødefritagelse eller bødenedsættelse i kartelsager, kan den pågældende i princippet ikke med føje kritisere Kommissionen for, at den ikke har taget hensyn til graden af virksomhedens samarbejde som en formildende omstændighed uden for de retlige rammer, samarbejdsmeddelelsen udgør. Når Kommissionen således har taget hensyn til en virksomheds samarbejde ved at nedsætte bøden i henhold til samarbejdsmeddelelsen, kan Kommissionen ikke med føje kritiseres for ikke at have foretaget en yderligere nedsættelse af størrelsen af den bøde, som virksomheden er blevet pålagt uden for rammerne af den pågældende meddelelse.

(jf. præmis 178 og 179)