ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Fælles toldtarif - toldpositioner - »elektriske apparater til trådtelefoni og trådtelegrafi« som omhandlet i pos. 8517 i den kombinerede nomenklatur - Kommissionens beslutning om at lade denne position omfatte adaptere, kanalforbindelsesadaptere og transceivere samt adaptorkort - ulovlig - punkt 1, 2 og 3 i bilaget til forordning nr. 1638/94 og punkt 4 i bilaget til forordning nr. 1165/95 ugyldige

(Kommissionens forordning nr. 1638/94, bilaget, punkt 1, 2 og 3, og nr. 1165/95, bilaget, punkt 4)

2 Fælles toldtarif - toldpositioner - dele af computernetværksudstyr - tarifering i pos. 8471 i den kombinerede nomenklatur

Sammendrag

1 Forordning nr. 1638/94 og nr. 1165/95 om tarifering af visse varer i den kombinerede nomenklatur er ugyldig, for så vidt de tariferer de adaptere, kanalforbindelsesadaptere og transceivere, som er beskrevet i punkt 1, 2 og 3 i bilaget til forordning nr. 1638/94, og de adaptorkort, som er beskrevet i punkt 4 i bilaget til forordning nr. 1165/95, i pos. 8517 i den kombinerede nomenklatur (elektriske apparater til trådtelefoni og trådtelegrafi).

Henset til ordlyden af pos. 8471 og 8517, sammenholdt med de forklarende bemærkninger, som disse var affattet på tidspunktet for vedtagelsen af de to ovennævnte forordninger, burde Kommissionen have været klar over, at det var forkert at tarifere disse typer netværksudstyr i pos. 8517. Denne fejl er åbenbar og medfører derfor, at de nævnte forordninger er ugyldige.

(jf. præmis 22 og 27 samt domskonkl. 1 og 2)

2 Dele af computernetværksudstyr, der kan tilsluttes centralenheden enten direkte eller via en eller flere andre enheder, der er specielt bestemt til at udgøre en del af et anlæg, der kan modtage eller sende data i en form, som kan anvendes af anlægget, og som ikke har en funktion, de ville kunne udføre uden brug af en automatisk databehandlingsmaskine, skal tariferes i pos. 8471 i den kombinerede nomenklatur.

(jf. præmis 27 og domskonkl. 3)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser - harmonisering af lovgivningerne - omsætningsafgifter - det fælles merværdiafgiftssystem - medlemsstaternes mulighed for som overgangsordning at anvende en reduceret sats - anvendelse af en reduceret sats på 2,1% for lægemidler, der refunderes af sygesikringen, og på 5,5% for andre lægemidler - lovligt - overholdelse af betingelserne i sjette momsdirektivs artikel 28, stk. 2, litra a)

[Rådets direktiv 67/228, art. 17, sidste led, og 77/388, art. 12, stk. 3, litra a), og art. 28, stk. 2, litra a)]

Sammendrag

$$En medlemsstat har ikke tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 12 i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter, idet den har indført og opretholdt en merværdiafgiftslovgivning, hvorefter lægemidler, der refunderes af sygesikringen, pålægges afgift med en reduceret sats på 2,1%, mens der for andre lægemidler gælder en reduceret sats på 5,5%.

En merværdiafgiftssats på 2,1%, som er mindre end den minimumssats på 5%, der er fastsat i sjette direktivs artikel 12, stk. 3, litra a), er begrundet i medfør af artikel 28, stk. 2, litra a), for så vidt som denne sats eksisterede før den 1. januar 1991, hvor den var i overensstemmelse med fællesskabsretten, idet den ikke stred mod princippet om afgiftsneutralitet, som ligger til grund for det fælles merværdiafgiftssystem, og eftersom de lægemidler, der refunderes, ikke var sammenlignelige med de lægemidler, der ikke refunderes, ligesom de pågældende produkter ikke konkurrerede med hinanden; endvidere opfyldte satsen kriterierne i andet direktivs artikel 17, sidste led, da anvendelsen af en reduceret sats for lægemidler, der refunderes, dels har et klart socialt formål, idet den nødvendigvis medfører en lempelse af bidragene til sygesikring, dels er til fordel for den endelige forbruger, da den nedsætter sundhedsudgifterne.

(jf. præmis 21, 25, 32 og 33)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug - tilnærmelse af lovgivningerne - markedsføring af plantebeskyttelsesmidler - direktiv 91/414 - forudgående markedsføringstilladelse - vurdering af ansøgning om en første markedsføringstilladelse - generisk produkt, der indeholder et aktivt stof, der ikke er anført i bilag I til direktivet - stof, som allerede var på markedet to år efter direktivets meddelelse

[Rådets direktiv 91/414, art. 4, stk. 1, litra b), nr. i) til v), og litra c) til f), art. 8, stk. 2 og 3, art. 13, stk. 6, og bilag I]

Sammendrag

$$Artikel 8, stk. 3, i direktiv 91/414 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler finder ikke anvendelse, når en medlemsstat i henhold til direktivets artikel 8, stk. 2, får forelagt en ansøgning om en første markedsføringstilladelse for et generisk plantebeskyttelsesmiddel, der indeholder et aktivt stof, der ikke er anført i bilag I til direktivet, og som allerede var på markedet to år efter direktivets meddelelse, således at den pågældende medlemsstat ikke har pligt til at påse, om en sådan ansøgning opfylder kravene ifølge direktivets artikel 4, stk. 1, litra b), nr. i) til v), og litra c) til f).

(jf. præmis 45 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål - bevis for traktatbruddet - Kommissionens bevisbyrde - fremlæggelse af konkrete oplysninger, der påviser traktatbruddet - foreligger ikke

(EF-traktaten, art. 169 (nu artikel 226 EF); Rådets forordning nr. 1408/71, art. 13, stk. 2, litra f))

Sammendrag

$$Under en traktatbrudssag i medfør af traktatens artikel 169 (nu artikel 226 EF) påhviler det Kommissionen at godtgøre, at det hævdede traktatbrud foreligger, samt at fremlægge de oplysninger for Domstolen, som er nødvendige for, at denne kan efterprøve, om der foreligger et traktatbrud.

Hvis Kommissionen således i sin stævning alene gør gældende, at en medlemsstat har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 13, stk. 2, litra f), i forordning nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, idet medlemsstaten har opkrævet bidrag af pensioner udbetalt på dens område i anledning af en erhvervssygdom, når modtagerne af disse pensioner ikke er bosat i denne medlemsstat og ikke længere er omfattet af dens sociale sikringsordning, har Kommissionen udledt retsvirkninger af bestemmelsen, som ikke nødvendigvis følger af denne. Således har Kommissionen antaget, at betingelserne for anvendelse af bestemmelsen var opfyldt, selv om det med henblik på at godtgøre rigtigheden af Kommissionens opfattelse påhvilede den at føre bevis for, at disse betingelser faktisk var opfyldt i den foreliggende sag, idet den konkret skulle angive de tilfælde, hvor personer, som har ret til pensioner udbetalt i denne medlemsstat for en arbejdsulykke eller en erhvervssygdom, reelt ikke længere er omfattet af medlemsstatens lovgivning om social sikring, når de er bosat i en anden medlemsstat.

(jf. præmis 38 og 39)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri udveksling af tjenesteydelser - restriktioner - forpligtelse for virksomheder, der udfører en tjenesteydelse, til at betale den mindsteløn, som er fastsat ved nationale bestemmelser i værtsmedlemsstaten - lovlighed - betingelser

(EF-traktaten, art. 59 (efter ændring nu art. 49 EF) og art. 60 (nu art. 50 EF))

Sammendrag

$$Traktatens artikel 59 (efter ændring nu artikel 49 EF) og traktatens artikel 60 (nu artikel 50 EF) er ikke til hinder for, at en medlemsstat pålægger en virksomhed, der er etableret i en anden medlemsstat, og som præsterer en tjenesteydelse på den førstnævnte medlemsstats område, at betale sine arbejdstagere den mindsteløn, der er fastsat i denne stats nationale bestemmelser. Anvendelsen af disse bestemmelser kan imidlertid være uforholdsmæssig, når det drejer sig om lønmodtagere, som er ansat i en virksomhed, der er etableret i et grænseområde, og som kan blive sat til at udføre en del af deres tjeneste på deltid og i korte perioder i grænseområdet i en anden medlemsstat (endog flere andre medlemsstater) end den, hvori virksomheden er etableret. Det tilkommer derfor værtsmedlemsstatens myndigheder at fastslå, om og i hvilket omfang anvendelsen af den nationale lovgivning om mindsteløn er nødvendig og proportional for at sikre, at de pågældende arbejdstagere er beskyttede.

(jf. præmis 41 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende - arbejdsløshed - grænsearbejder - afgørelse af, om en arbejdstager er helt eller delvis arbejdsløs - anvendelse af fællesskabsretlige kriterier

[Rådets forordning nr. 1408/71, art. 71, stk. 1, litra a)]

2 Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende - arbejdsløshed - grænsearbejder - afgørelse af, om en arbejdstager er helt eller delvis arbejdsløs - kriterier - arbejdstager ansat på deltid i en anden medlemsstat end den, hvori han er bosat - delvis arbejdsløshed - ret til ydelser fra den medlemsstat, hvori han arbejder - afgøres af den nationale ret

[Rådets forordning nr. 1408/71, art. 71, stk. 1, litra a), nr. i) og nr. ii)]

Sammendrag

1 Kriterierne for afgørelsen af, om en arbejdstager, der er grænsearbejder, skal betragtes som delvis arbejdsløs eller helt arbejdsløs som omhandlet i artikel 71, stk. 1, litra a), i forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 2001/83, skal være ensartede og gælde på fællesskabsplan. Afgørelsen kan ikke træffes på grundlag af kriterier i national ret.

(jf. præmis 18 og domskonkl. 1)

2 Hvis en arbejdstager, der er grænsearbejder i en anden medlemsstat end den, på hvis område han er bosat, fortsat er beskæftiget i samme virksomhed, men på deltid, og fortsat søger arbejde på fuld tid, er han delvis arbejdsløs, som omhandlet i artikel 71, stk. 1, litra a), nr. i), i forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 2001/83, og ydelserne skal udbetales af den kompetente institution i den pågældende medlemsstat. Hvis en grænsearbejder derimod ikke længere har nogen tilknytning til denne stat og er helt arbejdsløs, som omhandlet i forordningens artikel 71, stk. 1, litra a), nr. ii), udbetales ydelserne af bopælsstedets institution og for dennes regning. Det tilkommer den nationale ret, i den sag den skal påkende, og efter disse kriterier, at afgøre, hvilken kategori arbejdstageren hører under.

(jf. præmis 37 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Frie kapitalbevægelser - restriktioner - hindringer som følge af en administrativ godkendelsesordning vedrørende privatiserede virksomheder - berettigelse - ejendomsretlige ordninger - foreligger ikke

(EF-traktaten, art. 222 (nu art. 295 EF)

2. Frie kapitalbevægelser - restriktioner - nationale retsregler, der forbyder investorer fra andre medlemsstater at erhverve mere end et bestemt antal aktier og kræver forudgående godkendelse ved enhver erhvervelse af kapitalandele, der overstiger et bestemt niveau, i bestemte nationale virksomheder - ulovligt - begrundet i økonomiske hensyn - ingen begrundelse

(EF-traktaten, art. 73 B og 73 D, stk. 1 (nu art. 56 EF og 48, stk. 1, EF))

Sammendrag

1. Medlemsstaterne kan ud fra visse betænkeligheder være berettiget til at bevare en vis indflydelse i virksomheder, der først var offentlige og derefter privatiserede, når disse virksomheder præsterer tjenesteydelser på områder, der er af almen eller strategisk interesse. Disse betænkeligheder kan imidlertid ikke give medlemsstaterne adgang til at påberåbe sig deres ejendomsretlige ordninger, der er omhandlet i traktatens artikel 222 (nu artikel 295 EF), som begrundelse for hindringer af traktatens friheder, når disse hindringer er et resultat af en administrativ godkendelsesordning vedrørende privatiserede virksomheder. Denne artikel fører nemlig ikke til, at eksisterende ejendomsretlige ordninger i medlemsstaterne ikke er omfattet af traktatens grundlæggende principper.

( jf. præmis 47 og 48 )

2. En medlemsstat tilsidesætter de forpligtelser, der påhviler den i henhold til traktatens artikel 73 B (nu artikel 56 EF), såfremt den vedtager og opretholder en national lovgivning, der dels forbyder investorer fra andre medlemsstater at erhverve mere end et bestemt antal aktier i bestemte nationale virksomheder, dels kræver medlemsstatens forudgående godkendelse ved erhvervelse af kapitalandele, der overstiger et bestemt niveau, i bestemte nationale virksomheder.

En sådan regel udgør således en restriktion for kapitalbevægelser i ovennævnte bestemmelses forstand og kan ikke være berettiget. I den forbindelse kan hverken de økonomisk-politiske mål, der er fastsat i denne lovgivning eller målene vedrørende valget af en strategisk samarbejdspartner, en styrkelse af konkurrencestrukturen på det pågældende marked eller en modernisering og en styrkelse af effektiviteten af produktionsmidlerne gyldigt begrunde en begrænsning af den berørte grundlæggende frihed, eftersom ingen af disse hensyn er nævnt i traktatens artikel 73 D, stk. 1 (nu artikel 58, stk. 1, EF).

( jf. præmis 46, 52, samt domskonkl. 1 )
Nøgleord



Nøgleord

1. Landbrug - fælles markedsordning - sukker - interventionspriser og afledte interventionspriser - dato fastsat som sidste frist for fastsættelsen af interventionspriser - den fastsatte dato ikke overholdt - virkninger

(Rådets forordning nr. 1785/81 og nr. 1188/97)

2. Landbrug - fælles markedsordning - sukker - regionalisering af interventionspriserne - underskudsområder - forordning om fastsættelse for et produktionsår af den afledte interventionspris for hvidt sukker for alle områder i Italien - begrundelse - forpligtelse - omfang

(EF-traktaten, art. 190 (nu art. 243 EF), Rådets forordning nr. 1188/97)

3. Landbrug - fælles markedsordning - sukker - regionalisering af interventionspriserne - underskudsområder - forordning om fastsættelse for et produktionsår af den afledte interventionspris for hvidt sukker for alle områder i Italien - forventning om, at produktionen ikke vil dække efterspørgslen - forordningens gyldighed

[Rådets forordning nr. 1188/97, art. 1, litra f)]
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser - harmonisering af lovgivningerne - kapitaltilførselsafgifter - særlige bidrag ud over kapitaltilførselsafgift, der pålægges aktieselskaber og anpartsselskaber ved deres stiftelse, ved bekendtgørelse og ændring af vedtægterne samt ved forhøjelse af selskabskapitalen - ikke tilladt

[Rådets direktiv 69/335, art. 10, litra c)]

Sammendrag

$$En medlemsstat, som ud over kapitaltilførselsafgift pålægger aktieselskabers og anpartsselskabers kapital andre særlige bidrag ved selskabernes stiftelse, ved bekendtgørelse og ændring af vedtægterne samt ved kapitalforhøjelser, tilsidesætter de forpligtelser, som påhviler den i henhold til artikel 7 og 10 i direktiv 69/335 om kapitaltilførselsafgifter.

De gebyrer, der i disse tilfælde opkræves, er nemlig omfattet af det forbud, der er fastsat i direktivets artikel 10, litra c), såfremt stiftelsesdokumentet for et selskab skal oprettes som et notarialdokument, og notarens attestering af dokumentets ægthed således udgør en formalitet, der går forud for udøvelse af en virksomhed i den forstand, hvori udtrykket anvendes i direktivets artikel 10, litra c), såfremt bekendtgørelse af en kapitalforhøjelse er obligatorisk, således at bekendtgørelsen, selv om den strengt taget ikke er en formalitet, der går forud for udøvelse af et sådant selskabs virksomhed, dog er en forudsætning for udøvelsen og den fortsatte udøvelse af virksomheden, eller såfremt bekendtgørelse af de oprindelige eller ændrede vedtægter for et selskab ligeledes er en retlig forpligtelse, der påhviler selskaberne og derfor skal anses for at være enten en formalitet, der går forud for udøvelse af sådanne selskabers virksomhed eller en forudsætning for udøvelsen og den fortsatte udøvelse af denne virksomhed.

( jf. præmis 27-30, 44 samt domskonkl. )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Landbrug - fælles markedsordning - sukker - interventionspriser og afledte interventionspriser - dato fastsat som sidste frist for fastsættelsen af interventionspriser - den fastsatte dato ikke overholdt - virkninger

(Rådets forordning nr. 1785/81, nr. 1360/98 og nr. 1361/98)

2. Fællesskabsret - principper - beskyttelse af den berettigede forventning - begrænsninger - ændring af bestemmelserne om en fælles markedsordning - manglende fastsættelse af en afledt interventionspris for hvidt sukker for Italien - institutionernes skønsbeføjelser

(Rådets forordning nr. 1785/81)

3. Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - rækkevidde - forordninger

(EF-traktaten, art. 190 (nu art. 253 EF))

Sammendrag

1. Datoen den 1. august, som er sidste frist for fastsættelsen af interventionspriserne og de afledte interventionspriser for hvidt sukker, og som er angivet i artikel 3, stk. 4 og 5, i forordning nr. 1785/81 om den fælles markedsordning for sukker, har ikke bindende karakter. Derfor kan den manglende overholdelse af denne dato ikke føre til, at forordning nr. 1360/98 og nr. 1361/98 er ugyldige, for så vidt som de for produktionsåret 1998/1999 fastsætter interventionspriserne efter den 1. august.

( jf. præmis 25 og 29 )

2. Selv om princippet om beskyttelse af den berettigede forventning er et af Fællesskabets grundlæggende principper, kan de erhvervsdrivende dog ikke have nogen berettigede forventninger om opretholdelse af en bestående situation, som Fællesskabets institutioner kan ændre ved beslutninger truffet inden for rammerne af deres skøn på et område som de fælles markedsordninger, hvis formål netop kræver en konstant tilpasning efter ændringer i den økonomiske situation.

Da Rådet og Kommissionen i henhold til forordning nr. 1785/81 om den fælles markedsordning for sukker er forpligtet til hvert år at fastsætte interventionspriserne, minimumspriserne og de forhøjede priser, navnlig under hensyntagen til udviklingen i produktionen og i forbruget, kan de erhvervsdrivende ikke have en berettiget forventning om, at de priser, der er fastsat for tidligere produktionsår, vil blive opretholdt.

( jf. præmis 42 og 45 )

3. Den begrundelse, der kræves i henhold til traktatens artikel 190 (nu artikel 253 EF), skal tilpasses den pågældende retsakts karakter, og de betragtninger, der er lagt til grund af den institution, som har udstedt retsakten, skal klart og utvetydigt fremgå af begrundelsen, således at den berørte kan sætte sig ind i baggrunden for den trufne foranstaltning og Domstolen kan udøve sin kontrol. Spørgsmålet om, hvorvidt begrundelseskravet er opfyldt, skal ikke blot vurderes i forhold til ordlyden, men ligeledes til den sammenhæng, hvori den indgår, samt under hensyn til alle de retsregler, som gælder på det pågældende område. Det kan ikke kræves, at begrundelsen for forordningerne specificerer de ofte meget talrige og komplicerede faktiske og retlige detaljer, som omfattes af forordningerne, når de falder inden for systematikken i den helhed, hvori de indgår.

( jf. præmis 58 og 59 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Landbrug - fælles markedsordning - mælk og mejeriprodukter - tillægsafgift på mælk - valg af formel B - afgiftspligtig erhvervsdrivende - opkøber - medlemsstatens indtræden i stedet for opkøberne, så længe de retstvister verserer, som disse har anlagt til anfægtelse af de skyldige beløb - udelukket

(Kommissionens forordning nr. 1546/88)

2. Landbrug - fælles landbrugspolitik - finansiering over EUGFL - principper - medlemsstaternes pligt til at udvise omhu

(EF-traktaten, art. 5 (nu art. 10 EF); Rådets forordning nr. 729/70, art. 8, stk. 1 og 2)

Sammendrag

1. Det fremgår af den ordning, som er indført ved forordning nr. 1546/88 om gennemførelsesbestemmelserne for den tillægsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i forordning nr. 804/68, at en medlemsstat ganske vist er forpligtet til at viderebetale Kommissionen de opkrævede beløb, men at den ikke selv er debitor for tillægsafgiften. Det er nemlig intetsteds foreskrevet i fællesskabsordningen vedrørende tillægsafgiften, at medlemsstaten indtræder som afgiftspligtig i stedet for opkøberen, når denne anlægger sag ved en national domstol, hvorunder han anfægter de beløb, han opkræves i tillægsafgift. Såfremt medlemsstaten skulle indtræde som afgiftspligtig i stedet for opkøberen, det være sig for en periode, der var begrænset til den tid, retstvisten varer, ville det kræve en forudgående hjemmel, hvori betingelserne er defineret.

( jf. præmis 37 )

2. Medlemsstaterne skal respektere den i henhold til traktatens artikel 5 (nu artikel 10 EF) gældende generelle pligt til at udvise omhu for så vidt angår finansieringen af den fælles landbrugspolitik, som denne pligt er præciseret ved artikel 8, stk. 1 og 2, i forordning nr. 729/70 om finansiering af den fælles landbrugspolitik. Denne forpligtelse indebærer, at medlemsstaterne skal træffe foranstaltninger med henblik på hurtigt at afhjælpe uregelmæssigheder.

( jf. præmis 40 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Annullationssøgsmål - fysiske eller juridiske personer - retsakter, der berører dem umiddelbart og individuelt - Rådets forordning om beskyttelsesforanstaltninger mod indførsel af ris med oprindelse i de oversøiske lande og territorier - sag anlagt af en virksomhed, der udfører ris fra oversøiske lande og territorier til Fællesskabet - afvisning

(EF-traktaten, art. 173, stk. 4 (efter ændring nu art. 230, stk. 4, EF); Rådets forordning nr. 304/97)

Sammendrag

$$Det er en betingelse for, at fysiske eller juridiske personer kan anses for individuelt berørt af en almengyldig retsakt udstedt af en fællesskabsinstitution, at de rammes i deres retsstilling på grund af visse egenskaber, som er særlige for dem, eller på grund af en faktisk situation, der adskiller dem fra alle andre, og derfor individualiserer dem på lignende måde som en adressat.

En virksomhed, som udfører ris fra de oversøiske lande og territorier (OLT) til Fællesskabet, er ikke individuelt berørt af forordning nr. 304/97 om beskyttelsesforanstaltninger mod indførsel af ris med oprindelse i de oversøiske lande og territorier.

Dels berører denne forordning kun sagsøgeren på grund af dennes objektive egenskab af erhvervsdrivende, der virker inden for handel med ris fra OLT, ligesom enhver anden erhvervsdrivende, der befinder sig i samme situation. Selskabets egenskab af riseksportør eller endog eksportør og forhandler af ris fra OLT til Fællesskabet er derfor ikke i sig selv tilstrækkelig til, at det kan godtgøre, at det er individuelt berørt af forordning nr. 304/97.

Dels fritager konstateringen af, at Rådet, for så vidt, som omstændighederne ikke var til hinder derfor, på tidspunktet for vedtagelsen af forordning nr. 304/97, skulle tage hensyn til de skadelige virkninger, som denne forordning muligvis kunne have for de pågældende OLT's økonomi såvel som for de berørte virksomheder, på ingen måde sagsøgeren fra kravet om, at denne skal bevise, at forordningen rammer sagsøgeren på grund af en faktisk situation, der adskiller denne fra alle andre.

( jf. præmis 49, 51, 62 og 67 )