ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Som led i procedurerne for indgåelse af offentlige bygge- og anlægskontrakter, offentlige vareindkøbskontrakter og offentlige tjenesteydelseskontrakter er det direktiv, der skal anvendes, principielt det direktiv, der er gældende på det tidspunkt, hvor den ordregivende myndighed vælger, hvilken procedure der skal følges, og endeligt afgør, hvorvidt der eksisterer en forpligtelse til at foretage et forudgående udbud i forbindelse med tildeling af en offentlig kontrakt eller ikke. Det vil nemlig være i strid med retssikkerhedsprincippet at fastlægge den ret, der finder anvendelse, under henvisning til datoen for kontraktens tildeling, da dette tidspunkt markerer afslutningen af proceduren, mens den ordregivende myndigheds beslutning om at gennemføre proceduren med eller uden forudgående udbud normalt træffes i begyndelsen af proceduren. Når de forhandlinger, der blev indledt senere end denne beslutning, var afgørende forskellige fra de allerede førte og derfor viser, at det var parternes vilje at genforhandle kontraktens grundlæggende elementer, kan det ikke desto mindre begrunde, at bestemmelserne i et direktiv, hvis frist for gennemførelse lå senere end nævnte beslutningsdato, finder anvendelse.

(jf. præmis 52-54)
Sag C-512/10

Europa-Kommissionen

mod

Republikken Polen

»Traktatbrud — transport — direktiv 91/440/EF — udvikling af Fællesskabets jernbaner — direktiv 2001/14/EF — tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet — artikel 6, stk. 2 og 3, i direktiv 2001/14 — vedvarende mangel på finansiel balance — artikel 6, stk. 1, og artikel 7, stk. 3 og 4, i direktiv 91/440 — mangel på incitamenter for infrastrukturforvalteren — artikel 7, stk. 3, og artikel 8, stk. 1, i direktiv 2001/14 — beregning af afgiften for minimumsadgang«

Sammendrag – Domstolens dom (Første Afdeling) af 30. maj 2013

Transport – jernbanetransport – artikel 2001/14 – tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet og opkrævning af afgifter – medlemsstaternes forpligtelser – foranstaltninger, der skal tilskynde jernbaneinfrastrukturforvalteren til at nedbringe omkostningerne ved tilvejebringelse af infrastruktur og niveauet for afgifterne for adgang til infrastrukturen – foreligger ikke – undladelse

Forpligtelsen fastsat i artikel 6, stk. 1, i direktiv 2001/14 om tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet og opkrævning af afgifter for brug af jernbaneinfrastruktur, som ændret ved direktiv 2004/49, hvorefter medlemsstaterne fastsætter vilkår for at sikre, at en infrastrukturforvalters regnskaber under normale forretningsvilkår og over en rimelig periode som et mindstemål udviser balance mellem på den ene side indtægterne fra infrastrukturafgifter, overskud af andre forretningsaktiviteter og statsfinansiering og på den anden side udgifterne til infrastrukturen, skal fortolkes således, at der henvises til balance på driftsregnskabet for infrastrukturforvalteren. Det er imidlertid ikke i sig selv tilstrækkeligt til at konkludere, at den pågældende medlemsstat ikke har opfyldt sine forpligtelser i henhold til nævnte bestemmelse, at infrastrukturforvalterens driftsregnskab ikke er i balance. For at drage en sådan konklusion skal det nemlig ifølge selve ordlyden af denne bestemmelse påvises, at ubalancen på regnskabet foreligger »under normale forretningsvilkår« og »over en rimelig periode«. (jf. præmis 26, 34 og 35)

En medlemsstat, som har undladt at træffe foranstaltninger, der skal tilskynde jernbaneinfrastrukturforvalteren til at nedbringe omkostningerne ved tilvejebringelse af infrastruktur og niveauet for afgifterne for adgang til infrastrukturen, tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til artikel 6, stk. 2, i direktiv 2001/14 om tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet og opkrævning af afgifter for brug af jernbaneinfrastruktur, som ændret ved direktiv 2004/49. Den omstændighed, at de nationale bestemmelser, som er vedtaget med henblik på at gennemføre direktiv 2001/14 i national ret, som mål foreskriver en mindskelse af omkostningerne og infrastrukturafgifterne, er herved ikke tilstrækkelig, når disse bestemmelser undlader at definere den incitamentsordning, hvormed dette mål skal nås. (jf. præmis 57 og 90 samt domskonkl. 1)
Artikel 10 i forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, som senest ændret ved forordning nr. 592/2008, skal fortolkes således, at en person med henblik på anvendelse af den nævnte forordning ikke samtidigt kan have to sædvanlige opholdssteder på to forskellige medlemsstaters område.

I det omfang artikel 10 imidlertid ikke gør det muligt at besvare spørgsmålet om, hvorvidt to sædvanlige opholdssteder i to forskellige medlemsstater er tilladt i henhold til denne forordning, indfører denne regler om samordning af de nationale ordninger for social sikring og indfører i afsnit II reglerne om, hvilken lovgivning der skal anvendes. Disse bestemmelser har ikke alene til formål at forhindre, at personer mister deres beskyttelse med hensyn til social sikring, fordi ingen lovgivning finder anvendelse på dem, men bestemmer ligeledes, at arbejdstagerne alene er undergivet socialsikringen i én medlemsstat for at undgå, at forskellige landes lovgivninger overlapper hinanden med de deraf følgende forviklinger.

I det omfang den ordning, der er indført ved forordning nr. 1408/71, således fastholder bopælen som den tilknytningsfaktor, der er afgørende for, hvilken lovgivning der skal finde anvendelse, kan det ikke med henblik på denne forordning tillades – for ikke at fratage den effektive virkning af de nævnte bestemmelser – at en person samtidigt har flere bopæle i forskellige medlemsstater.

(jf. præmis 45, 46, 48, 51 og 73 samt domskonkl.)
Princippet om afgiftsneutralitet er udtryk for en overførsel af det almindelige ligebehandlingsprincip til merværdiafgiftsområdet, hvorved sidstnævnte princip kræver, at ensartede situationer ikke behandles forskelligt, medmindre en forskellig behandling er objektivt begrundet. Mens tilsidesættelse af princippet om afgiftsneutralitet kun kan forekomme mellem konkurrerende erhvervsdrivende, kan en tilsidesættelse af det almindelige ligebehandlingsprincip imidlertid på det fiskale område finde udtryk ved andre typer forskelsbehandling, der berører erhvervsdrivende, som ikke nødvendigvis er konkurrenter, men som alligevel befinder sig i en situation, der er sammenlignelig på andre punkter. Princippet om ligebehandling på skatteområdet er således ikke sammenfaldende med princippet om afgiftsneutralitet.

En medlemsstat, der i praksis forbeholder muligheden for at danne en gruppe personer, der kan betragtes som én enkelt person, som skal erlægge merværdiafgift, for udbydere af tjenesteydelser på finans- og forsikringsområdet, tilsidesætter ikke sine forpligtelser i henhold til artikel 11 i direktiv 2006/112 om det fælles merværdiafgiftssystem.

Hvad angår de formål, som forfølges med artikel 11 i direktiv 2006/112, har EU-lovgiver således ønsket at give medlemsstaterne mulighed for af hensyn til administrativ forenkling eller forebyggelse af misbrug – såsom f.eks. opsplitning af en virksomhed i flere afgiftspligtige personer, således at de hver især kan drage fordel af en særordning – ikke at betragte afgiftspligtige personer, hvis selvstændighed blot er en juridisk teknikalitet, som særskilte afgiftspligtige personer.

Artikel 11, stk. 2, i direktiv 2006/112 tillader ligeledes medlemsstaterne at træffe de nødvendige foranstaltninger for at forebygge momssvig eller momsunddragelse ved anvendelsen af denne artikels stk. 1. Forudsat at EU-retten overholdes, er det således tilladt medlemsstaterne at begrænse anvendelsen af den ordning, der er fastsat i nævnte artikel 11, for at bekæmpe momssvig eller momsunddragelse.

Kommissionen har således ikke på overbevisende måde godtgjort, at denne foranstaltning ikke var begrundet med henblik på bekæmpelse af momssvig og momsunddragelse.

(jf. præmis 37-40)
Ifølge ordlyden af artikel 4, stk. 4, artikel 6, stk. 1, og artikel 13, stk. 1, i forordning nr. 659/1999 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af artikel 88 EF er beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure og en opfordring til de interesserede parter om at fremsætte deres bemærkninger nødvendige såvel for at kunne bestemme genstanden for den administrative procedure som for at sikre så fyldestgørende oplysninger fra Kommissionen som muligt.

Hvis Kommissionen således efter en klage over flere foranstaltninger vedtaget af regeringen i en medlemsstat, hvoriblandt indgår offentlige erklæringer, der er fremsat af sidstnævnte, kun indleder den formelle undersøgelsesprocedure vedrørende visse af disse foranstaltninger, kan den manglende stillingtagen til, om de erklæringer, der ikke er omfattet af nævnte indledning af undersøgelse, ikke i sig selv sidestilles med en beslutning om at forkaste, hvad klageren har hævdet. Da Kommissionen ikke har truffet nogen supplerende beslutning, der kunne have udvidet genstanden for den administrative procedure til at omfatte spørgsmålet, om disse erklæringer i sig selv udgjorde statsstøtte, følger det således heraf, at denne institution ikke i beslutningen om at indlede den formelle undersøgelsesprocedure har draget nogen konsekvens af denne del af klagen.

(jf. præmis 70, 72, 77 og 78)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Transport – fælles politik – udvikling af Fællesskabets jernbaner – national jernbaneinfrastrukturforvalter – uafhængighed – bedømmelseskriterier opregnet i et arbejdsdokument fra Kommissionen – bindende retlig virkning – foreligger ikke – gennemførelsespligt – foreligger ikke

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/14; Rådets direktiv 91/440)

2. Traktatbrudssøgsmål – bevis for traktatbruddet – Kommissionens bevisbyrde – fremlæggelse af forhold, der godtgør traktatbruddet – formodninger – ikke muligt

(Art. 258 TEUF)

Sammendrag

1. Et arbejdsdokument fra Kommissionen, der opregner de kriterier, på grundlag af hvilke den undersøger den nationale jernbaneinfrastrukturforvalters uafhængighed, som krævet i henhold til direktiv 2001/14 om tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet og opkrævning af afgifter for brug af jernbaneinfrastruktur, og de foranstaltninger, som er fastsat for at sikre denne uafhængighed, der aldrig er blevet offentliggjort i Den Europæiske Unions Tidende , der er blevet offentliggjort tre år efter udløbet af fristen for gennemførelse af nævnte direktiv, og der ikke er blevet gengivet i nogen retsakt, har ikke bindende retlig virkning.

Det kan derfor ikke foreholdes en medlemsstat ikke at have gengivet disse kriterier i lovbestemmelser eller administrativt fastsatte bestemmelser til gennemførelse af direktiv 91/440 om udvikling af Fællesskabets jernbaner og direktiv 2001/14. Under disse omstændigheder kan den manglende gennemførelse af de nævnte kriterier ikke i sig selv føre til den konklusion, at den nationale jernbaneinfrastrukturforvalter hvad angår beslutningstagning ikke er uafhængig i forhold til den virksomhed, som denne er integreret i, og der som holdingselskab også overvåger jernbanevirksomheder.

(jf. præmis 32, 54, 58 og 61)

2. Jf. afgørelsens tekst.

(jf. præmis 62)
Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme artikel 12 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 273/2004 af 11. februar 2004 om narkotikaprækursorer (EUT L 47, s. 1) og artikel 31 i Rådets forordning (EF) nr. 111/2005 af 22. december 2004 om regler for overvågning af handel med narkotikaprækursorer mellem Fællesskabet og tredjelande (EUT 2005 L 22, s. 1).
1)

Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/21/EF af 15. marts 2006 om håndtering af affald fra udvindingsindustrien og om ændring af direktiv 2004/35/EF, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv.
1)

Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/46/EF af 14. juni 2006 om ændring af Rådets direktiv 78/660/EØF om årsregnskaberne for visse selskabsformer, 83/349/EØF om konsoliderede regnskaber, 86/635/EØF om bankers og andre penge- og finansieringsinstitutters årsregnskaber og konsoliderede regnskaber og 91/674/EØF om forsikringsselskabers årsregnskaber og konsoliderede regnskaber, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
1)

Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/46/EF af 14. juni 2006 om ændring af Rådets direktiv 78/660/EØF om årsregnskaberne for visse selskabsformer, 83/349/EØF om konsoliderede regnskaber, 86/635/EØF om bankers og andre penge- og finansieringsinstitutters årsregnskaber og konsoliderede regnskaber og 91/674/EØF om forsikringsselskabers årsregnskaber og konsoliderede regnskaber, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
2)

Rådets forordning (EF) nr. 1472/2006 af 5. oktober 2006 om indførelse af en endelig antidumpingtold og endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af visse typer af fodtøj med overdel af læder med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Vietnam annulleres, for så vidt som den vedrører Zhejiang Aokang Shoes Co., Ltd.
1)

Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 6, stk. 2-5, og artikel 11 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/14/EF af 26. februar 2001 om tildeling af jernbaneinfrastrukturkapacitet og opkrævning af afgifter for brug af jernbaneinfrastruktur samt sikkerhedscertificering, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/58/EF af 23. oktober 2007, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige foranstaltninger, navnlig for så vidt angår opkrævning af afgifter for brug af jernbaneinfrastruktur, der er omhandlet i disse artikler.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 22. november 2012 – Kommissionen mod Tyskland

(Sag C-600/10)

»Traktatbrud — frie kapitalbevægelser — beskatning af udbytte og renter betalt til pensionsfonde og pensionskasser — behandling af udbytte og renter betalt til ikke-hjemmehørende institutioner — fradrag af driftsomkostninger, som er direkte forbundet med indtægter i form af udbytte og renter — bevisbyrde«

Traktatbrudssøgsmål — bevis for traktatbruddet — Kommissionens bevisbyrde — klagepunkt, der støttes på, at en national lovgivning om beskatning af udbytte og renter betalt til ikke-hjemmehørende pensionsfonde og pensionskasser er uforenelig med reglerne om de frie kapitalbevægelser — foreligger ingen plausible eksempler, der viser, at disse midler beskattes hårdere — søgsmål støttet på formodninger — afvisning (art. 63 TEUF og 258 TEUF) (jf. præmis 13-26)

Angående

Traktatbrud – tilsidesættelse af artikel 63 TEUF og EØS-aftalens artikel 40 – national lovgivning om beskatning af udbytte og renter betalt til pensionsfonde og pensionskasser, hvorefter visse skattefordele er forbeholdt udbytte og renter, der betales til hjemmehørende institutioner.

Konklusion

1) Forbundsrepublikken Tyskland frifindes.

2) Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler de af Forbundsrepublikken Tyskland afholdte omkostninger.

3) Den Franske Republik, Kongeriget Nederlandene, Republikken Finland, Kongeriget Sverige og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland bærer hver deres egne omkostninger.

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 22. november 2012 – Kommissionen mod Tyskland

(Sag C-600/10)

»Traktatbrud — frie kapitalbevægelser — beskatning af udbytte og renter betalt til pensionsfonde og pensionskasser — behandling af udbytte og renter betalt til ikke-hjemmehørende institutioner — fradrag af driftsomkostninger, som er direkte forbundet med indtægter i form af udbytte og renter — bevisbyrde«

Traktatbrudssøgsmål — bevis for traktatbruddet — Kommissionens bevisbyrde — klagepunkt, der støttes på, at en national lovgivning om beskatning af udbytte og renter betalt til ikke-hjemmehørende pensionsfonde og pensionskasser er uforenelig med reglerne om de frie kapitalbevægelser — foreligger ingen plausible eksempler, der viser, at disse midler beskattes hårdere — søgsmål støttet på formodninger — afvisning (art. 63 TEUF og 258 TEUF) (jf. præmis 13-26)

Angående

Traktatbrud – tilsidesættelse af artikel 63 TEUF og EØS-aftalens artikel 40 – national lovgivning om beskatning af udbytte og renter betalt til pensionsfonde og pensionskasser, hvorefter visse skattefordele er forbeholdt udbytte og renter, der betales til hjemmehørende institutioner.

Konklusion

1) Forbundsrepublikken Tyskland frifindes.

2) Europa-Kommissionen bærer sine egne omkostninger og betaler de af Forbundsrepublikken Tyskland afholdte omkostninger.
–

og idet den ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at de rensningsanlæg for byspildevand, der bygges for at efterkomme kravene i artikel 4-7 i direktiv 91/271, som ændret ved forordning nr. 1137/2008, projekteres, opføres, drives og vedligeholdes således, at de har tilstrækkelig funktionsduelighed under alle normale lokale vejrforhold, og at der tages hensyn til sæsonbestemte svingninger i spildevandsmængden ved projekteringen af anlæggene i byområderne Lanciano-Castel Frentano (Abruzzo), Acri, Siderno, Bagnara Calabra, Castrovillari, Crotone, Montebello Ionico, Motta San Giovanni, Reggio Calabria, Rossano (Calabria), Battipaglia, Benevento, Capaccio, Capri, Ischia, Casamicciola Terme, Forio, Massa Lubrense, Napoli Est, Vico Equense (Campania), Trieste-Muggia-San Dorligo (Friuli Venezia-Giulia), Albenga, Borghetto Santo Spirito, Finale Ligure, Imperia, Santa Margherita Ligure, Quinto, Rapallo, Recco, Riva Ligure (Liguria), Casamassima, Casarano, Porto Cesareo, San Vito dei Normanni, Supersano (Puglia), Misterbianco m.fl., Scordia-Militello Val di Catania, Palagonia, Aci Catena, Giarre-Mascali-Riposto m.fl., Caltagirone, Aci Castello, Acireale m.fl., Belpasso, Gravina di Catania, Tremestieri Etneo, San Giovanni La Punta, Macchitella, Niscemi, Riesi, Agrigento og udkantsområderne, Favara, Palma di Montechiaro, Menfi, Porto Empedocle, Ribera, Sciacca, Bagheria, Cefalù, Carini og ASI Palermo, Misilmeri, Monreale, Santa Flavia, Termini Imerese, Trabia, Augusta, Avola, Carlentini, Ragusa, Scicli, Scoglitti, Campobello di Mazara, Castelvetrano 1, Triscina Marinella, Marsala, Mazara del Vallo, Barcellona Pozzo di Gotto, Capo d’Orlando, Furnari, Giardini Naxos, Consortile Letojanni, Pace del Mela, Piraino, Roccalumera, Consortile Sant’Agata Militello, Consortile Torregrotta, Gioiosa Marea, Messina 1, Messina 6, Milazzo, Patti og Rometta (Sicilien).
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Statsstøtte – tilbagesøgning af en ulovlig støtte – forpligtelse – pligt til omgående og effektiv gennemførelse af Kommissionens beslutning (art. 108, stk. 2, TEUF og art. 288 TEUF; Rådets forordning nr. 659/1999, art. 14, stk. 3) (jf. præmis 27 og 36)

2. Statsstøtte – tilbagesøgning af en ulovlig støtte – anvendelse af national ret – betingelser – iværksættelse af en procedure, der sikrer omgående og effektiv gennemførelse af Kommissionens beslutning (art. 108, stk. 2, TEUF og art. 288 TEUF; Rådets forordning nr. 659/1999, art. 14, stk. 3) (jf. præmis 28 og 29)

3. Traktatbrudssøgsmål – manglende efterkommelse af en beslutning fra Kommissionen om en statsstøtteforanstaltning – forpligtelse til at tilbagesøge tildelt støtte – referencefrist – frist, der er fastsat i den ikke-gennemførte beslutning, eller som senere er fastsat af Kommissionen (art. 108, stk. 2, andet afsnit, TEUF og art. 288 TEUF) (jf. præmis 30 og 31)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af alle de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme Kommissionens beslutning 2009/610/EF af 2. juli 2008 om Grækenlands foranstaltninger C 16/04 (ex NN 29/04, CP 71/02 og CP 133/05) til fordel for Hellenic Shipyards SA (meddelt under nr. K(2008) 3118) (EUT L 225, s. 104).

Afgørelse

Konklusion

1) Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, 3, 5, 6, 8, 9 og 11-19 i Kommissionens beslutning 2009/610/EF af 2. juli 2008 om Grækenlands foranstaltninger C 16/04 (ex NN 29/04, CP 71/02 og CP 133/05) til fordel for Hellenic Shipyards SA, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget alle nødvendige foranstaltninger til gennemførelse af denne beslutning og ikke inden for den fastsatte frist har givet Kommissionen de oplysninger, der er anført i beslutningens artikel 19.

2) Den Hellenske Republik betaler sagens omkostninger.
1)

Kongeriget Sverige har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/1/EF af 15. januar 2008 om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening (kodificeret udgave), idet det ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at de kompetente myndigheder ved hjælp af godkendelser udstedt i overensstemmelse med direktivets artikel 6 og 8 eller på passende måde ved at revurdere og om nødvendigt ajourføre vilkårene har sørget for, at samtlige bestående anlæg drives i overensstemmelse med kravene i direktivets artikel 3, 7, 9, 10, 13, artikel 14, litra a) og b), og artikel 15, stk. 2.
1.

Fiskale bestemmelser — harmonisering af lovgivningerne — omsætningsafgifter — det fælles merværdiafgiftssystem — afgiftssats — medlemsstaternes mulighed for at anvende en reduceret afgiftssats for leveringen af visse varer og tjenesteydelser (Rådets direktiv 2006/112, art. 96-99 og bilag III, punkt 1 og 11) (jf. præmis 46, 47, 76 og 80 samt domskonkl.)
Appel af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 15. december 2009 i sag T-476/08, Media-Saturn mod KHIM (BEST BUY), hvorved Retten frifandt Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) i annullationssøgsmålet indledt til prøvelse af afgørelse truffet den 28. august 2008 af Fjerde Appelkammer ved Harmoniseringskontoret vedrørende afvisning af klagen over undersøgerens afgørelse, hvorved denne afslog at registrere figurmærket »BEST BUY« som EF-varemærke for varer og tjenesteydelser i klasse 1, 2, 5-12, 14-17, 20-22, 27, 28, 35, 37, 38 og 40-42 – fornødent særpræg ved et varemærke, som udelukkende består af et reklameslogan og bestanddele, der isoleret betragtet mangler det fornødne særpræg.
1)

Den Tjekkiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 12 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/118/EF af 12. december 2006 om beskyttelse af grundvandet mod forurening og forringelse, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
1)

Kongeriget Nederlandene har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/44/EF af 5. september 2007 om ændring af Rådets direktiv 92/49/EØF og direktiv 2002/83/EF, 2004/39/EF, 2005/68/EF og 2006/48/EF hvad angår procedurereglerne og kriterierne for tilsynsmæssig vurdering af erhvervelser og forøgelse af kapitalandele i den finansielle sektor, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv.
1)

Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 5, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/1/EF af 15. januar 2008 om integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening, idet det ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger for at sikre, at de kompetente myndigheder ved hjælp af godkendelser udstedt i overensstemmelse med direktivets artikel 6 og 8 eller på passende måde ved at revurdere og i givet fald ajourføre vilkårene sørger for, at bestående anlæg senest den 30. oktober 2007 drives i overensstemmelse med kravene i direktivets artikel 3, 7, 9, 10 og 13, artikel 14, litra a) og b), og artikel 15, stk. 2, dog uden at andre særlige EU-retlige bestemmelser berøres heraf.