ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 282/10

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal de Pequena Instância Cível de Lisboa (Portugal)den 8. juli 2011 — João Nuno Esteves Coelho dos Santos mod TAP Portugal

(Sag C-365/11)

2011/C 282/18

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal de Pequena Instância Cível de Lisboa

Parter i hovedsagen

Sagsøger: João Nuno Esteves Coelho dos Santos

Sagsøgt: TAP Portugal

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 5, 6 og 7 i forordning nr. 261/2004 (1), i lyset af Domstolens dom af 19. november 2009 (forenede sager C-402/07 og C-432/07) (2), hvori det fastslås, at nævnte bestemmelser skal fortolkes således, at passagerer på forsinkede flyafgange kan sidestilles med passagerer på aflyste flyafgange i forhold til anvendelsen af retten til kompensation, når de som følge af en forsinket flyafgang lider et tab af tid på tre timer eller mere, fortolkes på samme måde, når et fly, som er afgået til tiden fra afgangsstedet, er blevet forsinket i tre timer og 55 minutter i en lufthavn, hvor det har foretaget en mellemlanding, før det fløj videre, fordi luftfartsselskabet af operationelle grunde har besluttet at udskifte maskinen i en situation, hvor erstatningsmaskinen allerede var i stykker før mellemlandingen, og en reparation var nødvendig, således at flyet nåede frem til bestemmelsesstedet med nævnte forsinkelse på tre timer og 55 minutter?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11.2.2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91

(2) EUT C 24 af 30.1., s. 4. (EFT L 46, s. 1).
1)

På baggrund af forskriften i § 4, stk. 4, i bilaget til direktiv 1999/70/EF (1) vedrørende tidsbegrænset ansættelse, (ifølge hvilken »bestemmelser, hvorefter der ved særlige ansættelsesvilkår kræves tilbagelagt en bestemt tjenesteperiode, skal være de samme for personer med tidsbegrænset ansættelse som for fastansatte, medmindre kravet om en forskellig ansættelsesperiode er begrundet i objektive forhold«), finder en national bestemmelse (artikel 75, stk. 2, i lovdekret nr. 112/08), hvorefter den anciennitet, der opnås af ansatte i henhold til tidsbegrænsede kontrakter i tjenesten hos uafhængige myndigheder slet ikke tages i betragtning, da anvendelse — netop fordi den er begrundet i objektive forhold — når de berørte arbejdstagere undtagelsesvis — som en undtagelse til princippet i artikel 36, stk. 5, i lovdekret nr. 165/01 — kan tilbydes ansættelse efter afholdelse af »udvælgelsesprøver«, der ikke kan sidestilles med en generel offentlig udvælgelsesprøve på grundlag af eksaminer (der har til formål bedst muligt at tildele de beståede deltagere de ledige stillinger), men som i undtagelsestilfælde gør det muligt at indgå noget, der burde kvalificeres som et nyt arbejdsforhold med virkning »ex nunc«?
2)

Såfremt dette spørgsmål besvares benægtende, kan den omstændighed, at en medlemsstat har gennemført direktivet med retsforskrifter, der alligevel erklærer de nævnte krav for anvendelige på sådanne kalve, udgøre grundlag for, at medlemsstaten ved overtrædelse heraf anser nedsættelse eller bortfald i henhold til artikel 6 i forordning (EF) nr. 1782/2003 for påbudt?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 282/8

Sag anlagt den 8. juli 2011 — Europa-Kommissionen mod Reino de España

(Sag C-360/11)

2011/C 282/15

Processprog: spansk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved L. Lozano Palacios, som befuldmægtiget)

Sagsøgt: Kongeriget Spanien

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler det i medfør af artikel 98 i Rådets direktiv 2006/112/EF (1) af 28. november 2006, om det fælles merværdiafgiftssystem sammenholdt med direktivets bilag III, idet det har anvendt en reduceret momssats for — medicinske stoffer, der almindeligvis kan anvendes eller er egnet til produktion af lægemidler i henhold artikel 91, første afsnit, stk.1, nr. 5 og artikel 91, andet afsnit, stk. 1, nr. 3, i Ley española del IVA (den spanske momslov); — sundhedsprodukter, materialer, udstyr og instrumenter, som objektivt set kun kan anvendes til forebyggelse, diagnose, behandling, afhjælpning eller helbredelse af menneskelige eller dyresygdomme eller lidelser, men som ikke »almindeligvis anvendes til afhjælpning eller helbredelse af handicaps, udelukkende for den handicappede persons egen anvendelse« i henhold til den spanske momslovs artikel 91, første afsnit, stk.1, nr. 6, andet afsnit; — hjælpemidler og udstyr, som i det væsentlige eller fortrinsvis kan anvendes til behandling af dyrs fysiske handicap i henhold til den spanske momslovs artikel 91, første afsnit, stk.1, nr. 6, første afsnit; — hjælpemidler og udstyr som i det væsentlige eller fortrinsvis anvendes til afhjælpe menneskelige handicap, men som ikke udelukkende er egnet til den »handicappede« persons egen anvendelse, hvorved dette begreb anvendes i sin almindelige betydning, som afviger fra og er mere restriktiv end begrebet »syg«, i henhold til den spanske momslovs artikel 91, første afsnit, stk.1, nr. 6, første afsnit.

— Kongeriget Spanien tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Kommissionen anfører, at den i artikel 91, første afsnit, stk.1, nr. 5 og 6, og artikel 91, andet afsnit, stk. 1, nr. 3, i den spanske momslov fastsatte ordning med nedsatte satser, overskrider grænserne for medlemsstaternes råderum for kategori 3 og 4 i momsdirektivets bilag III. De spanske myndigheders fortolkning er i strid med direktivets ordlyd og opbygning og er ikke i overensstemmelse med retspraksis, som har fastslået, at undtagelsesbestemmelser til de almindelige regler i det fælles momssystem skal fortolkes strengt.

(1) EUT L 347, s. 1.
1)

Er artikel 12, 17, 18 og — om nødvendigt — artikel 39 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab i den konsoliderede udgave fra Amsterdam af 2. oktober 1997 til hinder for en bestemmelse i national ret, der ligesom artikel 36, stk. 1, nr. 2), litra j), i den belgiske kongelige anordning af 25. november 1991 vedrørende arbejdsløshed underlægger retten til ventepenge for en ung unionsborger, som ikke er arbejdstager i den i traktatens artikel 39 omhandlede forstand, som har gennemført en gymnasieuddannelse i Den Europæiske Union, men ikke i en uddannelsesinstitution, der er oprettet af, får tilskud fra eller er anerkendt af et af disse fællesskaber, og som har opnået et eksamensbevis udstedt af et af fællesskaberne i Belgien, hvoraf det fremgår, at studierne er ligeværdige med et eksamensbevis, der er udstedt af en kompetent jury i et af disse fællesskaber for studier gennemført i disse belgiske uddannelsesinstitutioner, eller der giver adgang til en videregående uddannelse, den betingelse, at den unge forudgående har gennemført mindst seks års studier i en uddannelsesinstitution, der er oprettet af, får tilskud fra eller er anerkendt af et af fællesskaberne i Belgien, hvis denne betingelse er udtømmende og absolut?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 282/4

Appel iværksat den 29. juni 2011 af Lancôme parfums et beauté & Cie til prøvelse af dom afsagt af Retten (Ottende Afdeling) den 14. april 2011 i sag T-466/08 — Lancôme parfums et beauté & Cie mod KHIM — Focus Magazin Verlag GmbH

(Sag C-334/11 P)

2011/C 282/08

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Lancôme parfums et beauté & Cie (ved Rechtsanwälte A. von Mühlendahl og J. Pagenberg)

De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) og Focus Magazin Verlag GmbH

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Rettens dom af 14. april 2011 i sag T-466/08 ophæves og afgørelse truffet den 29. juli 2008 af Første Appelkammer ved Harmoniseringskontoret i sag R 1796/2007-1 annulleres.

— Harmoniseringskontoret og intervenienten tilpligtes at betale de omkostninger, der er opstået i forbindelse med sagen for appelkammeret, Retten og Domstolen.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten gør gældende, at den appellerede dom skal annulleres, fordi Retten har tilsidesat varemærkeforordningens artikel 43, stk. 2 og 3, og retligt fejlagtigt har fastslået, at femårsperioden efter registreringen, inden for hvilken der skulle gøres reel brug af det ældre tyske varemærke FOCUS, som indsigelsen mod varemærkeregistreringsansøgningen for ACNO FOCUS støttes på, i den omtvistede sag først begyndte at løbe den 13. januar 2004.

Appellanten anfægter ikke, at der er risiko for forveksling. Appellanten er ganske vist ikke enig i denne opfattelse, men Retten har for så vidt ikke begået en retlig fejl.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 282/6

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rechtbank van eerste aanleg te (Belgien) Antwerpen den 4. juli 2011 — Argenta Spaarbank NV mod Belgische Staat

(Sag C-350/11)

2011/C 282/11

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Argenta Spaarbank NV

Sagsøgt: Belgische Staat

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 43 EF til hinder for en national skatteretlig bestemmelse, ifølge hvilken et i Belgien ubegrænset skattepligtigt selskab ved fastsættelsen af selskabets skattepligtige overskud ikke kan foretage fradrag for risikovillig kapital med et beløb svarende til den positive forskel mellem på den ene side den bogførte nettoværdi af aktiverne i de driftssteder, den skattepligtige opretholder i en anden af Den Europæiske Unions medlemsstater, og på den anden side den samlede mængde af passiver, som kan henregnes til disse driftssteder, hvorimod selskabet kan foretage et sådant fradrag, når denne positive forskel kan henregnes til et driftssted, der er beliggende i Belgien?
5)

Er Rådets forordning (EF) nr. 710/95 af 27. marts 1995 om indførelse af en endelig antidumpingtold på importen af farvefjernsynsmodtagere med oprindelse i Malaysia, Den Kinesiske Folkerepublik, Republikken Korea, Singapore og Thailand og om endelig opkrævning af midlertidig told — samt Rådets ændringsforordning nr. 2584/98 af 27. november 1998 ugyldige, for så vidt som Rådet for Den Europæiske Union med henblik på at fastsætte dumpingmargenen for den af undersøgelsen omfattede vare anvendte den metode, hvorved negative dumpingmargener blev nedsat til 0 for hver af de pågældende varetyper?
1)

Skal artikel 15 i forordning nr. 343/2003 (1) fortolkes således, at en medlemsstat, der i henhold til forordningens artikel 6-14 ikke er ansvarlig for behandlingen af en persons asylansøgning, automatisk bliver ansvarlig, hvis asylansøgeren i denne stat har en svigerdatter, som er alvorligt syg og på grund af kulturelle omstændigheder er udsat for fare, eller har mindreårige børnebørn, der som følge af svigerdatterens sygdom kræver pleje, og asylansøgeren har erklæret sig rede og i stand til at hjælpe svigerdatteren eller børnebørnene? Er dette også tilfældet, hvis den ansvarlige medlemsstat ikke har modtaget nogen anmodning i medfør af artikel 15, stk. 1, andet punktum, i forordning nr. 343/2003?
4)

Er Rådets direktiv 2000/78/EF til hinder for at anvende en national lovbestemmelse, hvorefter en arbejdsgiver har ret til at opsige en medarbejder med et forkortet varsel, når medarbejderen har oppebåret løn under sygdom i i alt 120 dage inden for 12 på hinanden følgende måneder, over for en medarbejder, der må anses for handicappet i direktivets forstand, når a) fraværet er forårsaget af handicappet? eller b) fraværet skyldes, at arbejdsgiveren ikke har iværksat de foranstaltninger, der under hensyn til de konkrete behov er hensigtsmæssige for at give en person med handicap adgang til at udøve sin beskæftigelse?
4)

Er rådets direktiv 2000/78/EF af 27. november 2000 til hinder for at anvende en national lovbestemmelse, hvorefter en arbejdsgiver har ret til at opsige en medarbejder med et forkortet varsel, når medarbejderen har oppebåret løn under sygdom i i alt 120 dage inden for 12 på hinanden følgende måneder, over for en medarbejder, der må anses for handicappet i direktivets forstand, når
DA Den Europæiske Unions Tidende C 269/35

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af le Tribunal administratif de Montreuil (Frankrig) den 4. juli 2011 — International Values Series of the DFA Investment Trust Co. mod Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l’État

(Sag C-344/11)

2011/C 269/70

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal administratif de Montreuil

Parter i hovedsagen

Sagsøger: International Values Series of the DFA Investment Trust Co.

Sagsøgt: Ministre du budget, des comptes publics, de la fonction publique et de la réforme de l’État

Præjudicielle spørgsmål

1) Skal, ud over investeringsinstitutternes situation, også situationen for deltagerne i investeringsinstitutterne tages i betragtning?
5)

Skal artikel 10, stk. 1, i afgørelse nr. 1/80 endvidere fortolkes således, at forbuddet mod forskelsbehandling (alene) er til hinder for, at værtsmedlemsstatens nationale myndigheder over for en tyrkisk statsborger med tilknytning til det lovlige arbejdsmarked, som denne stat oprindelig har indrømmet videregående rettigheder med hensyn til udøvelsen af en beskæftigelse end med hensyn til dennes ophold, iværksætter foranstaltninger med henblik på at bringe opholdet til ophør efter den seneste arbejdstilladelses udløb, såfremt disse foranstaltninger tjener hensyn til beskyttelse af statens lovlige interesser, men ikke forpligter dem til at give tilladelse til ophold?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 269/30

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hoge Raad der Nederlanden (Nederlandene) den 29. juni 2011 — J.J. Komen en Zonen Beheer Heerhugowaard BV mod Staatssecretaris van Financiën

(Sag C-326/11)

2011/C 269/57

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: J.J. Komen en Zonen Beheer Heerhugowaard BV

Procesdeltager: Staatssecretaris van Financiën

Præjudicielt spørgsmål

Skal sjette direktivs artikel 13, punkt B, litra g), sammenholdt med artikel 4, stk. 3, litra a) (1), fortolkes således, at levering af en bygning, på hvilken sælger forud for leveringen med henblik på at etablere en ny bygning har udført ombygningsarbejde (renovering), som efter leveringen fortsættes og færdiggøres af køber, ikke er fritaget for moms?

(1) Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17.5.1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1).
—

Det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 13, stk. 1, 2, 3 og 6, (bortset fra området Cuenca Fluvial de Cataluña), artikel 14, stk. 1, litra c), (bortset fra vandområdeplanerne for Cuenca Fluvial de Cataluña, Balearerne, Tenerife, Guadiana, Guadalquivir, Cuenca Mediterránea Andaluza, Tinto-Odiel-Piedras, Guadalete-Barbate, Galicia-Costa, Miño-Sil, Duero, Cantábrico Occidental, og Cantábrico Oriental) og artikel 15, stk. 1, (bortset fra området Cuenca Fluvial de Cataluña), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF (1) af 23. oktober 2000 om fastlæggelse af en ramme for Fællesskabets vandpolitiske foranstaltninger.
—

det fastslås, at Danmark har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/60/EF (1) af 23. oktober 2000 om fastlæggelse af en ramme for Unionens vandpolitiske foranstaltninger. ved ikke at offentliggøre de endelige vandområdeplaner senest den 22. december 2009 og ved ikke at sende deres kopi til Kommissionen senest den 22. marts 2010, og under alle omstændigheder ved ikke at have underrettet Kommissionen herom.
2)

Under hensyn til det […] anførte anmodes Domstolen om at præcisere, om dens udtalelser i de forenede sager C-362/07 og C-363/07 vedrørende antallet af papirbakker og den omstændighed, at der findes en papirføder, skal fortolkes således, at forekomsten af flere papirbakker og en papirføder er objektive kendetegn, der giver grundlag for at antage, at der snarere er tale om en kopieringsmaskine end en printer?
3)

Tillader tilladelsesdirektivets artikel 14, stk. 2, en medlemsstat at pålægge mobiltelefonioperatører for en ny periode med forlængelse af deres individuelle brugsrettigheder til mobiltelefonifrekvenserne, som visse af dem allerede har opnået, men inden denne nye periodes påbegyndelse, at betale en engangsafgift for forlængelsen af brugsrettighederne til de frekvenser, som de rådede over ved begyndelsen af denne nye periode, som er begrundet i formålet om at favorisere den optimale brug af frekvenserne gennem opskrivning af værdien heraf, og denne engangsafgift supplerer dels en årlig afgift for tilrådighedsstillelse af frekvenserne, som frem for alt tilsigter at dække omkostningerne ved tilrådighedsstillelse af frekvenserne samtidig med en delvis opskrivning af værdien af disse, og idet de to afgifter er begrundet i formålet om at fremme en optimal udnyttelse af frekvenserne, dels en årlig afgift for forvaltning af tilladelser til at oprette og drive et mobiltelefoninet, der er udstedt under de tidligere retlige rammer?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 282/11

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale di Santa Maria Capua Vetere (Italien) den 11. juli 2011 — straffesag mod Raffaele Arrichiello

(Sag C-368/11)

2011/C 282/20

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale di Santa Maria Capua Vetere

Tiltalt i straffesagen

Raffaele Arrichiello

Præjudicielt spørgsmål

Hvordan skal artikel 43 EF og 49 EF fortolkes med hensyn til etableringsfriheden og den frie udveksling af tjenesteydelser i sektoren for indgåelse af væddemål om resultatet af sportsbegivenheder med henblik på at afgøre, om de nævnte traktatbestemmelser muliggør eller hindrer en national lovgivning, som fastlægger en monopolordning for staten og et system med koncessioner og tilladelser, som inden for rammerne af et bestemt antal koncessioner er karakteriseret ved følgende: a) en generel tendens til beskyttelse af indehaverne af koncessioner, der er udstedt på et tidligere tidspunkt på baggrund af en udbudsrunde, som på ulovlig vis har udelukket en del af de erhvervsdrivende; b) bestemmelser, som reelt garanterer en fastholdelse af de markedspositioner, som er blevet opnået på baggrund af en udbudsrunde, som på ulovlig vis har udelukket en del af de erhvervsdrivende (eksempelvis forbuddet mod at nye koncessionshavere åbner centre inden for en vis afstand i forhold til de eksisterende centre); c) mulighed for fortabelse af retten til koncessionen og inddragelse af meget høje sikkerhedsstillelser, herunder i tilfælde, hvor koncessionshaveren direkte eller indirekte administrerer grænseoverskridende spilleaktiviteter, der kan sammenlignes med den af koncessionen omfattede type aktiviteter?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 282/14

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rechtbank van eerste Aanleg te Brussel (Belgien) den 19. juli 2011 — Tate & Lyle Investments Ltd. mod Belgischer Staat, anden part i sagen: Syral Belgium NV

(Sag C-384/11)

2011/C 282/26

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Rechtbank van eerste Aanleg te Brussel

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Tate & Lyle Investments Ltd.

Sagsøgt: Belgischer Staat

Anden part i sagen: Syral Belgium NV

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 63 TEUF (tidligere artikel 56 EF) til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, hvorefter der ved udbytteudbetaling til et hjemmehørende selskab, der besidder en kapitalandel i et andet hjemmehørende selskab på mindre end 10 %, men med en anskaffelsesværdi på mindst 1,2 mio. EUR, skal betales kildeskat på 10 %, der imidlertid modregnes i den i Belgien skyldige selskabsskat, idet en eventuel saldo kan refunderes, og dette selskab efter omstændighederne også kan fremsætte krav om anvendelse en skatteordning (»DBI«), der tillader en yderligere nedsættelse af beskatningsgrundlaget med de med dets kapitaldeltagelse forbundne omkostninger, mens der hos selskaber, der er hjemmehørende i en anden af Den Europæiske Unions medlemsstater, og som oppebærer sådant udbytte eller udbetalinger, der ligestilles hermed, fra en tilsvarende deltagelse i et hjemmehørende selskab, indeholdes kildeskat (»roerende voorheffing«) på 10 %, som udgør en endelige beskatning, der ikke kan refunderes og heller ikke nedsættes med hjemmel i den førnævnte skatteordning (»DBI«)?
2)

Udgør den kompetente statslige retsmyndigheds handling til gennemførelse af en europæisk arrestordre, der består i frihedsberøvelse og tvangsudlevering uden samtykke fra den person, over for hvem den europæiske arrestordre er udstedt (den person, som der er begæret arresteret og udleveret), et indgreb fra den stat, der udfører arrestordren, i retten til individuel frihed for den person, der er begæret arresteret og udleveret, som er omfattet af Unionens retsforskrifter i medfør af artikel l6 EU, sammenholdt med bestemmelserne i artikel 5, stk. 1, i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder, og artikel 6, sammenholdt med artikel 48 og 52, i Den Europæiske Unions charter om de grundlæggende rettigheder, også under hensyn til artikel 5, stk. 3 og 4, og artikel 6, stk. 2 og 3, i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettighederne og de grundlæggende frihedsrettigheder?
1)

Skal artikel 217, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT L 302, s. 1) fortolkes således, at medlemsstaterne ved fastlæggelsen af bestemmelser om bogføring af afgiftsbeløbene kan indskrænke sig til at gennemføre nationale retsforskrifter, hvorefter det blot bestemmes, at — der ved »bogføring« i henhold til disse nationale retsforskrifter skal forstås »indskrivning af det til en toldskyld svarende afgiftsbeløb i regnskabsregistrene eller på anden måde« — i det foreliggende tilfælde den almindelige told- og afgiftslovs artikel 1, nr. 6, samordnet ved kongelig anordning af 18. juli 1977 (Belgisch Staatsblad af 21.9.1977, s. 11425) og stadfæstet ved lov af 6. juli 1978 om told og afgifter (Belgisch Staatsblad af 12.8.1978, s. 9013), og den 1. januar 1994 erstattet ved artikel 1, nr. 4, i lov om ændring af den almindelige told- og afgiftslov (Belgisch Staatsblad af 30.12.1993, s. 29013), og — bestemmelserne om bogføring af afgifter, der udgør en toldskyld, og om vilkårene for betaling heraf, er fastsat i De Europæiske Fællesskabers forordninger — i det foreliggende tilfælde den almindelige told- og afgiftslovs artikel 3, samordnet ved kongelig anordning af 18. juli 1977 (Belgisch Staatsblad af 21.9.1977, s. 11425) og stadfæstet ved lov af 6. juli 1978 om told og afgifter (Belgisch Staatsblad af 12.8.1978, s. 9013), og den 1. januar 1990 ændret ved artikel 72 i lov af 22. december 1989 om fastlæggelse af skatteretlige bestemmelser (Belgisch Staatsblad af 29.12.1989, s. 21141), eller skal medlemsstaterne ved gennemførelsen af toldkodeksens artikel 217, stk. 2, i deres nationale lovgivning fastsætte på hvilken måde, bogføringen i henhold til toldkodeksens artikel 217, stk. 1, i praksis skal foretages, således at skyldneren kan kontrollere, om toldmyndighederne rent faktisk har foretaget bogføringen?