Sag C-499/03 P

Peter Biegi Nahrungsmittel GmbH

og

Commonfood Handelsgesellschaft für Agrar-Produkte mbH

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Appel – fælles toldtarif – efteropkrævning af importafgifter – afkald på efteropkrævning – betingelser – artikel 220, stk. 2, litra b), i forordning (EØF) nr. 2193/92 – fejl begået af toldmyndighederne – påviselig fejl – den kombinerede nomenklatur – angivelser – rækkevidde«

Forslag til afgørelse fra generaladvokat L.A. Geelhoed fremsat den 14. oktober 2004

Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 3. marts 2005

Sammendrag af dom

1. Appel – anbringender – fejlagtig bedømmelse af de faktiske omstændigheder – afvisning – retlig kvalifikation af de faktiske omstændigheder – formaliteten

(Art. 225 EF; Domstolens statut, art. 58)

2. De Europæiske Fællesskabers egne indtægter – efteropkrævning af import- og eksportafgifter – betingelser for ikke at bogføre importafgifter som omhandlet i artikel 220, stk. 2, litra b), i forordning nr. 2913/92 – fejl fra myndighedernes side, som debitor »ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget« – kriterier ved vurderingen – forordning nr. 1359/95 indeholder bestemmelser, der kan betegnes som indviklede

(Rådets forordning nr. 2913/92, art. 220, stk. 2, litra b), og nr. 1359/95)

1. Det fremgår af artikel 225 EF og artikel 58 i Domstolens statut, at appel er begrænset til retsspørgsmål. Det er således alene Retten, der er kompetent til dels at fastlægge de faktiske omstændigheder i sagen, når bortses fra tilfælde, hvor den indholdsmæssige urigtighed af dens konstateringer følger af akterne i den sag, den behandler, dels at tage stilling til disse faktiske omstændigheder. Rettens vurdering af de faktiske omstændigheder er følgelig ikke, medmindre de er gengivet urigtigt, retsspørgsmål og dermed ikke undergivet Domstolens prøvelsesret under en appelsag. Derimod er det ubestridt, at når Retten har fastslået eller vurderet de faktiske omstændigheder, kan Domstolen i henhold til artikel 225 EF foretage en prøvelse af den retlige kvalifikation af disse omstændigheder og de retlige følger, som Retten har draget heraf. En sådan retlig kvalifikation er et retsspørgsmål, der som sådant kan undergives Domstolens prøvelse under en appelsag.

(jf. præmis 40 og 41)

2. Ifølge artikel 220, stk. 2, litra b), i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks skal tre kumulative betingelser være opfyldt for, at de kompetente myndigheder kan undlade at foretage efterfølgende bogføring af importafgifter. Afgifterne må ikke være blevet opkrævet som følge af en fejl, som de kompetente myndigheder selv har begået, den fejl, der er begået af myndighederne, skal være af en sådan karakter, at den ikke med rimelighed kunne forventes at være blevet opdaget af en afgiftspligtig i god tro, og endelig skal den afgiftspligtige have overholdt samtlige gældende bestemmelser vedrørende toldangivelsen.

For så vidt angår afgørelsen af, om en fejl begået af de kompetente toldmyndigheder kunne være blevet opdaget, skal der tages hensyn til fejlens nærmere beskaffenhed, de pågældende erhvervsdrivendes erfaring og den agtpågivenhed, de har udvist. For så vidt angår fejlens nærmere beskaffenhed skal der ved afgørelsen bl.a. tages hensyn til, hvor indviklede henholdsvis enkle reglerne på området er, og i hvor lang tid myndighederne begik fejlen.

I denne forbindelse skaber visse bestemmelser i forordning nr. 1359/95 om ændring af bilag I og II til forordning nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif og om ophævelse af forordning nr. 802/80 en retsstilling, der ikke er tilstrækkelig enkel til, at det ved en undersøgelse af forordningen let kan udledes, at anvendelse af toldkontingenterne for visse varer med virkning fra den 1. juli 1995 fortsat er undergivet kravet om fremlæggelse af en importlicens i forordning nr. 1431/94 om gennemførelsesbestemmelser for fjerkrækød til den importordning, der er fastsat i forordning nr. 774/94. Under disse omstændigheder må disse regler således objektivt set karakteriseres som indviklede, og de fejl, toldmyndighederne begik, da de ændrede brugstariffen, samtidig med at de undlod at gøre opmærksom på, at indførsel af nævnte varer krævede fremlæggelse af en importlicens, er af en sådan karakter, at de erhvervsdrivende ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget dem.

(jf. præmis 46-48 og 54-56)