ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål – Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget – relevante forhold – forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. punkt 9)

2. Medlemsstater – forpligtelser – gennemførelse af direktiver – traktatbrud – begrundelse med henvisning til den interne retsorden – ikke tilladt (art. 226 EF) (jf. punkt 10)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/58/EF af 12. juli 2002 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor (direktiv om databeskyttelse inden for elektronisk kommunikation) (EFT L 201, s. 37).

Afgørelse

Konklusion

1) Den Hellenske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/58/EF af 12. juli 2002 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor (direktiv om databeskyttelse inden for elektronisk kommunikation), idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.

2) Den Hellenske Republik betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Institutionernes retsakter – direktiver – medlemsstaternes gennemførelse (art. 249, stk. 3, EF) (jf. præmis 32-34)

2. Socialpolitik – beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed – direktiv 89/391 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet (Rådets direktiv 89/391, art. 7, stk. 5, og art. 8) (jf. præmis 36-47)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – ufuldstændig gennemførelse af artikel 7, stk. 8, i Rådets direktiv 89/391/EØF af 12. juni 1989 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet (EFT L 183, s. 1) – definition af færdigheder og kvalifikationer hos de arbejdstagere, som arbejdsgiveren udpeger til at varetage aktiviteterne til beskyttelse og aktiviteter til forebyggelse af erhvervsbetingede risici inden for virksomheden.

Afgørelse

Konklusion

1) Kongeriget Sverige frifindes.

2) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber og Kongeriget Sverige bærer deres egne omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Landbrug – fælles markedsordning – mælk og mejeriprodukter – støtte til skummetmælk og skummetmælkspulver bestemt til foderbrug – forordning nr. 2799/1999 – betingelser for ydelse (Kommissionens forordning nr. 2799/1999) (jf. præmis 29 og 30)

2. Traktatbrudssøgsmål – Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget – relevante forhold – forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (artikel 226 EF) (jf. præmis 31)

3. Medlemsstater – forpligtelser – traktatbrud – opretholdelse af en national bestemmelse, der er uforenelig med fællesskabsretten (art. 226 EF) (jf. præmis 33)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – tilsidesættelse af Rådets forordning (EF) nr. 1255/1999 af 17. maj 1999 om den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter (EFT L 160, s. 48) og Kommissionens forordning (EF) nr. 2799/1999 af 17. december 1999 om gennemførelsesbestemmelser til forordning (EF) nr. 1255/1999 for så vidt angår ydelse af støtte til skummetmælk og skummetmælkspulver bestemt til foderbrug og salg af sådant skummetmælkspulver (EFT L 340, s. 3) – indførelse af en ordning for sporing af mælkepulver, som ikke har hjemmel i fællesskabsbestemmelser.

Afgørelse

Konklusion

1) Den Italienske Republik har tilsidesat de forpligtelser, der påhviler den i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 1255/1999 af 17. maj 1999 om den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter og Kommissionens forordning (EF) nr. 2799/1999 af 17. december 1999 om gennemførelsesbestemmelser til forordning (EF) nr. 1255/1999 for så vidt angår ydelse til støtte til skummetmælk og skummetmælkspulver bestemt til foderbrug og salg af sådant skummetmælkspulver, idet den ensidigt har indført en ordning for sporing af skummetmælkspulver bestemt til visse former for brug, som ikke har hjemmel i de harmoniserede fællesskabsbestemmelser, der gælder i denne sektor.

2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Traktatbrudssøgsmål – stævning – behandling af klagepunkter, som ikke er omfattet af stævningen – ikke lovlig

(Art. 226 EF)

2. Transport – søtransport – fri udveksling af tjenesteydelser – cabotagesejlads

(Rådets forordning nr. 3577/92, art. 2, stk. 1)

Sammendrag

1. Det tilkommer kun Domstolen at udtale sig om de klagepunkter, der er angivet i Kommissionens påstande i henhold til artikel 226 EF.

(jf. præmis 27)

2. Uanset at fortegnelsen over »tjenesteydelser inden for søtransport« i artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 3577/92 om anvendelse af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser inden for søtransport i medlemsstaterne ikke er udtømmende, følger det af en samlet fortolkning af denne bestemmelse, at den omfatter tjenesteydelser, som sædvanligvis udføres mod betaling, og hvis formål – som det fremgår af artiklens vigtigste karakteristika for cabotagesejlads – består i søtransport af passagerer eller gods mellem områder i én og samme medlemsstat.

Bugsering adskiller sig således fra cabotage i art og egenskab, således som defineret i artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 3577/92. Selv om bugsering er en ydelse, der normal leveres mod betaling, består den i princippet ikke i almindelig søtransport af gods eller passagerer. Der er snarere tale om assistance til flytning af et skib, en borerig, en platform eller en bøje. Det vil under disse omstændigheder være i strid såvel med formålet med forordning nr. 3577/92 som med retssikkerheden set i forhold til forordningens rækkevidde, hvis der af udtrykket »herunder især« i artikel 2, stk. 1, i forordningen udledes en hjemmel til at udvide bestemmelsens anvendelsesområde til at omfatte alle tjenesteydelser, der er relaterede til, forbundet med eller underordnet leveringen af tjenesteydelser inden for søtransport i medlemsstaterne, uanset om udtrykket har de samme vigtige karakteristika som den cabotagesejlads, der er defineret i denne bestemmelse.

(jf. præmis 28, 29, 31 og 32)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Tjenestemænd – søgsmål – ansøgning som omhandlet i vedtægtens artikel 90, stk. 1 – begreb (tjenestemandsvedtægten, art. 90, stk. 1) (jf. præmis 37)

2. Tjenestemænd – søgsmål – akt, der indeholder et klagepunkt – begreb (Tjenestemandsvedtægten, art. 91) (jf. præmis 42 og 44)

Sagens genstand

Angående: Appel af dommen afsagt af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) den 10. juni 2004, Alvarez Moreno mod Kommissionen (forenede sager T-153/01 og T-323/01), hvorved Retten annullerede Kommissionens afgørelse af 23. februar 2001, der fastslog, at aldersgrænsen, der er fastsat i artikel 74, stk. 1, litra b), i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Fællesskaberne, finder anvendelse på kontrakter for hjælpeansatte konferencetolke, der er ansat i henhold til artikel 78, stk. 3, i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Fællesskaberne

Afgørelse

Konklusion: 1) Den af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans afsagte dom af 10. juni 2004, Alvarez Moreno mod Kommissionen (forenede sager T-153/01 og T-323/01), ophæves, for så vidt det heri blev fastslået, at søgsmålet til annullation af Walkers skrivelse af 23. februar 2001 kunne antages til realitetsbehandling, og for så vidt Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber blev tilpligtet at betale samtlige omkostninger i forbindelse med søgsmålet i sag T-323/01.

2) I sag T-323/01 frifindes Kommissionen for sagsøgerens påstand om annullation dels af Walkers skrivelse af 23. februar 2001, dels af Kommissionen for De Europæiske Fællesskabers afgørelse af 7. september 2001 om afvisning af Alvarez Morenos klage.

3) Hver part bærer sine egne omkostninger i forbindelse med appelsagen og sagen for De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser – harmonisering af lovgivningerne – omsætningsafgifter – det fælles merværdiafgiftssystem – økonomisk virksomhed som omhandlet i sjette direktivs artikel 4, stk. 2

(Rådets direktiv 77/388, art. 4, stk. 2)

Sammendrag

Artikel 4, stk. 2, i sjette direktiv 77/388 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter skal fortolkes således, at tildeling af rettigheder såsom brugsrettigheder til frekvenser inden for det elektromagnetiske spektrum med henblik på levering af mobilkommunikationstjenester til offentligheden, der foretages af den nationale tilsynsmyndighed, som er ansvarlig for frekvenstildelingen, ved afholdelse af auktion, ikke er økonomisk virksomhed i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i denne bestemmelse, og følgelig ikke er omfattet af dette direktivs anvendelsesområde.

Denne virksomhed skal således anses for en nødvendig og forudgående betingelse for adgangen til markedet for mobiltelefoni for erhvervsdrivende og kan ikke anses for at udgøre deltagelse på dette marked fra den kompetente nationale myndigheds side. Det er nemlig kun de erhvervsdrivende, som er indehavere af tildelte rettigheder, der driver virksomhed på det pågældende marked ved at udnytte det pågældende gode med henblik på opnåelse af indtægter af en vis varig karakter.

Når den kompetente nationale myndighed således tildeler sådanne licenser, deltager den ikke i udnyttelsen af et gode, der består i nævnte brugsrettigheder, med henblik på opnåelse af indtægter af en vis varig karakter. Ved denne tildelingsprocedure udøver denne myndighed udelukkende en kontrol- og reguleringsvirksomhed med hensyn til udnyttelsen af det elektromagnetiske spektrum, som er udtrykkeligt pålagt den.

Den omstændighed, at der i forbindelse med tildeling af de omhandlede licenser opkræves et gebyr, ændrer desuden ikke på den retlige kvalifikation af denne virksomhed.

(jf. præmis 42, 44, 45 og 49 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – insiderhandel – direktiv 89/592 – forbud mod udnyttelse af intern viden

(Rådets direktiv 89/592, art. 1 og 2)

Sammendrag

Artikel 1 og 2 i direktiv 89/592 om samordning af retsforskrifterne vedrørende insiderhandel skal fortolkes således, at et selskabs hovedaktionærer og bestyrelsesmedlemmer, såfremt de aftaler at foretage indbyrdes børstransaktioner vedrørende dette selskabs værdipapirer med henblik på at styrke selskabets kunstige kurs, er i besiddelse af intern viden, som de ikke bevidst udnytter, når de iværksætter de nævnte transaktioner.

Kendskabet til en sådan beslutning samt til dens indhold udgjorde for dem, der deltog i dens vedtagelse, nemlig intern viden i henhold til artikel 1, stk. 1, i direktiv 89/592. Såfremt alle medkontrahenterne er i besiddelse af samme viden, er de imidlertid stillet lige, og denne viden er ikke længere intern for dem som led i gennemførelsen af den beslutning, der er vedtaget inden for gruppen. Under disse omstændigheder udgør de på grundlag af denne viden udførte transaktioner mellem gruppemedlemmerne ikke en bevidst udnyttelse af intern viden i henhold til nævnte direktivs artikel 2.

(jf. præmis 33, 39 og 44 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Traktatbrudssøgsmål – sagens genstand – fastlæggelse under den administrative procedure

(Art. 226 EF)

2. Retspleje – stævning – formkrav

[Domstolens procesreglement, art. 38, stk. 1, litra c)]

Sammendrag

1. Selv om det ganske vist er rigtigt, at genstanden for en sag anlagt i medfør af artikel 226 EF afgrænses af den administrative procedure, der er foreskrevet i denne bestemmelse, og at de klagepunkter, der fremføres til støtte for Kommissionens begrundede udtalelse og sagsanlægget, følgelig skal være de samme, kan dette krav imidlertid ikke indebære, at der under alle omstændigheder skal være fuldstændigt sammenfald i deres formulering, når sagsgenstanden ikke er blevet udvidet eller ændret, men blot er blevet begrænset. Kommissionen kan således præcisere sine oprindelige klagepunkter i stævningen, forudsat at den ikke ændrer sagens genstand.

(jf. præmis 18)

2. Det fremgår af artikel 38, stk. 1, litra c), i Domstolens procesreglement og af retspraksis herom, at enhver stævning skal angive søgsmålets genstand og indeholde en kort fremstilling af søgsmålsgrundene, og at disse angivelser skal være tilstrækkeligt klare og præcise til, at sagsøgte kan tilrettelægge sit forsvar, og Domstolen kan udøve sin kontrol. Det følger heraf, at de væsentlige faktiske og retlige omstændigheder, som et søgsmål støttes på, skal fremgå af selve stævningen på en sammenhængende og forståelig måde, og at disse påstande skal være formuleret entydigt for at undgå, at Domstolen træffer afgørelse ultra petita eller ikke tager stilling til et klagepunkt.

(jf. præmis 22)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Fællesskabsret – principper – ligebehandling – forskelsbehandling på grundlag af nationalitet – forbud (tiltrædelsesakten af 1985; Rådets forordning nr. 2287/2003) (jf. præmis 35-38)

2. Nye medlemsstaters tiltrædelse af Fællesskaberne – Spanien – fiskeri (tiltrædelsesakten af 1985, art. 154-166; Rådets forordning nr. 2287/2003) (jf. præmis 44 og 45)

3. Fiskeri – bevarelse af havets ressourcer – kvoteordning for fiskeri (jf. præmis 46)

Sagens genstand

Angående

Påstand om delvis annullation af Rådets forordning (EF) nr. 2287/2003 af 19. december 2003 om fastsættelse for 2004 af fiskerimuligheder og dertil knyttede betingelser for visse fiskebestande og grupper af fiskebestande gældende for EF-farvande og for EF-fartøjer i andre farvande, som er omfattet af fangstbegrænsninger (EUT L 344, s. 1), for så vidt som de nye fiskerimuligheder i Nordsøen og Østersøen ikke er blevet tildelt under hensyntagen til Spaniens interesser, og dette trods udløbet af overgangsperioden – forskelsbehandling – anvendelse af artikel 20, stk. 2, i Rådets forordning (EF) nr. 2371/2002 af 20. december 2002 om bevarelse og bæredygtig udnyttelse af fiskeressourcerne som led i den fælles fiskeripolitik (EFT L 358, s. 59).

Afgørelse

Konklusion

1) Rådet for Den Europæiske Union frifindes.

2) Kongeriget Spanien betaler sagens omkostninger.

3) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber bærer sine egne omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – skattelovgivning

(EF-traktaten, art. 52 (efter ændring nu art. 43 EF) og art. 58 (nu art. 48 EF))

Sammendrag

Traktatens artikel 52 (efter ændring nu artikel 43 EF) og traktatens artikel 58 (nu artikel 48 EF) er til hinder for en medlemsstats retsforskrifter, der for et moderselskab, der er hjemmehørende i denne stat, begrænser muligheden for skattefradrag for tab lidt af dette selskab ved afskrivninger foretaget på værdien af kapitalandele i datterselskaber med hjemsted i andre medlemsstater, hvori moderselskabet ejer en andel af kapitalen, der giver det mulighed for at udøve en vis indflydelse på beslutningerne i disse udenlandske datterselskaber og for at træffe afgørelse om selskabernes drift, hvorimod der ikke foreligger en sådan begrænsning med hensyn til kapitalandele i hjemmehørende datterselskaber.

En sådan forskellig skattemæssig behandling af hjemmehørende moderselskaber i forhold til, om de har eller ikke har udenlandske datterselskaber, kan ikke være begrundet, blot fordi de har besluttet at udøve økonomisk virksomhed i en anden medlemsstat, hvori den pågældende stat ikke kan udøve sin beskatningskompetence. Et argument, der bygger på en afbalanceret fordeling af beskatningskompetencen mellem medlemsstaterne, kan således ikke i sig selv begrunde, at en medlemsstat systematisk afviser at indrømme en skattemæssig fordel til et hjemmehørende moderselskab, fordi det har udviklet en grænseoverskridende økonomisk virksomhed, der ikke umiddelbart kan generere skatteindtægter for denne stat.

Desuden kan en sådan lovgivning, da den ikke har som specifikt formål at udelukke, at rent kunstige arrangementer, hvis formål er at omgå den nationale skattelovgivning, drager fordel af en skattefordel, men tager generelt sigte på enhver situation, i hvilken datterselskaberne af en hvilken som helst grund er blevet etableret i en anden medlemsstat, ikke uden at gå ud over, hvad der er nødvendigt for at nå det mål, som den angiveligt forfølger, anses for begrundet i risikoen for skatteunddragelse. Stiftelse af et selskab uden for denne medlemsstat indebærer ikke i sig selv, at der foreligger skatteunddragelse, da det pågældende selskab under alle omstændigheder er underlagt etableringsmedlemsstatens skattelovgivning.

(jf. præmis 43, 52 og 70 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. De Europæiske Fællesskabers p rivilegier og immuniteter – skatte- og afgiftsfritagelse for Fællesskaberne – direkte skatter – begreb

(Protokollen vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter, art. 3, stk. 1; Rådets direktiv 77/799, art. 1, stk. 2)

2. De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter – skatte- og afgiftsfritagelse for Fællesskaberne – direkte skatter

(Protokollen vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter, art. 3, stk. 1)

Sammendrag

1. Selv om protokollen vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter ikke indeholder en definition på direkte skat, og der herved ikke findes bestemmelser med henblik på at gennemføre protokollen, kan der findes visse fortolkningselementer til direktiv 77/799 om gensidig bistand mellem medlemsstaternes kompetente myndigheder inden for området direkte skatter. Dette direktiv, hvis anvendelsesområde før ændringen ved direktiv 79/1070 alene vedrørte direkte skatter, definerer i artikel 1, stk. 2, indkomst- og formueskat som omfattende skat af hele formuen og dele af formuen uanset opkrævningsmetoden.

En regional afgift, der vedrører indehavere af rettigheder over fast ejendom, og som direkte rammer personer på grund af deres ejendomme eller de af deres rettigheder over fast ejendom, der har en ejendomsværdi, har derfor karakter af en direkte skat, jf. nævnte protokols artikel 3, stk. 1, idet den kan anses for at blive opkrævet af en del af formuen i henhold til direktiv 77/799. Endvidere skal nævnte afgifts egenskaber fastlægges under hensyntagen til alle de personer, som er omfattet af den, nemlig de fysiske og juridiske personer, som pålægges denne afgift, og ikke afhængigt af de finansielle konsekvenser, som eventuelt og indirekte følger af denne afgift i forhold til Fællesskaberne.

(jf. præmis 44-46)

2. Selv om det er fastlagt, at artikel 3, stk. 1, i protokollen om De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter fritager Fællesskaberne for direkte skatter, foreskriver bestemmelsen derimod ikke en sådan fritagelse for Fællesskabernes medkontrahenter. Endvidere foreskriver bestemmelsen intet om de økonomiske følger af de direkte skatter, som de nævnte medkontrahenter er underlagt. Derfor kan en overvæltning af en regional afgift, der er pålagt inden for en medlemsstat, ikke anfægtes af Kommissionen og Rådet på baggrund af protokollens artikel 3, stk. 1.

For det første er denne overvæltning, hvis den sker ved en klausul i lejekontrakten, nødvendigvis i overensstemmelse med de kontraherende parters vilje, idet optagelsen af en sådan klausul udspringer af parternes aftalefrihed. For det andet er overvæltningen af nævnte afgift, når den sker ved en lejeforhøjelse, ligeledes sket på baggrund af parternes aftalefrihed, idet kontrakten, herunder fastsættelsen af lejebeløbet, også kræver parternes samtykke. I dette tilfælde sker det ikke altid automatisk, at den afgift, som pålægges ejerne, fuldstændigt overvæltes.

(jf. præmis 50 og 51)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fiskeri – fælles strukturpolitik – fællesskabsordning for fiskerilicenser

(Rådets forordning nr. 3690/93, art. 5, og nr. 3699/93, art. 8)

2. Fiskeri – fælles strukturpolitik – fællesskabsordning for fiskerilicenser

(Rådets forordning nr. 3690/93, art. 5, og nr. 3699/93, art. 8)

Sammendrag

1. Begrebet »foranstaltninger i form af endeligt ophør« er hverken defineret i artikel 5 i forordning nr. 3690/93 om en fællesskabsordning om regler for det minimum af oplysninger, der skal angives i fiskerilicenser, eller i forordningen selv. Begrebet er imidlertid defineret i forordning nr. 3699/93 om kriterier og betingelser for EF-strukturinterventioner inden for fiskeri, akvakultur og forarbejdning og afsætning af fiskerivarer og akvakulturprodukter, nærmere bestemt i artikel 8, stk. 2, hvorefter foranstaltningerne i form af fartøjers endelige ophør med fiskeri navnlig kan omfatte endelig overførsel til et tredjeland, for så vidt denne overførsel ikke kan forventes at krænke internationale regler eller være til skade for bevarelsen og forvaltningen af fiskeressourcerne.

Selv om forordningernes formål er forskellige, er der imidlertid ingen holdepunkter for at antage, at definitionen af nævnte begreb udelukkende gælder for forordning nr. 3699/96, og at denne definition ikke kan anvendes inden for rammerne af andre afledte retsmidler på området for fiskeripolitik. Forordning nr. 3699/93, som definerer nævnte begreb, blev i øvrigt udstedt efter forordning nr. 3690/93, og fællesskabslovgiver har således under fuldt kendskab til omstændighederne valgt det samme udtryk som det, der allerede fandtes i forordning nr. 3690/93.

Intet er således til hinder for, at definitionen af det nævnte begreb kan anvendes ved gennemførelsen af artikel 5 i forordning nr. 3690/93 om midlertidig suspension eller endelig tilbagekaldelse af fiskerilicenser.

(jf. præmis 29 og 31-33)

2. Ordlyden af artikel 5 i forordning nr. 3690/93 om en fællesskabsordning om regler for det minimum af oplysninger, der skal angives i fiskerilicenser, indeholder ikke som sådan noget forbud mod at anvende fiskerikapaciteter, der er frigjort ved overførsel af fartøjer til tredjeland, til at udstede nye licenser, idet denne bestemmelse udelukkende fastsætter pligt for flagmedlemsstaten til at tilbagekalde de fiskerilicenser for fartøjer, der endeligt er ophørt med fiskeri. I øvrigt bestemmer artikel 8 i forordning nr. 3699/93 om kriterier og betingelser for EF-strukturinterventioner inden for fiskeri, akvakultur, forarbejdning og afsætning af fiskerivarer og akvakulturprodukter bl.a. hvad der navnlig udgør foranstaltninger i form af fartøjers endelige ophør med fiskeri, og kræver, at fartøjer, der er slettet, udelukkes fra at fiske i EF-farvandene. Det fremgår dog ikke af denne bestemmelses ordlyd, at den fiskerikapacitet, der er frigjort i den nationale fiskefartøjsfortegnelse ved den endelige overførsel af fartøjer til tredjelande, ikke kan anvendes til at udstede nye fiskerilicenser.

(jf. præmis 43 og 44)