d)

Kommissionen har gjort gældende, at dekret nr. 82-184 er en foranstaltning med tilsvarende virkning efter Traktatens artikel 30, sådan som de franske myndigheder fortolker dekretet, da dekretet indeholder et forbud mod at lade dybfrosset yoghurt bringe i omsætning under betegnelsen »yoghurt«, selv om de pågældende produkter er lovligt fremstillet og solgt i en anden medlemsstat, og selv om det dokumenteres, at produkterne også efter optøningen opfylder lovens krav vedrørende indholdet af bakterier. Ifølge Domstolens faste praksis vedrørende Traktatens artikel 30 må en medlemsstat ikke i sin lovgivning forbeholde en artsbetegnelse for et bestemt nationalt produkt, som blot er en varietet heraf, til skade for varieteter fra andre medlemsstater. Dette er imidlertid tilfældet i denne sag, da de franske myndigheder rejser krav om, at dybfrosset yoghurt sælges under betegnelsen »syrnet mælk«, som virker mindre tillokkende på forbrugerne. En sådan foranstaltning udgør efter Kommissionens opfattelse en ulempe for de importerede produkter, som lettere kan transporteres og oplagres i dybfrosset tilstand, og favoriserer de indenlandske produkter, som lettere kan distribueres, mens de er friske. Kommissionen finder hverken den franske ordning begrundet i nogen af de hensyn, der er nævnt i Traktatens artikel 36 eller i de tvingende hensyn, som kan være lovlige efter Domstolens praksis. Forbudet mod at benytte betegnelsen »yoghurt« på dybfrosne yoghurter er et uforholdsmæssigt og uegnet middel til at beskytte forbrugerne, da der findes mere effektive og mindre restriktive midler til at sikre forbrugernes beskyttelse, nemlig ved, i overensstemmelse med direktivet, at give oplysning om dybfrysningen i selve varens betegnelse eller på produktets etikette eller emballage. Det er i strid med selve princippet om indførelsen af et fælles marked — der må være kendetegnet ved åbenhed over for nye fabrikationsmetoder og metoder til at fryse eller dybfryse produkter — at forbyde, at den gængse betegnelse for produktet anvendes på andre end de friske produkter og derigennem forringe de importerede produkters mulighed for at blive solgt. Dybfrosne yoghurter fremstilles og omsættes lovligt under denne betegnelse i andre medlemsstater, bl. a. i Irland og Det Forenede Kongerige. De andre medlemsstater har ikke særlige lovregler vedrørende dybfrosset yoghurt eller dybfrosset, syrnet mælk. Bortset fra den franske lovgivning, er det kun lovgivningen i Spanien, Portugal og Nederlandene, der foreskriver et vist mindsteantal af levende bakterier i produktet. Ingen af de andre medlemsstaters lovgivninger indeholder nogen regler om fermenternes egenskaber eller indeholder blot en regel om, at produktet skal indeholde en »rigelig mængde« af bakterier, dvs. den samme regel, der er optaget i standard nr. All -(a) i codex alimentarius vedrørende yoghurt. I øvrigt er det ikke nødvendigt, for at undgå vildledning af forbrugerne, at sondre mellem frisk og dybfrosset yoghurt ved at anvende en anden varebetegnelse. Det fremgår af flere undersøgelser, at dybfrosset yoghurt også efter optøning indeholder omtrent lige så mange levende mælkebakterier, som den franske lovgivning kræver at frisk yoghurt skal indeholde, efter at produktet er bragt i omsætning, forudsat dybfrysningen har fundet sted under passende omstændigheder og ikke strækker sig over et for langt tidsrum. Kommissionen er derfor af den opfattelse, at den franske foranstaltning er i strid med Traktatens artikel 30 og med førnævnte direktiv, hvorfor den har anlagt nærværende sag i henhold til Traktatens artikel 169.