ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Er effektivitetsprincippet til hinder for en national bestemmelse (artikel 14, stk. 4, i lovdekret nr. 504/1995), hvorefter en endelig forbruger ikke direkte kan anmode staten om tilbagebetaling af urigtigt erlagt afgift, men kun har mulighed for at fremsætte et civilretligt krav mod en afgiftspligtig om tilbagesøgning af det i urigtig formening om skyld erlagte beløb, idet den afgiftspligtige er den eneste, som har ret til at opnå tilbagebetaling fra skattemyndighederne, når den eneste grund til, at afgiften er ulovlig — dvs. at den er i strid med et [EU]-direktiv — udelukkende kan påberåbes i retsforholdet mellem den afgiftspligtige og skattemyndighederne, og ikke i retsforholdet mellem den afgiftspligtige og den endelige forbruger, hvilket således indebærer, at tilbagebetalingsordningen i praksis er uvirksom, eller skal det med henblik på at sikre overholdelsen af det nævnte princip i et sådant tilfælde lægges til grund, at den endelige forbruger har ret til direkte at fremsætte sit krav over for skattemyndighederne, idet der er tale om et tilfælde, hvor det viser sig at være umuligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt at få den urigtigt erlagte afgift tilbagebetalt af leverandøren?
3)

Skal bilag I, punkt 6.4.a, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv nr. 2010/75/EU af 24. november 2010 om industrielle emissioner (integreret forebyggelse og bekæmpelse af forurening) fortolkes således, at et slagteris »kapacitet« skal beregnes som den maksimale produktion pr. dag inden for 24 timer med forbehold for fysiske, tekniske eller juridiske begrænsninger, som slagteriet faktisk iagttager, men dog ikke lavere end dets realiserede produktion, eller kan et slagteris »kapacitet« være lavere end dets realiserede produktion, f.eks. hvis den realiserede produktion er sket under tilsidesættelse af de fysiske, tekniske eller juridiske begrænsninger for produktionen, som er forudsat ved beregningen af slagteriets »kapacitet«?
2)

Såfremt spørgsmål 1a besvares bekræftende, kan den kompetente myndighed da meddele tilladelse til et projekt, der kan berøre vandområdet forud for, at det karakteriseres og klassificeres?
3)

I forbindelse med en national lovgivning, der såsom den portugisiske lovgivning tillader domstolsprøvelse af den urimelige karakter af vilkår, der ikke er blevet individuelt forhandlet, vedrørende definitionen af aftalens hovedgenstand, i) er artikel 3, stk. 1, i direktiv 93/13/EØF, sammenholdt med litra i) i den vejledende liste, der er nævnt i samme artikels stk. 3, i forbindelse med en bidragsbaseret gruppeforsikringsaftale da til hinder for, at forsikringsselskabet kan gøre et vilkår om udelukkelse eller om begrænsning af den forsikrede risiko, som forsikringsselskabet ikke har underrettet den forsikrede om, og som den forsikrede således ikke har haft mulighed for at få kendskab til, gældende over for den forsikrede, ii) selv når den nationale lovgivning samtidigt i tilfælde af en tilsidesættelse af underretnings- og oplysningspligten for så vidt angår vilkårene tillægger forsikringstageren ansvaret for at godtgøre den skade, som den forsikrede person har lidt, hvilket imidlertid ikke medfører, at den forsikrede stilles, således som vedkommende ville have været stillet, såfremt forsikringsdækningen havde været gældende?
2)

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, er artikel 1, stk. 2 og 3, samt artikel 3 og 4 i rammeafgørelse 2002/584/RIA da forenelige med artikel 7 og 24, stk. 3, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, også i lyset af praksis fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol vedrørende EMRK’s artikel 8 og af medlemsstaternes fælles forfatningsmæssige traditioner, for så vidt som rammeafgørelsens ovennævnte artikler foreskriver, at en mor overgives, med den følge, at båndene med hendes hjemmeboende mindreårige børn brydes uden hensyntagen til barnets tarv?
1)

Skal artikel 44 i Rådets direktiv 2006/112/EF (1) af 28. november 2006 og artikel 11 i Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 282/[2011] (2) af 15. marts 2011 i en situation, hvor en afgiftspligtig person, der er etableret i en medlemsstat, leverer tjenesteydelser til en anden afgiftspligtig person, der handler i denne egenskab, og som har etableret hjemstedet for sin økonomiske virksomhed uden for EU, når disse er juridisk adskilte og selvstændige enheder, men indgår i samme koncern, når tjenesteyderen forpligter sig kontraktligt til at anvende sit produktionsudstyr og sit personale alene til produktionen af varer til modtageren, og når denne modtager dernæst sælger disse varer til levering med tjenesteyderens logistikstøtte som afgiftspligtige varer med leveringssted i den omhandlede medlemsstat, fortolkes således, at en afgiftspligtig person, der er etableret uden for EU, anses for at råde over et fast forretningssted i denne medlemsstat?
b)

at Retten som begrundelse for genåbning af proceduren angav omstændigheder, der ikke udgjorde grundlaget for den ovenfor nævnte afgørelse, og som ikke havde tilknytning til dens genstand, hvilket førte til, at Retten med urette konstaterede, at Kommissionen ikke havde anlagt et åbenbart urigtigt skøn ved vurderingen af, hvorvidt tilsagnene var tilstrækkelige. Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S.A. har gjort gældende, at såvel de ovenfor nævnte tilsidesættelser som helhed som hver af disse for sig har haft afgørende indflydelse på dommens indhold, og følgelige at hver af de angivne tilsidesættelser i sig selv bør medføre, at dommen ophæves.
4.

Er det, da der i KN, i de forklarende bemærkninger til KN og i de forklarende bemærkninger til det harmoniserede system ikke er fastlagt standarder, metoder, kriterier eller vejledende værdier for kontrol af palmeolies konsistens og påvisning af dens behandling ved »teksturering«, lovligt, at de kompetente toldmyndigheder med henblik på tariferingen af varer under pos. 1511 henholdsvis pos. 1517 selvstændigt udvikler og anvender analytiske arbejdsmetoder som RAP 66, version 02/17.11.2020, som blev anvendt i den foreliggende sag, til påvisning af teksturering af fedt ved penetration, som beror på den officielt offentliggjorte metode AOCS Cc-16-60? Såfremt dette ikke er lovligt: Ud fra hvilke standarder, metoder, kriterier og vejledende værdier må kontrollen af produktet gennemføres med henblik på at påvise, at det har undergået en »tekstureringsproces«, henholdsvis udgør en »palmebagerimargarine« (»palm shortening«)?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Krajský soud v Brně (Den Tjekkiske Republik) den 14. april 2022 — CD mod Ministerstvo vnitra České republiky, Odbor azylové a migrační politiky

(Sag C-257/22)

(2022/C 266/17)

Processprog: tjekkisk

Den forelæggende ret

Krajský soud v Brně

Parter i hovedsagen

Sagsøger: CD

Sagsøgt: Ministerstvo vnitra České republiky, Odbor azylové a migrační politiky

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 4, stk. 2 og 3, og artikel 5, in fine i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/115/EF (1) af 16. december 2008 om fælles standarder og procedurer i medlemsstaterne for tilbagesendelse af tredjelandsstatsborgere med ulovligt ophold, sammenholdt med artikel 2, artikel 4 og artikel 19, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder fortolkes således, at disse bestemmelser er til hinder for — ved vurderingen af, om en beslutning om udsendelse i henhold til artikel 6, i direktiv 2008/115/EF udgør en tilsidesættelse af princippet om non-refoulement — at begrebet et sikkert oprindelsesland som omhandlet i artikel 36 og artikel 37, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2013/32/EU (2) af 26. juni 2013 om fælles procedurer for tildeling og tilbagekaldelse af international beskyttelse, sammenholdt med en snæver definition af princippet om non-refoulement, der kun omfatter forbud mod mishandling i henhold til artikel 4 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 3 i konventionen til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, finder anvendelse?

(1) EUT 2008, L 348, s. 98.

(2) EUT 2013, L 180, s. 60.
C 303/30

Appel iværksat den 13. juni 2022 af Martinair Holland NV til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Udvidede Afdeling) den 30. marts 2022 i sag T-323/17, Martinair Holland mod Kommissionen

(Sag C-386/22 P)

(2022/C 303/37)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Martinair Holland NV (ved advocaten R. Wesseling og F. Brouwer)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves, for så vidt som det heri fastslås, at Kommissionen havde kompetence til at anvende artikel 101 TEUF og EØS-aftalens artikel 53 på indgående luftfragttjenester på ruterne mellem EØS og tredjelande.

— Kommissionens afgørelse C(2017) 1742 final af 17. marts 2017 om en procedure i henhold til artikel 101 TEUF, artikel 53 i EØS-aftalen og artikel 8 i aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om luftfart (sag AT.39258 — Luftfragt) (herefter »afgørelsen«) annulleres som helhed.

— Subsidiært annulleres afgørelsen delvist, for så vidt som det heri blev konstateret, at appellanten havde overtrådt artikel 101 TEUF og EØS-aftalens artikel 53 med hensyn til indgående luftfragttjenester på ruterne mellem EØS og tredjelande.

— Under alle omstændigheder tilpligtes Kommissionen at betale sagsomkostningerne, herunder de omkostninger, som appellant har afholdt for Domstolen.

Anbringender og væsentligste argumenter

Til støtte for appellen har appellanten fremsat følgende anbringende.

Retten begik en retlig fejl og tilsidesatte begrundelsespligten ved at fastslå, at de indgående fragtydelser er omfattet af anvendelsesområdet for artikel 101 TEUF og EØS-aftalens artikel 53.

Det første led: Retten tilsidesatte begrundelsespligten, begik en retlig fejl og tilsidesatte artikel 101 TEUF ved at fastslå, at indgående fragtydelser havde relevante virkninger i EØS.

Det andet led: Retten tilsidesatte begrundelsespligten, begik en retlig fejl og tilsidesatte artikel 101 TEUF ved at fastslå, at indgående fragtydelser havde sandsynlige virkninger i EØS.

Det tredje led: Retten begik en retlig fejl ved at støtte sig på argumenter og beviser, som Kommissionen ikke havde fremført.

Det fjerde led: Retten begik en retlig fejl og tilsidesatte artikel 101 TEUF ved at fastslå, at den samlede og vedvarende overtrædelse kan udvide Kommissionens kompetence til adfærd udvist uden for EØS.
—

Den appellerede dom ophæves, for så vidt som det heri blev fastslået, at Kommissionen havde beføjelse til at anvende artikel 101 TEUF og EØS-aftalens artikel 53 på indgående luftfragttjenester på ruterne mellem EØS og tredjelande.
—

Det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 106 i Rådets direktiv 2013/59/Euratom af 5. december 2013 om fastlæggelse af grundlæggende sikkerhedsnormer til beskyttelse mod de farer, som er forbundet med udsættelse for ioniserende stråling og om ophævelse af direktiv 89/618/Euratom, 90/641/Euratom, 96/29/Euratom, 97/43/Euratom og 2003/122/Euratom (1), idet det ikke senest den 6. februar 2018 havde vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller under alle omstændigheder idet det ikke har meddelt Kommissionen disse retsforskrifter.
Appel iværksat den 9. juni 2022 af Deutsche Lufthansa AG, Lufthansa Cargo AG og Swiss International Air Lines AG til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Udvidede Afdeling) den 30. marts 2022 i sag T-342/17, Deutsche Lufthansa m.fl. mod Kommissionen

(Sag C-380/22 P)

(2022/C 303/32)

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: Deutsche Lufthansa AG, Lufthansa Cargo AG og Swiss International Air Lines AG (ved Rechtsanwalt S. Völcker og avocat R. Benditz)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanterne har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves.

— Kommissionens afgørelse C(2017) 1742 final af 17. marts 2017 om en procedure i henhold til artikel 101 TEUF, artikel 53 i EØS-aftalen og artikel 8 i aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om luftfart (sag AT.39258 — Luftfragt) (herefter »afgørelsen«) annulleres helt eller delvist.

— Subsidiært, hvis nødvendigt, hjemvises sagen til Retten til fornyet behandling i overensstemmelse med Domstolens dom.

— Kommissionen tilpligtes at bære sine egne omkostninger og betale appellanternes omkostninger for både Domstolen og Retten.

— Domstolen træffer enhver anden foranstaltninger, som den måtte finde passende.

Anbringender og væsentligste argumenter

Til støtte for appellen har appellanterne fremsat et enkelt anbringende, der består af fire led.

Med det første led gøres det gældende, at den appellerede dom er behæftet med en retlig fejl, for så vidt som det ikke blev påvist, at adfærden begrænser »konkurrencen inden for det indre marked« som omhandlet i artikel 101, stk. 1, TEUF.

Med det andet led gøres det gældende, at den appellerede dom er behæftet med en retlig fejl, for så vidt som det heri blev fastslået, at Kommissionen kunne tage hensyn til virkningerne af en samlet og vedvarende overtrædelse som helhed.

Med det tredje led gøres det gældende, at Retten med urette erstattede Kommissionens vurdering af de kvalificerede virkninger med sin egen.

Med det fjerde led gøres det gældende, at den appellerede dom er behæftet med en retlig fejl, for så vidt som det heri blev fastslået, at de relevante faktiske omstændigheder har umiddelbare, væsentlige og forudsigelige virkninger inden for kriteriet om de kvalificerede virkninger.
Appel iværksat den 9. juni 2022 af LATAM Airlines Group SA og Lan Cargo SA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Udvidede Afdeling) den 30. marts 2022 i sag T-344/17, Latam Airlines Group og Lan Cargo mod Kommissionen

(Sag C-375/22 P)

(2022/C 303/29)

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: LATAM Airlines Group SA og Lan Cargo SA (ved barrister B. Hartnett, Rechtsanwalt O. Geiss og advocaat W. Sparks)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom ophæves, for så vidt som Kommissionen blev frifundet.

— Kommissionens afgørelse C(2017) 1742 final af 17. marts 2017 om en procedure i henhold til artikel 101 TEUF, artikel 53 i EØS-aftalen og artikel 8 i aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om luftfart (sag AT.39258 — Luftfragt) (herefter »afgørelsen«) annulleres, for så vidt som den vedrører appellanterne. Subsidiært annulleres afgørelsen delvist, og den bøde, som appellanterne blev pålagt, nedsættes til et beløb, som Domstolen matte finde passende.

— Mere subsidiært hjemvises sagen til Retten, såfremt Domstolen ikke mener, at den kan afsige endelig dom.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagsomkostningerne for både Domstolen og Retten.

Anbringender og væsentligste argumenter

Til støtte for appellen har appellanterne fremsat følgende anbringender:

Det første appelanbringende vedrører åbenbare retlige fejl ved fastsættelsen af retsvirkningerne af at tiltræde det første anbringende. I stedet for at annullere afgørelsen som helhed annullerede Retten kun denne afgørelse delvist, uden at den vurderede, om de forhold, for hvilke appellanterne ikke blev fundet ansvarlige, kan lægges til grund på trods af klar retspraksis, hvori dette er defineret som det relevante kriterium.

Det andet appelanbringende vedrører åbenbare retlige fejl, da Retten forkastede det sjette anbringende om retten til forsvar vedrørende Kommissionens manglende angivelse af en begrundelse for, at den ikke forfulgte klager over andre luftfartsselskaber og en tjenesteyder. Desuden foretog Retten en urigtig gengivelse af bevisernes klare betydning, da den vurderede e-mailen af 22. juli 2005, uden at tage hensyn til, at de nøgleelementer, som Retten støttede sig på, var adfærd udvist af luftfartsselskaber, i forhold til hvilke Kommissionen havde opgivet sagen efter klagepunktsmeddelelsen.

Det tredje appelanbringende vedrører åbenbare retlige fejl, da Retten forkastede det fjerde anbringendes tredje led (det første klagepunkt) vedrørende Kommissionens kompetence til at foretage bestemte konstateringer.

Det fjerde appelanbringende vedrører åbenbare retlige fejl, da Retten forkastede det fjerde anbringendes tredje led (det andet klagepunkt) om afgørelsens tvetydighed med hensyn til overtrædelsens geografiske udstrækning.
4)

Skal artikel 3, stk. 1, artikel 6 […][…] og artikel 7, stk. 1, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler fortolkes således, at det i tilfælde, hvor flere forbrugere indgår den samme aftale med en erhvervsdrivende, er muligt at antage, at de samme kontraktvilkår er urimelige over for den ene forbruger og rimelige over for den anden, og i givet fald kan en konsekvens heraf være, at aftalen viser sig at være ugyldig for den ene forbruger, og at aftalen for den anden forbruger vil være gyldig, og at denne forbrugere dermed pålægges alle forpligtelser, der følger heraf?
Appel iværksat den 18. februar 2022 af Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi til prøvelse af dom afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 8. december 2021 i sag T-595/19 — Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi mod EUIPO — Fontana Food (GRILLOUMI BURGER)

(Sag C-121/22 P)

(2022/C 294/17)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi (ved solicitor V. Marsland og Rechtsanwältin C. Milbradt)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Fontana Food AB

Domstolen (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 15. juni 2022 besluttet, at appellen ikke admitteres, og at Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi bærer sine egne omkostninger.
C 294/14

Appel iværksat den 1. marts 2022 af Jörg Lück til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tiende Afdeling) den 15. december 2021 i sag T-188/21 — Jörg Lück mod EUIPO

(Sag C-145/22 P)

(2022/C 294/19)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Jörg Lück (ved Rechtsanwalt L. Becker)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og R.H. Investment UG

Den Europæiske Unions Domstol (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 17. juni 2022 besluttet, at appellen ikke admitteres, og at appellanten bærer sine egne omkostninger.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Corte suprema di cassazione (Italien) den 13. maj 2022 — KRI SpA, som har overtaget SI.LO.NE. — Sistema logistico nord-est Srl mod Agenzia delle Dogane e dei Monopoli

(Sag C-323/22)

(2022/C 294/23)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Corte suprema di cassazione

Parter i hovedsagen

Sagsøger: KRI SpA, som har overtaget SI.LO.NE. — Sistema logistico nord-est Srl

Sagsøgt: Agenzia delle Dogane e dei Monopoli

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 14, stk. 1, første punktum, i Rådets direktiv 92/12/EØF af 25. februar 1992 (1) fortolkes således, at såfremt en punktafgiftspligtig vare uretmæssigt har forladt suspensionsordningen, bærer oplagshaveren, som har stillet sikkerhed for betalingen af afgifterne, en objektiv hæftelse, uden nogen som helst mulighed for at fritages fra pligten til at betale afgifterne og de respektive bøder, også såfremt varen har forladt suspensionsordningen ved en ulovlig adfærd, som — udelukkende — tilregnes tredjemænd, eller kan denne artikel fortolkes således, at oplagshaveren/sikkerhedsstilleren skal fritages for afgifterne og de respektive bøder — som i tilfælde af hændelige begivenheder eller force majeure — hvis det viser sig, at denne ikke alene er helt uden indflydelse på tredjemændenes ulovlige adfærd, men også har en berettiget og ikke culpøs forventning om, at omsætningen af varen under afgiftssuspensionsordningen er foregået forskriftsmæssigt?

(1) Rådets direktiv 92/12/EØF af 25.2.1992 om den generelle ordning for punktafgiftspligtige varer, om oplægning og omsætning heraf samt om kontrol hermed (EFT 1992, L 76, s. 1).
A.

Retten begik en retlig fejl og en vurderingsfejl, og den tilsidesatte og foretog en fejlagtig fortolkning af REACH-forordningens artikel 57, litra f), idet den fastslog at ECHA’s konstatering om, at der ville være opstået alvorlige virkninger på menneskers sundhed, der var problematiske i samme grad, ikke var åbenbart forkert. Retten begik navnlig en vurderingsfejl og tilsidesatte og foretog en fejlagtig fortolkning af REACH-forordningens artikel 57, litra f), idet den fastslog a) at ECHA kunne konkludere, at virkninger, med hensyn til hvilke det er anerkendt, at de ikke har tjent som »grundlaget« for den anfægtede afgørelse, alligevel kan bidrage til konstateringen om »problematiske i samme grad«, b) at ECHA havde påvist, at udviklingstoksiciteten og toksiciteten ved gentagen dosering ville være »problematisk i samme grad«, og c) at ECHA’s afgørelse om at i) tillægge overvejelser med hensyn til de individuelle virkninger på menneskers sundhed bevisvægt og ii) vurdere virkningerne på menneskers sundhed og på miljøet samlet, var lovlig.
C 294/12

Appel iværksat den 18. februar 2022 af Republikken Cypern til prøvelse af dom afsagt af Retten (Anden Afdeling) den 8. december 2021 i sag T-593/19 — Cypern mod EUIPO — Fontana Food (GRILLOUMI BURGER)

(Sag C-120/22 P)

(2022/C 294/16)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Republikken Cypern (ved solicitor V. Marsland og Rechtsanwältin C. Milbradt)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Fontana Food AB

Domstolen (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 15. juni 2022 besluttet, at appellen ikke admitteres, og at Republikken Cypern bærer sine egne omkostninger.
—

det fastslås, at Kongeriget Sverige har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2 i Europa-Parlamentet og Rådets direktiv (EU) 2017/853 (1) af 17. maj 2017 om ændring af Rådets direktiv 91/477/EØF om erhvervelse og besiddelse af våben, kodificeret i Europa-Parlamentet og Rådets direktiv (EU) 2021/555 (2) af 24 marts 2021 om kontrol med erhvervelse og besiddelse af våben, ved ikke at have vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme punkterne 6, 7, 8 og 9 i kategori A, punkt 8 i kategori B og punkt 5 i kategori C, som defineret i punkt A i afsnit II i bilag I til direktiv 91/477, som ændret ved artikel 1, nr. 19, i direktiv 2017/853, artikel 5, stk. 3, i direktiv 91/477, som ændret ved artikel 1, nr. 6, i direktiv 2017/853, artikel 10, stk. 1, andet afsnit, i direktiv 91/477, som ændret ved artikel 1, nr. 9, i direktiv 2017/853, samt artikel 10, stk. 2, i direktiv 91/477, som ændret ved artikel 1, nr. 9, i direktiv 2017/853, eller under alle omstændigheder ved ikke have underrettet Kommissionen herom,
C 294/14

Appel iværksat den 2. marts 2022 af Legero Schuhfabrik GmbH til prøvelse af kendelse afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 15. december 2021 i sag T-684/20 — Legero Schuhfabrik GmbH mod EUIPO

(Sag C-152/22 P)

(2022/C 294/20)

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Legero Schuhfabrik GmbH (ved Rechtsanwalt M. Gail)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Rieker Schuh AG

Den Europæiske Unions Domstol (Afdelingen for bevilling af appel) har ved kendelse af 22. juni 2022 besluttet, at appellen ikke admitteres, og at appellanten bærer sine egne omkostninger.