Dom afsagt af Retten i Første Instans (Anden Udvidede Afdeling) den 27. november 1997. - Kaysersberg SA mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Konkurrence - Forordning nr. 4064/89 - Beslutning hvorved en fusion erklæres forenelig med fællesmarkedet - Forpligtelser - Hygiejneartikler til kvinder - Annullationssøgsmål - Formaliteten - Tilsidesættelse af væsentlige formforskrifter - Høring af udenforstående virksomheder - Dominerende stilling. - Sag T-290/94.



Samling af Afgørelser 1997 side II-02137



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

1 Retspleje - intervention - afvisningspaastand, der ikke er nedlagt af sagsoegte - kan ikke admitteres

(EF-statutten for Domstolen, art. 37, stk. 4; Rettens procesreglement, art. 116, stk. 3)

2 Konkurrence - fusioner - Kommissionens undersoegelse - Det Raadgivende Udvalg for Kontrol med Fusioner og Virksomhedsovertagelser - frist for indkaldelse

(Raadets forordning nr. 4064/89, art. 19, stk. 5)

3 Konkurrence - fusioner - Kommissionens undersoegelse - Kommissionens forpligtelser over for udenforstaaende virksomheder, som har en retlig interesse - udenforstaaende virksomheder, som er konkurrenter til parterne i fusionen - ret til at blive hoert - raekkevidde

(Raadets forordning nr. 4064/89, art. 18; Kommissionens forordning nr. 2367/90, art. 15)

4 Konkurrence - fusioner - Kommissionens undersoegelse - Kommissionens forpligtelser over for udenforstaaende virksomheder, som har en retlig interesse - ingen specifik forpligtelse med hensyn til laengden af fristen for indgivelse af bemaerkninger

(Raadets forordning nr. 4064/89, art. 18, stk. 4; Kommissionens forordning nr. 2367/90, art. 15, stk. 2)

5 Konkurrence - fusioner - Kommissionens undersoegelse - Kommissionens forpligtelser over for udenforstaaende virksomheder, som har en retlig interesse - fremsendelse af den endelige version af de forpligtelser, som de deltagende virksomheder har paataget sig, til udtalelse - ingen forpligtelse

[Raadets forordning nr. 4064/89, art. 6, stk. 1, litra c), art. 8, stk. 2, og art. 18, stk. 4]

6 Konkurrence - fusioner - Kommissionens undersoegelse - aendringer i den anmeldte fusionsplan - pligt til at anmode om en ny anmeldelse - foreligger ikke

[Raadets forordning nr. 4064/89, art. 6, stk. 1, litra c), og art. 8, stk. 2; Kommissionens forordning nr. 2367/90, afsnit I]

7 Konkurrence - fusioner - Kommissionens undersoegelse - aendringer i den anmeldte fusionsplan - ingen bestemt frist - aendring, som angiveligt er indgivet for sent - forpligtelse for Kommissionen til at afbryde fristen for vedtagelse af en beslutning - foreligger ikke

(Raadets forordning nr. 4064/89, art. 10; Kommissionens forordning nr. 2367/90, art. 9)

8 Institutionernes retsakter - begrundelse - forpligtelse - raekkevidde - beslutning i henhold til reglerne om fusioner og virksomhedsovertagelser

(EF-traktaten, art. 190)

9 Konkurrence - fusioner - vurdering af, om en fusion er forenelig med det faelles marked - fusion, der ikke skaber eller styrker en dominerende stilling - hensyntagen til de deltagende virksomheders position paa markedet og deres adgang til afsaetningsmarkeder

(Raadets forordning nr. 4064/89, art. 2)

10 Konkurrence - fusioner - Kommissionens undersoegelse - hensyntagen til valget af en udenforstaaende virksomhed, som skal overtage en aktivitet, der skal udskilles fra en af de i fusionen deltagende virksomheder, naar denne er godkendt - manglende kompetence for Kommissionen - krav til erhververen af aktiviteten - Kommissionens kompetence i henhold til artikel 8, stk. 2, i forordning nr. 4064/89 - omfanget af den retslige proevelse

(Raadets forordning nr. 4064/89, art. 8, stk. 2)

Sammendrag

11 Paastande, der fremsaettes i en begaering om intervention, kan i henhold til artikel 37, stk. 4, i EF-statutten for Domstolen, der i henhold til artikel 46, stk. 1, finder tilsvarende anvendelse paa rettergangsmaaden ved Retten, kun gaa ud paa at understoette en af parternes paastande. Endvidere indtraeder intervenienten efter artikel 116, stk. 3, i Rettens procesreglement i sagen, som den foreligger ved interventionen. Intervenienten kan saaledes ikke nedlaegge en afvisningspaastand, som ikke er indeholdt i sagsoegtes paastande.

12 I forbindelse med kontrollen med fusioner og virksomhedsovertagelser i henhold til forordning nr. 4064/89 kan en manglende overholdelse af fristen for indkaldelse af Det Raadgivende Udvalg for Kontrol med Fusioner og Virksomhedsovertagelser ikke i sig selv medfoere, at Kommissionens endelige beslutning er ulovlig, heller ikke selv om der ikke forelaa ekstraordinaere omstaendigheder, der kunne indebaere risiko for alvorlig skade som omhandlet i artikel 19, stk. 5. Fjortendagesfristen i denne bestemmelse udgoer en rent intern sagsbehandlingsforskrift svarende til den frist, som i henhold til artikel 10, stk. 5, i forordning nr. 17 gaelder for indkaldelse af Det Raadgivende Udvalg for Monopol- og Kartelspoergsmaal. Manglende overholdelse af en saadan regel kan kun medfoere, at Kommissionens endelige beslutning bliver ulovlig, saafremt overtraedelsen er tilstraekkelig vaesentlig og har skadet den retlige og faktiske situation for den part, som goer gaeldende, at der foreligger en procedurefejl.

Dette er ikke tilfaeldet, hvis det raadgivende udvalg faktisk har haft tilstraekkelig tid til at saette sig ind i de vaesentligste forhold i sagen og har kunnet afgive sin udtalelse med fuldt kendskab hertil, dvs. at udvalget ikke er blevet vildledt paa et afgoerende punkt paa grund af unoejagtigheder eller undladelser. I saa fald har den manglende overholdelse af indkaldelsesfristen ikke nogen indflydelse paa hoeringens udfald og i givet fald paa den endelige beslutnings indhold.

13 Det fremgaar klart af bestemmelserne i artikel 18 i forordning nr. 4064/89 vedroerende »udtalelser fra de deltagende parter og tredjemand« i forbindelse med fusioner og virksomhedsovertagelser, at udenforstaaende virksomheder ikke har de samme proceduremaessige rettigheder som de deltagende personer, virksomheder og sammenslutninger af virksomheder. En i forhold til proceduren udenforstaaende virksomhed kan ikke paaberaabe sig de samme rettigheder som dem, der indroemmes de deltagende personer, navnlig ikke de rettigheder, de har i henhold til forordningens artikel 18, stk. 1 og 3, hvorefter Kommissionen, forinden der traeffes beslutning i henhold til artikel 8, stk. 2, andet afsnit, bl.a. skal give disse virksomheder »lejlighed til paa alle stadier af proceduren indtil hoeringen af det raadgivende udvalg at udtale sig om de punkter, der fremfoeres imod dem«, og hvorefter »Kommissionen [alene] bygger ... sine beslutninger paa punkter, med hensyn til hvilke de deltagende parter har haft lejlighed til at fremsaette deres bemaerkninger«.

Selv om udenforstaaende virksomheders proceduremaessige rettigheder ikke er saa vidtgaaende som de rettigheder, der indroemmes de deltagende personer med henblik paa at sikre deres ret til kontradiktion, gaelder imidlertid, at udenforstaaende virksomheder, der godtgoer at have en berettiget interesse deri, i henhold til artikel 18, stk. 4, i forordning nr. 4064/89 har ret til at blive hoert, hvis de anmoder herom, og det er i artikel 15 i Kommissionens forordning nr. 2367/90 naermere fastlagt, hvorledes denne ret udnyttes.

Det foelger af disse bestemmelser, at udenforstaaende virksomheder, som er konkurrenter til parterne i fusionen, har ret til at blive hoert af Kommissionen, hvis de anmoder herom, med henblik paa, at de kan fremsaette deres bemaerkninger til de skadelige virkninger af den paataenkte fusion, som de er blevet orienteret om. Denne ret maa forvaltes i overensstemmelse med retten til kontradiktion og hovedformaalet med forordningen, der er at skabe grundlag for en effektiv kontrol og at fremme retssikkerheden for de virksomheder, der er omfattet af dens anvendelsesomraade.

14 Naar henses til, at der ikke i artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 2367/90 i forbindelse med kontrollen med fusioner og virksomhedsovertagelser stilles specifikke krav til laengden af den frist, Kommissionen fastsaetter, for udenforstaaende virksomheders indgivelse af deres bemaerkninger, er den omstaendighed, at en udenforstaaende virksomhed kun maatte have haft to hverdage til at fremsaette sine bemaerkninger til de aendringer til den paataenkte fusion, der blev foreslaaet under sagens behandling, ikke i sig selv tilstraekkelig til, at Kommissionen har tilsidesat den ret til at blive hoert, der i henhold til artikel 18, stk. 4, tilkommer virksomheden. Denne fortolkning underbygges af, at selv om de udenforstaaende virksomheder, der har ret til at blive hoert, har en berettiget interesse i, at de indroemmes en tilstraekkelig frist hertil, maa dette ses i sammenhaeng med det krav om hurtighed, der generelt karakteriserer forordning nr. 4064/89, og som indebaerer, at Kommissionen har pligt til at overholde strenge tidsfrister for udstedelsen af den endelige beslutning, idet fusionen anses for at vaere erklaeret forenelig med faellesmarkedet i tilfaelde af, at fristerne ikke overholdes.

15 I forbindelse med kontrollen med fusioner og virksomhedsovertagelser er der fuldt ud taget hensyn til den berettigede interesse for udenforstaaende virksomheder, der har en retlig interesse i at kunne fremfoere deres synspunkter vedroerende fusionens skadelige virkninger paa konkurrencen, naar de paa grundlag af de oplysninger, Kommissionen fremsendte til dem under den procedure, som var indledt i henhold til artikel 6, stk. 1, litra c), i forordning nr. 4064/89, navnlig oplysninger om de forpligtelser, de deltagende virksomheder havde tilbudt at paatage sig, kunne fremsaette deres bemaerkninger til de aendringer, som agtedes foretaget i forslaget til fusion med henblik paa at fjerne den alvorlige tvivl, der var med hensyn til, om fusionen var forenelig med faellesmarkedet. Det er i saa fald i tilstraekkelig grad sikret, at Kommissionen kan tage hensyn til de bemaerkninger, der fremsaettes af udenforstaaende konkurrerende virksomheder, ved vurderingen af, om fusionen er i overensstemmelse med faellesskabsretten, og navnlig, om de af de deltagende virksomheder foreslaaede forpligtelser i denne forbindelse er tilstraekkelige.

Kommissionen kan ikke herudover vaere forpligtet til i henhold til artikel 18, stk. 4, i forordning nr. 4064/89 at anmode de udenforstaaende virksomheder, som har en retlige interesse, om en udtalelse vedroerende den endelige version af forpligtelserne, som de deltagende virksomheder har paataget sig for at tage hensyn til de indsigelser, Kommissionen har fremsat, bl.a. paa grundlag af de udenforstaaende virksomheders bemaerkninger til de af de paagaeldende virksomheder foreslaaede forpligtelser. Saaledes er det kun de deltagende personer, der efter forordningens artikel 18, stk. 1, skal have lejlighed til paa alle stadier af proceduren indtil hoeringen af det raadgivende udvalg at udtale sig om de punkter, der fremfoeres imod dem, navnlig naar Kommissionen agter at knytte betingelser og paabud til sin beslutning med henblik paa at sikre, at de paagaeldende virksomheder overholder de forpligtelser, som de har paataget sig, jf. forordningens artikel 8, stk. 2, andet afsnit. Heraf foelger, at kun de deltagende virksomheder og andre beroerte personer, der som udgangspunkt alene er adressat for den paalagte forpligtelse, skal have mulighed for paa hensigtsmaessig maade at fremsaette deres bemaerkninger til de indsigelser, der er fremsat over for de foreslaaede forpligtelser, saaledes at de i givet fald kan foretage de noedvendige aendringer, og saaledes at deres ret til kontradiktion sikres.

16 Naar der i henhold til artikel 6, stk. 1, litra c), i forordning nr. 4064/89 indledes en procedure, er det bl.a. en anledning for de deltagende parter til at aendre den oprindelige fusionsplan med henblik paa at fjerne den alvorlige tvivl, Kommissionen har med hensyn til, om fusionen er forenelig med faellesmarkedet. Det fremgaar udtrykkeligt af forordningens artikel 8, stk. 2, at de deltagende parter paa denne maade har mulighed for at aendre den anmeldte fusionsplan.

Heraf foelger, at artikel 6 i forordning nr. 4064/89, hvorefter Kommissionen »behandler anmeldelsen« med henblik paa bl.a. at fastslaa, om den anmeldte fusion rejser alvorlig tvivl med hensyn til, om den er forenelig med faellesmarkedet, ikke kan fortolkes derhen, at Kommissionen er forpligtet til at afvise aendringer, som de deltagende virksomheder foretager i den anmeldte fusionsplan, og henvise dem til at indgive en ny anmeldelse, heller ikke selv om der er tale om vaesentlige aendringer. Det er saaledes i sig selv uden betydning, om aendringerne i en anmeldelse maatte vaere vaesentlige, idet muligheden heraf udtrykkeligt er forudsat i bestemmelserne i afsnit I i forordning nr. 2367/90.

17 I forbindelse med kontrollen med fusioner og virksomhedsovertagelser er det hverken ifoelge forordning nr. 4064/89 eller Kommissionens gennemfoerelsesforordning nr. 2367/90 en betingelse for, at de deltagende virksomheder kan foreslaa forpligtelser med henblik paa at aendre den anmeldte fusionsplan, at de overholder en bestemt frist. Da der ikke findes specifikke bestemmelser herom, kan Kommissionen ikke afvise at undersoege forslag, der fremsaettes umiddelbart foer udloebet af den frist paa fire maaneder, der i forordning nr. 4064/89 er fastsat for vedtagelsen af beslutningen, naar forpligtelserne svarer til et vaesentligt krav, Kommissionen har stillet under proceduren, for at godkende den anmeldte fusion, det raadgivende udvalg har kunnet afgive sin udtalelse med fuldt kendskab til den aendrede fusionsplan, og de udenforstaaende virksomheder, som havde en retlig interesse, har haft mulighed for at fremsaette deres bemaerkninger til de foreslaaede forpligtelser. Kommissionen er ikke herved gaaet ud over, hvad der er noedvendigt og hensigtsmaessigt for at naa det forfulgte maal, der med hensyn til forordning nr. 4064/89 er at sikre kontrollens effektivitet og de deltagende virksomheders retssikkerhed og i denne forbindelse at overholde strenge tidsfrister.

Endvidere fremgaar det af artikel 10 i forordning nr. 4064/89 og artikel 9 i Kommissionens forordning nr. 2367/90, at fristen kun kan brydes, hvis Kommissionen ikke mener at have tilstraekkelige oplysninger til at vedtage beslutningen. Naar Kommissionen inden for rammerne af den skoensmaessige befoejelse, den har, finder, at den har disse oplysninger, kan den ikke uden at tilsidesaette artikel 10, stk. 4, i forordning nr. 4064/89 afbryde den firemaanedersfrist, den er undergivet, alene fordi forslag til forpligtelser skulle vaere fremsat for sent, men Kommissionen er derimod forpligtet til at vedtage beslutningen, naar den alvorlige tvivl med hensyn til fusionen efter dens opfattelse er fjernet.

18 Selv om Kommissionen i henhold til traktatens artikel 190 er forpligtet til at begrunde sine beslutninger og herved anfoere de faktiske og retlige omstaendigheder, som er afgoerende for foranstaltningens lovlighed, samt de betragtninger, der har foert til dens beslutning, kraeves det dog ikke, at den i forbindelse med en beslutning i henhold til reglerne om fusioner og virksomhedssammenslutninger imoedegaar samtlige faktiske og retlige indsigelser, der er rejst af hver enkelt af de beroerte parter under den administrative procedure. Endvidere skal spoergsmaalet, om en beslutnings begrundelse opfylder kravene efter traktatens artikel 190, ikke blot vurderes i forhold til ordlyden, men ligeledes i forhold til den sammenhaeng, hvori den indgaar, samt under hensyn til alle de retsregler, som gaelder paa det paagaeldende omraade.

19 Det fremgaar af bestemmelserne i artikel 2, stk. 2, i forordning nr. 4064/89, at Kommissionen er forpligtet til at erklaere en fusion forenelig med faellesmarkedet, naar fusionen ikke skaber eller styrker en dominerende stilling, og konkurrencen paa markedet ikke haemmes betydeligt paa grund af, at der skabes en saadan stilling, eller at den styrkes. Saafremt der ikke skabes en dominerende stilling, eller en saadan stilling ikke styrkes, skal fusionen derfor tillades, uden at det er noedvendigt at undersoege dens virkninger for den effektive konkurrence.

I sin vurdering skal Kommissionen i henhold til forordningens artikel 2, stk. 1, bl.a. tage hensyn til de deltagende virksomheders position paa markedet og deres adgang til afsaetningsmarkeder. I denne forbindelse kan markedsandelene for de produkter, som en i en fusion deltagende virksomhed fremstiller for forhandlernes regning, og som herefter af disse saelges under deres eget maerke, principielt ikke medregnes helt eller delvis i denne virksomheds markedsandele for saa vidt angaar tilsvarende produkter, den saelger under eget maerke. Da forhandlerne saelger produkterne under deres eget maerke med henblik paa at konkurrere med de produkter, der saelges under producentens maerke, skal den markedsandel, de har i kraft af dette salg, normalt henregnes til dem i forbindelse med vurderingen af den konkurrence, som producenterne af maerkevarer eller varer, der saelges under sekundaere maerker, udsaettes for.

20 Kommissionen har ikke i henhold til forordning nr. 4064/89 kompetence til at tage stilling til valget af den udenforstaaende virksomhed, som skulle overtage en del af en af de deltagende virksomheders aktiviteter, selv om valget efter den udenforstaaende virksomheds opfattelse kunne vanskeliggoere opretholdelsen af en effektiv konkurrence. Disse aktiviteter skulle saaledes udskilles fra den paagaeldende virksomhed og saelges, naar fusionen var godkendt, og var derfor ikke omfattet af den fusionsplan, som blev forelagt Kommissionen til vurdering. Der er i saa fald ikke tale om en fusion, som kan foere til, at der skabes en dominerende stilling, eller at en saadan stilling styrkes paa de relevante produktmarkeder.

Af samme grund kan Kommissionen heller ikke i henhold til artikel 8, stk. 2, i forordning nr. 4064/89 fastsaette krav til erhververen af disse aktiviteter. Det tilkommer ikke Faellesskabets retsinstanser i forbindelse med et annullationssoegsmaal at saette sin egen vurdering i stedet for Kommissionens og tage stilling til, om Kommissionen i henhold til den naevnte bestemmelse skulle have knyttet betingelser eller paabud til beslutningen, navnlig da bestemmelsen drejer sig om realitetsvurderingen af den planlagte fusions forenelighed med faellesmarkedet.

Parter

I sag T-290/94,

Kaysersberg SA, Kaysersberg (Frankrig), ved advokaterne Dominique Voillemot og Jacques-Philippe Gunther, Paris, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokat Jacques Loesch, 11, rue Goethe,

sagsoeger,

mod

Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, foerst ved Francisco Gonzáles Díaz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, og Géraud de Bergues, der er udstationeret som national ekspert ved Kommissionen, og derefter ved ledende juridisk konsulent Giuliano Marenco og Guy Charrier, der er udstationeret som national ekspert ved Kommissionen, som befuldmaegtigede, og med valgt adresse i Luxembourg hos Carlos Goméz de la Cruz, Kommissionens Juridiske Tjeneste, Wagner-Centret, Kirchberg,

sagsoegt,

stoettet af

Procter & Gamble GmbH, Schwalbach (Tyskland), ved advokaterne Mario Siragusa, Rom, og Giuseppe Scasselati-Sforzolini, Bologna, og barrister Nicholas Levy, Bar of England and Wales, og med valgt adresse i Luxembourg hos advokaterne Elvinger & Hoss, 2, place Winston Churchill,

intervenient,

angaaende en paastand om annullation af Kommissionens beslutning 94/893/EF af 21. juni 1994 vedroerende en procedure i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 4064/89, hvorved en fusion erklaeres forenelig med faellesmarkedet og aftalen om Det Europaeiske OEkonomiske Samarbejdsomraade (IV/M.430 - Procter & Gamble/VP Schickedanz (II), EFT L 354, s. 32),

har

DE EUROPAEISKE FAELLESSKABERS RET I FOERSTE INSTANS

(Anden Udvidede Afdeling)

sammensat af afdelingsformanden, C.W. Bellamy, og dommerne C.P. Briët, A. Kalogeropoulos, A. Potocki og M. Jaeger,

justitssekretaer: fuldmaegtig J. Palacio Gonzáles,

paa grundlag af den skriftlige forhandling og efter mundtlig forhandling den 23. april 1997,

afsagt foelgende

Dom

Dommens præmisser

Faktiske omstaendigheder og retsforhandlinger

Generelt vedroerende fusionen

1 Den fusion, som er genstand for Kommissionens beslutning 94/893/EF af 21. juni 1994 om en fusions forenelighed med faellesmarkedet og EOES-aftalen (IV/M.430 - Procter & Gamble/VP Schickedanz (II), EFT L 354, s. 32, herefter »den anfaegtede beslutning« eller »beslutningen«) (jf. nedenfor, praemis 41 ff.), vedroerer Procter & Gamble GmbH's (herefter »P & G«) koeb af Vereinigte Papierwerke Schickedanz AG (herefter »VPS«).

2 P & G er et 100%-ejet datterselskab af det amerikanske selskab Procter & Gamble Company. Koncernens samlede omsaetning androg i 1992/1993 23,626 mia. ECU, heraf 7,814 mia. ECU inden for Faellesskabet. Ud over hygiejneartikler og vaskemidler, foede- og drikkevarer driver P & G virksomhed inden for omraaderne papirprodukter og menstruationsbeskyttelsesartikler.

3 Paa det for sagen relevante tidspunkt var P & G den stoerste virksomhed paa markedet for hygiejnebind i Vesteuropa med skoennede markedsandele i 1993 paa 42% efter vaerdi og 33,5% efter maengde i hele Faellesskabet og landene i Den Europaeiske Frihandelssammenslutning. Hvad saerligt angaar det tyske marked medfoerte P & G's markedsandele, der opgjort efter vaerdi ifoelge den anfaegtede beslutning (119. betragtning) laa paa mellem 35 og 40%, at selskabet i kraft af Always-maerket var den foerende producent af hygiejnebind. I Spanien havde P & G i 1993 i kraft af Ausonia- og Evax-maerkerne markedsandele paa mellem 75 og 80% efter vaerdi og mellem 65 og 70% efter maengde (119. betragtning til den anfaegtede beslutning).

4 Paa markedet for babybleer havde P & G ligeledes en staerk stilling, navnlig i kraft af Pampers-maerket, med en markedsandel i Faellesskabet i 1993 paa mellem 45 og 50% efter maengde (25. betragtning til beslutningen). Mens P & G var den foerende virksomhed paa det amerikanske marked, havde koncernen derimod indtil 1994 ingen aktiviteter i Europa inden for omraadet papirartikler til husholdningsbrug, som bl.a. omfatter papirlommetoerklaeder, toiletpapir, koekkenruller og ansigtsservietter.

5 Foer fusionen med P & G var VPS et 100%-ejet datterselskab af det tyske interessentskab Gustav und Grete Schickedanz (herefter »GGS«). Interessentskabets konsoliderede omsaetning var i 1992/1993 paa 681 mio. ECU, heraf 645 mio. inden for Faellesskabet. VPS' aktiviteter omfattede hygiejneartikler til kvinder, papirartikler til husholdningsbrug, babybleer samt inkontinensprodukter til voksne, vatartikler og visse parfumerivarer.

6 For saa vidt specielt angaar hygiejneartikler til kvinder var VPS, navnlig i Tyskland, aktivt paa markedet for hygiejnebind i kraft af maerkevaren Camelia og de sekundaere maerker Bluemia og Femina og som producent af produkter, der saelges under forhandlermaerker. I 1993 var VPS' markedsandele for Camelia-produkter paa det tyske marked for hygiejnebind paa mellem 20 og 25% (efter vaerdi og maengde), mens de andele, som Bluemia- og Femina-maerkerne havde tilsammen, var paa 5-10% efter vaerdi og 10-15% efter maengde (119. betragtning til beslutningen). VPS markedsfoerte ligeledes Camelia-produkterne i Spanien, hvor markedsandelene dog laa under 5% i 1993, samt i OEstrig, Italien og Schweiz. Endelig fremstillede VPS tamponer, som selskabet markedsfoerte under navnet Tampona.

7 Ud over hygiejneartikler til kvinder var VPS aktivt paa markedet for babybleer med maerkerne Moltex og Born, og selskabets markedsandel i Faellesskabet laa i 1993 paa mellem 1 og 5% (25. betragtning til beslutningen).

8 Inden for omraadet papirartikler til husholdningsbrug havde VPS beskedne markedsandele i hele Faellesskabet, idet markedsandelen dog androg mellem 15 og 20% (efter maengde) paa det tyske marked i 1993 (13. betragtning til beslutningen).

Proceduren ved Kommissionen

9 Den 9. december 1993 indgav P & G en anmeldelse til Kommissionen i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 4064/89 af 21. december 1989 om kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser (berigtiget udgave offentliggjort i EFT 1990 L 257, s. 13, herefter »forordning nr. 4064/89«) om et planlagt koeb af hele aktiekapitalen i VPS.

10 Som led i denne foerste anmeldelse besvarede Kaysersberg SA den 21. december 1993 en raekke spoergsmaal, Kommissionen havde stillet selskabet den 17. december 1993, og gav visse oplysninger vedroerende den franske sektor for hygiejneartikler til kvinder og inkontinensprodukter til voksne. Selskabet fremsatte samtidig bemaerkninger til betydningen af den paataenkte fusion.

11 Kaysersberg er et fransk aktieselskab og indgaar i den nederlandske koncern Jamont NV, som kontrolleres af James River Corporation og Cragnotti & Partners. Denne koncerns samlede omsaetning androg i 1993 4,818 mia. FF. Kaysersberg er aktivt inden for sektoren for hygiejneartikler til kvinder, navnlig i Frankrig og Belgien. Sammen med datterselskabet Vania Expansion, som saelger hygiejnebind og tamponer, var Kaysersberg i 1993 den stoerste virksomhed i Frankrig med en samlet markedsandel paa mere end 30% efter vaerdi. Kaysersberg driver ogsaa virksomhed inden for sektoren for papir til husholdningsbrug, navnlig under maerket Lotus, inden for sektoren for inkontinensprodukter til voksne samt inden for omraadet babybleer.

12 Den 17. januar 1994 trak P & G sin oprindelige anmeldelse tilbage og indgav i henhold til artikel 4, stk. 1, i forordning nr. 4064/89 en ny anmeldelse af en paataenkt fusion, hvorved P & G agtede at erhverve hele aktiekapitalen i VPS og andre af GGS' datterselskaber, der driver virksomhed inden for beslaegtede omraader.

13 Som led i den nye fusion skal VPS i henhold til den koebsaftale, der er indgaaet mellem P & G og GGS, og den tillaegsaftale, der er indgaaet mellem P & G, GGS og VPS, foer fusionens gennemfoerelse udskille sine aktiviteter vedroerende babybleer og overfoere dem til et saerskilt selskab, og umiddelbart efter koebet af VPS skal P & G overdrage aktierne i det saerskilte selskab til en trustee, som P & G udpegede den 22. december 1993, og som har til opgave at finde en endelig koeber til disse aktier (5. og 6. betragtning til beslutningen).

14 I anmeldelsen tilboed P & G endvidere at forpligte sig til ikke at overtage kontrollen med VPS' »non-Camelia-aktiviteter« inden for omraadet »menstruationsbeskyttelsesartikler«, dvs. de materielle og immaterielle aktiver, der er knyttet til de tre maerker Bluemia, Femina og Tampona, og til de VPS-artikler, der saelges under forhandlermaerker (herefter »non-Camelia-aktiviteterne«) (8. betragtning til beslutningen).

15 Den 22. januar 1994 offentliggjorde Kommissionen i De Europaeiske Faellesskabers Tidende den i artikel 4, stk. 3, i forordning nr. 4064/89 omhandlede meddelelse (EFT C 19, s. 15). I punkt 4 i meddelelsen opfordrede Kommissionen »andre interesserede parter til at fremsaette deres eventuelle bemaerkninger til den planlagte fusion«.

16 Den 24. januar 1994 besvarede Kaysersberg en raekke spoergsmaal, som Kommissionen havde fremsendt til selskabet den 19. januar, og gav samtidig de oenskede oplysninger vedroerende det geografiske marked og konkurrencesituationen inden for omraadet hygiejneartikler til kvinder. Selskabet meddelte samtidig Kommissionen sine bemaerkninger vedroerende betydningen af den paataenkte fusion.

17 Kaysersberg fremsendte yderligere skrivelser til Kommissionen den 14. marts, den 29. april og den 18. og den 31. maj 1994.

18 Efter at have behandlet anmeldelsen besluttede Kommissionen den 17. februar 1994 i henhold til artikel 6, stk. 1, litra c), i forordning nr. 4064/89 at indlede proceduren for saa vidt angaar hygiejnebind, idet den anmeldte fusion rejste alvorlig tvivl med hensyn til, om den var forenelig med faellesmarkedet.

19 Den 30. marts 1994 fremsendte Kommissionen meddelelse af klagepunkter til P & G.

20 Ved skrivelse af 12. april 1994 fremsendte Kommissionen en kopi af meddelelsen af klagepunkter til Kaysersberg i overensstemmelse med artikel 15 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2367/90 af 25. juli 1990 om anmeldelser, frister og udtalelser i henhold til forordning nr. 4064/89 (EFT L 219, s. 5, herefter »forordning nr. 2367/90«) med henblik paa at underrette selskabet om procedurens art og indhold og opfordre det til at fremsaette sine bemaerkninger.

21 Meddelelsen af klagepunkter havde i det vaesentlige foelgende indhold.

22 Indledningsvis henviste Kommissionen til, at VPS' aktiviteter vedroerende »babybleer« i henhold til koebsaftalen skulle overfoeres til et saerskilt selskab, og at en trustee, som P & G havde udpeget den 22. december 1993, havde til opgave at overdrage aktiviteterne til en ny koeber. Kommissionen udledte heraf, at denne forpligtelse var en integreret del af anmeldelsen, og at uanset hvilke klagepunkter den maatte fremsaette over for koebet, omfattede de ikke denne aktivitet (7. betragtning til meddelelsen af klagepunkter). Endvidere anfoerte Kommissionen, at P & G ensidigt havde tilbudt at forpligte sig til ikke at overtage kontrollen med VPS' non-Camelia-aktiviteter. Efter indledningen af proceduren i henhold til artikel 6, stk. 1, litra c), i forordning nr. 4064/89 havde P & G bekraeftet, at disse forpligtelser fortsat var gaeldende under forudsaetning af, at Kommissionen i henhold til artikel 8 i forordning nr. 4064/89 ville erklaere hele den anmeldte fusion forenelig med faellesmarkedet (punkt 8, 9 og 10 i meddelelsen af klagepunkter).

23 Kommissionen anfoerte endvidere, at den anmeldte fusion var af faellesskabsdimension, og at proceduren var indledt for saa vidt angaar hygiejnebind. De faktiske omstaendigheder, Kommissionen lagde til grund i meddelelsen af klagepunkter, kan sammenfattes paa foelgende maade.

24 For saa vidt angaar det relevante marked fandt Kommissionen, at der er et saerskilt marked for hver enkelt hygiejneartikel til kvinder, dvs. for trusseindlaeg, tamponer og hygiejnebind. For saa vidt angaar definitionen af det geografiske marked fandt Kommissionen, at markedet for hygiejnebind var et nationalt marked. Kommissionen henviste i denne forbindelse til den hoeje koncentration i Tyskland og Spanien, forbrugernes loyalitet over for maerket, vanskeligheder i forbindelse med adgang til distributionskanalerne, de store investeringer i markedsfoering, der er noedvendige for at etablere et nyt maerke, og fejlslagne forsoeg paa at komme ind paa markedet i de senere aar.

25 I sin vurdering af fusionen henviste Kommissionen til, at omsaetningen paa markedet for bind i Vesteuropa var steget, efter at der fra begyndelsen af 1990'erne var introduceret nye, mere avancerede produkter, som f.eks. Always, for hvilke der kunne beregnes hoejere priser end for de traditionelle produkter. Ved vurderingen af parternes markedsandele fandt Kommissionen, at det var mest korrekt at tage udgangspunkt i markedsandel efter vaerdi, navnlig paa grund af prisforskellene, der vurderedes til mellem 50% og 100% mellem maerkevarerne og de sekundaere maerker og forhandlermaerker, og under henvisning til, at maerkevarerne, der blev markedsfoert med en stor reklameindsats, var dominerende paa markedet, og at det var noedvendigt at tage hensyn til selskabernes oekonomiske stilling, idet maerkevarerne udgjorde vaekstsektoren paa markedet.

26 Ifoelge Kommissionen kunne markedsandelene paa de nationale markeder for hygiejnebind, som i foerste raekke er beroert af fusionen, opgoeres saaledes for 1993 (punkt 93 i meddelelsen af klagepunkter):$

Tyskland

Spanien

OEstrig

Vaerdi

1993

Maengde

1993

Vaerdi

1993

Maengde

1993

Vaerdi

1993

Maengde

1993

P & G

VP Camelia

P & G + Camelia

VP andre maerker

Johnson & Johnson

Moelnlycke

Kimberly-Clark

Rauscher

Private maerker

Andre

36,3%

24,5%

60,8%

6,9%

13,4%

-

0,9%

-

12,5%

5,1%

20,4%

21,6%

42%

12%

9,2%

-

0,8%

-

23,7%

12,3%

79,8%

1,4%

81,2%

-

1,1%

-

-

-

10,6%

7,1%

65,9%

1,1%

67%

0,1%

0,8%

-

-

-

18,6%

13,5%

24,6%

13,9%

38,5%

2,9%

30,1%

-

-

17,8%

9,2%

1,5%

17,6%

12,6 %

30,2 %

2,4 %

24,8 %

-

-

27,6 %

2,2 %

12,81 %

27 Kommissionen anfoerte, at markedet for hygiejnebind navnlig i Tyskland er karakteriseret ved betydelige hindringer for adgang til markedet, hvilket bl.a. skyldes, at forbrugerne er meget loyale over for maerkerne, at det noedvendigt at udvikle produkter, som indebaerer en reel nyskabelse, og at ivaerksaette en stor reklameindsats, og at det er vanskeligt at faa adgang til detailhandelen. Endvidere var der allerede inden fusionen en meget hoej koncentration i Tyskland og Spanien.

28 Kommissionen tog ligeledes hensyn til P & G's stilling paa markedet for hygiejnebind, der navnlig er staerk med hensyn til supertynde bind, som er et hurtigt voksende markedssegment, den forretningsmaessige stilling, selskabet, der er storudbyder af dagligvarer, har over for forhandlerne, og dets oekonomiske stilling i forhold til konkurrenterne inden for omraadet hygiejnebind. Det er ikke saerlig sandsynligt, at potentielle konkurrenter vil kunne anfaegte P & G's dominerende stilling i Tyskland og Spanien, naar henses til de mislykkede forsoeg paa at komme ind paa det tyske marked, som Moelnlycke og Kimberly Clark har gjort i de sidste ti til femten aar og Kaysersberg mellem 1970 og 1985.

29 Paa denne baggrund og navnlig, naar henses til de markedsandele, P & G vil have efter fusionen, hindringerne for adgang til markederne og den mulige konkurrence, fandt Kommissionen, at P & G's koeb af VPS paa grund af de saerlige forhold paa det tyske, det spanske og det oestrigske marked for hygiejnebind ogsaa efter salget af VPS' aktiviteter vedroerende »babybleer« vil goere det muligt for P & G at handle uafhaengigt af selskabets kunder og konkurrenter paa disse markeder, ogsaa selv om der tages hensyn til P & G's forpligtelse til ikke at erhverve kontrollen over non-Camelia-aktiviteterne (punkt 145 i meddelelsen af klagepunkter). Hvad saerligt angaar det tyske marked var det Kommissionens opfattelse, at erhvervelsen af VPS og af selskabets store tyske maerke, Camelia, som er det sidste store uafhaengige nationale maerke, vil goere det vanskeligt for andre virksomheder, som maatte oenske det, at komme ind paa det tyske marked, idet de vil vaere henvist til at etablere sig direkte paa markedet i stedet for at erhverve en allerede eksisterende virksomhed (punkt 146 i meddelelsen af klagepunkter).

30 Kommissionen fastslog herefter, at den anmeldte fusion kunne vaere uforenelig med faellesmarkedet, idet den ville kunne medfoere, at der skabes en dominerende stilling paa det tyske og det oestrigske marked for hygiejnebind, og foere til en styrkelse af en dominerende stilling i Spanien med den virkning, at den effektive konkurrence ville blive haemmet betydeligt inden for faellesmarkedet eller en vaesentlig del heraf som omhandlet i artikel 2, stk. 3, i forordning nr. 4064/89 (punkt 151 i meddelelsen af klagepunkter).

31 Den 25. og 26. april 1994 gennemfoerte Kommissionen i henhold til artikel 13, 14 og 15 i forordning nr. 2367/90 en foerste hoering af parterne i fusionen og af udenforstaaende virksomheder, herunder Kaysersberg, og den 6. maj 1994 blev der gennemfoert en anden hoering af parterne i fusionen og af udenforstaaende virksomheder. Den 9. maj 1994 fremsendte Kaysersberg til Kommissionen en kopi af selskabets administrerende direktoers indlaeg ved den foerste hoering.

32 Den 27. maj 1994 moedtes Det Raadgivende Udvalg for Kontrol med Fusioner og Virksomhedsovertagelser for foerste gang og udtalte sig imod den anmeldte fusion (udtalelse afgivet af Det Raadgivende Udvalg for Kontrol med Fusioner og Virksomhedsovertagelser paa dets 20. og 22. moede den 27.5. og 20.6.1994 om et revideret foreloebigt udkast til beslutning i sag IV/M.430 - Procter & Gamble/VP Schickedanz (II), EFT 1994 C 379, s. 34, punkt 1-8).

33 Den 10. juni 1994 tilboed P & G over for Kommissionen yderligere at forpligte sig til at afhaende VPS' aktiviteter vedroerende hygiejneartikler til kvinder af maerket Camelia (herefter »Camelia-aktiviteterne«) med henblik paa at fjerne de indsigelser, Kommissionen havde vedroerende den paataenkte fusions forenelighed med faellesmarkedet.

34 Ved skrivelse af 13. juni 1994 anmodede Kommissionen P & G om at foretage visse aendringer i selskabets forslag. Med henblik herpaa fremsendte Kommissionen et aendret forslag til forpligtelser til P & G, hvorved der blev taget hensyn til de oenskede aendringer, og anmodede samtidig selskabet om at udarbejde en ikke-fortrolig version af dokumentet, saaledes at Kommissionen kunne hoere udenforstaaende virksomheder. Ved skrivelse af 14. juni 1994 accepterede P & G de foreslaaede aendringer.

35 Onsdag den 15. juni 1994 fremsendte Kommissionen til Kaysersberg en skrivelse fra P & G af 15. juni 1994 med den ikke-fortrolige version af det accepterede forslag til forpligtelser, og meddelte selskabet, at det i henhold til artikel 18, stk. 4, i forordning nr. 4064/89 og artikel 15 i forordning nr. 2367/90 kunne fremsaette sine skriftlige bemaerkninger, der skulle vaere Kommissionen i haende senest mandag den 20. juni 1994 om morgenen, saaledes at bemaerkningerne kunne meddeles det raadgivende udvalg.

36 I henhold til den ikke-fortrolige version, der blev fremsendt til Kaysersberg, foreslog P & G forpligtelser vedroerende Camelia-aktiviteterne, omfattende a) Forschheim-fabrikken og de produktionsanlaeg, der benyttes til fremstilling af hygiejneartikler til kvinder, b) varemaerket Camelia og c) alle andre aktiver og passiver, der indgaar i eller er noedvendige for Camelia-aktiviteterne. P & G paatog sig foelgende forpligtelser:

»1. P & G forpligter sig til, saa hurtigt som muligt efter at Kommissionen har vedtaget en positiv beslutning efter forordning (EOEF) nr. 4064/89, og under alle omstaendigheder senest den 1. juli 1994, at udpege Goldman Sachs International Limited (Goldman Sachs) til paa selskabets vegne at foere forhandlinger i overensstemmelse med god forretningsskik med interesserede tredjeparter med henblik paa afhaendelse af Camelia-aktiviteterne. P & G traeffer aftale med Goldman Sachs om vederlag, idet en del af Goldman Sachs' vederlag skal bestaa af et beloeb beregnet i forhold til salgsprovenuet.

2. P & G forpligter sig til at give Goldman Sachs uigenkaldelig fuldmagt til at finde en koeber til Camelia-aktiviteterne senest ... En saadan koeber skal vaere en levedygtig bestaaende eller potentiel konkurrent til P & G, som er uafhaengig af og uden tilknytning til P & G, og som er i stand til at opretholde og videreudvikle Camelia-aktiviteterne som aktiv konkurrent paa det relevante marked. P & G skal tage ethvert rimeligt skridt til at tilskynde det personale, der for oejeblikket er beskaeftiget med Camelia-aktiviteter, herunder ogsaa salgs- og administrativt personale, til at soege ansaettelse hos en saadan uafhaengig tredjepart. P & G skal anses for at have indfriet dette tilsagn, naar selskabet inden for en frist ... har afgivet en bindende hensigtserklaering om salg af disse aktiviteter, hvis dette salg afsluttes inden for en frist ... P & G forpligter sig til paa normalt forretningsgrundlag at yde Goldman Sachs enhver bistand, selskabet maatte oenske forud for afhaendelsen af Camelia-aktiviteterne til en tredjepart.

3. P & G skal frit kunne antage ethvert tilbud eller udvaelge det tilbud, selskabet finder bedst, saafremt der er afgivet flere. Vaerdien af ethvert tilbud udgoeres af den tilbudte pris samt andre forpligtelser, der kan paavirke tilbuddets vaerdi.

4. P & G forpligter sig til inden for en frist ... at goere Forschheim-fabrikken klar til at blive overdraget til en uafhaengig tredjepart og specielt til at sikre, at Forschheim-fabrikkens drift kan udskilles fra P & G.

5. Foer afslutningen af salget af Camelia-aktiviteterne til en tredjepart skal P & G sikre, at disse aktiviteter drives som en saerskilt, salgbar enhed med egne driftsregnskaber og en salgsorganisation, der er adskilt fra P & G's aktiviteter inden for hygiejneartikler til kvinder. P & G forpligter sig desuden til at sikre, at aktiviteterne henlaegges under en saerskilt ledelse, der efter givne instrukser skal forestaa driften paa et uafhaengigt grundlag, saaledes at disse aktiviteters fortsatte rentabilitet og markedsvaerdi sikres, og til at stille tilstraekkelige oekonomiske ressourcer til raadighed herfor inden for rammerne af normal drift. P & G maa ikke foer afslutningen af salget til en tredjepart inddrage Camelia-aktiviteterne i nogen af P & G's aktiviteter. P & G skal desuden afstaa fra at foretage nogen strukturaendring i aktiviteterne uden forudgaaende godkendelse fra Kommissionen.

6. P & G maa ikke fra Camelia-ledelsen faa videregivet nogen forretningshemmelighed, oplysning om knowhow, kommerciel oplysning eller anden forretningsmaessig oplysning eller nogen anden fortrolig eller ejendomsretligt beskyttet viden angaaende Camelia-aktiviteterne.

7. P & G forpligter sig til at paalaegge Goldman Sachs at udarbejde en skriftlig rapport hver ... om udviklingen i forhandlingerne med interesserede koebere af Camelia-aktiviteterne, og denne rapport skal sammen med relevante bilag indsendes til Kommissionen. Saadanne relevante bilag skal omfatte en rapport fra Camelia-ledelsen om den loebende forretningsdrift.

8. Enhver tvist, som maatte opstaa mellem P & G og den tredjepart, der koeber Camelia-aktiviteterne, som foelge af eller i tilknytning til disse forpligtelser, afgoeres af uafhaengige voldgiftsmaend udpeget af P & G og den paagaeldende tredjepart i faellesskab.«

[»P & G hereby gives the following undertakings to the Commission with respect to VP's Camelia-branded feminine hygiene products business, which comprises: (i) the Forschheim plant and the production lines dedicated to the manufacture of feminine hygiene products; (ii) the Camelia brand name; and (iii) all other assets and liabilities that form part of or are necessary for the operation of VP's Camelia-branded feminine hygiene products business (hereafter referred to as the 'Business').

1. P & G undertakes that, as soon as practicable after the Commission has adopted a favourable decision under the Regulation 4064/89 and in any event no later than July 1, 1994, it shall appoint Goldman Sachs International Limited ('Goldman Sachs') to act on its behalf in conducting good faith negotiations with interested third parties with a view to selling the Business. P & G and Goldman Sachs shall agree on the latter's remuneration, it being understood that part of such remuneration shall consist of a fee related to the consideration of the sale.

2. P & G undertakes that it shall give Goldman Sachs an irrevocable mandate to find a purchaser for the Business within [confidential] of its appointment, it being understood that such purchaser shall be a viable existing or prospective competitor independent of and unconnected to P & G and capable of maintaining and developing the Business as an active competitive force on the market concerned. P & G shall take all reasonable steps to encourage the relevant personnel currently employed in the Business, including sales and administrative personnel, to take up employment with such independent third party. P & G shall be deemed to have complied with this undertaking if, within [confidential], it has entered into a binding letter of intent for the sale of the Business, provided that such sale is completed within [confidential]. P & G undertakes to give, on an arm's length basis, all assistance requested by Goldman Sachs prior to the sale to the third party.

3. P & G alone shall be free to accept any offer or to select the offer it considers best in case of a plurality of offers. The value of any such offers shall be determined by the price offered plus other obligations affecting the value of such offers.

4. P & G undertakes that, within [confidential], the Forscheim plant shall be rendered capable of being transferred to an independent third party and, most particularly, that the Forcheim plant is capable of being managed separately from P & G.

5. Prior to the completion of the sale of the Business to a third party, P & G shall ensure that the Business is managed as a distinct and saleable entity with its own management, accounts and a sales distribution effort for the Business that is separate from P & G's catamenials business. P & G further undertakes that the Business shall have its own management that shall be under instructions to manage it on an independent basis in order to ensure its continued viability and market value, and that P & G shall provide sufficient financial resources to this end in the ordinary course of business. Prior to the completion of the sale of the Business to a third party, P & G shall not integrate the Business into any P & G business unit. P & G further undertakes that it shall make no structural changes to the Business without prior Commission approval.

6. P & G shall not obtain from the Business management any business secrets, know-how, commercial information, or any other industrial information of a confidential or proprietary nature relating to the Business.

7. P & G undertakes that it shall cause Goldman Sachs to provide a written report on a [confidential] basis on any relevant developments in its negotiations with third parties interested in purchasing the Business, and that such reports, together with supporting documentation, shall be furnished to the Commission. Such supporting documentation shall include a report prepared by the management of the Business on its on-going commercial operations.

8. Any dispute between P & G and the third party purchasing the Business arising out of or in the connection with the implementation of these undertakings shall be submitted to independent arbitration to be mutually agreed between P & G and such third party.«]

37 Den 16. juni 1994 fremsendte P & G en skrivelse til Kommissionen, hvori selskabet bekraeftede, at de forpligtelser, det havde paataget sig den 14. juni 1994, aendrede og traadte i stedet for de forpligtelser, selskabet havde tilbudt at paatage sig den 17. januar 1994 vedroerende VPS' hygiejneartikler til kvinder, og at selskabet derfor, saafremt Kommissionen traf en positiv beslutning, ville vaere berettiget til at erhverve og beholde kontrollen over VPS' non-Camelia-aktiviteter.

38 Fredag den 17. juni 1994 fremsendte Kaysersberg sine bemaerkninger til Kommissionen. Kaysersberg anfoerte for det foerste i sin skrivelse, at de af P & G foreslaaede forpligtelser ikke burde tages under behandling, idet de var fremsendt for sent, og idet der kun var indroemmet udenforstaaende virksomheder en kort frist til at fremsaette deres bemaerkninger, og redegjorde herudover for grundene til, at selskabet ikke ansaa forpligtelserne for tilfredsstillende, og for de aendringer, det oenskede.

39 Den 20. juni 1994 moedtes Det Raadgivende Udvalg for Kontrol med Fusioner og Virksomhedsovertagelser for anden gang. Udvalget anfoerte i sin udtalelse foelgende:

»9. Under hensyn til oplysninger fra Kommissionen angaaende de forslag til loesning af de konkurrenceproblemer, den planlagte transaktion rejser, som Procter & Gamble fremsatte i skrivelse af 15. juni 1994, er udvalget enig med Kommissionen i, at fusionen kan erklaeres forenelig med faellesmarkedet og EOES-aftalens funktion paa betingelse af, at alle aktiviteter vedroerende hygiejneartikler af Camelia-maerket udskilles.

10. ... dette er tilstraekkeligt ... forudsat at foelgende betingelser opfyldes:

a) Procter & Gamble udpeger en uafhaengig administrator til at forestaa afhaendelsen af de aktiviteter inden for hygiejneartikler, der udoeves under Camelia-maerket, og disse aktiviteter administreres uafhaengigt af Procter & Gamble, indtil afhaendelsen har fundet sted.

b) Afhaendelsen skal finde sted inden for en kort frist.

c) Den potentielle koeber skal vaere i besiddelse af de fornoedne oekonomiske ressourcer og den fornoedne ekspertise inden for forbrugsvarer til at kunne opretholde og aktivt udvikle Camelia-aktiviteterne i konkurrence med Procter & Gamble.

d) Camelia-aktiviteterne skal holdes adskilt fra Procter & Gamble, indtil de afhaendes.

e) Kommissionen skal have ret til forinden at undersoege de potentielle koebere, uanset Procter & Gamble's ret til selv at vaelge den endelige koeber.

f) Kommissionen boer have tilstraekkelige kontrol- og beslutningsbefoejelser til at kunne sikre en korrekt opfyldelse af disse forpligtelser.

11. Et mindretal af udvalgets medlemmer finder desuden, at Procter & Gamble boer paalaegges pligt til at afhaende VP Schickedanz' sekundaere maerker og forhandlermaerker.«

40 Efter moedet i det raadgivende udvalg udarbejdede Kommissionen den endelige version af P & G's forpligtelser, som blev godkendt af selskabet.

Den anfaegtede beslutning af 21. juni 1994

41 Den 21. juni 1994 vedtog Kommissionen paa grundlag af de forpligtelser, P & G havde paataget sig over for Kommissionen, den anfaegtede beslutning, hvorved fusionen blev erklaeret forenelig med faellesmarkedet og EOES-aftalen.

42 Det anfoeres i beslutningens artikel 1:

»Artikel 1

Paa betingelse af, at P & G fuldt ud opfylder alle de forpligtelser og betingelser, der er indeholdt i P & G's tilsagn til Kommissionen angaaende VPS' aktiviteter inden for hygiejneartikler af maerket Camelia som anfoert i 186. betragtning, erklaeres den fusion, P & G anmeldte den 17. januar 1994 i form af overtagelse af VP Schickedanz AG, forenelig med faellesmarkedet og med EOES-aftalens funktion.«

43 Beslutningen blev fremsendt til Kaysersberg til orientering den 27. juni 1994.

44 Beslutningen kan sammenfattes paa foelgende maade.

45 Kommissionen har indledningsvis anfoert, at forpligtelsen til ikke at overtage VPS' aktiviteter vedroerende babybleer indgaar som en fast bestanddel af anmeldelsen, og uanset hvilke indsigelser Kommissionen kunne rejse mod en saadan overtagelse, omfatter beslutningen derfor ikke markedet for babybleer (7. betragtning til beslutningen). Hvad angaar den forpligtelse, P & G oprindeligt tilboed at paatage sig i anmeldelsen, til ikke at overtage VPS' non-Camelia-aktiviteter, har Kommissionen anfoert, at efter de indsigelser, Kommissionen fremsatte, foretog P & G derefter vaesentlige aendringer, baade med hensyn til, hvilke maerker der skulle udskilles, og hvordan denne udskillelse skulle foregaa, og VPS' non-Camelia-aktiviteter blev i denne forpligtelse erstattet med VPS' hygiejneartikler af maerket Camelia (8. betragtning til beslutningen).

46 Kommissionen fastslaar for det foerste, at den anmeldte transaktion har faellesskabsdimension, og henviser herefter til, at fusionen omfatter foelgende af VPS' produkter: papirprodukter til husholdningsbrug, hygiejneartikler til kvinder, inkontinensprodukter til voksne, vatartikler samt visse parfumerivarer (personlig pleje), og at proceduren er indledt for saa vidt angaar hygiejnebind.

47 Hvad angaar papirprodukter til husholdningsbrug anfoerer Kommissionen, at P & G, der er markedsfoerende i USA og Canada, ikke er aktivt i Europa i denne sektor, og at det strategiske formaal med den planlagte fusion ifoelge P & G er at komme ind paa det europaeiske marked for disse produkter. Endvidere fastslaas det, at VPS' markedsandele i hele denne sektor er ret beskedne i EU og ligger paa mellem 15 og 20% i Tyskland. For de enkelte produkters vedkommende ligger VPS' markedsandele i Tyskland paa mellem 35 og 40% af markedet for papirlommetoerklaeder og paa mellem 15 og 20% af markedet for toiletpapir.

48 Paa baggrund heraf konkluderer Kommissionen:

»I betragtning af mangelen paa overlapning mellem P & G og VPS inden for denne produktgruppe og VPS' begraensede markedsandele rejser transaktionen ingen konkurrenceproblemer for disse produkter« (13. betragtning til beslutningen).

49 For saa vidt angaar inkontinensartikler til voksne, vatartikler og parfumerivarer fastslaar Kommissionen ligeledes paa grundlag af en gennemgang af bl.a. P & G's og VPS' stilling paa disse markeder, at fusionen ikke rejser alvorlig tvivl med hensyn til dens forenelighed med faellesmarkedet (14.-23. betragtning til beslutningen).

50 Med hensyn til babybleer anfoerer Kommissionen, at i betragtning af P & G's markedsandele, der ligger paa mellem 45 og 50%, oekonomiske ressourcer, avancerede teknologi og staerke position i detailhandelen ville transaktionen uden den forpligtelse, P & G paatog sig i anmeldelsen, og selv om stigningen i markedsandele kun er beskeden, bevirke, at P & G kom til at indtage en dominerende stilling (24., 25. og 26. betragtning til beslutningen).

51 Hvad angaar hygiejneartikler til kvinder fastslaas det for det foerste i beslutningen paa grundlag af en gennemgang, der i det vaesentlige er baseret paa de forhold, som er omtalt i meddelelsen af klagepunkter (27.-182. betragtning til beslutningen), at fusionen, saaledes som den er anmeldt med P & G's oprindelige tilbud om at afhaende VPS' non-Camelia-aktiviteter, vil bevirke, at P & G herefter vil vaere i stand til at handle uafhaengigt af sine kunder og konkurrenter paa det tyske og det spanske marked for hygiejnebind (183. betragtning til beslutningen). Efter fusionen vil P & G faa en markedsandel i Tyskland paa mellem 60 og 65% efter vaerdi og mellem 40 og 45% efter maengde, mens den naermeste konkurrent kun vil have en markedsandel paa mellem 10 og 15% efter vaerdi og mellem 5 og 10% efter maengde. P & G's overtagelse af VPS' Camelia-maerke vil goere det endnu vanskeligere for andre at komme ind paa det tyske marked, idet de vil vaere henvist til at etablere sig direkte paa markedet i stedet for at erhverve en allerede eksisterende virksomhed (184. betragtning til beslutningen).

52 Endvidere anfoerer Kommissionen, at P & G har tilbudt at aendre den oprindelige fusionsplan, saaledes som den blev anmeldt til Kommissionen, ved at indfoeje en raekke forpligtelser for saa vidt angaar VPS' Camelia-aktiviteter (186. betragtning til beslutningen).

53 De forpligtelser, P & G har paataget sig, og som indgaar i beslutningen, har bl.a. foelgende indhold:

»P & G paatager sig foelgende forpligtelser over for Kommissionen med hensyn til de af VPS' aktiviteter inden for hygiejneartikler, der udoeves under Camelia-maerket, omfattende: 1) Forschheim-fabrikken og de produktionsanlaeg, der benyttes til fremstilling af hygiejneartikler til kvinder, 2) varemaerket Camelia og 3) alle andre aktiver og passiver, der indgaar i eller er noedvendige for VPS' aktiviteter inden for hygiejneartikler af maerket Camelia (herefter benaevnt 'Camelia-aktiviteterne').

1) P & G forpligter sig til, saa hurtigt som muligt efter at Kommissionen har vedtaget en positiv beslutning efter forordning (EOEF) nr. 4064/89, og under alle omstaendigheder senest ved afslutningen af sin overtagelse af aktierne i VPS, at udpege en af Kommissionen godkendt uafhaengig administrator, der paa P & G's vegne skal foere tilsyn med den loebende drift af Camelia-aktiviteterne for at sikre deres fortsatte rentabilitet og markedsvaerdi og reelle udskillelse fra P & G's oevrige aktiviteter (i det foelgende benaevnt 'administratoren'). Administratoren skal samtidig antage Goldman Sachs International Limited ('Goldman Sachs') til paa P & G's vegne at foere forhandlinger i overensstemmelse god forretningsskik med interesserede tredjeparter med henblik paa afhaendelse af Camelia-aktiviteterne ...

2) P & G forpligter sig til at give administratoren uigenkaldelig fuldmagt til at finde en serioes koeber til Camelia-aktiviteterne senest ... En saadan koeber skal vaere en levedygtig bestaaende eller potentiel konkurrent til P & G, som er uafhaengig af og uden tilknytning til P & G, og som er i besiddelse af de fornoedne oekonomiske ressourcer og erfaring paa dagligvaremarkedet og dermed i stand til at opretholde og videreudvikle Camelia-aktiviteterne som aktiv konkurrent til P & G's aktiviteter inden for hygiejneartikler til kvinder paa de forskellige relevante markeder ...

8) P & G maa ikke inddrage VPS' sekundaere aktiviteter inden for hygiejneartikler og aktiviteterne inden for forhandlermaerker i P & G's egen salgs- og produktionsorganisation for hygiejneartikler til kvinder, foer salget af Camelia-aktiviteterne er afsluttet.

...« (186. betragtning til beslutningen).

54 Kommissionen anfoerer i tilknytning hertil:

»Kommissionen er overbevist om, at P & G's tilbud om at udskille aktiviteterne vedroerende Camelia-bindet vil forhindre P & G i at komme til at indtage en dominerende stilling i Tyskland og i at styrke sin dominerende stilling i Spanien. Efter fusionen og efter afhaendelsen af Camelia vil markedsstrukturen i Tyskland og Spanien blive som foelger under hensyn til, at P & G i stedet bibeholder VPS' non-Camelia-aktiviteter (de noejagtige markedsandele er ikke medtaget, idet der er tale om forretningshemmeligheder):$

Tyskland

Spanien

Vaerdi

1993

Maengde

1993

Vaerdi

1993

Maengde

1993

P & G

VP andre maerker

Total P & G

VP Camelia

J & J

Kimberly-Clark

Forhandlermaerker

Andre

35-40%

5-10%

40-45%

20-25%

10-15%

" 1%

10-15%

5-10%

20-25%

10-15%

30-35%

20-25%

5-10%

" 1%

20-25%

10-15%

75-80%

0%

75-80%

1-5%

1-5%

-

10-15%

5-10%

65-70%

" 1%

65-70%

1-5%

" 1%

-

15-20%

10-15%

Som det fremgaar af ovenstaaende tabel, vil P & G oege sin markedsandel i Tyskland med 6,9% til en samlet markedsandel paa 43,2% efter vaerdi, mens Camelia vil tegne sig for 24,5% og J & J for 13,4%. Denne foroegelse af P & G's markedsandel vil alene bero paa P & G's overtagelse af VPS' sekundaere maerker og forhandlermaerker (dvs. i den lavere priskategori), mens P & G's eksisterende Always-aktiviteter vil blive udsat for konkurrence fra to store udbydere af topmaerker. I Spanien vil P & G faa oeget sin markedsandel med under 0,1%. Kommissionen har derfor draget den konklusion, at de forpligtelser, P & G har paataget sig med hensyn til VPS' Camelia-aktiviteter, er tilstraekkelige til at forhindre skabelse eller styrkelse af en dominerende stilling paa det tyske og det spanske marked og inden for EOES som helhed« (187. betragtning til beslutningen).

Opfoelgning af beslutningen

55 Ved skrivelse af 5. juli 1994 meddelte P & G Kommissionen, at der paagik forhandlinger vedroerende salg af VPS' Camelia-aktiviteter med Kimberly Clark, og at afhaendelsen ville kunne ske samtidig eller umiddelbart efter den endelige afslutning af P & G's koeb af VPS' aktier.

56 Den 20. juli 1994 meddelte Kommissionen i en pressemeddelelse, at P & G's koeb af VPS var blevet endeligt afsluttet den 16. juli 1994, at alle VPS' aktiviteter inden for omraadet hygiejneartikler til kvinder (bl.a. Camelia-aktiviteterne) var overdraget til Kimberly Clark, og at VPS' aktiviteter vedroerende babybleer var solgt til Wirths-koncernen.

57 Ifoelge oplysninger fra intervenienten, P & G, er Camelia- og Tampona-maerkerne samt de private maerker solgt og Bluemia-maerket givet i licens til Kimberly Clark den 16. juli 1994. Med hensyn til VPS' Femina-maerke har Kommissionen og intervenienten oplyst, at maerket er koebt af den tyske grossistvirksomhed Rewe.

Retsforhandlinger og parternes paastande

58 Kaysersberg har paa denne baggrund ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 19. september 1994 anlagt naervaerende sag.

59 Ved begaering indleveret til Rettens Justitskontor den 8. januar 1995 har P & G anmodet om tilladelse til at indtraede i sagen til stoette for Kommissionens paastande og har under henvisning til artikel 35, stk. 2, litra b), i Rettens procesreglement anmodet om tilladelse til at anvende engelsk baade under den skriftlige og den mundtlige procedure.

60 Ved skrivelse indleveret til Rettens Justitskontor den 1. februar 1995 har sagsoegeren anmodet om fortrolig behandling af visse dokumenter for det tilfaelde, at begaeringen om intervention imoedekommes.

61 Ved kendelse afsagt af formanden for Rettens Foerste Udvidede Afdeling den 19. maj 1995 har P & G faaet tilladelse til at indtraede i sagen, og sagsoegerens anmodning om fortrolig behandling er imoedekommet for visse dokumenter i sagen.

62 Ved kendelse af 16. august 1995 (sag T-290/94, Kaysersberg mod Kommissionen, Sml. II, s. 2249) forkastede Retten P & G's anmodning om fravigelse af reglerne om sprog for saa vidt angaar den skriftlige procedure, men gav P & G tilladelse til at anvende engelsk i forbindelse med den mundtlige procedure.

63 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse. Som en foranstaltning med henblik paa sagens tilrettelaeggelse i henhold til procesreglementets artikel 64 er Kommissionen dog den 24. januar 1997 blevet anmodet om at besvare en raekke skriftlige spoergsmaal og at fremlaegge en ikke-fortrolig version af visse dokumenter. Kommissionen har besvaret Rettens skriftlige spoergsmaal og fremlagt de oenskede dokumenter den 19. februar 1997.

64 Sagsoegeren, sagsoegte og intervenienten har afgivet mundtlige indlaeg og besvaret Rettens mundtlige spoergsmaal i retsmoedet den 23. april 1997.

65 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:

- Kommissionens beslutning af 21. juni 1994 annulleres.

- Kommissionens tilpligtes at betale sagens omkostninger.

66 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:

- Frifindelse.

- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger.

67 Intervenienten har nedlagt foelgende paastande:

- Sagen afvises, uden at behandlingen af sagens realitet indledes, idet sagsoegeren ikke har paavist nogen retlig interesse.

- Kommissionen frifindes.

- Sagsoegeren tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder intervenientens.

68 I bemaerkningerne til interventionsindlaegget har sagsoegeren nedlagt foelgende paastande:

- De af intervenienten fremsatte anbringender forkastes.

- Intervenienten tilpligtes at betale omkostningerne i forbindelse med interventionen.

Formaliteten

Sammenfatning af parternes argumentation

69 I staevningen har sagsoegeren anfoert, at selskabet i henhold til EF-traktatens artikel 173, stk. 4, kan anlaegge sag til proevelse af beslutningen. Selskabet har for det foerste anfoert, at det deltog aktivt i den procedure, der gik forud for vedtagelsen af beslutningen. Endvidere er selskabet, der er en foerende virksomhed i Frankrig og Belgien inden for omraaderne hygiejneartikler til kvinder, papirprodukter og hygiejneartikler til babyer, umiddelbart og individuelt beroert, idet fusionen yderligere vil kunne begraense adgangen til det tyske marked, navnlig med hensyn til hygiejnebind. Der er allerede tale om et lukket marked, som selskabet har forsoegt at komme ind paa, men uden held, selv om selskabet vedvarende har foretaget forretningsmaessige investeringer, og selskabets produktionsanlaeg ligger inden for rimelig afstand. Endelig er selskabet ved beslutningen blevet afskaaret fra at koebe Camelia-aktiviteterne, idet beslutningen aabnede mulighed for, at P & G kunne saelge aktiviteterne til Kimberly Clark paa uigennemskuelige betingelser.

70 Kommissionen har ikke fremfoert bemaerkninger vedroerende spoergsmaalet om sagens antagelse til realitetsbehandling.

71 Intervenienten, P & G, har anfoert, at annullationssoegsmaalet boer afvises. Selv om Kommissionen ikke har bestridt, at sagen kan antages til realitetsbehandling, og selv om selskabet som intervenient ikke kan nedlaegge en afvisningspaastand, har Domstolen allerede i et tilsvarende tilfaelde af egen drift undersoegt, om en sag skulle antages til realitetsbehandling (dom af 15.6.1993, sag C-225/91, Matra mod Kommissionen, Sml. I, s. 3203, praemis 13).

72 Ifoelge intervenienten har beslutningen i dette tilfaelde ingen naevnevaerdig betydning for sagsoegerens konkurrencesituation, hvorfor selskabet ikke kan anses for umiddelbart og individuelt beroert i henhold til traktatens artikel 173 (Domstolens dom af 10.12.1969, forenede sager 10/68 og 18/68, Eridania m.fl. mod Kommissionen, Sml. 1969, s. 117; org. ref.: Rec. s. 459). Intervenienten har i denne forbindelse anfoert, at selskabet ikke har faaet yderligere markedsandele inden for omraadet hygiejneartikler til kvinder, idet selskabet samtidig med erhvervelsen af VPS i overensstemmelse med beslutningen har afhaendet Camelia-aktiviteterne, og herudover har selskabet afhaendet non-Camelia-aktiviteterne. Endvidere har intervenienten ikke erhvervet nogen af VPS' aktiviteter paa markedet for babybleer. Hvad angaar omraadet papirartikler til husholdningsbrug er de markedsandele, selskabet har faaet, ubetydelige.

73 Endvidere har intervenienten anfoert, at sagsoegeren ikke ved beslutningen er blevet afskaaret fra at koebe Camelia-aktiviteterne, og det har i oevrigt aldrig udtrykt interesse for koeb heraf, selv om P & G havde forpligtet sig til at saelge aktiviteterne.

74 Endelig har sagsoegeren ifoelge intervenienten ingen retlig interesse, idet selskabet ved en eventuel annullation af beslutningen ikke faar nogen kompensation, og navnlig vil det ikke goere det muligt for selskabet at erhverve Camelia-aktiviteterne. Endvidere har Kommissionen i stoerst muligt omfang taget hensyn til de indvendinger, sagsoegeren fremsatte under den administrative procedure.

Rettens bemaerkninger

75 Det bemaerkes, at sagsoegte ikke har nedlagt paastand om sagens afvisning, men kun har paastaaet sig frifundet. Der henvises herved til, at paastande, der fremsaettes i en begaering om intervention, i henhold til artikel 37, stk. 4, i statutten for Domstolen, der i henhold til artikel 46, stk. 1, finder tilsvarende anvendelse paa rettergangsmaaden ved Retten, kun kan gaa ud paa at understoette en af parternes paastande. Endvidere indtraeder intervenienten efter artikel 116, stk. 3, i Rettens procesreglement i sagen, som den foreligger ved interventionen.

76 Intervenienten kan saaledes ikke nedlaegge en afvisningspaastand, og Retten er derfor ikke forpligtet til at undersoege de anbringender, selskabet har fremfoert til stoette for sagens afvisning (Domstolens dom af 24.3.1993, sag C-313/90, CIRFS m.fl. mod Kommissionen, Sml. I, s. 1125, praemis 20, 21 og 22, og ovennaevnte dom i sagen Matra mod Kommissionen, praemis 12, samt Rettens dom af 22.10.1996, sag T-266/94, Skibsvaerftsforeningen m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1399, praemis 39, og af 12.12.1996, sag T-19/92, Leclerc mod Kommissionen, Sml. II, s. 1851, praemis 50).

77 Retten finder ikke i naervaerende sag, at den af egen drift boer undersoege, om sagen kan antages til realitetsbehandling.

Realiteten

78 Til stoette for sine paastande har sagsoegeren fremfoert fem anbringender, der stoettes paa, at vaesentlige formforskrifter er tilsidesat, og et sjette anbringende, der stoettes paa, at der er tale om aabenbart urigtige skoen.

79 Det foerste anbringende stoettes paa, at der i strid med artikel 19, stk. 5 og 6, i forordning nr. 4064/89 ikke har vaeret tale om en reel og serioes hoering af Det Raadgivende Udvalg for Kontrol med Fusioner og Virksomhedsovertagelser. Det andet anbringende stoettes paa en tilsidesaettelse af artikel 18 i forordning nr. 4064/89, idet sagsoegeren ikke har kunnet fremsaette sine bemaerkninger til indholdet af de af P & G paatagne forpligtelser. Det tredje anbringende gaar ud paa, at Kommissionen med urette har accepteret en vaesentlig aendring af anmeldelsen, hvilket er i strid med artikel 6 og 8 i forordning nr. 4064/89 og afsnit I i forordning nr. 2367/90. Det fjerde anbringende stoettes paa en tilsidesaettelse af almindelige faellesskabsretlige principper, bestemmelserne i forordning nr. 4064/89 og forordning nr. 2367/90, idet Kommissionen ikke fastsatte tilstraekkelig lange og rimelige frister inden vedtagelsen af beslutningen. Det femte anbringende stoettes paa, at der i strid med EF-traktatens artikel 190 ikke er givet en tilstraekkelig begrundelse. Endelig stoettes det sjette anbringende paa en tilsidesaettelse af artikel 2 og 8 i forordning nr. 4064/89, idet Kommissionen har anlagt et aabenbart urigtigt skoen i forbindelse med vurderingen af fusionens virkninger paa flere markeder.

Foerste anbringende om en manglende reel og serioes hoering af det raadgivende udvalg

Sammenfatning af parternes argumentation

80 Sagsoegeren har anfoert, at hoeringen af det raadgivende udvalg ikke er sket i overensstemmelse med de betingelser, der er fastsat i artikel 19, stk. 5 og 6, i forordning nr. 4064/89. Det raadgivende udvalg havde ikke tilstraekkelig tid til at undersoege P & G's forslag til forpligtelser med hensyn til afhaendelse af Camelia og afgive en reel og serioes udtalelse om den paataenkte fusion. Det raadgivende udvalg blev indkaldt af Kommissionen den 15. juni 1994 og moedtes rent faktisk den 20. juni 1994, dvs. mindre end 14 dage efter indkaldelsens fremsendelse, hvilket er i strid med bestemmelserne i artikel 19, stk. 5. Kommissionen har ikke paavist, at den i denne sag undtagelsesvis har afkortet fristen med henblik paa at hindre, at P & G blev udsat for at lide en alvorlig skade.

81 Endvidere fik det raadgivende udvalg ifoelge sagsoegeren ikke i kraft af de fremsendte dokumenter et korrekt og noejagtigt kendskab til den paataenkte fusion. Udvalget afgav saaledes for det foerste udtalelse uden at have kendskab til det reelle omfang af VPS' non-Camelia-aktiviteter, selv om den oprindelige forpligtelse til at saelge disse aktiviteter stadig var med i P & G's forslag til forpligtelser af 15. juni, som blev forelagt udvalget. For det andet blev den maade, hvorpaa Camelia-aktiviteterne skulle afhaendes, vaesentligt aendret i forhold til forslaget af 15. juni efter udvalgets moede, idet det oprindeligt var forudsat, at P & G skulle afhaende disse aktiviteter til en af selskabet valgt tredjemand, mens de endelige forpligtelser var mere praecise.

82 Kommissionen har anfoert, at en tilsidesaettelse af fristen paa 14 dage efter retspraksis ikke i sig selv kan medfoere, at en beslutning i henhold til forordning nr. 4064/89 er ulovlig, naar indkaldelsen er fremsendt saaledes, at udvalget har kunnet afgive udtalelse med fuldt kendskab til sagen (Rettens dom af 10.7.1991, sag T-69/89, RTE mod Kommissionen, Sml. II, s. 485). Endvidere maa der med hensyn til fusioner tages hensyn til de korte frister, der generelt er kendetegnende for forordning nr. 4064/89 (Rettens dom af 28.10.1993, sag T-83/92, Zunis Holding m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1169, praemis 38). Kommissionen har i denne forbindelse henvist til, at den i henhold til artikel 19, stk. 5, sidste punktum, i forordning nr. 4064/89 undtagelsesvis kan afkorte 14-dagesfristen med henblik paa at hindre, at en eller flere af de i en fusion deltagende virksomheder paafoeres alvorlig skade. Kommissionen vil ikke goere gaeldende, at der var risiko for, at P & G blev paafoert en alvorlig skade, men der var grund til at frygte en vaesentlig forringelse af VPS' situation, hvis der ikke hurtigt blev truffet en beslutning.

83 Efter Kommissionens opfattelse var den frist, der blev indroemmet det raadgivende udvalg til at vurdere P & G's forslag til forpligtelser af 15. juni, der gik ud paa endeligt at afhaende Camelia-aktiviteterne, under alle omstaendigheder tilstraekkelig til, at udvalget kunne afgive udtalelse med fuldt kendskab til sagen. De nationale myndigheder blev hele tiden noeje orienteret om proceduren, bl.a. gennem fremsendelse af de vigtigste dokumenter og gennem afholdelse af to formelle hoeringer, og udvalget moedtes for foerste gang den 27. maj 1994.

84 Endvidere har Kommissionen anfoert, at indholdet af den forpligtelse, P & G i sidste ende paatog sig, og som gik ud paa, at selskabet ikke erhvervede Camelia-aktiviteterne, ikke var vaesentlig forskelligt fra de forslag, der den 15. juni blev fremsendt til det raadgivende udvalg. Det er kun de naermere vilkaar for gennemfoerelsen heraf, som blev skaerpet efter afgivelsen af udtalelsen. Med hensyn til P & G's oprindelige forpligtelse til ikke at erhverve non-Camelia-aktiviteterne har Kommissionen anfoert, at denne forpligtelse ikke var opgivet, da det raadgivende udvalg moedtes, og det var kun et mindretal i udvalget, som fandt, at P & G ligeledes burde afhaende disse aktiviteter. I overensstemmelse med flertallets opfattelse besluttede Kommissionen ikke at paalaegge P & G at gennemfoere denne forpligtelse.

85 Intervenienten har anfoert, at de seneste aendringer til selskabets forslag af 15. juni 1994, som det accepterede efter udvalgets moede, i det vaesentlige er af formel karakter, og Kommissionen foretog aendringerne for at tage hensyn til bemaerkningerne fra de nationale myndigheder og udenforstaaende virksomheder. Kommissionen fulgte saaledes i det hele udtalelsen fra det raadgivende udvalg, selv om den ikke er bundet af saadanne udtalelser. Endvidere har intervenienten anfoert, at det raadgivende udvalg ikke gjorde indsigelser med hensyn til indkaldelsesfristen.

Rettens bemaerkninger

86 Det bemaerkes indledningsvis, at Det Raadgivende Udvalg for Kontrol med Fusioner og Virksomhedsovertagelser i henhold til artikel 19, stk. 3, i forordning nr. 4064/89 skal hoeres, inden der traeffes beslutning bl.a. i henhold til forordningens artikel 8, stk. 2. Ifoelge artikel 19, stk. 5, moedes udvalget tidligst 14 dage efter fremsendelse af indkaldelse. Kommissionen kan undtagelsesvis afkorte denne frist i fornoedent omfang med henblik paa at hindre, at en eller flere af de i en fusion deltagende virksomheder paafoeres alvorlig skade. Det bestemmes endvidere i artikel 19, stk. 6, at Kommissionen »i videst mulig udstraekning [tager] hensyn til udvalgets udtalelse«.

87 Det er i naervaerende sag ubestridt, at indkaldelsen af det raadgivende udvalg til det andet moede den 20. juni 1994 ikke skete under overholdelse af 14-dagesfristen i artikel 19, stk. 5, i forordning nr. 4064/89. Endvidere bemaerkes, at Kommissionen, der har anfoert, at den frygtede en forringelse af VPS' situation, hvis der ikke hurtigt blev truffet en beslutning, ikke har gjort gaeldende, at den afkortede fristen for indkaldelse af det raadgivende udvalg med henblik paa at hindre, at VPS eller P & G blev paafoert alvorlig skade. Det fremgaar endvidere af sagsoegerens bemaerkninger, der ikke er blevet bestridt, at ingen af de to virksomheder anmodede Kommissionen om under den administrative procedure at anvende forordningens artikel 7, stk. 4, hvorefter Kommissionen undtagelsesvis kan tillade, at en fusion gennemfoeres, mens sagen behandles, ligeledes med henblik paa at forhindre, at en eller flere af de i fusionen deltagende virksomheder paafoeres alvorlig skade.

88 Retten finder imidlertid, at den manglende overholdelse af fristen for indkaldelse af det raadgivende udvalg ikke i sig selv kan medfoere, at Kommissionens endelige beslutning er ulovlig, heller ikke selv om der ikke forelaa ekstraordinaere omstaendigheder, der kunne indebaere risiko for alvorlig skade som omhandlet i artikel 19, stk. 5, i forordning nr. 4064/89. Det bemaerkes i denne forbindelse, at 14-dagesfristen udgoer en rent intern sagsbehandlingsforskrift svarende til den frist, som i henhold til artikel 10, stk. 5, i Raadets forordning nr. 17 af 6. februar 1962, foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i traktatens artikel 85 og 86 (EFT 1959-1962, s. 81, herefter »forordning nr. 17«), gaelder for indkaldelse af Det Raadgivende Udvalg for Monopol- og Kartelspoergsmaal. Det fremgaar ligeledes af denne bestemmelse, at moedet i udvalget »afholdes tidligst 14 dage efter indkaldelsens fremsendelse«. Ifoelge fast retspraksis kan manglende overholdelse af en saadan regel kun medfoere, at Kommissionens endelige beslutning bliver ulovlig, saafremt overtraedelsen er tilstraekkelig vaesentlig og har skadet den retlige og faktiske situation for den part, som goer gaeldende, at der foreligger en procedurefejl (dommen i sagen RTE mod Kommissionen, praemis 27). Det er ikke tilfaeldet, hvis det raadgivende udvalg faktisk har haft tilstraekkelig tid til at saette sig ind i de vaesentligste forhold i sagen og har kunnet afgive sin udtalelse med fuldt kendskab hertil, dvs. at udvalget ikke er blevet vildledt paa et afgoerende punkt paa grund af unoejagtigheder eller undladelser. I saa fald har den manglende overholdelse af indkaldelsesfristen ikke nogen indflydelse paa hoeringens udfald og i givet fald paa den endelige beslutnings indhold.

89 Det bemaerkes i denne forbindelse for det foerste, at det raadgivende udvalg ikke selv har gjort indsigelser mod, at moedet fandt sted paa det af Kommissionen fastsatte tidspunkt, dvs. mindre end 14 dage efter indkaldelsen.

90 Endvidere fremgaar det af selve udtalelsen fra det raadgivende udvalg, at det trods den korte frist, det blev indroemmet, har kunnet udtale sig med fuldt kendskab til sagen om de af P & G foreslaaede forpligtelser og dermed om Kommissionens forslag til beslutning. Det bemaerkes herved, at udvalget, som erklaerede sig enigt med Kommissionen i, at forpligtelserne vedroerende afhaendelse af Camelia-aktiviteterne var tilstraekkelige til at sikre, at fusionen var forenelig med faellesmarkedet og EOES-aftalen, ligeledes udtalte, at visse forhold vedroerende udpegelse af en trustee, fastsaettelse af en kort frist for afhaendelsen, kravene til en mulig koeber, sikring af Camelia's ledelses uafhaengighed indtil gennemfoerelse af afhaendelsen og Kommissionens mulighed for at undersoege mulige koebere og sikre overholdelsen af forpligtelserne skulle afklares og faktisk gennemfoeres (jf. ovenfor, praemis 39). Selv om fristen for indkaldelse ikke blev overholdt, havde det raadgivende udvalg saaledes tilstraekkelig tid til at fremfoere praecise anbefalinger med hensyn til, hvorledes den foreslaaede afhaendelse af VPS' Camelia-aktiviteter ifoelge udvalget skulle gennemfoeres.

91 Herudover bemaerkes, at udvalgets anbefalinger vedroerende fremgangsmaaden for afhaendelse af Camelia-aktiviteterne i det vaesentlige fuldt ud er medtaget i den endelige version af forpligtelserne, som blev udarbejdet efter moedet. Ifoelge den endelige version, saaledes som denne er gengivet i 186. betragtning til beslutningen, udpeger P & G en trustee, som godkendes af Kommissionen, paa tidspunktet for koebet af VPS, saaledes at det sikres, at Camelia-aktiviteterne afhaendes til en levedygtig koeber, og det fremgaar endvidere, at koeberen skal vaere i stand til at videreudvikle Camelia-aktiviteterne som konkurrent »til P & G's aktiviteter inden for hygiejneartikler til kvinder paa de forskellige relevante markeder« (jf. ovenfor, praemis 53). Sagsoegerens argument om, at kravene til den maade, hvorpaa Camelia-aktiviteterne skulle afhaendes, blev vaesentlig aendret i skaerpende retning efter udvalgets moede, viser derfor ikke, at udvalget blev vildledt paa et afgoerende punkt. Da aendringerne netop blev gennemfoert paa grundlag af det raadgivende udvalgs anbefalinger med henblik paa yderligere at understrege den maade, hvorpaa P & G's forpligtelse til at saelge aktiviteterne skulle gennemfoeres, viser aendringerne saaledes ikke, at udvalget ikke kunne traeffe afgoerelse med fuldt kendskab til sagen, men derimod, at Kommissionen i overensstemmelse med artikel 19, stk. 6, i forordning nr. 4064/89 i videst mulig udstraekning tog hensyn til udvalgets udtalelse.

92 Retten kan heller ikke tiltraede sagsoegerens argument om, at det raadgivende udvalg ikke kunne vurdere det reelle omfang af VPS' non-Camelia-aktiviteter, idet det ikke fremgik af P & G's forslag til forpligtelser af 15. juni 1994, som blev fremsendt til udvalget sammen med indkaldelsen, at den oprindelige forpligtelse til at saelge disse aktiviteter var opgivet.

93 Ganske vist indeholdt P & G's forslag til forpligtelser, som blev fremsendt til det raadgivende udvalg, ikke en udtrykkelig bestemmelse om, hvad der skulle ske med hensyn til VPS' non-Camelia-aktiviteter, og P & G tilkendegav foerst ved skrivelse af 16. juni, dvs. efter indkaldelsen af det raadgivende udvalg, over for Kommissionen, at selskabet agtede at bibeholde disse aktiviteter.

94 Retten finder imidlertid for det foerste, at hverken det forhold, at der ikke i P & G's forslag til forpligtelser, som blev fremsendt til det raadgivende udvalg den 15. juni, var en bestemmelse vedroerende non-Camelia-aktiviteterne, eller det forhold, at P & G udtrykkeligt meddelte Kommissionen, at selskabet agtede at bibeholde disse aktiviteter, efter indkaldelsen af det raadgivende udvalg, var til hinder for, at udvalget kunne tage stilling til, om P & G ligeledes skulle forpligtes til at afhaende non-Camelia-aktiviteterne. Dette bekraeftes af, at det ifoelge det raadgivende udvalgs udtalelse kun var et mindretal, der ved moedets slutning fandt, at »Procter & Gamble boer paalaegges pligt til at afhaende VP Schickedanz' sekundaere maerker og forhandlermaerker« (jf. ovenfor, praemis 39, punkt 11 i det raadgivende udvalgs udtalelse). Heraf foelger, at saaledes som det fremgaar af Kommissionens ubestridte oplysninger, blev det raadgivende udvalg under alle omstaendigheder orienteret om P & G's planer vedroerende non-Camelia-aktiviteterne ved moedets start.

95 For det andet er der ikke noget i sagen, der tyder paa, at det raadgivende udvalg ikke skulle have haft alle de oplysninger, som var noedvendige i forbindelse med vurderingen af omfanget af VPS' non-Camelia-aktiviteter. Det fremgaar derimod, at medlemsstaternes regeringer hele tiden var noeje orienteret om proceduren vedroerende undersoegelsen af den paataenkte fusion, og deres repraesentanter i det raadgivende udvalg kendte derfor paa tidspunktet for det andet moede alle vigtige forhold i sagen, bl.a. vedroerende disse aktiviteters markedsandel. Medlemsstaternes deltagelse i proceduren indebaerer i henhold til artikel 19, stk. 1, i forordning nr. 4064/89, at de modtager anmeldelsen og de vigtigste dokumenter, men herudover fremgaar det af oplysningerne i sagen, at medlemsstaternes repraesentanter i dette tilfaelde deltog i de formelle hoeringer, Kommissionen gennemfoerte den 25. og 26. april og den 6. maj 1994, hvorunder de deltagende virksomheder og udenforstaaende virksomheder blev hoert, og de moedtes for foerste gang i det raadgivende udvalg den 27. maj 1994 med henblik paa at afgive en udtalelse om det foerste forslag til kommissionsbeslutning. Selv om udvalget paa dette tidspunkt afgav sin udtalelse paa grundlag af et forslag om ikke at tillade fusionen, indebar vurderingen af den oprindeligt anmeldte fusion noedvendigvis, at udvalget skulle vurdere omfanget af den forpligtelse, P & G paa dette tidspunkt havde foreslaaet, til at saelge VPS' non-Camelia-aktiviteter, herunder en vurdering af disse aktiviteters betydning paa det relevante marked.

96 Herefter, og idet bemaerkes, at det ikke er gjort gaeldende, at det raadgivende udvalg blev forholdt vigtige eller nye oplysninger om omfanget af non-Camelia-aktiviteterne, finder Retten, at udvalget kunne afgive sin udtalelse med fuldt kendskab til sagen for saa vidt angaar spoergsmaalet om, hvorvidt det var noedvendigt, at P & G afhaendede disse aktiviteter.

97 Det foerste anbringende skal saaledes forkastes.

Det andet anbringende om manglende hoering af udenforstaaende virksomheder med hensyn til de af P & G paatagne forpligtelser

Sammenfatning af parternes argumentation

98 Sagsoegeren har anfoert, at proceduren med hoering af »beroerte konkurrenter« ikke er gennemfoert i overensstemmelse med artikel 18, stk. 1, 3 og 4 i forordning nr. 4064/89. Med henvisning til Domstolens dom af 13. februar 1979, sag 85/76, Hoffmann-La Roche mod Kommissionen (Sml. s. 461) har sagsoegeren gjort gaeldende, at selskabet ikke fik mulighed for paa hensigtsmaessig maade at fremfoere sine synspunkter vedroerende P & G's forpligtelser, idet Kommissionen kun indroemmede selskabet en frist paa to hverdage til at fremkomme med sine bemaerkninger til P & G's forslag og undlod at fremsende den endelige version af P & G's forpligtelser til sagsoegeren til udtalelse, selv om der efterfoelgende blev foretaget aendringer i forslagene. Selskabet kunne derfor ikke udtale sig om den situation, der opstod som foelge af P & G's koeb af VPS' non-Camelia-aktiviteter, idet det ikke af P & G's forslag til forpligtelser, som blev fremsendt til udenforstaaende virksomheder den 15. juni 1994, kunne udledes, at den oprindelige forpligtelse til at saelge non-Camelia-aktiviteterne ville blive frafaldet.

99 Sagsoegeren bestrider Kommissionens argument om, at udenforstaaende virksomheder kun kan paaberaabe sig artikel 18, stk. 4, i forordning nr. 4064/89. Den retspraksis vedroerende udenforstaaende virksomheders proceduremaessige rettigheder i forbindelse med anvendelsen af forordning nr. 17, som Kommissionen har henvist til, er ifoelge sagsoegeren ikke relevant i denne sag, idet det tilgrundliggende raesonnement ikke kan overfoeres til forordning nr. 4064/89, og de faktiske omstaendigheder i de naevnte sager var forskellige.

100 Selv om det antages, at der er en forskel i behandlingen i forhold til de i artikel 18, stk. 1, 2 og 3, i forordning nr. 4064/89 omhandlede virksomheder, er det sagsoegerens opfattelse, at artikel 18, stk. 4, forudsatte, at selskabet blev hoert i rette tid af Kommissionen paa grundlag af fuldstaendige oplysninger. Udenforstaaende virksomheder har ret til at blive inddraget i den administrative procedure med henblik paa at varetage deres berettigede interesser (Rettens dom af 15.7.1994, sag T-17/93, Matra Hachette mod Kommissionen, Sml. II, s. 595). Konkurrenternes ret til at intervenere i proceduren skal saa meget mere respekteres, naar der er tale om fusionskontrol, idet det er vanskeligt efterfoelgende at genetablere den situation, som forelaa foer fusionen. Den begraensning i udenforstaaende virksomheders rettigheder, der er et resultat af, at der ikke er en klageprocedure, maa opvejes af, at de faar kendskab til alle de forpligtelser, parterne paatager sig under proceduren. Endvidere bliver klagerne i henhold til forordning nr. 17 orienteret om resultatet af de forpligtelser, de i klagen naevnte virksomheder paatager sig, og Kommissionen vedtager ikke en endelig beslutning, foer den har modtaget deres bemaerkninger hertil (Domstolens dom af 17.11.1987, forenede sager 142/84 og 156/84, BAT og Reynolds mod Kommissionen, Sml. s. 4487).

101 Kommissionen har anfoert, at artikel 18, stk. 1, 2 og 3, i forordning nr. 4064/89 kun omfatter de virksomheder, som deltager i en fusion, i dette tilfaelde P & G, GGS og VPS, og ikke udenforstaaende virksomheder, som f.eks. sagsoegeren, som derfor alene kan paaberaabe sig artikel 18, stk. 4 (Rettens dom af 24.3.1994, sag T-3/93, Air France mod Kommissionen, »Dan Air-dommen«, Sml. II, s. 121, praemis 81). Endvidere har Domstolen og Retten i flere tilfaelde henvist til den forskel, der er i de forskellige proceduremaessige bestemmelser inden for konkurrenceomraadet, mellem de deltagende virksomheders ret til at blive hoert og udenforstaaende virksomheders rettigheder (Domstolens dom af 9.7.1987, sag 43/85, Ancides mod Kommissionen, Sml. s. 3131, og dommene i sagerne BAT og Reynolds mod Kommissionen og Matra Hachette mod Kommissionen). Med hensyn til argumentet om, at fusionskontrolproceduren og proceduren i henhold til artikel 85 og 86 ikke kan sammenlignes, har Kommissionen anfoert, at de kontrolfunktioner, den har i henhold til traktatens artikel 85, 86 og 92, 93 og 94 og i henhold til forordning nr. 4064/89, alle har til formaal at sikre, at konkurrencen inden for det indre marked ikke fordrejes. Med hensyn til det forhold, at der ikke i forbindelse med fusionskontrollen er en klageprocedure, har Kommissionen anfoert, at der er tale om et valg fra faellesskabslovgivers side, og under alle omstaendigheder paalaegges det i artikel 4, stk. 1 og 3, i forordning nr. 4064/89 parterne i en fusion af faellesskabsdimension at anmelde denne, ligesom Kommissionen paalaegges at offentliggoere i De Europaeiske Faellesskabers Tidende, at anmeldelsen har fundet sted.

102 Kommissionen har vedroerende denne sag for det foerste anfoert, at den ikke tilsidesatte artikel 18, stk. 4, i forordning nr. 4064/89, da den kun indroemmede Kaysersberg en frist paa to hverdage til at undersoege de af P & G foreslaaede forpligtelser. Da selskabet havde deltaget i hele proceduren, vidste det, at spoergsmaalet om videresalg af Camelia var den vaesentligste hindring for godkendelse af fusionen, og selskabet kunne derfor ikke vaere overrasket over P & G's forslag til forpligtelser. Endvidere viser det forhold, at sagsoegeren fremsendte sine bemaerkninger til Kommissionen allerede den 17. juni og ikke foerst den 20. juni, at selskabet paa hensigtsmaessig maade kunne fremfoere sine synspunkter.

103 For det andet har Kommissionen anfoert, at den ikke har tilsidesat sagsoegerens proceduremaessige rettigheder ved ikke at fremsende den endelige version af P & G's forpligtelser med henblik paa, at sagsoegeren kunne udtale sig herom. I modsaetning til de virksomheder, som er omfattet af artikel 18, stk. 1, i forordning nr. 4064/89, har udenforstaaende virksomheder ikke ret til at blive hoert paa alle stadier af en procedure vedroerende undersoegelse af en fusion. Endvidere tages der i P & G's endelige forpligtelser i hoej grad hensyn til bemaerkningerne fra de udenforstaaende virksomheder, navnlig fra sagsoegeren, idet kravene til fremgangsmaaden for afhaendelsen af Camelia blev skaerpet, og endvidere havde de udenforstaaende virksomheder under hele proceduren gjort gaeldende, at P & G's oprindelige forpligtelse til at afhaende VPS' non-Camelia-aktiviteter var utilstraekkelig. Det var derfor Kommissionens opfattelse, at den ikke var forpligtet til at hoere de udenforstaaende virksomheder om den endelige version af forpligtelserne, idet den bl.a. paa grundlag af virksomhedernes tidligere udtalelser gik ud fra, at man med disse forpligtelser undgik enhver risiko for skabelse af en dominerende stilling. Hvis Kommissionen havde valgt en anden loesning, var der risiko for, at den ikke ville kunne overholde de i forordning nr. 4064/89 fastsatte frister.

PRAEMISSERNE FORTSAETTES UNDER DOKNUM: 694A0290.1

104 Intervenienten har anfoert, at de udenforstaaende virksomheder i henhold til artikel 18, stk. 4, i forordning nr. 4064/89 kun har ret til at modtage summariske oplysninger om den anmeldte fusion, og Kommissionen er paa ingen maade forpligtet til at fremsende de forslag til forpligtelser, der fremsaettes under proceduren, til virksomhederne med henblik paa at faa en udtalelse fra dem. Kommissionen har dermed givet de udenforstaaende virksomheder adgang til at fremsaette deres synspunkter i stoerre omfang, end det kraeves efter forordning nr. 4064/89. Endvidere har sagsoegeren ikke paavist, at hvis hoeringsproceduren var gennemfoert paa anden maade, ville beslutningen have faaet et andet indhold, og det er saaledes ikke godtgjort, at der foreligger en sagsbehandlingsfejl.

Rettens bemaerkninger

105 Det bemaerkes indledningsvis, at det klart fremgaar af bestemmelserne i artikel 18 i forordning nr. 4064/89 vedroerende »udtalelser fra de deltagende parter og tredjemand«, at udenforstaaende virksomheder som sagsoegeren ikke har de samme proceduremaessige rettigheder, som de deltagende personer, virksomheder og sammenslutninger af virksomheder har i henhold til artikel 18, stk. 1, 2 og 3. Mens de personer, der deltager i den omhandlede fusion, hvilket vil sige parterne i den planlagte fusion, som er forelagt Kommissionen til godkendelse, i henhold til disse bestemmelser er indroemmet specifikke rettigheder med henblik paa at sikre overholdelsen af deres ret til kontradiktion under den administrative procedure, har de udenforstaaende virksomheder, der kun udsaettes for eventuelle indirekte foelger af beslutningen, derimod efter artikel 18, stk. 4, alene ret til at blive hoert af Kommissionen, hvis de har fremsat begaering herom, og hvis de kan godtgoere, at de har en tilstraekkelig interesse heri (Rettens dom af 27.4.1995, sag T-96/92, CCE de la Société générale des grandes sources m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 1213, praemis 56, og Dan Air-dommen, praemis 81).

106 I modsaetning til, hvad sagsoegeren har anfoert, bekraeftes denne fortolkning af dommen i sagen Ancides mod Kommissionen, hvori det blev fastslaaet, at tredjemaend, der har en berettiget interesse, ikke kan ligestilles med de direkte beroerte parter i relation til forordning nr. 17, hvori det i artikel 19, stk. 2, udtrykkeligt bestemmes - i samme formulering, som paa dette punkt er anvendt i artikel 18, stk. 4, i forordning nr. 4064/89 - at tredjemaend, der godtgoer at have en berettiget interesse deri, kun skal have lejlighed til at udtale sig, hvis de anmoder om det (jf. ligeledes dommen i sagen CCE de la Société générale des grandes sources m.fl. mod Kommissionen, praemis 56). Den omstaendighed, at den udenforstaaende virksomhed i denne sag ikke havde anmodet om at blive hoert under proceduren ved Kommissionen, er uden betydning for, hvilke bestemmelser der finder anvendelse paa udenforstaaende virksomheder i relation til forordning nr. 4064/89. Tilsvarende kan sagsoegerens argument om, at dommene i sagerne BAT og Reynolds mod Kommissionen og Matra Hachette mod Kommissionen vedroerte tredjemands ret til aktindsigt, ikke aendre ved, at udenforstaaende virksomheder i forordning nr. 4064/89 kun er omhandlet i artikel 18, stk. 4.

107 Sagsoegeren kan derfor som en i forhold til proceduren udenforstaaende virksomhed ikke paaberaabe sig de samme rettigheder som dem, der indroemmes de deltagende personer, navnlig ikke de rettigheder, de har i henhold til artikel 18, stk. 1 og 3, hvorefter Kommissionen, inden der traeffes beslutning i henhold til artikel 8, stk. 2, andet afsnit, bl.a. skal give disse virksomheder »lejlighed til paa alle stadier af proceduren indtil hoeringen af det raadgivende udvalg at udtale sig om de punkter, der fremfoeres imod dem«, og hvorefter »Kommissionen [alene] bygger ... sine beslutninger paa punkter, med hensyn til hvilke de deltagende parter har haft lejlighed til at fremsaette deres bemaerkninger«.

108 Selv om udenforstaaende virksomheders proceduremaessige rettigheder ikke er saa vidtgaaende som de rettigheder, der indroemmes de deltagende personer med henblik paa at sikre deres ret til kontradiktion, gaelder imidlertid, at udenforstaaende virksomheder, der godtgoer at have en berettiget interesse deri, i henhold til artikel 18, stk. 4, har ret til at blive hoert, hvis de anmoder herom. I denne forbindelse bestemmes det i artikel 15, stk. 1, i forordning nr. 2367/90, at hvis udenforstaaende virksomheder, som kan godtgoere en berettiget interesse heri, anmoder om at maatte afgive udtalelser i henhold til artikel 18, stk. 4, i forordning nr. 4064/89, »underretter Kommissionen dem skriftligt om procedurens art og indhold og fastsaetter en frist, inden for hvilken de kan fremsaette deres bemaerkninger«. I henhold til artikel 15, stk. 2, fremsaetter »de i stk. 1 omhandlede personer ... deres bemaerkninger skriftligt eller mundtligt inden for den fastsatte frist. De kan bekraefte deres mundtlige udtalelser skriftligt«. Omvendt kan Kommissionen med hensyn til en person, som har en berettiget interesse, men som ikke har anmodet om at blive hoert, give vedkommende »mulighed for at fremsaette sine bemaerkninger«, jf. artikel 15, stk. 3, men denne bestemmelse indebaerer ikke en forpligtelse for Kommissionen til at orientere udenforstaaende.

109 Det foelger af disse bestemmelser, at udenforstaaende virksomheder, som er konkurrenter til parterne i fusionen, har ret til at blive hoert af Kommissionen, hvis de anmoder herom, med henblik paa, at de kan fremsaette deres bemaerkninger til de skadelige virkninger af den paataenkte fusion, som de er blevet orienteret om. Denne ret maa forvaltes i overensstemmelse med retten til kontradiktion og hovedformaalet med forordningen, der er at skabe grundlag for en effektiv kontrol og at fremme retssikkerheden for de virksomheder, der er omfattet af dens anvendelsesomraade (jf. f.eks. kendelse afsagt af Rettens praesident den 2.12.1994, sag T-322/94 R, Union Carbide mod Kommissionen, Sml. II, s. 1159, praemis 36).

110 Paa baggrund af denne ordning for beskyttelse af de deltagende parters og udenforstaaende virksomheders rettigheder maa det herefter fastslaas, om sagsoegerens proceduremaessige rettigheder i dette tilfaelde er blevet tilsidesat paa den maade, at selskabet ikke har haft mulighed for paa hensigtsmaessig maade at fremfoere sit synspunkt vedroerende P & G's forpligtelser. Sagsoegeren har i denne forbindelse gjort gaeldende, at selskabet ikke har haft tilstraekkelig tid til at fremsaette bemaerkninger til de forslag, P & G fremlagde den 15. juni 1994, og at selskabet ikke er blevet hoert om den endelige version af forpligtelserne, hvoraf fremgaar, at P & G kunne bibeholde non-Camelia-aktiviteterne.

111 Det maa indledningsvis fastslaas, at som det fremgaar af sagen, var sagsoegeren, der var en udenforstaaende virksomhed, men som havde en berettiget interesse i sagen, foer selskabet den 15. juni 1994 blev orienteret af Kommissionen om de forslag til forpligtelser, P & G havde fremlagt, noeje orienteret om proceduren, og efter at selskabet i overensstemmelse med artikel 15, stk. 1, i forordning nr. 2367/90 havde anmodet om at blive hoert, modtog det en kopi af meddelelsen af klagepunkter til P & G, hvoraf fremgik, at P & G's koeb af VPS og af Camelia-maerket kunne medfoere, at der blev skabt en dominerende stilling paa det tyske marked for hygiejnebind. Sagsoegeren korresponderede med Kommissionen og deltog herudover i de formelle hoeringer, der fandt sted den 25. og 26. april og den 6. maj 1994, og i forbindelse med den foerste hoering understregede sagsoegeren farerne ved, at P & G koebte Camelia.

112 Endvidere bemaerkes, at det fremgaar heraf, at P & G's koeb af VPS' Camelia-aktiviteter saavel efter Kommissionens som efter sagsoegerens opfattelse var den vaesentligste hindring for godkendelsen af den paataenkte fusion, og at det er paa denne baggrund, at Kommission den 15. juni 1994 pr. telefax i henhold til artikel 15 i forordning nr. 2367/90 fremsendte en ikke-fortrolig version af P & G's forslag om, at P & G forpligtede sig til ikke at erhverve VPS' Camelia-aktiviteter, til sagsoegeren og anmodede selskabet om at fremkomme med sine bemaerkninger hertil senest den 20. juni 1994. Det fremgaar af sagen, at sagsoegeren ved skrivelse af 17. juni 1994 kunne fremsaette vaesentlige bemaerkninger til den af P & G foreslaaede forpligtelse og bl.a. foreslog aendringer i den naermere fremgangsmaade for overdragelsen. Nogle af aendringsforslagene vedroerende kravene til en mulig koeber, en betingelse om, at Kommissionen paa forhaand skulle godkende koeberen, og en betingelse om, at Camelia-aktiviteternes uafhaengighed skulle sikres, blev i det vaesentlige medtaget i den endelig version af forpligtelserne.

113 Under disse omstaendigheder, og naar henses til, at der ikke i artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 2367/90 stilles specifikke krav til laengden af den frist, Kommissionen fastsaetter, finder Retten, at den omstaendighed, at sagsoegeren kun havde to hverdage til at fremsaette sine bemaerkninger til de af P & G foreslaaede aendringer til den paataenkte fusion, ikke i sig selv er tilstraekkelig til, at Kommissionen har tilsidesat den ret til at blive hoert, der i henhold til artikel 18, stk. 4, i forordning nr. 4064/89 tilkommer sagsoegeren. Denne fortolkning underbygges af, at selv om de udenforstaaende virksomheder, der har ret til at blive hoert, har en berettiget interesse i, at de indroemmes en tilstraekkelig frist hertil, maa dette ses i sammenhaeng med det krav om hurtighed, der generelt karakteriserer forordning nr. 4064/89, og som indebaerer, at Kommissionen har pligt til at overholde strenge tidsfrister for udstedelsen af den endelige beslutning, idet fusionen an