RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS KENDELSE

(Anden Afdeling)

30. juni 2015

Fernando Centurione

mod

Europa-Kommissionen

»Personalesag — tjenestemænd — social sikring — ulykke — vedtægtens artikel 73 — den fælles ordning vedrørende risikodækning for ulykker og erhvervssygdomme — fastsættelse af den vedvarende, delvise invaliditetsgrad — lægeudvalgets erklæring — procesreglementets artikel 82 — ufravigelige procesforudsætninger — overensstemmelse mellem søgsmålet og klagen — foreligger ikke — afvisning«

Angående:

Søgsmål anlagt i medfør af artikel 270 TEUF, der finder anvendelse på Euratomtraktaten i henhold til denne traktats artikel 106A, hvorunder Fernando Centurione har nedlagt påstand om annullation af Europa-Kommissionens afgørelse af 20. juni 2014 om kun at anerkende en vedvarende, delvis invaliditetsgrad på 2% og om at tildele ham det tilsvarende engangsbeløb i henhold til artikel 73 i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union.

Udfald:

Europa-Kommissionen frifindes. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – social sikring – forsikring mod ulykker og erhvervssygdomme – lægelig ekspertise – lægeudvalgets skønsbeføjelser – domstolsprøvelse – grænser

(Tjenestemandsvedtægten, art. 73; ordningen vedrørende risikodækning for ulykker og erhvervssygdomme, art. 23)

Formålet med bestemmelserne om læge- og invaliditetsudvalgene er at overlade det til sagkyndige læger at træffe den endelige afgørelse om alle lægelige spørgsmål. Den retslige prøvelse kan ikke udvides til at omfatte de rent lægelige afgørelser, som må anses for definitive, når de er blevet til efter de forskriftsmæssige betingelser herom. Derudover tilkommer det lægeudvalget at træffe afgørelse om, i hvilket omfang det er hensigtsmæssigt at tage tidligere udarbejdede lægelige udtalelser i betragtning, og den omstændighed, at udvalget i sin udtalelse ikke udtrykkeligt henviser til bestemte dokumenter og især ikke til det, der er indeholdt i bestemte dokumenter, er ikke nok til at rejse tvivl om dets konklusioner.

(jf. præmis 27)

Henvisning til:

Retten i Første Instans: dom af 23. november 2004, O mod Kommissionen, T-376/02, EU:T:2004:338, præmis 29 og den deri nævnte retspraksis

Personaleretten: dom af oktober 2013, Nardone mod Kommissionen, F-111/12, EU:F:2013:140, præmis 48 og den deri nævnte retspraksis

RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS KENDELSE

(Anden Afdeling)

30. juni 2015

Fernando Centurione

mod

Europa-Kommissionen

»Personalesag — tjenestemænd — social sikring — ulykke — vedtægtens artikel 73 — den fælles ordning vedrørende risikodækning for ulykker og erhvervssygdomme — fastsættelse af den vedvarende, delvise invaliditetsgrad — lægeudvalgets erklæring — procesreglementets artikel 82 — ufravigelige procesforudsætninger — overensstemmelse mellem søgsmålet og klagen — foreligger ikke — afvisning«

Angående:

Søgsmål anlagt i medfør af artikel 270 TEUF, der finder anvendelse på Euratomtraktaten i henhold til denne traktats artikel 106A, hvorunder Fernando Centurione har nedlagt påstand om annullation af Europa-Kommissionens afgørelse af 20. juni 2014 om kun at anerkende en vedvarende, delvis invaliditetsgrad på 2% og om at tildele ham det tilsvarende engangsbeløb i henhold til artikel 73 i vedtægten for tjenestemænd i Den Europæiske Union.

Udfald:

Europa-Kommissionen frifindes. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – social sikring – forsikring mod ulykker og erhvervssygdomme – lægelig ekspertise – lægeudvalgets skønsbeføjelser – domstolsprøvelse – grænser

(Tjenestemandsvedtægten, art. 73; ordningen vedrørende risikodækning for ulykker og erhvervssygdomme, art. 23)

Formålet med bestemmelserne om læge- og invaliditetsudvalgene er at overlade det til sagkyndige læger at træffe den endelige afgørelse om alle lægelige spørgsmål. Den retslige prøvelse kan ikke udvides til at omfatte de rent lægelige afgørelser, som må anses for definitive, når de er blevet til efter de forskriftsmæssige betingelser herom. Derudover tilkommer det lægeudvalget at træffe afgørelse om, i hvilket omfang det er hensigtsmæssigt at tage tidligere udarbejdede lægelige udtalelser i betragtning, og den omstændighed, at udvalget i sin udtalelse ikke udtrykkeligt henviser til bestemte dokumenter og især ikke til det, der er indeholdt i bestemte dokumenter, er ikke nok til at rejse tvivl om dets konklusioner.

(jf. præmis 27)

Henvisning til:

Retten i Første Instans: dom af 23. november 2004, O mod Kommissionen, T-376/02, EU:T:2004:338, præmis 29 og den deri nævnte retspraksis

Personaleretten: dom af oktober 2013, Nardone mod Kommissionen, F-111/12, EU:F:2013:140, præmis 48 og den deri nævnte retspraksis