DOMSTOLENS DOM (FOERSTE AFDELING) AF 27. JANUAR 1994. - ALISON MAITLAND TOOSEY MOD CHIEF ADJUDICATION OFFICER. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: SOCIAL SECURITY COMMISSIONER - FORENEDE KONGERIGE. - ARBEJDSKRAFTENS FRIE BEVAEGELIGHED - SOCIAL SIKRING - INVALIDITETSYDELSER - DEN KOMPETENTE MEDLEMSSTAT. - SAG C-287/92.



Samling af Afgørelser 1994 side I-00279



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstaendige erhvervsdrivende - invalideforsikring - tilkendelse af ydelser - vandrende arbejdstager med bopael i beskaeftigelsesmedlemsstaten paa det tidspunkt, hvor uarbejdsdygtigheden med paafoelgende invaliditet indtraeder - ret til ydelser fra den stat, hvor arbejdstageren senest var beskaeftiget

[Raadets forordning nr. 1408/71, art. 39, stk. 1 og 5, og art. 71, stk. 1, litra b), nr. ii)]

2. Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstaendige erhvervsdrivende - indgivelse og behandling af ansoegninger om ydelser - ansoegning om invaliditetsydelser indgivet til institutionen i bopaelsmedlemsstaten - forpligtelse til at fremsende ansoegningen til institutionen i den kompetente medlemsstat - forpligtelse for institutionen i bopaelsmedlemsstaten til at udbetale invaliditetsydelser til ansoegeren - ingen

(Raadets forordning nr. 1408/71, art. 86, og nr. 574/72, art. 35)

Sammendrag

1. Den foerste forudsaetning for, at artikel 71 i forordning nr. 1408/71 overhovedet kan finde anvendelse, er, at den paagaeldende er bosat i en anden medlemsstat end den, hvis lovgivning han eller hun var omfattet af under sin seneste beskaeftigelse. Artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), foerste punktum, i forordning nr. 1408/71 finder derfor ikke anvendelse paa en arbejdstager, som flytter med sin familie til en medlemsstat, hvor han eller hun har bopael, udoever beskaeftigelse og bliver uarbejdsdygtig med paafoelgende invaliditet, som derefter flytter til en anden medlemsstat uden dér at udoeve nogen beskaeftigelse, og som endelig tager bopael i en tredje medlemsstat, hvor han eller hun som foelge af invaliditeten hverken er beskaeftiget eller lader sig registrere som arbejdssoegende.

En saadan arbejdstager er foelgelig ikke omfattet af forordningens artikel 39, stk. 5, men af hovedreglen i artikel 39, stk. 1, hvorefter den kompetente medlemsstat hvad angaar invaliditetsydelser er den, hvis lovgivning fandt anvendelse paa det tidspunkt, hvor uarbejdsdygtigheden med paafoelgende invaliditet indtraadte, dvs. i saadanne tilfaelde den medlemsstat, i hvilken den paagaeldende senest var beskaeftiget.

2. Det fremgaar af artikel 86 i forordning nr. 1408/71 og af artikel 35 i forordning nr. 574/72, at indgiver den paagaeldende ansoegning om invaliditetsydelser til institutionen i bopaelsmedlemsstaten, er denne institution forpligtet til at fremsende ansoegningen til institutionen i den kompetente medlemsstat, dvs. til institutionen i den medlemsstat, hvis lovgivning fandt anvendelse paa det tidspunkt, hvor den paagaeldende blev uarbejdsdygtig med paafoelgende invaliditet.

Derimod - og i modsaetning til den ordning, der gaelder andre former for ydelser - opstiller forordning nr. 1408/71 ikke nogen forpligtelse for institutionerne i bopaelsmedlemsstaten til at udbetale invaliditetsydelser til den paagaeldende, heller ikke selv om disse vil kunne blive refunderet af den kompetente medlemsstat, jf. dog bestemmelsen i artikel 114 i forordning nr. 574/72 om fremgangsmaaden i tilfaelde af uenighed mellem institutionerne. Faellesskabsretten er dog paa ingen maade til hinder for, at institutionen i bopaelsmedlemsstaten bistaar ansoegeren med at faa dennes sag fremmet hos institutionen i den kompetente medlemsstat.

Dommens præmisser

1 Ved kendelse af 5. juni 1992 indgaaet til Domstolen den 30. juni 1992 har Social Security Commissioner (Det Forenede Kongerige) i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt flere praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som aendret og ajourfoert ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983 (EFT L 230, s. 6).

2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en tvist mellem A. M. Toosey og Chief Adjudication Officer, som angaar Toosey' s ret til invaliditetsydelser.

3 Toosey, der er britisk statsborger, var beskaeftiget i Det Forenede Kongerige i aarene 1964 og 1965. Hun har ikke siden haft beskaeftigelse dér. I 1973 flyttede hun paa grund af sin mands arbejde med sin familie til Belgien, hvor hun arbejdede fra slutningen af 1974 til den 18. marts 1982.

4 Hun ophoerte med at arbejde i marts 1982 som foelge af spastisk hemiplegi, der har bundet hende til en koerestol. I oktober 1983 flyttede familien fra Belgien til Frankrig. I juli 1985 vendte den tilbage til Det Forenede Kongerige.

5 Den 19. december 1986 ansoegte Toosey i Det Forenede Kongerige om "Severe Disablement Allowance" (ydelser i anledning af svaer invaliditet, herefter benaevnt "SDA") i henhold til section 36 i Social Security Act 1975.

6 Ansoegningen blev afslaaet af King' s Lynn social security appeal tribunal med den begrundelse, at selv om Toosey opfyldte kravene med hensyn til ophold i Det Forenede Kongerige, opfyldte hun ikke kravet om bopael, jf. regulation 3 i Social Security (Severe Disablement Allowance) Regulations 1984, idet hun ikke havde haft bopael i Det Forenede Kongerige i mindst ti af de tyve aar, der gik forud for indgivelsen af hendes ansoegning.

7 Toosey gjorde imidlertid gaeldende, at hun har krav paa at faa udbetalt SDA i henhold til forordning nr. 1408/71. Hendes tilfaelde er omfattet af artikel 39, stk. 5, i denne forordning, saaledes som den var affattet foer ikrafttraedelsen af Raadets forordning (EOEF) nr. 1248/92 af 30. april 1992 om aendring af forordning (EOEF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, og forordning (EOEF) nr. 574/72 om regler til gennemfoerelse af forordning (EOEF) nr. 1408/71 (EFT L 136, s. 7), idet hun tilhoerer den personkreds, som artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), finder anvendelse paa. Hun er ikke graensearbejder, men maa anses som en arbejdstager, der er helt arbejdsloes, som er vendt tilbage til bopaelsmedlemsstaten, og som derfor i Det Forenede Kongerige har krav paa ydelser i henhold til britisk lovgivning.

8 Toosey indbragte afgoerelsen fra King' s Lynn social security appeal tribunal for Social Security Commissioner, der har besluttet at forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:

"1) Skal artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), foerste punktum, i forordning nr. 1408/71 fortolkes saaledes, at det finder anvendelse paa en arbejdstager, der

a) har bopael og er beskaeftiget i medlemsstat A (som han eller hun er statsborger i)

b) herefter flytter med sin familie til medlemsstat B, hvor han eller hun har bopael i ti aar, udoever beskaeftigelse og bliver uarbejdsdygtig med paafoelgende invaliditet

c) derefter flytter med sin familie til medlemsstat C, hvor han eller hun har bopael i to aar, men ikke udoever beskaeftigelse (som foelge af invaliditeten), og

d) endelig tager bopael paa ny i medlemsstat A, hvor han eller hun hverken er beskaeftiget eller lader sig registrere som arbejdssoegende (som foelge af invaliditeten)?

Saafremt spoergsmaal 1) besvares bekraeftende,

2) hvorledes skal en national retsinstans da afgoere, hvorvidt en ansoegning fra en arbejdstager som omhandlet i spoergsmaal 1) (' ansoegeren' ) om invaliditetsydelser skal indgives til institutionen i den medlemsstat, der er angivet i forordningens artikel 39, stk. 1, eller til institutionen i den medlemsstat, der er angivet i forordningens artikel 39, stk. 5, sammenholdt med artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), foerste punktum, og:

a) Finder artikel 39, stk. 1, kun anvendelse, saafremt ansoegeren er forblevet i den medlemsstat, hvor han eller hun senest har vaeret beskaeftiget?

b) Under hvilke omstaendigheder kan ansoegeren soege om ydelser fra institutionen i den medlemsstat, der er angivet i forordningens artikel 39, stk. 5?

c) Kan ansoegeren vaelge, hvilken institution han eller hun oensker at indgive ansoegningen til?

3) Skal ordene 'efter den for denne institution gaeldende lovgivning' i artikel 39, stk. 5, forstaas saaledes, at der herved ogsaa sigtes til de betingelser vedroerende ophold eller bopael i en medlemsstat, som i henhold til en saadan lovgivning skal vaere opfyldt, for at der bestaar en ret til en ikke-bidragsafhaengig ydelse?

4) Saafremt spoergsmaal 3) besvares bekraeftende, oenskes det oplyst, hvorvidt artikel 38 i forordning nr. 1408/71 skal fortolkes saaledes, at den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning retten til ydelser er betinget af, at der er tilbagelagt en bopaelsperiode, er forpligtet til at tage hensyn til perioder, hvori ansoegeren har haft bopael i andre medlemsstater, saaledes at disse betragtes som perioder, hvori den paagaeldende har haft bopael i medlemsstaten?

Saafremt spoergsmaal 1) besvares benaegtende,

5) er den kompetente institution i en medlemsstat, efter hvis lovgivning retten til ydelser er betinget af, at der er tilbagelagt en bopaelsperiode, da forpligtet til at tage hensyn til perioder, hvori ansoegeren har haft bopael i andre medlemsstater, saaledes at disse betragtes som perioder, hvori den paagaeldende har haft bopael i medlemsstaten?

Saafremt spoergsmaal 1) og 5) besvares benaegtende, og ansoegeren maa indgive ansoegning om ydelser i henhold til artikel 39, stk. 1, i medlemsstat B,

6) paahviler der da den kompetente institution i medlemsstat A forpligtelser over for ansoegeren, og er denne institution da navnlig forpligtet

a) til at fremme behandlingen af den paagaeldendes ansoegning efter artikel 35, stk. 1, i forordning nr. 574/72, og/eller

b) til at udbetale ydelser til ansoegeren i henhold til de for institutionen gaeldende bestemmelser for senere at faa udgifterne refunderet af medlemsstat B?"

Det foerste spoergsmaal

9 Det bemaerkes indledningsvis, at personer, der er omfattet af forordning nr. 1408/71, i henhold til dennes artikel 13, stk. 1, som hovedregel alene er undergivet lovgivningen i én medlemsstat. Ifoelge artikel 13, stk. 2, litra a), er en person, der har loennet beskaeftigelse paa en medlemsstats omraade, omfattet af denne stats lovgivning.

10 I overensstemmelse med hovedreglen bestemmer artikel 39, stk. 1, i forordning nr. 1408/71, at hvad angaar invaliditetsydelser er den kompetente medlemsstat den, "hvis lovgivning fandt anvendelse paa det tidspunkt, da uarbejdsdygtigheden med paafoelgende invaliditet indtraadte".

11 I henhold til artikel 39, stk. 5, er det dog bopaelsmedlemsstaten, der er den kompetente medlemsstat for saa vidt angaar "en helt arbejdsloes arbejdstager, som er omfattet af bestemmelserne i artikel 71, stk. 1, litra a), nr. ii), eller litra b), nr. ii), foerste punktum".

12 Artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), foerste punktum, indeholder foelgende bestemmelse: "Andre arbejdstagere end graensearbejdere, der er helt arbejdsloese, og som stiller sig til raadighed for arbejdsformidlingen i den medlemsstat, paa hvis omraade de er bosat, eller som vender tilbage til denne stats omraade, modtager ydelser efter denne stats lovgivning, som om de senest havde vaeret beskaeftiget dér; disse ydelser udbetales af bopaelsstedets institution for denne institutions regning ..."

13 Det fremgaar af saavel overskriften til den afdeling af forordning nr. 1408/71, som artikel 71 er den eneste artikel i, som af Domstolens praksis, at den foerste forudsaetning for, at artikel 71 overhovedet kan finde anvendelse, er, at den paagaeldende er bosat i en anden medlemsstat end den, hvis lovgivning han eller hun var omfattet af under sin seneste beskaeftigelse (jf. dom af 17.2.1977, sag 76/76, Di Paolo, Sml. s. 315, praemis 17 og 21, af 11.10.1984, sag 128/83, Guyot, Sml. s. 3507, praemis 9, og af 22.9.1988, sag 236/87, Bergemann, Sml. s. 5125).

14 Artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), foerste punktum, finder derfor ikke anvendelse paa en arbejdstager som sagsoegeren i hovedsagen, der, saaledes som det fremgaar af ordlyden af det praejudicielle spoergsmaal, var bosat i beskaeftigelsesmedlemsstaten, naermere bestemt Belgien, paa det tidspunkt, hvor hun blev ramt af uarbejdsdygtighed med paafoelgende invaliditet.

15 I modsaetning til, hvad sagsoegeren i hovedsagen har gjort gaeldende, kan denne fortolkning af artikel 71 ikke antages at indebaere, at bestemmelsen bliver uden betydning for andre arbejdstagere end graensearbejdere.

16 Det fremgaar nemlig af dommen i Di Paolo-sagen, jf. ovenfor, at bestemmelsen, ud over saesonarbejdere, ogsaa omfatter andre arbejdstagere, der, selv om de er beskaeftiget i en anden medlemsstat, har bevaret deres bopael i det land, hvor deres saedvanlige opholdssted er beliggende, til hvilket de opretholder et snaevert tilknytningsforhold, og hvor deres saedvanlige interessecentrum befinder sig.

17 Det foerste praejudicielle spoergsmaal maa herefter besvares benaegtende.

Det andet, tredje, fjerde og femte spoergsmaal

18 Da det andet, tredje og fjerde spoergsmaal kun er blevet forelagt for det tilfaelde, at det foerste spoergsmaal besvares bekraeftende, er det ufornoedent at besvare disse spoergsmaal.

19 Det femte spoergsmaal er blevet forelagt for det tilfaelde, at det foerste spoergsmaal besvares benaegtende. Det fremgaar imidlertid af indholdet af det femte spoergsmaal, at det er identisk med det fjerde, hvori det forudsaettes, at det afhaenger af fortolkningen af lovgivningen i bopaelsmedlemsstaten, her Det Forenede Kongerige, om der foreligger en ret til invaliditetsydelser over for denne stat.

20 Det fremgaar herved af besvarelsen af det foerste spoergsmaal, at den kompetente stat i henseende til udbetaling af invaliditetsydelser i henhold til forordning nr. 1408/71 er den, hvis lovgivning fandt anvendelse paa det tidspunkt, hvor arbejdstageren blev uarbejdsdygtig med paafoelgende invaliditet (her Belgien). Foelgelig er det ufornoedent at besvare det femte spoergsmaal.

Det sjette spoergsmaal

21 Ved det sjette spoergsmaal oensker den nationale retsinstans oplyst, hvilke forpligtelser der paahviler institutionerne i bopaelsmedlemsstaten over for en person, der ansoeger om invaliditetsydelser, som skal udredes af den medlemsstat, hvori vedkommende senest var beskaeftiget.

22 Det fremgaar af artikel 86 i forordning nr. 1408/71 og af artikel 35 i Raadets forordning (EOEF) nr. 574/72 af 21. marts 1972 om regler til gennemfoerelse af forordning (EOEF) nr. 1408/71, som aendret og ajourfoert ved Raadet forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983 (EFT L 230, s. 6), at indgiver den paagaeldende ansoegning til institutionen i bopaelsmedlemsstaten, er denne institution forpligtet til at fremsende ansoegningen til institutionen i den kompetente medlemsstat, dvs. til institutionen i den medlemsstat, hvis lovgivning fandt anvendelse paa det tidspunkt, hvor den paagaeldende blev uarbejdsdygtig med paafoelgende invaliditet.

23 Derimod - og i modsaetning til den ordning, der gaelder andre former for ydelser (jf. f.eks. artikel 36 og 63 i forordning nr. 1408/71) - opstiller forordning nr. 1408/71 ikke nogen forpligtelse for institutionerne i bopaelsmedlemsstaten til at udbetale invaliditetsydelser til den paagaeldende, heller ikke selv om disse vil kunne blive refunderet af den kompetente medlemsstat, jf. dog bestemmelsen i artikel 114 i forordning nr. 574/72 om fremgangsmaaden i tilfaelde af uenighed mellem institutionerne.

24 Det bemaerkes dog, at faellesskabsretten paa ingen maade er til hinder for, at institutionen i bopaelsmedlemsstaten bistaar ansoegeren med at faa dennes sag fremmet hos institutionen i den kompetente medlemsstat.

25 Det sjette spoergsmaal maa herefter besvares med, at institutionen i bopaelsmedlemsstaten i henhold til artikel 86 i forordning nr. 1408/71 og artikel 35 i forordning nr. 574/72 er forpligtet til at fremsende en til den indgivet ansoegning om invaliditetsydelser til den kompetente institution i den medlemsstat, hvori ansoegeren senest har vaeret beskaeftiget, hvorimod der ikke bestaar nogen forpligtelse for den til at udbetale ydelserne til ansoegeren.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

26 De udgifter, der er afholdt af Det Forenede Kongeriges regering og af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN (Foerste Afdeling)

vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Social Security Commissioner ved kendelse af 5. juni 1992, for ret:

1) Artikel 71, stk. 1, litra b), nr. ii), foerste punktum, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger paa arbejdstagere, selvstaendige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Faellesskabet, som aendret og ajourfoert ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83 af 2. juni 1983, skal fortolkes saaledes, at det ikke finder anvendelse paa en arbejdstager, der

a) har bopael og er beskaeftiget i medlemsstat A (som han eller hun er statsborger i)

b) herefter flytter med sin familie til medlemsstat B, hvor han eller hun har bopael i ti aar, udoever beskaeftigelse og bliver uarbejdsdygtig med paafoelgende invaliditet

c) derefter flytter med sin familie til medlemsstat C, hvor han eller hun har bopael i to aar, men ikke udoever beskaeftigelse (som foelge af invaliditeten), og

d) endelig tager bopael paa ny i medlemsstat A, hvor han eller hun hverken er beskaeftiget eller lader sig registrere som arbejdssoegende (som foelge af invaliditeten).

2) I henhold til artikel 86 i forordning nr. 1408/71 og artikel 35 i forordning (EOEF) nr. 574/72 af 21. marts 1972 om regler til gennemfoerelse af forordning (EOEF) nr. 1408/71, som aendret og ajourfoert ved Raadets forordning (EOEF) nr. 2001/83, er institutionen i bopaelsmedlemsstaten forpligtet til at fremsende en til den indgivet ansoegning om invaliditetsydelser til den kompetente institution i den medlemsstat, hvori ansoegeren senest har vaeret beskaeftiget, hvorimod der ikke bestaar nogen forpligtelse for den til at udbetale ydelserne til ansoegeren.