Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Annullationssøgsmål - anbringender - ikke muligt at anfægte gyldigheden af en fællesskabsretsakt under henvisning til WTO-aftalerne - undtagelser - fællesskabsretsakt, hvis formål er at gennemføre disse bestemmelser, og som udtrykkeligt og præcist henviser til dem

(EF-traktaten, art. 173 (efter ændring nu art. 230 EF))

2. De oversøiske landes og territoriers associering - Rådets gennemførelse - beskyttelse af Fællesskabets interesser ved indførelse af beskyttelsesforanstaltninger gældende for indførsler af landbrugsvarer med oprindelse i de associerede lande og territorier - Rådets mulighed for at begrænse visse fordele, som tidligere er indrømmet de oversøiske lande og territorier

(EF-traktaten, art. 132, stk. 1 (nu art. 183, nr. 1, EF), og art. 136, stk. 2 (efter ændring nu art. 187, stk. 2, EF); Rådets afgørelse 91/482, art. 101)

3. De oversøiske landes og territoriers associering - beskyttelsesforanstaltninger mod indførsler af landbrugsvarer med oprindelse i de associerede lande og territorier - betingelser for indførelse - fællesskabsinstitutionernes skøn - domstolsprøvelse - grænser

(Rådets forordning nr. 1036/97; Rådets afgørelse 91/482, art. 109)

4. De oversøiske landes og territoriers associering - beskyttelsesforanstaltninger mod indførsler af landbrugsvarer med oprindelse i de associerede lande og territorier - proportionalitetsprincippet - tilsidesættelse - foreligger ikke

(Rådets forordning nr. 1036/97; Rådets afgørelse 91/482)

5. Annullationssøgsmål - anbringender - magtfordrejning - begreb - forordning om beskyttelsesforanstaltninger mod indførsel af ris med oprindelse i de oversøiske lande og territorier - lovlighed

(Rådets forordning nr. 1036/97; Rådets afgørelse 91/482, art. 109)

6. Institutionernes retsakter - begrundelse - pligt - rækkevidde

(EF-traktaten, art. 190 (nu art. 253 EF))

Sammendrag

1. WTO-aftalerne udgør efter deres art og opbygning i princippet ikke regler, hvis overholdelse i fællesskabsinstitutionernes retsakter er genstand for efterprøvelse ved Domstolen.

Det er kun, såfremt Fællesskabet har ønsket at opfylde en særlig inden for rammerne af WTO påtaget forpligtelse, eller når den pågældende fællesskabsretsakt udtrykkeligt henviser til bestemte bestemmelser i WTO-aftalerne, at det tilkommer Domstolen at prøve den pågældende fællesskabsretsakts lovlighed efter WTO-bestemmelserne.

( jf. præmis 53 og 54 )

2. Den ordning for associering med de oversøiske lande og territorier (OLT), der er fastsat i traktatens fjerde del, begunstiger disse lande og territorier, hvis økonomiske og sociale udvikling den har til formål at fremme. Dette begunstigelsesprincip er navnlig afspejlet i toldfritagelsen for varer med oprindelse i OLT ved indførsel til Fællesskabet. Når Rådet imidlertid træffer foranstaltninger i henhold til traktatens artikel 136, stk. 2 (efter ændring nu artikel 187, stk. 2, EF), skal det ikke blot tage hensyn til de principper, der findes i traktatens fjerde del, men også til de øvrige principper i fællesskabsretten, herunder dem, der vedrører den fælles landbrugspolitik.

I forbindelse med dets afvejning af de forskellige målsætninger i traktaten kan Rådet, som på dette punkt råder over et vidt skøn i overensstemmelse med det politiske ansvar, det har fået tillagt ved traktatens artikler, herunder artikel 136, i givet fald blive nødt til at begrænse visse fordele, som tidligere er indrømmet OLT. Det følger heraf, at når Rådet finder, at indførslerne af ris med oprindelse i OLT medfører eller, navnlig på grund af deres omfang, risikerer at medføre alvorlige forstyrrelser på Fællesskabets rismarked, kan det blive nødt til, som en undtagelse fra princippet i traktatens artikel 132, stk. 1 (nu artikel 183, nr. 1, EF), og artikel 101, stk. 1, i afgørelse 91/482 om de oversøiske lande og territoriers associering at begrænse visse fordele, som tidligere var indrømmet OLT.

( jf. præmis 64 og 65, 67 og 68 )

3. Fællesskabsinstitutionerne har et vidt skøn ved anvendelsen af artikel 109 i afgørelse 91/482 om de oversøiske landes og territoriers (OLT) associering, som bemyndiger dem til at træffe eller tillade beskyttelsesforanstaltninger, når visse betingelser opfyldt. Når der er tale om et sådant skøn, påhviler det Fællesskabets retsinstanser at begrænse sig til at efterprøve, om afgørelsen er åbenbart urigtig eller behæftet med magtfordrejning, eller om fællesskabsinstitutionerne åbenbart har overskredet grænserne for deres skøn. Fællesskabets retsinstansers prøvelsesret må navnlig begrænses, når fællesskabsinstitutionerne skal afveje modstående interesser og således vælge mellem forskellige muligheder inden for rammerne af de politiske valg, som henhører under deres særlige ansvarsområder.

Det er ikke godtgjort, at Rådet har foretaget et åbenbart urigtigt skøn ved at antage, da det udstedte forordning nr. 1036/97 om beskyttelsesforanstaltninger over for indførsel af ris med oprindelse i de oversøiske lande og territorier, at indførslerne af ris med oprindelse i OLT var steget stærkt, og at denne stigning gjorde det nødvendigt at indføre et toldkontingent med henblik på at holde indførslerne til Fællesskabet af ris med oprindelse i OLT inden for grænser, der er forenelige med hensynet til ligevægten på fællesskabsmarkedet.

( jf. præmis 73-75 og 85 )

4. Ved afgørelsen af, om en fællesskabsbestemmelse er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, er det afgørende, om de midler, der bringes i anvendelse, er egnede til at virkeliggøre det tilstræbte mål og ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at virkeliggøre dette. De i medfør af forordning nr. 1036/97 trufne beskyttelsesforanstaltninger, som blot undtagelsesvis, delvis og midlertidigt begrænsede den toldfrie indførsel af ris med oprindelse i OLT til Fællesskabet, var tilpasset det af fællesskabsinstitutionerne forfulgte mål, således som det fremgår af denne forordning og af afgørelse 91/482 om de oversøiske landes og territoriers associering.

( jf. præmis 131 og 134 )

5. En retsakt er kun behæftet med magtfordrejning, såfremt det på grundlag af objektive, relevante og samstemmende indicier fremgår, at den må antages at være truffet udelukkende eller dog i det mindste overvejende for at forfølge andre formål end dem, der er angivet, eller for at omgå en fremgangsmåde, der særligt er fastsat ved traktaten for at imødegå konkret foreliggende vanskeligheder. For så vidt angår de mål, som Rådet forfulgte med vedtagelsen af forordning nr. 1036/97 om beskyttelsesforanstaltninger over for indførsel af ris med oprindelse i de oversøiske lande og territorier, indeholder sagen intet grundlag for at antage, at Rådet forfulgte et andet mål end at afhjælpe de konstaterede forstyrrelser på Fællesskabets rismarked eller forhindre alvorligere forstyrrelser end dem, der allerede forelå.

Vedrørende den omstændighed, at Rådet, da det traf afgørelse om beskyttelsesforanstaltningerne, anvendte fremgangsmåden i artikel 109 i afgørelse 91/482 om de oversøiske landes og territoriers associering i stedet for at ændre denne afgørelse, skal det bemærkes, at den i denne artikel fastsatte fremgangsmåde netop har til formål at gøre det muligt for Rådet at afhjælpe eller forebygge alvorlige forstyrrelser i en erhvervssektor i Fællesskabet. Rådet er ikke forpligtet til at anvende en anden fremgangsmåde, fordi de påtænkte beskyttelsesforanstaltninger vil begrænse indførslerne væsentligt. I henhold til artikel 109, stk. 2, i afgørelse 91/482 påhviler det blot Rådet at påse, at disse foranstaltninger bringer mindst mulig forstyrrelse i associeringens og Fællesskabets funktion, og at de ikke går ud over, hvad der er absolut nødvendigt for at afhjælpe de nævnte vanskeligheder.

( jf. præmis 153-155 )

6. Den begrundelse, som kræves i henhold til traktatens artikel 190 (nu artikel 253 EF), skal klart og utvetydigt angive de betragtninger, som den institution, der har udstedt den pågældende retsakt, har lagt til grund, således at de berørte parter kan få kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, og således at Domstolen kan udøve sin prøvelsesret. Det kræves dog ikke, at begrundelsen angiver alle relevante faktiske og retlige momenter, da spørgsmålet, om en beslutnings begrundelse opfylder kravene efter traktatens artikel 190, ikke blot skal vurderes i forhold til ordlyden, men ligeledes i den sammenhæng, hvori den indgår, samt alle de retsregler, som gælder på det pågældende område. Dette gælder så meget desto mere, når medlemsstaterne har været dybt inddraget i udarbejdelsen af den omtvistede retsakt og således kender de begrundelser, som ligger til grund for retsakten. Når der er tale om en almengyldig retsakt, behøver begrundelsen i øvrigt kun at angive de samlede omstændigheder, der har ført til, at retsakten er blevet udstedt, og de generelle formål den skal opfylde. Hvis det formål, der forfølges af institutionen, i det væsentlige fremgår af den anfægtede retsakt, ville det endvidere være urimeligt at kræve en særlig begrundelse for de enkelte valg af teknisk art, som institutionen har truffet. Dette gælder så meget desto mere, hvor fællesskabsinstitutionerne har et vidt skøn med hensyn til valget af de foranstaltninger, der er nødvendige for at gennemføre en kompliceret politik.

( jf. præmis 187-191 )