Forslag til afgørelse fra generaladvokat Tesauro fremsat den 20. april 1989. - CEHAVE NV MOD HOOFDPRODUKTSCHAP VOOR AKKERBOUWPRODUKTEN. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: COLLEGE VAN BEROEP VOOR HET BEDRIJFSLEVEN - NEDERLANDENE. - LANDBRUG - MEDANSVARSAFGIFTSORDNING I KORNSEKTOREN. - SAG 195/87.



Samling af Afgørelser 1989 side 02199



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . Ligesom sag 265/87, Schraeder ( jfr . det forslag til afgoerelse, som jeg har fremsat endnu i dag ), vedroerer naervaerende praejudicielle sag spoergsmaalet om lovligheden af medansvarsafgiften for korn . Til forskel fra Schraeder-sagen er der imidlertid i sagen her ikke spoergsmaal om gyldigheden af afgiftsordningen som saadan, men derimod om et bestemt element i systemet, nemlig den naermere regulering af, hvorledes den afgift, der betales af den virksomhed, der foretager den foerste forarbejdning af kornet, skal overvaeltes paa de forudgaaende led indtil det leveringsled, hvor producenten er leverandoer .

For at give et klarere billede af det spoergsmaal, der skal tages stilling til, skal jeg belyse nogle sider af det omtvistede system .

I henhold til den ordning, der er indfoert ved Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1579/86 af 23 . maj 1986 ( EFT L 139, s . 29 ) og ved Kommissionens efterfoelgende gennemfoerelsesforordning ( EOEF ) nr . 2040/86 af 30 . juni 1986 ( EFT L 173, s . 65 ), skal medansvarsafgiften "betales af erhvervsdrivende, som foretager en foerste forarbejdning" af korn (( jfr . artikel 2 i forordning ( EOEF ) nr . 2040/86 )).

Denne afgift, som forarbejdningsvirksomheden har betalt eller betaler "nede i raekken", skal i henhold til artikel 1, stk . 4, nr . 6, i forordning ( EOEF ) nr . 1579/86 "vaeltes over paa producenten ".

I den sjette betragtning til forordning nr . 2040/86 anfoeres herved foelgende :

"Et af formaalene med medansvarsafgiften er at goere producenterne mere bevidste om markedsrealiteterne; afgiftsbyrden boer derfor overvaeltes paa producenterne; der boer derfor indfoeres en faktureringsordning, hvorved der tages hensyn til dette krav; overvaeltningsprincippet gaelder uanset eventuelle modstridende kontraktbestemmelser ".

I forordningens artikel 5, stk . 1, bestemmes foelgelig :

"1 . De erhvervsdrivende, som gennemfoerer de i artikel 1, stk . 1, omhandlede forarbejdninger, overvaelter medansvarsafgiften paa deres leverandoerer . Overvaeltning finder ligeledes sted ved hver forudgaaende transaktion indtil det leveringssted, hvor producenten er leverandoer .

For hver af de i foerste afsnit naevnte transaktioner skal de paagaeldende bilag saerskilt udvise det fratrukne afgiftsbeloeb ."

Som det fremgaar af den betragtning, jeg netop har citeret, haenger begrundelsen for bestemmelsen om den pligtmaessige overvaeltning sammen med foranstaltningens formaal, som er at udoeve en maerkbar pression paa kornproducenterne ved at oplyse dem om markedssituationen og herved genoprette sammenhaengen mellem udbuddet, der er praeget af et strukturskabt overskud, og de faktiske afsaetningsmuligheder paa markedet . Det er derfor logisk, at afgiftsbyrden konkret baeres af producenterne .

Grunden til, at man oprindeligt udformede et afgiftsopkraevningssystem, hvorefter afgiften skulle betales af forarbejdningsvirksomhederne, skal derimod findes i rene hensigtsmaessighedsbetragtninger . For at undgaa vanskeligheder ved ordningens administration i forbindelse med kontrollen af et stort antal transaktioner ivaerksat af de enkelte producenter havde Raadet saaledes fundet det bedre alene at opkraeve afgiften i det led, hvor kornet forarbejdes endeligt ( eller saelges til intervention eller eksporteres ), om end Kommissionens forslag havde et andet indhold, nemlig at afgiften skulle betales direkte af producenterne .

Konkret fungerede ordningen paa foelgende maade . I forbindelse med hver transaktion - den foerste mellem producenten og den foerste koeber - vedroerende et bestemt parti korn blev et beloeb svarende til afgiften fratrukket salgsprisen . Som det sidste afsaetningsled betalte forarbejdningsvirksomheden afgiften til den kompetente nationale myndighed efter at have fratrukket afgiften i den pris, der betaltes til leverandoeren .

For fuldstaendighedens skyld skal jeg dog yderligere bemaerke, at Raadet "i betragtning af vanskelighederne ved anvendelsen af den medansvarsafgiftsordning", som jeg her har beskrevet, "bragte tingene paa plads", idet man i forordning ( EOEF ) nr . 1097/88 af 25 . april 1988 ( EFT L 110, s . 7 ) bestemte, at afgiften med virkning fra hoestaaret 1988/1989 ikke laengere opkraeves i det sidste led, men derimod ved det foerste salg ( eller ved salg til intervention ).

2 . Med disse elementer som baggrund skal jeg nu tage stilling til naervaerende praejudicielle sag, der udspringer af en retstvist mellem kornforarbejdningsvirksomheden Cehave ( Nederlandene ) og den kompetente nederlandske afgiftsmyndighed ( Hoofdproduktschap ).

Denne myndighed havde afkraevet Cehave medansvarsafgift med et bestemt beloeb ( 542 644,14 HFL ), der var beregnet ved omveksling af afgiftsbeloebet ( udtrykt i ecu ) til gylden paa grundlag af den dagaeldende landbrugsomregningskurs, den saakaldte "groenne" kurs for den nederlandske valuta .

Cehave havde herved koebt det korn, som virksomheden forarbejdede, i forskellige medlemsstater . Afgiften for det enkelte parti var blevet fradraget i koebsprisen, hvorved afgiften ikke var beregnet paa grundlag af den groenne kurs for gylden, men paa grundlag af den groenne kurs for saelgerens land .

Som foelge heraf svarede det beloeb, som Hoofdproduktschap kraevede betalt af Cehave, ikke i alle tilfaelde til det beloeb, der var fratrukket i koebsprisen . Naermere bestemt

- viste fradraget i koebsprisen for korn koebt i Frankrig, Belgien og Det Forenede Kongerige sig at vaere lavere end den afkraevede afgift;

- hvorimod fradraget for korn koebt i Forbundsrepublikken Tyskland var hoejere end afgiftsbeloebet .

De naevnte forskelle skyldtes, at de fradragne, henholdsvis betalte beloeb - selv om de svarede til samme afgift nomineret i ecu - var beregnet paa grundlag af de groenne kurser for de respektive valutaer, og som enhver ved, stemmer disse kurser ikke overens med de reelle omregningskurser mellem valutaerne . Foelgen var, at den reelle vaerdi af det beloeb, som Cehave havde fradraget, og som var beregnet efter den groenne kurs for den franske franc ( en svag valuta ), i sidste ende var lavere end vaerdien af den afgift, der skulle betales, og som var beregnet ved anvendelse af den groenne kurs for gylden ( en staerk valuta ).

Cehave anlagde sag, hvorunder selskabet under henvisning til disse omstaendigheder anfaegtede Hoofdproduktschaps afgoerelse om afgiftsbetaling, og den nationale domstol besluttede derefter at udsaette sagen og forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal :

"1)Den faellesskabsretlige medansvarsafgiftsordning i kornsektoren har hjemmel i foelgende forordninger :

- Raadets forordning ( EOEF ) nr . 2727/75 af 29 . oktober 1975, navnlig denne forordnings artikel 4 .

- Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 2040/86 af 30 . juni 1986 .

- Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1584/86 af 23 . maj 1986 .

- Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1676/85 af 11 . juni 1985, navnlig denne forordnings artikel 2 .

Skal denne ordning fortolkes saaledes, at den heri omhandlede medansvarsafgift, som skal betales af og paalaegges den virksomhed, hvori en foerste forarbejdning har fundet sted, skal beregnes i den nationale valuta i den medlemsstat, hvori en foerste forarbejdning finder sted, under anvendelse af den for denne medlemsstat gaeldende landbrugsomregningskurs?

2)Saafremt spoergsmaal 1 besvares bekraeftende, skal den i spoergsmaal 1 naevnte ordning da fortolkes saaledes, at den virksomhed, som har betalt medansvarsafgiften, har ret og pligt til efterfoelgende paa sine leverandoerer at overvaelte den negative eller positive forskel mellem den af virksomheden betalte afgift ( lig med afgiftsbeloebet i ecu, omregnet til den nationale valuta i den medlemsstat, hvor den foerste forarbejdning sker, under anvendelse af denne medlemsstats landbrugsomregningskurs ) og den af virksomhedens leverandoer ydede rabat ( lig med afgiftsbeloebet i ecu, omregnet til produktionsmedlemsstatens nationale valuta ved anvendelse af denne medlemsstats landbrugsomregningskurs og derefter omregnet til den nationale valuta i den medlemsstat, hvor den foerste forarbejdning sker, under anvendelse af de reelle markedsvekselkurser )?

3)Saafremt spoergsmaal 2 besvares bekraeftende, foerer anvendelse af den i spoergsmaal 1 naevnte ordning efter omstaendighederne til det resultat, at producenten af kornet i sidste ende paalaegges en afgift, hvis stoerrelse er afhaengig af, i hvilken medlemsstat den foerste forarbejdning af kornet sker .

Medfoerer dette, at denne ordning er ugyldig paa grund af tilsidesaettelse af Traktaten, naermere bestemt artiklerne 12, 16, 34 og/eller 40, stk . 3, eller af noget princip, der ligger til grund for Traktaten?

4)Saafremt spoergsmaal 2 besvares benaegtende, foerer anvendelse af den i spoergsmaal 1 naevnte ordning efter omstaendighederne til det resultat, at den foerste forarbejder af kornet i sidste ende paalaegges en afgift ( forskellen mellem den ham paalagte afgift og den lavere rabat, han modtager ) eller begunstiges med et beloeb ( forskellen mellem den rabat, han modtager, og den lavere afgift, der paalaegges ham ), hvis stoerrelse varierer og afhaenger af, i hvilken medlemsstat kornet er produceret .

Medfoerer dette, at ordningen er ugyldig paa grund af tilsidesaettelse af Traktaten, naermere bestemt artiklerne 12, 13, 30 og/eller 40, stk . 3, eller af noget princip, der ligger til grund for Traktaten?

5)Saafremt spoergsmaalene 3 og/eller 4 besvares bekraeftende, finder Domstolen da anledning til at fastslaa foelgerne af sin dom med hensyn til den periode, som ligger foer datoen for denne dom?"

3 . Jeg skal allerfoerst bemaerke, at virksomheden Cehave staar i samme situation som den, Domstolen tog stilling til ved dommen af 19 . april 1988, Versele-Laga ( 64/87, Sml . s . 1961 ).

I denne dom fastlagde Domstolen foelgende kriterier for, hvorledes afgiften skal beregnes .

I foerste fase betaler forarbejdningsvirksomheden et beloeb i afgift, der beregnes ved omveksling af afgiften - udtrykt i ecu - til den nationale valuta paa grundlag af landbrugsomregningskursen . Man anvender saaledes den groenne kurs for det land, hvor forarbejdningen har fundet sted .

Domstolen fastslog videre paa grundlag af en fortolkning af de dagaeldende bestemmelser, at den omtvistede ordning har til formaal at sikre kornforarbejderne afgiftsneutralitet, hvorfor afgiften skal overvaeltes fuldt ud paa leverandoeren .

Det foelger heraf, at forarbejderen i forbindelse med koebet skal fratraekke noejagtigt det samme beloeb som det, der senere betales til den kompetente myndighed . Saavel fradraget som den afgift, der skal betales, skal saaledes beregnes paa grundlag af samme landbrugsomregningskurs, nemlig - som allerede anfoert - den groenne kurs for det land, hvor forarbejdningen finder sted .

Paa grundlag af, hvad der er statueret i dommen i Versele-Laga-sagen er det let at loese de problemer, som Cehave er stoedt paa, eller som en hvilken som helst anden kornforarbejdende virksomhed maatte stoede paa . Saafremt man omregner afgiften paa grundlag af en og samme groenne kurs, ved koebet saavel som ved afgiftsbetalingen, kan der ikke fremkomme nogen forskel mellem det fradragne beloeb og det betalte beloeb, og det forarbejdede korns oprindelse er herved uden betydning .

Det anfoerte giver svaret paa den nationale domstols foerste og andet spoergsmaal .

Vedroerende det foerste spoergsmaal : Den omregningskurs, der finder anvendelse ved beregningen af det beloeb, som forarbejdningsvirksomheden skal betale, er den groenne kurs i forarbejdningsstaten ( i Cehaves tilfaelde den groenne kurs for den nederlandske gylden ).

Vedroerende det andet spoergsmaal : forarbejderen ( der har betalt afgiften ) kan ikke efterfoelgende afkraeve sin leverandoer - eller denne afkraeve forarbejdningsvirksomheden - noget positivt eller negativt forskelsbeloeb .

Jeg skal for det foerste generelt bemaerke, at muligheden for efterfoelgende betaling af et forskelsbeloeb er i strid med grundtanken i systemet, hvis formaal som anfoert er at udoeve en konkret pression paa producenten, hvorved der gives ham en klar oplysning om den faktiske markedssituation . Det er foreneligt med dette maal, at afgiften fuldt ud baeres af producenten og fra foerst af, dvs . fra det tidspunkt, da kornet saelges til den foerste koeber .

Som allerede naevnt hviler afgiften paa producenten fra tidspunktet for markedsfoeringen af kornet; det er nemlig paa dette tidspunkt, der boer vejledes om de faktiske afsaetningsmuligheder, som producenterne kan paaregne . Dette sker konkret ved at fratraekke afgiften i salgsprisen . For at foranstaltningen kan virke som oensket, er det imidlertid noedvendigt, at fradraget sker med hele beloebet og omgaaende . Saafremt producenten derimod ved salget til den foerste koeber gav et foreloebigt afslag - det vil i praksis sige a conto - med mulighed for senere efterbetalinger eller tilbagebetaling af en saldo, vil han uundgaaeligt faa et urigtigt billede om den konkrete efterspoergselssituation .

Forestillingen om en efterfoelgende overvaeltning med tilbagevirkende gyldighed af eventuelle forskelsbeloeb fra forarbejderen og videre igennem alle omsaetningsleddene er foelgelig uforenelig med ordningens formaal .

Jeg skal endvidere bemaerke - stadig paa det generelle plan - at en efterfoelgende overvaeltning af en positiv eller negativ forskel i mange tilfaelde faktisk maa anses for umulig . De handlende paa kornmarkedet koeber almindeligvis fra mange producenter og videresaelger til mange forarbejdere . Handel over landegraenserne forekommer hyppigt . Naar et bestemt parti korn foerst er forarbejdet i en medlemsstat, kan det vise sig umuligt senere at fastslaa, hvem det paagaeldende parti korn er produceret af, hvor producenten er etableret, og hvilken afgift, dette kornparti konkret er blevet belastet med i sidste ende . Som foelge af, at det, i hvert fald i nogle tilfaelde, ikke er muligt efterfoelgende at fastslaa, hvorfra det forarbejdede korn stammer, er det heller ikke muligt at fastslaa, hvilke forskelsbeloeb der eventuelt skal afregnes, eller paavise, hvilke personer, der skal betale disse beloeb .

Hvad saerlig angaar forholdet mellem forarbejderen og dennes leverandoer har man endelig anfoert, at efter Domstolens synspunkt i Versele-Laga-sagen er det opkraevne beloeb i forbindelse med forarbejdningen noedvendigvis det samme som det tidligere fratrukne beloeb ( i forbindelse med koebet ). Da der ikke kan vaere nogen forskel paa disse to beloeb, er der naturligvis intet grundlag for at foretage en efterfoelgende overvaeltning i forholdet mellem de virksomheder, der har vaeret involveret i den konkret omhandlede transaktion . Den nationale Domstols andet spoergsmaal skal foelgelig besvares benaegtende .

4 . Paa grundlag af det indtil nu anfoerte forekommer det - for en umiddelbar betragtning - ogsaa let at besvare den forelaeggende rets tredje og fjerde spoergsmaal .

Det tredje spoergsmaal er jo stillet for det tilfaelde, at det andet spoergsmaal besvares bekraeftende . Som det er fremgaaet, kan dette spoergsmaal imidlertid besvares benaegtende . Det er derfor end ikke noedvendigt at besvare det tredje spoergsmaal, der er blevet uden genstand .

Det fjerde spoergsmaal hviler paa en forudsaetning - en positiv eller negativ forskel mellem afgiften paa forarbejderen og det fradrag i koebsprisen, som denne har opnaaet - der ikke holder stik i virkelighedens verden, i hvert fald ikke i forbindelse med den konkrete transaktion, som de her omhandlede erhvervsdrivende var involveret i . Dette spoergsmaal turde herefter vaere genstandsloest .

Ved en naermere betragtning fremgaar det imidlertid, at den nationale rets spoergsmaal i det hele mere generelt vedroerer den maade, hvorpaa overvaeltningen af byrden ved den afgift, som forarbejdningsvirksomheden har betalt, ( jfr . artikel 5, stk . 1, i forordning nr . 2040/86 ) "... ligeledes (( finder )) sted ved hver forudgaaende transaktion indtil det leveringsled, hvor producenten er leverandoer ". Det er i oevrigt dette spoergsmaal, som parterne i det vaesentlige har beskaeftiget sig med i deres indlaeg, saavel som i deres svar paa Domstolens konkrete spoergsmaal .

Det problem, der herved rejser sig, er i korthed foelgende . Mens der ved det sidste led i afsaetningen af et bestemt parti korn noedvendigvis er lighed mellem det opkraevne og det fradragne beloeb, hvorved oprindelsen af det af forarbejderen koebte korn er uden betydning, betyder dette derimod paa ingen maade, at forholdet er det samme ( og det er det ofte ikke ) ved de forudgaaende afsaetningsled .

Baggrunden herfor kan bedre forklares ved hjaelp af et eksempel . Lad mig som eksempel tage en britisk producent, der saelger et parti korn til en virksomhed ( jeg vaelger ogsaa her en britisk virksomhed ), der foretager den videre forhandling . Der fratraekkes i prisen et beloeb for medansvarsafgiften, der beregnes paa grundlag af landbrugsomregningskursen i koeberens stat ( dvs . den groenne kurs for pund sterling, en valuta som man kan antage viser en svaekket tendens ). Koeberen/forhandleren videresaelger kornet til forarbejdningsvirksomheder, der ligger i andre medlemsstater, f.eks . i Nederlandene og i Tyskland ( lande, hvis valutaer i samme periode styrkes - paa ingen maade en usandsynlig antagelse ). Som bekendt fratraekker ogsaa disse nederlandske og tyske virksomheder afgiften i koebsprisen med et vist beloeb, hvorved beloebet er forblevet uaendret i ecu, alt imens det omveksles paa grundlag af de groenne kurser for de respektive nationale valutaer ( dvs . gylden og tyske mark ). Det er let at forestille sig, hvad der sker i en situation som den beskrevne, der - lad det vaere sagt endnu engang - ikke blot er et eksempel til undervisningsbrug . Det beloeb, som forarbejderne har fratrukket ( der er det samme som det, der er betalt til den kompetente myndighed ) og overvaeltet paa den foerste koeber/mellemhandler, vil efter at vaere omvekslet til sterling paa grundlag af den officielle vekselkurs, vaere stoerre ( og vaesentligt stoerre ) end det beloeb, som samme mellemhandler paa et tidligere tidspunkt havde fratrukket for det samme korn og overvaeltet paa den producent, der havde solgt det til ham . Mellemhandleren lider saaledes et tab som foelge af den negative forskel mellem det fradrag, der gaar paa hans kappe, og det fradrag, som han paa et tidligere tidspunkt har foretaget i forhold til sin leverandoer, dvs . producenten . Denne har for sit vedkommende baaret et fradrag for det handlede korn, der er mindre end og derfor ikke svarer til den afgift, der faktisk er betalt for det samme korn i det sidste afsaetningsled .

Det skal endvidere naevnes som et forhold af relevans, at den naevnte situation ikke opstaar, naar der er tale om én transaktion, direkte mellem producenten og forarbejderen og uden anvendelse af mellemhandlere . En saadan direkte transaktion forekommer imidlertid meget sjaeldent paa dette marked .

Der er tvaertimod risiko for, at de netop beskrevne vanskeligheder vil vokse, saafremt kornet ikke kun gaar igennem et mellemled, men passerer igennem en hel raekke saadanne led i den mellemstatslige handel, idet vanskelighederne ogsaa her skyldes den manglende overensstemmelse mellem de groenne kurser, der gaelder i det enkelte led, og de officielle vekselkurser for de involverede valutaer .

5 . Der ses saaledes at foreligge en alvorlig funktionsbrist ved systemet, som hverken kan sikre, at afgiftsbyrden virker neutralt i forhold til mellemhandlerne, eller at afgiften overvaeltes fuldt ud paa producenten .

Disse mangler - som alle parter er enige om foreligger - synes saaledes at bevirke, at forholdet ikke kan bedoemmes som fastslaaet af Domstolen i den tidligere naevnte dom i Versele-Laga-sagen . I denne sag opstilledes principperne om neutralitet og fuldstaendig overvaeltning ganske vist med henblik paa forholdet forarbejder-leverandoer . Der er imidlertid intet grundlag for at antage, at de samme principper ikke ogsaa skulle omfatte de forudgaaende led . Disse principper er nemlig udtryk for de vaesentlige momenter ved fradragsmekanismen i samtlige de led, hvor den finder anvendelse, for saa vidt som principperne modsvarer maalsaetningen med overvaeltningen af afgiftsbyrden paa producenten (( som foreskrevet i artikel 5, stk . 1, i forordning ( EOEF ) nr . 2040/86 )) for at goere producenten mere bevidst ( jfr . forordningens sjette betragtning ) "om markedsrealiteterne ".

Kommissionen erkender, at der er saadanne funktionsbrist, men mener ikke at ordningen af denne grund er ugyldig . Kommissionen har saaledes anfoert, at manglerne skal ses paa baggrund af forskellene mellem markedspriserne i medlemsstaterne .

Kommissionen har som svar paa nogle spoergsmaal, som den - ogsaa under den mundtlige forhandling - fik stillet af Domstolen, forklaret sig naermere . Den har anfoert, at udligningen mellem de forskellige valutaer via de monetaere udligningsbeloeb som foelge af en raekke forhold kun sker ufuldstaendigt . Foelgen heraf er en konkurrencemaessige fordel for produkter fra medlemsstater, hvis valuta er forholdsvis svag, naar der eksporteres direkte til medlemsstater med en forholdsvis staerk valuta .

Herved anser Kommissionen yderligere to forhold for relevante, selv om de er noget paradoksale .

For det foerste paavirkes samhandelen i mindre grad af forskellene som foelge af anvendelsen af medansvarsafgiften end af den ufuldstaendige udligning af valutasvingningerne ved hjaelp af de monetaere udligningsbeloeb; sidstnaevnte mangel har man imidlertid affundet sig med .

For det andet goer Kommissionen gaeldende, at de valutaforstyrrelser, der skyldes afgiften, har de modsatte virkninger af de prisforskelle, som de monetaere udligningsbeloeb kun udligner delvist . Det stoerre fradrag for eksportoeren i et land med svag valuta ( eksempelvis den britiske mellemhandler i mit eksempel ) opvejes i sidste ende af den kommercielle begunstigelse, som naevnte eksportoer opnaar som slutresultat af den ufuldstaendige anvendelse af de monetaere udligningsbeloeb .

Jeg mener imidlertid ikke, at disse to betragtninger kan accepteres .

Jeg bemaerker for det foerste, at de monetaere udligningsbeloeb, som enhver ved, har en reguleringsfunktion, og at Kommissionen skal "paase, at anvendelsen af monetaere udligningsbeloeb begraenser sig til, hvad der er strengt noedvendigt for at neutralisere virkningerne af kursudsvingene mellem medlemsstaterne" ( jfr . navnlig dom af 24 . juni 1986, Malt, 236/84, Sml . s . 1923 ).

Heraf foelger imidlertid ikke, at det er lovligt, at de monetaere udligningsbeloeb kun udligner kursforskellen delvist, et forhold som Kommissionen paaberaaber sig, idet den henviser til prissituationen paa kornmarkedet i anden halvdel af 1986 .

Selv om den naevnte omstaendighed skulle vaere retmaessig, kan jeg imidlertid ikke indse, hvorledes den mangelfulde eller ikke-optimale anvendelse af de monetaere udligningsbeloeb skulle kunne retfaerdiggoere funktionelle mangler ved afgiftsopkraevningsordningen . Den ene funktionsmangel kan ikke berettige den anden, ja endog goere den lovlig, selv om disse funktionsbrist virker i modsat retning; dette gaelder saa meget mere, som den paastaaede indbyrdes udligning mellem disse virkninger er rent tilfaeldig . Hvad vil der ske, hvis de monetaere udligningsbeloeb skulle komme til at virke perfekt - som de burde - eller i det mindste virke bedre? Foelger man Kommissionens synspunkt, er de forvridninger, der skyldes afgiften, ikke - idet de ikke opvejes af andre forvridninger - laengere berettiget i sidstnaevnte tilfaelde, men kun i foerstnaevnte situation . Med andre ord : for at man skal kunne leve med de forvridninger, som naervaerende sag drejer sig om, maatte man fortroeste sig til ... forvridninger i ordningen med monetaere udligningsbeloeb!

I virkeligheden er der ingen funktionel sammenhaeng ( i form af gensidig udligning ) mellem de monetaere udligningsbeloeb og medansvarsafgiften som haevdet af Kommissionen ( med en argumentation, som den i oevrigt er kommet frem med efterfoelgende ). Der er tale om forskellige foranstaltninger med forskellige formaal; de mangler eller funktionsbrist, som den ene eller den anden maatte vaere behaeftet med, maa bedoemmes i lyset af de principper og bestemmelser, der gaelder inden for det saerlige anvendelsesomraade, som de hver isaer har . Selv om man kan affinde sig med virkningerne af forvridning i et vist omfang inden for rammerne af ordningen med monetaere udligningsbeloeb, indebaerer dette paa ingen maade, at de forvridninger, der kun udvendigt er de samme, er acceptable, naar henses til de bestemmelser, hvorved man har indfoert og reguleret medansvarsafgiftsordningen .

For saa vidt angaar afgiftsbestemmelserne, som fortolket ved Versele-Laga-dommen, er det forhold, som Kommissionen har anfoert - nemlig at en mellemhandler i et land med en svag valuta, selv om mellemhandleren baerer et stoerre fradrag end det, virksomheden overvaelter paa forudgaaende led, dog fortsat begunstiges ved udfoersel af korn til et land med en staerk valuta, fordi de monetaere udligningsbeloeb ikke fuldt ud neutraliserer den valutakonstellation, der virker til fordel for virksomheden - efter min mening uden enhver betydning for bedoemmelsen af afgiftsordningens mangler .

For det foerste er, som allerede naevnt, mellemhandlerens fordel ganske tilfaeldig . Hvis de monetaere udligningsbeloeb fungerede korrekt, ville denne fordel nemlig forsvinde, hvorimod forvridningen som foelge af afgiften ville bestaa . Dette haenger logisk sammen med, at afgiften, naar alt kommer til alt, ikke er begrundet med, at den skal afrunde ordningen med monetaere udligningsbeloeb med henblik paa udligning af eventuelle resterende prisdifferencer .

En fordel af naevnte art kan imidlertid i det hoejeste bevirke, at mellemhandleren lider et mindre oekonomisk tab som foelge af afgiftsordningens mangelfulde funktion ( og som bestaar i, at det beloeb, som mellemhandleren skal baere, er hoejere end det beloeb, han har fratrukket ). De mangler, der er dokumenteret, skal retteligt bedoemmes under hensyn til deres objektive og ikke subjektive raekkevidde . Med afgiftsneutraliteten og den fuldstaendige overvaeltning tilgodeses ganske vist ogsaa et hensyn til mellemhandlerne; imidlertid skal disse principper sikre, at afgiften naar sit maal, nemlig at "goere producenterne mere bevidste om markedsrealiteterne ". Dette er i overensstemmelse med det princip, der gaelder for afgiftsbetaling i en andens sted, og hvorefter der, naar en person baerer en afgift, men i andre personers sted - idet den omstaendighed, der begrunder afgiften, tilregnes disse personer - normalt og undtagelsesfrit skal ske overvaeltning af afgiften paa den, hvis adfaerd har udloest afgiften .

Det er herefter uden betydning, at de erhvervsdrivende, der rammes som foelge af den manglende neutralitet, alt efter den enkeltes forhold vil kunne opnaa en udligning . Det staar fast, at det ikke som foreskrevet er muligt fuldt ud at overvaelte byrden ved den afgift, som forarbejderen har betalt, og "ved hver forudgaaende transaktion indtil producenten ". Der er endvidere fortsat risiko for, at de valutaafvigelser, der har foreligget under hele afsaetningsforloebet, i mangel af andre faktorer fordrejer eksporten i retning af visse valutaomraader fremfor andre .

Jeg bemaerker endvidere, at man heller ikke kan anse saadanne funktionsbrist for acceptable, nemlig som, naar alt kommer til alt, et "noedvendigt onde", som det tilsyneladende haevdes af Kommissionen . Dette synspunkt falder klart til jorden, naar henses til, at man to aar efter vedtagelsen af de omtvistede forordninger aendrede ordningen for afgiftsopkraevningen radikalt, idet afgiften opkraeves hos producenten paa tidspunktet for afstaaelsen af kornet og paa grundlag af den groenne kurs for producentlandet . Denne aendring loeser de problemer, som jeg har omhandlet i det foregaaende, og er i bedre overensstemmelse med ordningens grundlaeggende maal .

Jeg er af de anfoerte grunde af den opfattelse, at Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1579/86 samt forordning ( EOEF ) nr . 2040/86 skal kendes ugyldige, for saa vidt som de ved internationale transaktioner hverken garanterer afgiftsneutralitet i forhold til mellemhandlerne eller fuldstaendig overvaeltning af afgiften indtil producenten .

6 . Saafremt Domstolen tilslutter sig denne loesning, opstaar herefter spoergsmaalet om at fastlaegge virkningerne af den statuerede ugyldighed .

Jeg bemaerker her, at ugyldigheden ganske vist ikke vedroerer selve det principielle ved afgiften, men den rammer den opkraevningsordning, der er indfoert ved og reguleret i forordning ( EOEF ) nr . 1579/86 og nr . 2040/86 .

Mens denne - senere aendrede - ordning var gaeldende, blev der indgaaet og afviklet en lang raekke kontraktlige mellemvaerender . I forbindelse med disse mellemvaerender - der beroerer saavel offentlige som private interesser og involverer betydelige oekonomiske interesser - er der truffet foranstaltninger og opfyldt forpligtelser af forskellig beskaffenhed og indhold ( som eksempel kan naevnes de transaktioner vedroerende betaling, fradrag og faktureringer, som foreskrives i forordningerne selv ).

Saafremt der statueres ugyldighed ex tunc, vil dette kunne gribe forstyrrende ind i de naevnte mellemvaerender . Endvidere kunne dette foere til retssager med forskelligt udfald alt efter den anvendelige nationale lovgivning og saaledes indebaere fare for forskelsbehandling og eventuelle konkurrenceforvridninger mellem de involverede erhvervsdrivende .

Jeg finder herefter - og henholder mig herved til Domstolens velkendte praksis ( jfr . navnlig dom af 15 . oktober 1980, Providence agricole de la Champagne, 4/79, s . 2823 ) - at der i naervaerende sag i forbindelse med afgoerelsen om, at afgiftsopkraevningsordningen i henhold til de omtvistede forordninger er ugyldig, som en undtagelse heller ikke boer gives adgang til at rejse krav med hensyn til beloeb, der er betalt, opkraevet eller fratrukket i afgift i henhold til de naevnte forordninger for tiden foer afsigelsen af dommen .

Af hensyn til princippet om et effektivt retsvaern ved rettergang foreslaar jeg imidlertid, at den statuerede ugyldighed kan paaberaabes af personer, der foer afsigelsen af dommen har anlagt sag ( eller indgivet tilsvarende klage ) vedroerende foranstaltninger, der er truffet paa grundlag af de forordninger, der er kendt ugyldige .

Jeg foreslaar herefter, at Domstolen besvarer den nationale rets spoergsmaal som foelger :

"1 ) Raadets forordning ( EOEF ) nr . 1579/86 og Kommissionens forordning ( EOEF ) nr . 2040/86 er ugyldige i det omfang, de i tilfaelde af internationale transaktioner hverken garanterer afgiftsneutralitet i forhold til mellemhandlere eller fuldstaendig overvaeltning af afgiften indtil producenten .

2 ) Beloeb, der er betalt, opkraevet eller fradraget som afgift, kan under henvisning til afgoerelsen om disse forordningers ugyldighed kun tilbagesoeges af personer, som foer datoen for naervaerende dom har anlagt sag ( eller indgivet tilsvarende klage ) til proevelse af retsakter udstedt paa grundlag af de forordninger, der er kendt ugyldige ."

(*) Originalsprog : italiensk .