FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT

E. SHARPSTON

fremsat den 19. april 2007 1( )

Forenede sager C-145/06 og C-146/06

Fendt Italiana Srl

mod

Agenzia Dogane Ufficio Dogane di Trento

»Præjudicielle forelæggelser – beskatning af energiprodukter – smøreolier – anvendelse til andet end brændsel – betydning af, at en anvendelse af et produkt ikke er omfattet af anvendelsesområdet for et harmoniseringsdirektiv – ophævelse«

1. Med disse forelæggelser ønsker Commissione tributaria provinciale di secondo grado di Trento (skattedomstol i anden instans i Trento) nærmere bestemt oplyst, om direktiv 2003/96 ( ) giver medlemsstaterne ret til at indføre eller opretholde deres egen afgiftsordning for mineralolieprodukter, der anvendes til andet end brændsel. De produkter, for hvilke der kræves afgift, og som er genstand for hovedsagerne, er smøreolier.

2. Forløberen for direktiv 2003/96, direktiv 92/81 ( ), bestemte, at medlemsstaterne skulle fritage mineralolier, der ikke var bestemt til brændsel, fra harmoniseret punktafgift. I et traktatbrudssøgsmål anlagt i 2001 fastslog Domstolen, at Italien bl.a. havde tilsidesat sine forpligtelser i relation til direktivets fritagelsesbetingelser, idet det havde opretholdt en forbrugsafgift af smøreolier ( ).

3. Den pågældende italienske lovgivning er ikke blevet ophævet, men direktiv 2003/96 har nu ophævet og erstattet direktiv 92/81. Det nye direktiv udelukker udtrykkeligt produkter, der anvendes til andet end brændsel til opvarmning eller motorbrændstof, fra sit anvendelsesområde.

Relevante retsforskrifter

Direktiv 92/12

4. Siden 1990’erne er harmoniseringen på fællesskabsplan af beskatning af mineralolier blevet reguleret i en »familie« af direktiver. Direktiv 92/12 ( ), der stadig er i kraft, kan betragtes som grunddirektivet. Det fastlægger den generelle ordning for mineralolier og andre produkter (alkohol, alkoholholdige drikkevarer og forarbejdede tobaksvarer), »der pålægges punktafgifter og andre indirekte skatter, der direkte eller indirekte pålægges forbruget af disse varer […]« ( ).

5. Artikel 1, stk. 2, bestemmer, at »[d]e særlige bestemmelser vedrørende strukturerne og afgiftssatserne for de varer, der pålægges punktafgift, vil fremgå af specifikke direktiver«. De specifikke direktiver (eller for at blive i familie-terminologien, datterdirektiverne) om mineralolier var oprindeligt direktiv 92/81 (punktafgiftsstrukturen) og 92/82 ( ) (punktafgiftssatserne).

6. Artikel 3 i direktiv 92/12 har følgende ordlyd:

»1. Dette direktiv finder anvendelse på fællesskabsplan på følgende varer, således som de er defineret i de pågældende direktiver:

– mineralolier

[…]

2. De i stk. 1 nævnte varer kan pålægges andre former for indirekte beskatning i særligt øjemed, såfremt der ved den pågældende beskatning iagttages de regler for afgiftspålæggelse, der for punktafgifter og moms, for så vidt angår bestemmelse af afgiftsgrundlaget, afgiftsberegning, afgiftens forfald og kontrol med beskatningen.

3. Medlemsstaterne bevarer retten til at indføre eller opretholde beskatning af andre varer end de i stk. 1 nævnte, forudsat at sådan beskatning ikke i samhandelen mellem medlemsstaterne giver anledning til formaliteter i forbindelse med grænsepassage.

[…]«

Den kombinerede nomenklatur

7. Bestemmelser i datterdirektiverne til direktiv 92/12 henviser til koderne i »den kombinerede nomenklatur« (herefter »KN«). KN blev oprindeligt fastsat i forordning nr. 2658/87 ( ) med henblik på at skabe en varenomenklatur, der kunne imødekomme diverse fællesskabskrav. Kataloget over koder vedrørende de forskellige varer fandtes i bilag I til forordning nr. 2658/87. Siden hen er der ved ændringer af bilag I regelmæssigt blevet foretaget ajourføringer af KN. Smøreolier som dem, der er genstand for hovedsagerne vedrørende opkrævning af afgifter, har imidlertid til alle tider henhørt under KN-kode 2710.

Direktiv 92/81 (strukturerne) og 92/82 (satserne)

8. I henhold til artikel 2, stk. 1, litra d), i direktiv 92/81 omfattede begrebet »mineralolie« varer, der henhører under KN-kode 2710, og omfattede således smøreolier. Artikel 2, stk. 2, fastsatte, at der »af andre mineralolier end dem, for hvilke punktafgiftsniveauet er fastsat i direktiv (92/82), skal svares punktafgift, hvis de er bestemt til at anvendes, afsættes eller anvendes som brændsel til opvarmning eller som motorbrændstof […]«.

9. Ifølge artikel 8, stk. 1, litra a), i direktiv 92/81 skal medlemsstaterne fritage »mineralolier, der anvendes på anden måde end som motorbrændstof eller brændsel til opvarmning«, fra den harmoniserede punktafgift »på betingelser, som de fastsætter med henblik på at sikre en korrekt og ukompliceret anvendelse af disse fritagelser og undgå svig, unddragelse og misbrug«.

10. Direktiv 92/82 fastsatte den minimumspunktafgift, som medlemsstaterne skal opkræve på mineralolier. Artikel 2, stk. 1, opregnede de mineralolier, som faldt inden for bestemmelsens anvendelsesområde. Smøreolier var ikke heriblandt.

Direktiv 2003/96

11. Den 1. januar 2004 ophævede og erstattede direktiv 2003/96 direktiverne 92/81 og 92/82 ( ). Samtidigt udvidede direktivet harmoniseringsordningen til ud over mineralolier at omfatte andre energiprodukter og elektricitet, med henblik på at kunne opfylde Kyoto-protokollens mål. Det nye direktiv fastsatte overordnede minimumsafgifter, som medlemsstaterne kunne opfylde på fleksibel vis ved hjælp af forskellige afgifter. Dette skete i anerkendelse af medlemsstaternes ønske om at indføre eller bibeholde forskellige former for beskatning af disse varer ( ).

12. Det anføres i betragtning 22, at »energiprodukter skal generelt være underlagt fællesskabsregler, når de anvendes som brændsel til opvarmning eller motorbrændstof. Det er derfor i overensstemmelse med afgiftsordningens karakter og logik, at reglerne ikke omfatter [...] anvendelse af energiprodukter til andet end brændsel til opvarmning eller motorbrændstof, samt til mineralogiske processer. Elektricitet, der anvendes til lignende formål, behandles på samme måde«.

13. I henhold til artikel 1 i direktiv 2003/96 skal medlemsstaterne beskatte energiprodukter og elektricitet i overensstemmelse med direktivets bestemmelser.

14. I henhold til direktivets artikel 2, stk. 1, litra b), forstås ved »energiprodukter« varer under KN-kode 2701, 2702 og 2704-2715. Som anført ovenfor henhører smøreolier under KN-kode 2710.

15. Det bestemmes imidlertid udtrykkeligt i artikel 2, stk. 4, at direktiv 2003/96 bl.a. ikke finder anvendelse på »b) Følgende anvendelser af energiprodukter og elektricitet:

– energiprodukter, der anvendes til andet end motorbrændstof eller brændsel til opvarmning,

– […]«.

16. Det fremgår af artikel 3 i direktiv 2003/96, at »henvisningerne i direktiv 92/12/EØF til »mineralolier« og »punktafgifter«, for så vidt det vedrører mineralolier, fortolkes som alle energiprodukter, elektricitet og nationale indirekte afgifter, der omhandles i henholdsvis dette direktivs artikel 2 og artikel 4, stk. 2«.

17. Artikel 14 foreskriver obligatorisk afgiftsfritagelse for bl.a. anvendelse af energiprodukter som brændstof i visse tilfælde.

18. Det bestemmes i artikel 24, at »energiprodukter, der frigives til forbrug i en medlemsstat, og som befinder sig i standardtanke i kommercielle motorkøretøjer med henblik på anvendelse som brændstof til disse køretøjer, samt i særlige beholdere med henblik på anvendelse som brændstof under transporten for de systemer, som samme beholdere er udstyret med, pålægges ikke afgifter i nogen anden medlemsstat«.

19. Artikel 30 bestemmer:

»[…] direktiv 91/82/EØF og 92/82/EØF [ophæves] pr. 31. december 2003.

Henvisninger til de ophævede direktiver betragtes som henvisninger til dette direktiv« ( ).

Italiensk lovgivning

20. Ifølge artikel 21, stk. 2, i decreto legislativo nr. 504 ( ) skal der af varer under KN-kode 2710 (herunder smøreolier), der anvendes som brændsel til opvarmning eller motorbrændstof, svares en punktafgift, som fastsættes efter den sats, der gælder for tilsvarende brændsel eller motorbrændstof.

21. Samme lovdekrets artikel 62, stk. 1, fastsætter, at »der af smøreolier (KN-kode 27 10 00 87 til 27 10 00 98) ud over den afgift, der er fastsat i artikel 21, stk. 2, skal svares forbrugsafgift, hvis smøreolierne er bestemt til at anvendes, afsættes eller anvendes på anden måde end som brændsel til opvarmning eller som motorbrændstof«.

22. I dommen i sag C-437/01 ( ) fastslog Domstolen, at Italien havde tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3, stk. 2, i direktiv 92/12 og artikel 8, stk. 1, litra a), i direktiv 92/81, som ændret, idet den ved disse bestemmelser har opretholdt en afgift på forbrug af smøreolie, når disse olier var bestemt til at anvendes, afsættes eller anvendes som andet end brændsel til opvarmning eller som motorbrændstof. Domstolen fastslog, at der af smøreolier kun kan opkræves afgift, hvis de er bestemt til at anvendes, afsættes eller anvendes som motorbrændstof eller som brændsel til opvarmning. Er dette ikke tilfældet, skal de fritages for harmoniseret punktafgift ( ).

23. Det fremgår af sagen, herunder særligt af indlæggene fra Italien og Kommissionen, at de nationale foranstaltninger, som havde til formål at opfylde Domstolens dom og bringe nationale afgifter vedrørende smøreolier i overensstemmelse med kravene i de pågældende direktiver, af for nærværende sag uvedkommende grunde aldrig var trådt i kraft. Bestemmelserne i lovdekret nr. 504 vedblev derfor med at være anvendelige i national ret, selv efter at direktiv 2003/96 var trådt i kraft, og ligger til grund for nærværende præjudicielle forelæggelser.

Hovedsagerne og de præjudicielle spørgsmål

24. I 2004 fremsendte den kompetente italienske skattemyndighed, Agenzia delle Dogane – Ufficio di Trento (toldmyndigheden i Trento) Fendt Italiana Srl (herefter »Fendt«) to meddelelser, hvori den opkrævede ubetalte afgifter, plus bøder, vedrørende anvendelse af smøreolier, i tidsrummet fra december 2003 til juli 2004.

25. Fendt bestred disse krav ved retten i første instans, den regionale italienske skattedomstol, Commissione tributaria provinciale di Trento, som ikke gav Fendt medhold. Ifølge domstolen fandt direktiv 2003/96 ikke anvendelse på energiprodukter ud over dem, der anvendtes som brændstof til opvarmning eller som motorbrændstof. Afgiftssystemet for andre produkter var fuldt og udelukkende reguleret ved national ret, herunder især artikel 62, stk. 1, i lovdekret nr. 504.

26. Fendt ankede disse afgørelser til den forelæggende ret, som i lyset af Domstolens dom i sag C-437/01 og rationalet bag og formålet med de ændringer af Fællesskabets afgiftssystem vedrørende mineralske olier, der var blevet indført med direktiv 2003/96, fandt, at det var uklart, hvorvidt artikel 62 i lovdekret nr. 504 var forenelig med fællesskabsretten, og hvorvidt det nu stod medlemsstaterne frit for at pålægge disse produkter afgifter i henhold til national ret. Den forelæggende ret besluttede derfor at udsætte begge sager og anmode om en præjudiciel afgørelse om, »hvorvidt afgiftsreglen i artikel 62 i lovdekret nr. 504 er forenelig med direktiv 2003/96/EF«.

27. Disse to anmodninger blev efterfølgende forenet ved kendelse afsagt af Domstolens præsident den 10. maj 2006.

28. Der er blevet indgivet skriftlige indlæg af Cypern, Italien og Kommissionen. Under retsmødet den 15. februar 2007 fremsatte Fendt og Kommissionen mundtlige argumenter.

De forelagte spørgsmål

Indledende bemærkninger

29. Kommissionen har korrekt fremhævet, at Domstolen ikke har kompetence til, inden for rammerne af en præjudiciel afgørelse, at træffe afgørelse om den nationale rets forenelighed med fællesskabsretten ( ), således som den forelæggende ret udtrykkeligt har anmodet om. Under disse omstændigheder bør spørgsmålene fortolkes som en anmodning om en afgørelse af, hvorvidt direktiv 2003/96, som udelukker mineralolier anvendt til andet end som brændsel til opvarmning eller motorbrændstof fra sit anvendelsesområde, er til hinder for, at medlemsstaterne afgiftspålægger forbrug til sådanne formål.

30. Dette spørgsmål kan besvares på grundlag af oplysninger indeholdt i forelæggelsesafgørelserne (selv om disse er kortfattede), suppleret af indlæg fra Italien og Kommissionen.

Parternes argumenter

31. Samtlige parter, som har indgivet skriftlige indlæg (Kommissionen, Cypern og Italien), har anført, at med ikrafttrædelsen af direktiv 2003/96 er mineralolier, der anvendes til andet end brændsel, ikke længere fritaget for beskatning fra medlemsstaterne (som tidligere var et krav i henhold til artikel 8, stk. 1, litra a), i direktiv 92/81). I henhold til artikel 2, stk. 4, litra b), første led, i direktiv 2003/96 finder direktivet ikke anvendelse på »energiprodukter«, der »anvendes til andet end motorbrændstof eller brændsel til opvarmning«, og således de olier, der tidligere var undtaget. Disse kan derfor være underlagt national beskatning.

32. Fendt fremsatte ingen skriftlige indlæg. Jeg vil i det følgende behandle de forskellige argumenter, som selskabet fremsatte under retsmødet.

Bedømmelse

33. Jeg er enig med Kommissionen, Cypern og Italien i, at direktiv 2003/96 har ændret Fællesskabets ordning for beskatning af mineralolier, herunder smøreolier, i henhold til direktiv 92/81, med den konsekvens, at det ikke længere kræves, at disse er fritaget for beskatning på nationalt plan.

34. Artikel 2, stk. 4, litra b), i direktiv 2003/96 udelukker udtrykkeligt energiprodukter, der anvendes til andet end motorbrændstof eller brændsel til opvarmning (og dermed smøreolier, der anvendes efter deres formål, nemlig som smørelse), fra direktivets anvendelsesområde. En sådan fortolkning understøttes af betragtning 22.

35. Artikel 14 bestemmer derimod bl.a., at anvendelse af energiprodukter som brændstof fritages fra beskatning under visse omstændigheder, og fraviger dermed det grundlæggende princip (indeholdt i artikel 1) om, at sådanne energiprodukter skal beskattes. Herved anerkender bestemmelsen, at sådanne produkter falder inden for direktivets anvendelsesområde, men foreskriver, at de ikke skal pålægges afgifter, når de anvendes på særligt fastlagte måder. Artikel 14 virker således helt anderledes end artikel 22, stk. 4, der helt fritager energiprodukter, der anvendes til andet end brændsel, fra direktivets anvendelsesområde.

36. Som påpeget af Kommissionen og Cypern, er mineralolier, der anvendes til andet end brændsel, ikke opført på listen over fritagelser i artikel 14, hvorimod de er inkluderet i fritagelserne i henhold til artikel 8, stk. 1, i direktiv 92/81 (på linje med mineralolier, der anvendes som brændstof i situationer, der ligner dem, der nu er fritaget i henhold til artikel 14 i direktiv 2003/96).

37. Forarbejderne bekræfter, at det var lovgivers hensigt, næsten et år før vedtagelsen af direktiv 2003/96, at fritage beskatning af mineralolier, der anvendes til andet end brændsel, fra fællesskabsretlig harmonisering ( ).

38. Under retsmødet anerkendte Fendt, at anvendelsesområdet for direktiv 2003/96 var begrænset til energiprodukter, der anvendes som motorbrændstof eller brændsel til opvarmning. Selskabet gjorde gældende, at direktivets artikel 30 netop af denne grund måtte fortolkes således, at det kun ophævede de bestemmelser i direktiv 92/81 og 92/82, som faldt inden for anvendelsesområdet for direktiv 2003/96. Derfor måtte fritagelsen i direktiv 92/81 for mineralolier til anden anvendelse end som motorbrændstof eller brændsel til opvarmning stadig være i kraft. Fendt har til støtte herfor henvist til generaladvokat Kokotts forslag til afgørelse i Alevizos-sagen ( ) vedrørende denne fortolkning af virkningerne af ophævelse.

39. Jeg kan ikke acceptere Fendts argumentation om, at artikel 30 i direktiv 2003/96 af 27. oktober 2003 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet kun ophæver de bestemmelser i de tidligere direktiver, som falder inden for direktivets anvendelsesområde, og at artikel 8, stk. 1, litra a), i direktiv 92/81 derfor stadig er i kraft. Ordlyden af artikel 30 er klar og ubetinget. Den eneste naturlige mening må være, at direktiv 92/81 og 92/82 er ophævet i deres helhed. Dersom lovgiver havde villet udelukke visse bestemmelser i direktivet fra ophævelse, kunne dette let være sket ved i henhold til artikel 30 i direktiv 2003/96 at opregne de bestemmelser, der ikke skulle ophæves. Det eneste spørgsmål, som artikel 30 i første omgang lod ubesvaret, var, hvorledes der skal ske henvisning til de ophævede direktiver i anden fællesskabslovgivning. Ændringen, hvorved artikel 30, stk. 2, tilføjedes, fjernede denne usikkerhed ( ).

40. Den i Alevizos-sagen omhandlede bestemmelse ( ) fastsatte, at »bestemmelserne om punktafgift fastsat i de følgende direktiver skal ophøre med at finde anvendelse den 31. december 1992 [...]«. Generaladvokat Kokott bemærkede, at ordlyden af denne bestemmelse skabte usikkerhed om, nøjagtigt hvilke bestemmelser i de pågældende direktiver der skulle ophøre med at være gældende, hvilke varer der var omfattet, og hvorvidt de pågældende direktiver bibeholdt et selvstændigt anvendelsesområde overhovedet ( ). Hun konkluderede, at ændringsbestemmelsen var begrænset til de varer, der var genstand for det direktiv, som indeholdt bestemmelsen. Således bestemtes omfanget af ændringen ud fra anvendelsesområdet for ændringsdirektivet ( ).

41. Alevizos-sagen omhandlede imidlertid en situation, som er meget forskellig fra de nærværende sager. I Alevizos-sagen var det ikke klart, præcist hvad der skulle ophøre med at finde anvendelse på hvad. Det var derfor nødvendigt at fortolke i kontekst, især fordi det senere direktiv kun omfattede visse produkter, mens de tidligere direktiver ikke var lige så afgrænsede ( ). I nærværende sager derimod er omfanget af ophævelsen i artikel 30 i direktiv 2003/96 fuldstændigt klar: »Direktiv 92/81 og 92/82 [ophæves]«. At fortolke omfanget af denne ophævelse som værende begrænset til de bestemmelser, som falder inden for ophævelsesdirektivets anvendelsesområde, er i strid med den udtrykkelige ordlyd af artikel 30. Herudover dækker de ophævede direktiver en langt snævrere kreds af produkter (mineralolier) end direktiv 2003/96 (energiprodukter og elektricitet).

42. Hvis meningen med en bestemmelse er uklar, er det naturligvis nødvendigt at fortolke bestemmelsen i dens lovgivningsmæssige kontekst ( ). Det er en helt anden sag at hævde, at der eksisterer en generel fortolkningsregel, hvorefter omfanget af ophævelsen er begrænset til de bestemmelser vedrørende ophævelsen, som falder inden for anvendelsesområdet for de nye regler, i situationer, hvor en foranstaltning fastsætter nye regler og ophæver tidligere foranstaltninger. En sådan indfaldsvinkel er ikke ønskelig og vil alvorligt underminere retssikkerheden.

43. Fendt har herudover påberåbt sig, at rationalet bag direktiv 2003/96 var at afgiftspålægge energiprodukter for at nå målet med Kyoto-protokollen. Det var derfor irrationelt at konkludere, at direktiv 2003/96 skulle have genindført bemyndigelsen til at beskatte mineralske produkter, der ikke anvendes som brændsel, og som er ikke-forurenende. Fendt har ligeledes understreget, at artikel 24 i direktiv 2003/96 specifikt undtog brændstof i tanke i kommercielle motorkøretøjer bestemt for en anden medlemsstat fra beskatning i den medlemsstat, hvor køretøjet var fremstillet, men hvor brændstoffet ikke blev brugt og derfor ikke forurenede. Hvis direktiv 2003/96 havde fundet anvendelse på smøreolie, der ikke anvendes til brændsel, ville det logisk også have udelukket en sådan anvendelse, eftersom en sådan anvendelse ej heller forurener. Modsat taler manglen på en lignende fritagelse for, at direktiv 2003/96 har ladt den tidligere fritagelse for mineralolier anvendt til andre formål end motorbrændstof eller opvarmning i direktiv 92/81 urørt.

44. Efter min opfattelse understøtter hverken konteksten eller formålet med direktiv 2003/96 Fendts fortolkning. Især ser jeg ingen uoverensstemmelse mellem ønsket om at gennemføre Kyoto-protokollens mål (som nævnt i betragtning 7) og medlemsstaternes mulighed for at afgiftspålægge mineralolier, der anvendes til andet end brændsel. Tværtimod anvendes sådanne olier til at smøre motoren og andre dele af køretøjet, som udsender kuldioxid i atmosfæren. Det anføres klart i den første sætning i betragtning 22, at »energiprodukter skal generelt være underlagt fællesskabsregler, når de anvendes som brændsel til opvarmning eller motorbrændstof«. På baggrund heraf, er det derfor »i overensstemmelse med afgiftsordningens karakter og logik, at reglerne ikke omfatter […] anvendelse af [...] energiprodukter til andet end brændsel til opvarmning eller motorbrændstof [...]«.

45. Konsekvensen af ophævelsen af direktiv 92/81 og af den udtrykkelige udelukkelse af energiprodukter, der anvendes til andet end motorbrændstof eller brændsel til opvarmning, fra anvendelsesområdet for direktiv 2003/96, er, at det står medlemsstaterne frit for at beskatte olier, der anvendes til sådanne formål, forudsat at disse afgifter overholder EF-traktatens generelle bestemmelser (særligt artikel 25 EF og 90 EF, som forbyder henholdsvis told ved indførsel og udførsel mellem medlemsstaterne og forskelsbehandling med hensyn til interne afgifter på varer fra andre medlemsstater). Det er et generelt princip i fællesskabsharmoniseringen, at de områder, der udelukkes fra den harmoniserende fællesskabsakt, forbliver inden for medlemsstaternes kompetence, og at medlemsstaterne har ret til frit at regulere disse områder inden for de grænser, der følger af EF-traktaten ( ).

46. Set i lyset af dette generelle princip, er det efter ophævelsen af direktiv 92/81 ikke nødvendigt at identificere nogen bestemmelse, der udtrykkeligt tillader medlemsstaterne at beskatte mineralolier, der anvendes til andet end brændsel.

47. Kommissionen og Cypern har imidlertid støttet sig udtrykkeligt til artikel 3, stk. 3, i direktiv 92/12, som ifølge dem tillader medlemsstaterne at afgiftspålægge energiprodukter, som er udelukket fra anvendelsesområdet for direktiv 2003/96. Deres argumentation er som følger: De omstridte smøreolier er, når de anvendes til andet end brændsel, udelukket fra anvendelsesområdet for direktiv 2003/96 (som erstattede direktiv 92/81 og 92/82). De udgør derfor ikke mineralolier »som defineret i de pågældende direktiver« i henhold til artikel 3, stk. 1, i direktiv 92/12. Derfor er de omfattet af dette direktivs artikel 3, stk. 3, og kan følgelig beskattes af medlemsstaterne.

48. En sådan argumentation misforstår definitionen af mineralolier og deres specifikke anvendelse. Ved nærmere eftersyn bliver det klart, at de pågældende smøreolier falder inden for definitionen af »mineralolier« i direktiv 2003/96, selv om deres særlige anvendelse (anvendelse til andet end brændsel) udelukker dem fra dette direktivs anvendelsesområde.

49. Artikel 3, stk. 1, i direktiv 92/12 foreskriver, at dette direktiv bl.a. finder anvendelse på »mineralolier« »som defineret i de pågældende direktiver«. Det oprindelige »pågældende direktiv« var direktiv 92/81. Mens dette direktiv var i kraft, var det klart, at smøreolier faldt ind under definition af »mineralolier« ( ), og at de følgelig var dækket af artikel 3, stk. 1, i direktiv 92/12. Artikel 3 i direktiv 2003/96 fastsætter imidlertid, at »henvisningerne i direktiv 92/12 til »mineralolier« […] fortolkes som alle energiprodukter, elektricitet […], der omhandles i dette direktivs artikel 2«.

50. Siden direktiv 2003/96 er trådt i kraft, må artikel 3, stk. 1, i direktiv 92/12 derfor læses som følger: »[D]ette direktiv finder anvendelse på fællesskabsplan på følgende varer, således som de er defineret i de pågældende direktiver: energiprodukter og elektricitet.« Smøreolier er »energiprodukter« som defineret i artikel 2, stk. 1, i direktiv 2003/96 ( ). De er derfor »mineralolier« i henhold til artikel 3, stk. 1, i direktiv 92/12, som ændret ved artikel 3 i direktiv 2003/96. Artikel 3, stk. 3, i direktiv 92/12 tillader medlemsstaterne at beskatte andre varer »end de i stk. 1 (i artikel 3) nævnte«. Eftersom de pågældende smøreolier falder inden for artikel 3, stk. 1, kan den kompetence, som følger af artikel 3, stk. 3, ikke anvendes på dem.

51. Dette være sagt, forhindrer manglen på en udtrykkelig bestemmelse i direktiv 92/12, hvorefter medlemsstaterne kan beskatte mineralolier, der anvendes til andet end brændsel, som jeg tidligere har anført ( ), ikke medlemsstaterne i at opkræve sådanne skatter.

Forslag til afgørelse

52. Derfor foreslår jeg, at Domstolen besvarer de forelagte spørgsmål som følger:

»Rådets direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet er ikke til hinder for, at medlemsstaterne pålægger en skat på forbrug af mineralolier, inklusive smøreolier, der anvendes til andet end brændstof.«