182

I løbet af morgenen den 25. februar 2022 hævdede en inviteret person, der var med fra et andet studie, der blev præsenteret som chefredaktør for et serbisk tidsskrift, at der var parallelitet mellem situationen i Ukraine og situationen i Serbien for 30 år siden. Denne person henviste til »deportationen af 250000 serbere fra Kroatien«, til den omstændighed, at deres »daværende præsident, Milosevic, blev omtalt som værende en ny Hitler«, og talte om »folkedrab, der var blevet forberedt af Kyivs regering med støtte fra USA og endog fra Bruxelles«. Stadig i løbet af denne morgen præsenterede en debatdeltager, der blev præsenteret som gæsteprofessor ved Moskvas Statsuniversitet, igen det russiske angreb i Ukraine som en defensiv og præventiv handling. Denne person udtalte: »[Målet med dette angreb er] demilitarisering af Ukraine, eftersom Ukraine den seneste tid er blevet »overmilitariseret« af NATO-landene, selv om Ukraine ikke er medlem af NATO, og afnazificering af Ukraine, eftersom alle institutioner siden »Majdan« i 2014 er blevet infiltreret af neonazisistiske grupper [...] et land, der er på et hidtil uset korruptionsniveau, som styres fra udlandet, det bliver virkelig farligt at lade det forblive i denne forfatning, for dets befolkning, for Europa, ikke kun for Rusland [...] det direkte mål er at demilitarisere landet og gøre det muligt for befolkningerne, som det er blevet sagt, at bestemme den vej, [de] vil følge, og ikke bare den, som er blevet pålagt dem af de siden 2004 på hinanden følgende forskellige »Majdanere«.« Denne inviterede person udtalte: »[D]er er det generelle problem vedrørende den officielle ukrainske regerings ledelse og ideologiske opfattelse [...] de har anerkendt personer på nazisternes side som krigshelte [...] når man lovpriser nazistiske helte, som har massakreret civilbefolkninger, og som var en del af den daværende tyske hær, er det et meget alvorligt internationalt sikkerhedsproblem, eftersom Ukraine trods alt befinder sig ved EU’s porte.« Denne person anførte ligeledes: »[D]et er vigtigt at adskille den politiske og juridiske side; politisk er det ganske rigtig fortsat omstridt, eftersom der inden for politik gælder den stærkes ret, det internationale samfund finder det lovligt at bombe det tidligere Jugoslavien [...] omvendt [...] er den omstændighed, at Rusland vil befri befolkninger, der er under en ekstremistisk regerings åg, ikke omfattet heraf [...] hvis det internationale samfund beslutter at forsvare det nazistiske regime ved dets porte, er det det internationale samfunds amoralske og umenneskelige valg [...]; juridisk er spørgsmålet, i hvilket omfang Donetsk-regionerne har ret til uafhængighed[;] for dette spørgsmål skal man forstå, at en stat på den ene side ganske rigtig har ret til at forsvare og beskytte sin territoriale integritet, men for at dette er tilfældet, skal der være tale om en stat; der er juridisk set tale om en stat, når dennes lovgivning [...] overordnet og generelt anvendes og har virkninger på hele territoriet [...]; kan man virkelig sige, at den ukrainske stat eksisterer? Hvis man herved forstår den demokratiske retsstat, således som det internationale samfund under alle omstændigheder i det mindste i teorien anerkender og pålægger, i dette tilfælde eksisterer den ukrainske stat ikke. Ud fra dette er det helt normalt, at Donetsk og Luhansk beder om at blive beskyttet [...] det er normalt, at Rusland juridisk går ind med henblik på at gøre muligt for disse befolkninger netop at genskabe en stat.« Denne person tilføjede: »[D]er kan kun være territorial integritet, hvis der er tale om en stat, fra det øjeblik, hvor der ikke er en stat, har befolkningen ret til selvbestemmelse, det er enten det ene eller det andet tilfælde; den ukrainske stat blev ødelagt første gang, skadet i 2004 og derefter endeligt i 2014 [...]; fra dette øjeblik er der ikke nogen stat, der er ikke nogen territorial integritet.«