Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Den Europæiske Union – politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager – rammeafgørelse om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne – obligatoriske grunde til at afslå fuldbyrdelse af en europæisk arrestordre

[Konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen, art. 54; Rådets rammeafgørelse 2002/584, art. 3, nr. 2)]

2. Den Europæiske Union – politisamarbejde og retligt samarbejde i kriminalsager – rammeafgørelse om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne – obligatoriske grunde til at afslå fuldbyrdelse af en europæisk arrestordre

[Rådets rammeafgørelse 2002/584, art. 3, nr. 2)]

Sammendrag

1. Begrebet »samme handlinger« i artikel 3, nr. 2), i Rådets rammeafgørelse 2002/584 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne udgør med henblik på udstedelse og fuldbyrdelse af en europæisk arrestordre et selvstændigt EU-retligt begreb. Desuden findes begrebet »samme handlinger« også i artikel 54 i konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen og er i denne sammenhæng blevet fortolket således, at det kun henviser til selve eksistensen af de faktiske omstændigheder og omfatter en helhed af konkrete omstændigheder, der er indbyrdes uadskilleligt forbundne, uanset handlingernes retlige subsumption eller den retlige interesse, der søges beskyttet. Henset til, at nævnte konventions artikel 54 og artikel 3, nr. 2), i den nævnte rammeafgørelse har samme formål, der består i at undgå, at en person på ny bliver strafferetligt forfulgt eller dømt for de samme handlinger, gælder den fortolkning, der gives af dette begreb inden for rammerne af konventionen om gennemførelse af Schengenaftalen, også i forbindelse med rammeafgørelse 2002/584.

(jf. præmis 39, 40 og 51 samt domskonkl.)

2. Under omstændigheder, hvor den udstedende judicielle myndighed – som svar på en anmodning om oplysninger fremsat af den fuldbyrdende judicielle myndighed i henhold til artikel 15, stk. 2, i rammeafgørelse 2002/584 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne – i medfør af sin nationale ret og under overholdelse af de krav, der følger af begrebet »samme handlinger«, som er forankret i denne rammeafgørelses artikel 3, nr. 2), udtrykkeligt har konstateret, at dens forudgående inden for dens retsorden afsagte dom ikke udgjorde en endelig dom vedrørende de forhold, der er omhandlet i dens arrestordre, og derfor ikke er til hinder for den retsforfølgning, der er omhandlet i arrestordren, har den fuldbyrdende judicielle myndighed ikke nogen grund til i forbindelse med en sådan dom at anvende den obligatoriske grund til at afslå fuldbyrdelse, der er fastsat i nævnte artikel 3, nr. 2).

En eftersøgt person anses nemlig for at være blevet endeligt dømt for de samme handlinger som omhandlet artikel 3, nr. 2), i rammeafgørelse 2002/584, når en strafforfølgning er endeligt indstillet som følge af en strafferetlig procedure, eller når den judicielle myndighed i en medlemsstat har vedtaget en afgørelse, hvorved en tiltalt frifindes endeligt for de forhold, som han anklages for. Den endelige karakter af en dom som omhandlet i rammeafgørelsens artikel 3, nr. 2), henhører under retten i den medlemsstat, hvor dommen er blevet afsagt. En afgørelse, som efter retten i den medlemsstat, som har indledt strafforfølgning mod en person, ikke medfører, at adgangen til strafforfølgning er definitivt ophørt på nationalt plan, kan principielt ikke udgøre en processuel hindring for, at strafforfølgning eventuelt indledes eller fortsættes mod denne person på grund af de samme handlinger i en af Unionens medlemsstater. Dette er navnlig tilfældet, når den udstedende judicielle myndighed udtrykkeligt meddeler, at den tiltalte i henhold til denne myndigheds nationale ret er blevet endeligt dømt for et isoleret forhold bestående i besiddelse af narkotika, men at retsforfølgningen, som er omhandlet i arrestordren, støtter sig på forskellige forhold vedrørende lovovertrædelser i forbindelse med organiseret kriminalitet og andre lovovertrædelser vedrørende ulovlig besiddelse af narkotika med henblik på videresalg, som ikke er omfattet af denne tidligere dom, og det selv om efterforskningsmyndighederne allerede var i besiddelse af visse faktiske oplysninger vedrørende disse lovovertrædelser. Når det fremgår af den udstedende judicielle myndigheds svar, at den første dom afsagt af en national ret ikke kan anses for at indebære, at adgangen til strafforfølgning definitivt er ophørt på nationalt plan for så vidt angår de forhold, der er omhandlet i dens arrestordre, skal den fuldbyrdende judicielle myndighed drage alle følger af de vurderinger, som den udstedende myndighed har foretaget i sit svar.

(jf. præmis 45-47 og 49-51 samt domskonkl.)