FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT

A. RANTOS

fremsat den 2. september 2021 ( 1 )

Sag C-86/20

Vinařství U Kapličky s.r.o.

mod

Státní zemědělská a potravinářská inspekce, ústřední inspektorát

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Krajský soud v Brně (den regionale ret i Brno, Den Tjekkiske Republik))

»Præjudiciel forelæggelse – fælles markedsordning for landbrugsprodukter – vin – forordning (EU) nr. 1308/2013 – afsætningsregler – artikel 80 – ønologiske fremgangsmåder – artikel 90 – import af vin – forordning (EF) nr. 555/2008 – artikel 43 – V I 1-dokument – attest – forordning (EU) nr. 1306/2013 – artikel 89 – sanktioner – afsætning af vin fra tredjelande – vin fremstillet ved hjælp af ønologiske fremgangsmåder, der ikke er tilladt – ansvarsfritagelse – effektive og afskrækkende sanktioner«

I. Indledning

1. Anmodningen om præjudiciel afgørelse er blevet fremsat i forbindelse med en tvist mellem Vinařství U Kapličky s.r.o., et tjekkisk selskab, og Státní zemědělská a potravinářská inspekce, ústřední inspektorát (det centrale inspektorat for den nationale myndighed for kontrol med landbrugsprodukter og fødevarer, Den Tjekkiske Republik, herefter »det centrale inspektorat«) angående en bøde, som er blevet pålagt selskabet med den begrundelse, at det har markedsført partier af vin fra Moldova, der er fremstillet ved hjælp af ønologiske fremgangsmåder, der ikke er tilladt i henhold til EU-retten.

2. Denne anmodning angår i det væsentlige fortolkningen af forordning (EU) nr. 1308/2013 ( 2 ) og forordning (EF) nr. 555/2008 ( 3 ) og vedrører dels et spørgsmål om relevansen af de dokumenter, der er udarbejdet af et organ i det tredjeland, hvorfra de ovennævnte partier af vin stammer, og som attesterer, at disse partier er i overensstemmelse med ønologiske fremgangsmåder, der er tilladt i henhold til EU-retten, ved importen, med henblik på en undersøgelse af en vinhandlers ansvar i forbindelse med markedsføring af vin, der ikke overholder disse ønologiske fremgangsmåder, dels spørgsmålet om, hvorvidt EU-retten er til hinder for en national lovgivning, hvorefter en person kan fritages for ansvar for markedsføring af vinpartier importeret fra et tredjeland, der er fremstillet ved hjælp af ønologiske fremgangsmåder, der ikke er tilladt i henhold til EU-retten, når de nationale myndigheder ikke er i stand til at afkræfte formodningen om, at disse vinpartier er i overensstemmelse med de ønologiske fremgangsmåder, der er godkendt i henhold til EU-retten, hvilket dokumenteres ved et V I 1-dokument.

II. Retsforskrifter

A. EU-retten

1. Regler for ønologiske fremgangsmåder: forordning nr. 1308/2013

3. Med forordning nr. 1308/2013 fastlægges der, som det fremgår af artikel 1, stk. 1, en fælles markedsordning for landbrugsprodukter, særlig vin ( 4 ).

4. Følgende fremgår af 4. og 71. betragtning til forordning nr. 1308/2013: »(4) Det bør præciseres, at Europa-Parlamentets og Rådets forordning […] nr. 1306/2013 ( 5 ) og bestemmelserne vedtaget i overensstemmelse hermed i princippet bør gælde for foranstaltningerne i denne forordning. Navnlig forordning [nr. 1306/2013] fastsætter bestemmelser, der garanterer overholdelse af forpligtelser i henhold til bestemmelser vedrørende den fælles landbrugspolitik, herunder kontroller og administrative foranstaltninger og sanktioner, hvis forpligtelserne misligholdes, og regler for stillelse og frigivelse af sikkerhed samt inddrivelse af uretmæssigt udbetalte beløb. […] (71) Der bør anvendes handelsnormer, så markedet let kan forsynes med produkter af en standardiseret og tilfredsstillende kvalitet, og de bør navnlig vedrøre tekniske definitioner, klassificering, præsentation, mærkning og etikettering, emballering, produktionsmetode, konservering, oplagring, transport, relevante administrative dokumenter, certificering og frister, restriktioner for anvendelse og bortskaffelse.«

5. Afsnit II i forordning nr. 1308/2013 indeholder i kapitel I, der omfatter artikel 73-123, afsætningsregler. Artikel 80 med overskriften »Ønologiske fremgangsmåder og analysemetoder« er affattet således: »1. Kun de ønologiske fremgangsmåder, der er tilladt i henhold til bilag VIII og omhandlet i artikel 75, stk. 3, første afsnit, litra g), og i artikel 83, stk. 2 og 3, må bruges i Unionen ved fremstilling og konservering af de produkter, der er angivet i bilag VII, del II[ ( 6 )]. […] De tilladte ønologiske fremgangsmåder tjener udelukkende til at sikre korrekt vinfremstilling, korrekt konservering og korrekt forarbejdning af produktet. Produkter omhandlet i bilag VII, del II, skal i Unionen fremstilles i overensstemmelse med de relevante restriktioner fastsat i bilag VIII[ ( 7 )]. 2. De produkter, der er opført i bilag VII, del II, må ikke markedsføres i Unionen, hvis: a) de har været genstand for ønologiske fremgangsmåder, der ikke er tilladt i Unionen b) de har været genstand for ønologiske fremgangsmåder, der ikke er tilladt på national plan, eller c) de er i strid med reglerne i bilag VIII. […]«

6. Artikel 90 i forordning nr. 1308/2013 med overskriften »Særlige importbestemmelser for vin« har følgende ordlyd: »1. Medmindre andet er fastsat i internationale aftaler indgået i overensstemmelse med TEUF, finder bestemmelserne om oprindelsesbetegnelse, geografisk betegnelse og mærkning af vin i afdeling 2 og definitionerne, betegnelserne og varebetegnelserne i artikel 78 anvendelse på produkter, som henhører under KN-kode 200961, 200969 og 2204[ ( 8 )], der importeres til EU. 2. Medmindre andet er fastsat i internationale aftaler indgået i overensstemmelse med TEUF, fremstilles de produkter, der er omhandlet i stk. 1, efter de ønologiske fremgangsmåder, der er godkendt af EU i medfør af denne forordning eller, forud for tilladelsen i henhold til artikel 80, stk. 3, efter de ønologiske fremgangsmåder, der er anbefalet og offentliggjort af [Den internationale Vinorganisation] (OIV). 3. Ved import af de i stk. 1 omhandlede produkter skal der fremlægges: a) en attest, der godtgør, at bestemmelserne i stk. 1 og 2 er opfyldt, og som er udstedt af en kompetent myndighed, der er opført på en liste, som skal offentliggøres af Kommissionen, i produktets oprindelsesland b) en analyseerklæring udarbejdet af et organ eller en myndighed, som er udpeget af produktets oprindelsesland, hvis produktet er bestemt til direkte konsum.«

2. Reglerne i forbindelse med import af vin til Unionen

a) Forordning nr. 555/2008

7. I forordning nr. 555/2008 ( 9 ) fastsættes, som det fremgår af forordningens artikel 1, stk. 1, gennemførelsesbestemmelserne for anvendelsen af foranstaltningerne i forordning nr. 479/2008 ( 10 ) om den fælles markedsordning for vin, navnlig for så vidt angår samhandel med tredjelande (afsnit IV).

8. Følgende fremgår af 40. betragtning til forordning nr. 555/2008: »Attesten og i givet fald analyseerklæringen for hvert parti af et importeret produkt bør kontrolleres for at forhindre svig. Derfor skal dokumentet/dokumenterne ledsage hvert parti, indtil det er ekspederet til EF-kontrol.«

9. Afsnit III i denne forordning, der omfatter artikel 38-54, regulerer samhandelen med tredjelande. Artikel 40 i nævnte forordning med overskriften »Krævede dokumenter«, der findes i dette afsnits kapitel II med overskriften »Attester og analyseerklæringer for vin, druesaft og druemost ved import« bestemmer: »Den attest og den analyseerklæring, der er omhandlet i henholdsvis artikel 82, stk. 3, henholdsvis litra a) og b), i [forordning nr. 479/2008 ( 11 )], udgør ét dokument, hvis: a) attestdel udstedes af et organ i det tredjeland, hvorfra produkterne kommer b) »analyseerklæringsdel« udfærdiges af et laboratorium, der er officielt anerkendt af det tredjeland, hvorfra produkterne kommer.«

10. Følgende fremgår artikel 41 i forordning nr. 555/2008 med overskriften »Indholdet af analyseerklæringen«: »Analyseerklæringen indeholder følgende oplysninger: a) for vin og druemost i gæring: i) totalt alkoholindhold udtryk i volumen ii) virkeligt alkoholindhold udtryk i volumen b) for druemost og druesaft: vægtfylde c) for vin, druemost og druesaft: i) totalt tørstofindhold ii) totalt syreindhold iii) indhold af flygtige syrer iv) indhold af citronsyre v) totalt svovldioxidindhold […]«

11. Forordningens artikel 43 med overskriften »V I 1-dokument«, der findes i afdeling 2 med overskriften »Betingelser, der skal opfyldes, og regler for udfærdigelse og anvendelse af attesten og analyseerklæringen ved import af vin, druesaft og druemost«, i kapitel II i forordningens afsnit III, bestemmer i stk. 1: »Attest og analyseerklæring udfærdiges på ét og samme V I 1-dokument for hvert parti, der skal importeres til Fællesskabet. Det i første afsnit omhandlede dokument udfærdiges på en V I 1-blanket som vist i bilag IX. Det underskrives af en ansat ved et officielt organ og af en ansat ved et anerkendt laboratorium som nævnt i artikel 48.«

12. Nævnte forordnings artikel 44 med overskriften »Beskrivelse af dokumenter« har følgende ordlyd: »1. V I 1-blanketterne består af en original, udfyldt på maskine eller i hånden, og en kopi fremkommet ved gennemslag eller gennemskrivning, i nævnte rækkefølge. 2. V I 2-blanketten er et uddrag, der udfærdiges som vist i bilag X, og som indeholder oplysningerne fra et V I 1-dokument eller et andet V I 2-dokument, og som er stemplet af et toldsted i Fællesskabet. V I 2-blanketter omfatter en original og to kopier i nævnte rækkefølge. 3. V I 1-dokumenter og V I 2-uddrag skal være i overensstemmelse med de tekniske forskrifter i bilag XI. 4. Både originalen og kopien ledsager produktet. V I 1- og V I 2-blanketter skal udfyldes på maskine eller i hånden eller ved hjælp af tilsvarende tekniske hjælpemidler, som et officielt organ har anerkendt. Hvis de udfyldes i hånden, skal det gøres med blæk og blokbogstaver. Der må ikke forekomme raderinger eller overskrivninger. Alle ændringer skal foretages ved hjælp af overstregning af fejl og i givet fald tilføjelse af de ønskede oplysninger. Enhver rettelse af denne art skal godkendes af ophavsmanden hertil og påtegnes enten af det officielle organ, laboratoriet eller toldmyndighederne. […]«

13. Forordningens artikel 47 med overskriften »Anvendelsesforskrifter« bestemmer følgende i stk. 1: »I forbindelse med den toldbehandling, der skal finde sted, for at et parti kan overgå til fri omsætning, overdrages originalen og kopien af V I 1-dokumentet eller V I 2-uddraget til myndighederne i den medlemsstat, på hvis område toldbehandlingen finder sted. […]«

14. Artikel 48 i forordning nr. 555/2008 med overskriften »Liste over ansvarlige organer« foreskriver: »1. Kommissionen opstiller og ajourfører på grundlag af meddelelser fra de ansvarlige myndigheder i tredjelande lister med navne og adresser på de organer, laboratorier og vinproducenter, der er bemyndiget til at udfærdige V I 1-dokumenter. Kommissionen offentliggør navnene og adresserne på disse organer og laboratorier på internettet. 2. Meddelelser fra de i stk. 1 omhandlede ansvarlige myndigheder i tredjelande skal indeholde: a) navn og adresse på de officielle organer og laboratorier, der er godkendt eller udpeget til at udfærdige V I 1-dokumenter b) navn, adresse og registreringsnummer på de vinproducenter, der er bemyndiget til selv at udfærdige V I 1-dokumenter. De i stk. 1 omhandlede lister omfatter kun de i litra a) omhandlede organer og laboratorier, som af de ansvarlige myndigheder i det pågældende tredjeland er bemyndiget til på anmodning at give Kommissionen og medlemsstaterne oplysninger, der kan være til hjælp ved vurdering af oplysningerne på dokumentet. 3. Listerne ajourføres, særlig med henblik på de organer og laboratorier, der har ændret adresse og/eller navn.«

15. Afsnit VI i denne forordning, der omfatter artikel 96-104, omhandler almindelige bestemmelser, overgangsbestemmelser og afsluttende bestemmelser. Artikel 98 med overskriften »Nationale sanktioner« har følgende ordlyd: »Med forbehold af sanktioner, der er fastsat i [forordning nr. 479/2008] eller denne forordning, anvender medlemsstaterne over for uregelmæssigheder begået i forhold til bestemmelserne i [forordning) nr. 479/2008] eller denne forordning sanktioner på nationalt plan, som er effektive, står i forhold til overtrædelsen og har en afskrækkende virkning, således at de yder Fællesskabets finansielle interesser den fornødne beskyttelse.«

16. Punkt 9 og 10 i blanketten i bilag IX til forordning nr. 555/2008 med overskriften »V I 1-dokument, jf. artikel 43, stk. 1« er affattet således: »9. ATTEST Ovennævnte produkt er […]/er ikke […] bestemt til direkte konsum, er i overensstemmelse med EF-definitionerne eller ‑kategorierne for vinprodukter og er fremstillet med brug af de ønologiske fremgangsmåder, der er anbefalet og offentliggjort af OIV […] godkendt af EF […] […] 10. ANALYSEERKLÆRING (med ovennævnte produkts analysedata) […] FOR VIN […] – – totalt alkoholindhold: – virkeligt alkoholindhold: […]«

b) Forordning nr. 607/2009

17. Forordning nr. 607/2009 ( 12 ) fastsætter, som det fremgår af dens artikel 1, stk. 1, med overskriften »Genstand«, gennemførelsesbestemmelser til afsnit III i forordning (EF) nr. 479/2008, især for så vidt angår navnlig bestemmelserne i afsnittets kapitel VI om mærkning og præsentation af vinavlsprodukter.

18. Artikel 56 i forordning nr. 607/2009 med overskriften »Angivelse af aftapningsvirksomhed, producent, importør og forhandler« ( 13 ) bestemmer i stk. 1: »Ved anvendelsen af artikel 59, stk. 1, litra e) og f), i forordning [nr. 479/2008][ ( 14 )] og nærværende artikel forstås følgende ved: […] d) »importør«: en fysisk eller juridisk person eller sammenslutning af fysiske eller juridiske personer, der er etableret i EF, og som bærer ansvaret for, at ikke-fællesskabsvarer, jf. artikel 4, nr. 8, i […] forordning (EØF) nr. 2913/92 ( 15 ), overgår til fri omsætning i EF […]«

3. Regler om sanktioner

a) Forordning nr. 178/2002

19. Forordning nr. 178/2002 ( 16 ) indeholder, som det fremgår af artikel 1, de grundlæggende bestemmelser om navnlig fødevaresikkerhed i Unionen og på nationalt plan.

20. Følgende fremgår af forordningens artikel 17 med overskriften »Ansvarsfordeling«: »1. Ledere af fødevare- og foderstofvirksomheder sikrer, at de krav i fødevarelovgivningen, der er relevante for deres aktiviteter, er opfyldt for fødevarer og foder i alle produktions-, tilvirknings- og distributionsled i den virksomhed, som er under deres ledelse, og kontrollerer, at de pågældende krav overholdes. 2. Medlemsstaterne håndhæver fødevarelovgivningen samt overvåger og kontrollerer, at lederne af fødevare- og foderstofvirksomheder overholder de relevante krav i fødevarelovgivningen i alle produktions-, tilvirknings- og distributionsled. […] Medlemsstaterne fastsætter også bestemmelser om, hvilke foranstaltninger og sanktioner der skal bringes i anvendelse i tilfælde af, at fødevare- og foderlovgivningen overtrædes. Foranstaltningerne og sanktionerne skal være effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have en afskrækkende virkning.«

b) Forordning nr. 1306/2013

21. Ved forordning nr. 1306/2013 fastsættes, som det fremgår af artikel 1, regler for bl.a. finansiering af udgifter under den fælles landbrugspolitik og de forvaltnings- og kontrolsystemer, som medlemsstaterne skal indføre.

22. Følgende fremgår af 39. betragtning til forordningen: »[…] I tilfælde af overtrædelse af sektorlovgivningen for landbruget bør medlemsstaterne, når der ikke i EU’s retsakter er fastsat detaljerede regler om administrative sanktioner, pålægge nationale sanktioner, der skal være effektive, stå i et rimeligt forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning.«

23. Forordningens afsnit V med overskriften »Kontrolsystemer og sanktioner« bestemmer i artikel 64 med overskriften »Anvendelse af administrative sanktioner« følgende: »[…] 2. Der pålægges ingen administrativ sanktion, […] d) hvis den berørte person over for den kompetente myndighed kan godtgøre, at han eller hun ikke er skyld i den manglende opfyldelse af de i stk. 1 omhandlede forpligtelser, eller hvis den kompetente myndighed på anden måde finder det godtgjort, at den berørte person ikke er skyld heri […]«

24. Samme forordnings artikel 89 med overskriften »Anden kontrol og sanktioner i forbindelse med markedsføringsregler« bestemmer i stk. 3 og 4: »3. Medlemsstaterne foretager kontrol på grundlag af en risikoanalyse for at verificere, om de i bilag I til [forordning nr. 1308/2013] omhandlede produkter opfylder reglerne i del II, afsnit II, kapitel I, afdeling I, i [denne forordning], og anvender i givet fald administrative sanktioner. 4. Uden at det berører handlinger vedrørende vinsektoren vedtaget i medfør af artikel 64, anvender medlemsstaterne i tilfælde af overtrædelse af Unionens regler i vinsektoren administrative sanktioner, som står i et rimeligt forhold til overtrædelsen, er effektive og virker afskrækkende. De pågældende sanktioner finder ikke anvendelse i de tilfælde, der er omhandlet i artikel 64, stk. 2, litra a)-d), og når den manglende opfyldelse er af mindre betydning.«

B. Tjekkisk ret

25. Følgende fremgår af § 39, stk. 1 litra ff), i zákon č. 321/2004 Sb., On vinohradnictví a vinařství (lov nr. 321/2004 om vindyrkning og vinproduktion) i den affattelse, der var gældende indtil den 31. marts 2017 (herefter »lov nr. 321/2004«): »En juridisk person eller en fysisk person i sin egenskab af producent eller handlende gør sig skyldig i en administrativ overtrædelse, for så vidt som den pågældende tilsidesætter en forpligtelse i henhold til en EU-retlig bestemmelse på området for regulering af vindyrkning, vinfremstilling og handel med produkter (i vinsektoren).«

26. § 40, stk. 1, i lov nr. 321/2004 har følgende ordlyd: »En juridisk person pådrager sig ikke ansvar for en administrativ overtrædelse, hvis denne kan påvise at have gjort den bedste indsats, der kunne forventes af ham, for at forhindre tilsidesættelse af den pågældende forpligtelse.«

III. Tvisten i hovedsagen, de præjudicielle spørgsmål og retsforhandlingerne ved Domstolen

27. Ved en afgørelse af 14. januar 2016, truffet af Státní zemědělská a potravinářská inspekce, inspektorát v Brně (Fødevare- og Landbrugsstyrelsen, inspektoratet i Brno, Den Tjekkiske Republik), blev vinhandleren Vinařství U Kapličky anset for ansvarlig for administrative overtrædelser i henhold til § 39, stk. 1, litra ff), i lov nr. 321/2004 og pålagt en bøde på 2100000 CZK (ca. 80000 EUR) og blev pålagt en forpligtelse til at godtgøre omkostningerne til en laboratorieanalyse på 86420 CZK (ca. 3000 EUR), idet selskabet i Den Tjekkiske Republik har markedsført vin med oprindelse i Moldova (herefter »de omhandlede produkter«), som var blevet fremstillet ved hjælp af ønologiske fremgangsmåder, der ikke er tilladt, i strid med artikel 80, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1308/2013, eller som ikke overholdt reglerne om forøgelse af det naturlige alkoholindhold i strid med artikel 80, stk. 2, litra c) (herefter »de omtvistede overtrædelser«).

28. I forlængelse af flere administrative procedurer og retssager, hvor Vinařství U Kapličkys klager enten blev taget til følge med den begrundelse, at det i princippet ikke kunne udelukkes, at selskabet ville kunne frigøre sig for ansvar for de omtvistede overtrædelser på grundlag af de V I 1-dokumenter, som de kompetente moldoviske myndigheder havde udarbejdet i medfør af forordning nr. 555/2008, eller afvist med den begrundelse, at V I 1-dokumenterne var en simpel administrativ formalitet med henblik på indførsel af de pågældende produkter i Unionen og ikke var tilstrækkelige til at fritage nævnte selskab for dets ansvar for de omtvistede overtrædelser, fastslog Ústavní soud (forfatningsdomstol, Den Tjekkiske Republik) ved afgørelse af 5. september 2019, at Vinařství U Kapličkys ret til en retfærdig rettergang var blevet tilsidesat som følge af, at Nejvyšší správní soud (den øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Den Tjekkiske Republik) havde forkastet argumentet om den bindende karakter af en attest indeholdt i et V I 1-dokument uden forinden at have forelagt Domstolen et præjudicielt spørgsmål på grundlag af artikel 267 TEUF.

29. På denne baggrund har Krajský soud v Brně (den regionale ret i Brno, Den Tjekkiske Republik) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »1) Er et V I 1-dokument udstedt på grundlag af [forordning nr. 555/2008], der inkluderer en attest fra et af et tredjeland godkendt organ, hvorefter produktet er produceret ved hjælp af ønologiske fremgangsmåder, der er anbefalet og offentliggjort af OIV (International Organization of Vine and Wine) eller godkendt af Fællesskabet, en simpel administrativ betingelse for import af vin i [Unionen]? 2) Er EU-retten til hinder for et nationalt retsprincip, hvorefter en person, der handler med vin importeret fra Moldova, kan frigøres for ansvar for en administrativ overtrædelse, der består i markedsføring af vin, der er fremstillet ved hjælp af ønologiske fremgangsmåder, der ikke er tilladt i [Unionen], hvis de nationale myndigheder ikke har afkræftet denne persons formodning om, at vinen blev fremstillet ved anvendelse af ønologiske fremgangsmåder tilladt af [Unionen], hvilket den person kunne antage i lyset af V I 1-dokumentet udstedt af de moldoviske myndigheder i henhold til [forordning nr. 555/2008]?«

30. Den Tjekkiske Republik og Kommissionen har indgivet skriftlige indlæg. De samme parter har ligeledes besvaret Domstolens spørgsmål skriftligt. Den italienske regering, der ikke havde indgivet skriftlige indlæg, har ligeledes besvaret disse spørgsmål. Domstolen har i henhold til procesreglementets artikel 76, stk. 2, besluttet, at der ikke skal afholdes mundtlig forhandling.

IV. Bedømmelse

A. Det første præjudicielle spørgsmål

1. Indledende bemærkninger

31. Med sit første spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om den i artikel 90, stk. 3, litra a), i forordning nr. 1308/2013 omhandlede attest, der findes i V I 1-dokumentet udarbejdet i henhold til artikel 43 i forordning nr. 555/2008, hvorefter de pågældende produkter er fremstillet i overensstemmelse med ønologiske fremgangsmåder, der er tilladt i henhold til EU-retten, udgør en simpel »administrativ betingelse« for import af vin i Unionen, eller om den tværtimod er relevant i forbindelse med fastlæggelse af det ansvar, som en handlende har som følge af markedsføringen af de pågældende produkter, når de ikke er i overensstemmelse med disse fremgangsmåder som omhandlet i artikel 80, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1308/2013.

32. I den foreliggende sag skønnede det centrale inspektorat med hensyn til Vinařství U Kapličkys ansvar for de omtvistede overtrædelser, at det var ufornødent at undersøge V I 1-dokumenterne vedrørende de pågældende produkter med den begrundelse, at disse dokumenter ikke ville have gjort det muligt for selskabet at frigøre sig fra sit ansvar for disse overtrædelser, idet EU-retten ifølge den forelæggende ret uden videre anerkender attester udarbejdet af organer, der er bemyndigede til at udarbejde V I 1-dokumenter, medmindre der er tale om misbrug af tillid. Den i V I 1-dokumentet indeholdte attest er dermed blot en simpel administrativ toldformalitet, men den kan foranledige vinhandleren til at tro, at den importerede vin opfylder visse kvalitetsstandarder.

33. Den tjekkiske regering har i denne henseende anført, at V I 1-dokumentet udelukkende tjener til at opfylde de toldformaliteter, der er nødvendige for at bringe de pågældende produkter i fri omsætning, og ikke er relevant i forbindelse med den efterfølgende markedsføring af disse produkter i Unionen, mens Kommissionen er af den opfattelse, at et sådant dokument har en vis relevans ved klarlæggelsen af de pågældende produkters karakteristika, selv om det ikke automatisk garanterer de importerede vines overensstemmelse med gældende bestemmelser i Unionen, som skal verificeres ved hjælp af supplerende kontroller, der udføres af den berørte medlemsstat eller af importøren. Den italienske regering har i det væsentlige tilsluttet sig denne sidstnævnte holdning.

34. Jeg vil i det følgende redegøre for de gældende rammebestemmelser, hvorefter jeg vil undersøge relevansen af V I 1-dokumentet i forbindelse med undersøgelsen af en handlendes ansvar, således som omhandlet i hovedsagen.

2. De gældende rammebestemmelser

35. For det første fastsættes der i forordning nr. 1308/2013 navnlig regler for ønologiske fremgangsmåder, analysemetoder og betingelser for import af vin. Nævnte forordnings artikel 80, stk. 2, bestemmer i det væsentlige, at disse produkter ikke må markedsføres i Unionen, hvis de har været genstand for ønologiske fremgangsmåder, der ikke er tilladt. Forordningens artikel 90, stk. 3, litra a) og b), bestemmer, at der ved import af nævnte produkter skal fremlægges: – dels en attest, der godtgør, at de ønologiske fremgangsmåder, der er tilladt i henhold til EU-retten, eller anbefalet og offentliggjort af OIV, er overholdt, og som er udstedt af en kompetent myndighed i det tredjeland, hvorfra produktet stammer, der er opført på en liste, som skal offentliggøres af Kommissionen, i produktets oprindelsesland – dels en analyseerklæring udarbejdet af et organ eller en myndighed, som er udpeget af produktets oprindelsesland.

36. For det andet fastsætter forordning nr. 555/2008 navnlig de dokumenter, der kræves ved import af de pågældende produkter. I denne forordnings artikel 40 præciseres, at ovennævnte attest og analyseerklæring udgør ét dokument, der i nævnte forordnings artikel 43 defineres som »V I 1-dokumentet«. Det fremgår ligeledes af sidstnævnte bestemmelses stk. 1, andet afsnit, at dette dokument udfærdiges på ét og samme V I 1-dokument for hvert parti, der skal importeres til Unionen, udfærdiget på en V I 1-blanket som vist i bilag IX til nævnte forordning. Denne blanket, der er gengivet i punkt 16 i dette forslag til afgørelse, indeholder dels en allerede udfyldt attest, hvorved det godkendte kompetente organ navnlig godtgør, at de undersøgte produkter er fremstillet efter de ønologiske fremgangsmåder, der er anbefalet eller offentliggjort af OIV, eller som er tilladt i henhold til EU-retten, dels en allerede udfyldt analyseerklæring, der suppleres med en angivelse af det totale alkoholindhold udtrykt i volumen og det virkelige alkoholindhold udtrykt i volumen.

37. Som anført i artikel 47 i forordning nr. 555/2008 overdrages originalen og kopien af V I 1-dokumentet til de ansvarlige myndigheder i importlandet i forbindelse med udførelsen af de toldformaliteter, der kræves for, at produkterne kan bringes i fri omsætning.

3. Relevansen af V I 1-dokumentet

38. Med hensyn til relevansen af V I 1-dokumentet i forbindelse med undersøgelsen af en handlendes ansvar som følge af markedsføring af vin, der ikke er i overensstemmelse med de ønologiske fremgangsmåder, der er tilladt i henhold til EU-retten, skal der efter min opfattelse sondres mellem på den ene side reglerne om import af og overgang til fri omsætning for de pågældende produkter i Unionen ( 17 ) og på den anden side reglerne om markedsføring af disse produkter på EU-markedet. Mens det med henblik på import af og overgang til fri omsætning for de nævnte produkter er tilstrækkeligt at kontrollere deres oprindelse, autenticitet og kvalitative egenskaber på importtidspunktet, navnlig ved hjælp af de dokumenter, der er udfærdiget af de organer, der er bemyndigede i henhold til EU-retten, er det ved markedsføringen af de samme produkter navnlig nødvendigt, at de til enhver tid er i overensstemmelse med nævnte ønologiske fremgangsmåder.

39. Selv om overdragelsen af V I 1-dokumentet til de kompetente myndigheder i den medlemsstat, på hvis toldområde toldbehandlingen finder sted, muliggør en overgang til fri omsætning for de pågældende produkter, er den dog ikke i sig selv tilstrækkelig til, at det kan konkluderes, at produkterne til enhver tid er fremstillet efter de ønologiske fremgangsmåder, der er tilladt i henhold til EU-retten, og som skal være opfyldt for, at produkterne kan markedsføres på EU-markedet. Som Kommissionen har fremhævet, er vin et komplekst produkt, der er følsomt over for flere ydre påvirkninger, herunder under transporten, og produktets manglende overensstemmelse med EU-standarderne kan derfor også skyldes forhold, der er opstået efter overdragelsen af dette dokument. Derfor skal der for importørens regning ( 18 ) foretages en regelmæssig supplerende kontrol for at sikre kvaliteten.

40. Med andre ord er det efter min opfattelse indlysende, at overholdelsen af de ønologiske fremgangsmåder, der er tilladt i henhold til EU-retten, med henblik på import og overgang til fri omsætning af vin, der er omfattet af den attest og analyseerklæring, der udgør V I 1-dokumentet, ikke i sig selv er tilstrækkelig til at sikre overholdelsen af disse fremgangsmåder ved markedsføringen af vinen, jf. artikel 80, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1308/2013.

41. For så vidt som V I 1-dokumentet på importtidspunktet attesterer et parti vins overensstemmelse med de ønologiske fremgangsmåder, der er tilladt i henhold til EU-retten, kan det ikke konkluderes, at dette dokument udgør en simpel »administrativ formalitet«, der er uden relevans i forbindelse med vurderingen af den handlendes ansvar i forbindelse med markedsføringen af denne vin. Efter min opfattelse kan de kompetente nationale myndigheder inddrage nævnte dokument som et af de relevante elementer ved undersøgelsen af, om vinhandleren har udvist omhu, og dermed til at fastslå, at denne ikke er ansvarlig for overtrædelser som de i hovedsagen omhandlede.

42. Relevansen af V I 1-dokumentet skal ganske vist vurderes i lyset af omstændighederne i den foreliggende sag, f.eks. i forhold til den tid, der er gået fra udstedelsen af dette dokument, flytningen og en eventuel anden håndtering af de omhandlede produkter og alle andre forhold, der kan påvirke produkternes kvalitet ( 19 ). I denne henseende vil jeg uden at tilegne mig den forelæggende rets kompetence blot fremhæve, at de omstændigheder, som den tjekkiske regering har henvist til, og hvoraf det fremgår, at Vinařství U Kapličky burde have været bekendt med, at de importerede vine var problematiske ( 20 ), så snart den forelæggende ret havde bekræftet dem, bevirker, at relevansen af nævnte dokument i den foreliggende sag er yderst begrænset.

43. Afslutningsvis foreslår jeg, at det første præjudicielle spørgsmål besvares med, at artikel 90, stk. 3, litra a), i forordning nr. 1308/2013 skal fortolkes således, at den attest, der findes i V I 1-dokumentet udarbejdet i henhold til artikel 43 i forordning nr. 555/2008, hvorefter de pågældende produkter er fremstillet i overensstemmelse med ønologiske fremgangsmåder, der er tilladt i henhold til EU-retten, ikke udgør en simpel »administrativ betingelse« for import af vin i Unionen og kan betragtes som et af de relevante elementer i forbindelse med fastlæggelse af det ansvar, som en vinhandler har som følge af markedsføringen af vin, der ikke er i overensstemmelse med disse fremgangsmåder som omhandlet i artikel 80, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1308/2013.

B. Det andet præjudicielle spørgsmål

1. Indledende bemærkninger

44. Med det andet præjudicielle spørgsmål ønsker den forelæggende ret nærmere bestemt oplyst, om EU-retten er til hinder for et nationalt retsprincip, hvorefter en person kan frigøres fra ansvar for de omtvistede overtrædelser, såfremt de nationale myndigheder ikke afkræfter den formodning, som attesten i V I 1-dokumentet indebærer, og hvorefter de omhandlede produkter er fremstillet ved hjælp af ønologiske fremgangsmåder, der er tilladt i henhold til EU-retten.

45. Den forelæggende ret har i denne henseende fortolket § 40, stk. 1, i lov nr. 321/2004 i lyset af retspraksis fra Ústavní soud (forfatningsdomstol) således, at attesten i V I 1-dokumentet skaber en formodning (der kan afkræftes) om et parti vins certificerede overensstemmelse med de ønologiske fremgangsmåder, der er tilladt i henhold til EU-retten. Denne »formodning for overensstemmelse« finder efter min opfattelse anvendelse ikke blot på tidspunktet for import af det pågældende produkt, men også under hele markedsføringen af produktet i Unionen.

46. Den tjekkiske regering er af den opfattelse, at EU-retten ikke tillader, at et selskab som Vinařství U Kapličky frigøres fra ansvar for de omtvistede overtrædelser udelukkende på grundlag af V I 1-dokumentet, mens Kommissionen er af den opfattelse, at EU-retten ikke er til hinder for et nationalt retsprincip, hvorefter en forhandler af vin importeret fra Moldova frigøres fra sit ansvar for de omtvistede overtrædelser, såfremt denne kan godtgøre at have udfoldet alle de bestræbelser, der kunne kræves af denne, for at forhindre en sådan overtrædelse, forudsat at et sådant nationalt retsprincip ikke fortolkes således, at forhandlerens fremlæggelse af V I 1-dokumentet udstedt af de kompetente moldoviske myndigheder er tilstrækkeligt til at frigøre denne fra ansvar for disse overtrædelser.

47. Inden jeg går over til min bedømmelse af spørgsmålet om, hvorvidt en formodning som den af den forelæggende ret fremførte er forenelig med EU-retten, vil jeg redegøre for de gældende rammebestemmelser.

2. De gældende rammebestemmelser

48. Som det fremgår af fjerde betragtning til forordning nr. 1308/2013, fastsættes sanktionerne for tilsidesættelse af de ved denne forordning indførte bestemmelser ved forordning nr. 1306/2013, der navnlig opstiller reglerne for medlemsstaternes forvaltnings- og kontrolsystemer for så vidt angår finansieringen af den fælles landbrugspolitik. Sidstnævnte forordnings artikel 89 bestemmer i stk. 4, at medlemsstaterne i tilfælde af overtrædelse af Unionens regler i vinsektoren anvender administrative sanktioner, herunder artikel 80 i forordning nr. 1308/2013, »som står i et rimeligt forhold til overtrædelsen, er effektive og virker afskrækkende«. Det fremgår endvidere af samme bestemmelse, at disse sanktioner ikke finder anvendelse i de tilfælde, der er omhandlet i artikel 64, stk. 2, litra d), i forordning nr. 1306/2013, dvs. når den berørte person på en for den kompetente myndighed overbevisende måde kan godtgøre, at denne ikke har begået nogen fejl ved ikke at overholde de forpligtelser, der følger af anvendelsen af sektorlovgivningen for landbruget, eller den kompetente myndighed på anden måde har overbevist sig om, at den pågældende person ikke har begået fejl.

49. Det skal nævnes, at bestemmelserne om en leder af en fødevarevirksomheds og medlemsstaternes ansvar og sanktionerne i forbindelse hermed ligeledes er fastsat i artikel 17 i forordning nr. 178/2002 ( 21 ) samt i artikel 98 i forordning nr. 555/2008 ( 22 ), der ikke finder direkte anvendelse på den foreliggende sag ( 23 ).

50. Under alle omstændigheder indeholder artikel 89 i forordning nr. 1306/2013, artikel 17, stk. 2, i forordning nr. 178/2002 og artikel 98 i forordning nr. 555/2008 de samme retlige krav, idet medlemsstaterne i overensstemmelse med princippet om procesautonomi har mulighed for at fastsætte administrative sanktioner for tilsidesættelse af reglerne, navnlig hvad angår ønologiske fremgangsmåder, mens det kræves, at de sanktioner i national ret, der skal anvendes ved en overtrædelse af EU-retten, står i rimeligt forhold til overtrædelsen, er effektive og har en afskrækkende virkning ( 24 ).

51. Hvad angår den relevante nationale lovgivning bestemmer § 40, stk. 1, i lov nr. 321/2004, at en juridisk person ikke pådrager sig ansvar for en administrativ overtrædelse, hvis denne kan påvise at have gjort den bedste indsats, der kunne forventes af ham, for at forhindre overtrædelse af den pågældende forpligtelse.

3. Fortolkning af de relevante EU-bestemmelser

52. Som anført i punkt 48-50 i dette forslag til afgørelse indrømmer de relevante EU-bestemmelser medlemsstaterne kompetence til at vedtage administrative sanktioner for overtrædelse af reglerne om overholdelse af ønologiske fremgangsmåder, samtidig med at det kræves, at disse sanktioner skal »stå i rimeligt forhold til overtrædelsen, være effektive og have en afskrækkende virkning«. Desuden omhandler det andet præjudicielle spørgsmål ikke sanktionerne som sådan, men en processuel regel, der i det væsentlige, når en vinhandler er i besiddelse af et V I 1-dokument, vender bevisbyrden med hensyn til fastlæggelse af vinhandlerens ansvar for markedsføringen af et produkt, der er fremstillet ved anvendelse af ønologiske fremgangsmåder, der ikke er tilladt i henhold til EU-retten.

53. Det skal i denne henseende fremhæves, at det af fast retspraksis fremgår, at i mangel af EU-retlige bestemmelser på området tilkommer det i medfør af princippet om procesautonomi hver enkelt medlemsstat i sin interne retsorden at fastsætte sådanne bestemmelser, dog på den betingelse, at disse ikke må være mindre gunstige end dem, som regulerer tilsvarende situationer, der er underlagt den nationale ret (ækvivalensprincippet), og at de i praksis ikke umuliggør eller uforholdsmæssigt vanskeliggør udøvelsen af rettigheder, der er tillagt ved EU-retten (effektivitetsprincippet) ( 25 ).

54. Hvad angår effektivitetsprincippet, hvilket der er tale om i hovedsagen, skal det fremhæves, at i henhold til artikel 89, stk. 4, i forordning nr. 1306/2013 anvender medlemsstaterne i tilfælde af overtrædelse af Unionens regler i vinsektoren administrative sanktioner, som er »effektive og virker afskrækkende« ( 26 ). I henhold til EU-retten er det nødvendigt at kontrollere, at anvendelsesbestemmelserne, herunder alle relevante processuelle regler, ikke er i strid med dette princip, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve. Ved første øjekast kan en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der gør det yderst vanskeligt om ikke umuligt at fastlægge en vinhandlers ansvar for overtrædelse af EU-reglerne om ønologiske fremgangsmåder ( 27 ), således påvirke effektiviteten af de i denne lovgivning fastsatte sanktioner i medfør af EU-retten.

55. Med henblik på at give den forelæggende ret alle de fortolkningselementer vedrørende EU-retten, som kan sætte denne i stand til selv at tage stilling til den relevante nationale lovgivnings forenelighed med EU-retten, skal det først og fremmest bemærkes, at en importør i henhold til artikel 56, stk. 1, litra d), i forordning nr. 607/2009 er en fysisk eller juridisk person eller sammenslutning af fysiske eller juridiske personer, der er etableret i Unionen, og som bærer ansvaret for importerede varers overgang til fri omsætning og navnlig for, at de er i overensstemmelse med de ønologiske fremgangsmåder i EU i henhold til artikel 80, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1308/2013.

56. Jeg kan desuden konstatere, at den forelæggende rets påtænkte fortolkning af artikel 40, stk. 1, i lov nr. 321/2004 i det væsentlige indebærer, at bevisbyrden vendes om ved fastlæggelsen af vinhandlerens ansvar for markedsføringen af produkter, der er fremstillet ved anvendelse af ønologiske fremgangsmåder, der ikke er tilladt i henhold til EU-retten, jf. artikel 80, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1308/2013, en omvendelse, der udelukkende er baseret på attesten i V I 1-dokumentet ( 28 ).

57. Afslutningsvis skal det anføres, at i henhold til artikel 90, stk. 3, i forordning nr. 1308/2013 skal denne attest fremlægges ved import af de omhandlede produkter, og at dette dokument i henhold til artikel 47 i forordning nr. 555/2008 overdrages til de kompetente myndigheder ved den toldbehandling, der er nødvendig for, at disse produkter kan overgå til fri omsætning. Som anført som svar på det første præjudicielle spørgsmål ( 29 ) er formålet med nævnte attest således ikke at attestere overholdelse af de ønologiske fremgangsmåder, der er tilladt i henhold til EU-retten, under hele markedsføringen af nævnte produkter, som det fremgår af artikel 80, stk. 2, i forordning nr. 1308/2013.

58. Under disse omstændigheder tvivler jeg på, at en omvendt bevisbyrde vedrørende det ansvar, der påhviler den person, der markedsfører de omhandlede produkter, der overvælter ansvaret for at føre kontrol med kvaliteten af disse produkter på de kompetente nationale myndigheder og gør det yderst vanskeligt om ikke umuligt at fastlægge denne persons ansvar, kan baseres på en attest som den, der findes i V I 1-dokumentet, der certificerer, at de ønologiske fremgangsmåder i Unionen er overholdt på tidspunktet for import af et produkt som vin, der er komplekst og følsomt over for ydre påvirkninger under transporten eller anden håndtering eller yderligere interventioner. Det tilkommer imidlertid den forelæggende ret at foretage den nødvendige kontrol.

59. Jeg foreslår derfor, at det andet præjudicielle spørgsmål besvares med, at artikel 89 i forordning nr. 1306/2013 skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, i henhold til hvilken en handlende, der importerer vin fra et tredjeland, ikke er ansvarlig for den manglende overensstemmelse af vin, der er genstand for den attest, der findes i V I 1-dokumentet, med de ønologiske fremgangsmåder, der er tilladt i henhold til EU-retten, når de nationale myndigheder ikke kan vende den »formodning for overensstemmelse«, som dette dokument indebærer, når denne formodning gør det yderst vanskeligt om ikke umuligt at fastslå denne handlendes ansvar, henset navnlig til, at: – importøren i henhold til artikel 56, stk. 1, litra d), i forordning nr. 607/2009 er en fysisk eller juridisk person eller sammenslutning af fysiske eller juridiske personer, der er etableret i Unionen, og som bærer ansvaret for importerede varers overgang til fri omsætning – den af den forelæggende ret påtænkte fortolkning af de nationale bestemmelser i det væsentlige indebærer en omvendelse af bevisbyrden med hensyn til fastlæggelse af en vinhandlers ansvar for markedsføringen af produkter, der er fremstillet ved anvendelse af ønologiske fremgangsmåder, der ikke er tilladt i henhold til EU-retten, som udelukkende er baseret på attesten i V I 1-dokumentet – denne attest ikke specifikt er udarbejdet med henblik på at garantere overholdelse af de ønologiske fremgangsmåder, der er tilladt i henhold til EU-retten, under hele markedsføringen af disse produkter, som det fremgår af artikel 80, stk. 2, i forordning nr. 1308/2013.

V. Forslag til afgørelse

60. Henset til det ovenstående foreslår jeg, at Domstolen besvarer de af Krajský soud v Brně (den regionale ret i Brno, Den Tjekkiske Republik) forelagte præjudicielle spørgsmål således: »1) Artikel 90, stk. 3, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1308/2013 af 17. december 2013 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 922/72, (EØF) nr. 234/79, (EF) nr. 1037/2001 og (EF) nr. 1234/2007 skal fortolkes således, at attesten i V I 1-dokumentet, der er udarbejdet i henhold til artikel 43 i Kommissionens forordning (EF) nr. 555/2008 af 27. juni 2008 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 479/2008 om den fælles markedsordning for vin for så vidt angår støtteprogrammer, samhandel med tredjelande, produktionskapacitet og kontrol i vinsektoren, i henhold til hvilken partier af vin, der importeres til EU, er fremstillet ved anvendelse af ønologiske fremgangsmåder, der er tilladt i henhold til EU-retten, ikke udgør en »administrativ betingelse« i forbindelse med vinens indførsel i Unionen og kan tages i betragtning som et af de relevante elementer i forbindelse med fastlæggelse af en forhandlers ansvar for markedsføringen af vin, der ikke er i overensstemmelse med de ønologiske fremgangsmåder, der er tilladt i henhold til artikel 80, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1308/2013. 2) Artikel 89 i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013 af 17. december 2013 om finansiering, forvaltning og overvågning af den fælles landbrugspolitik og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 352/78, (EF) nr. 165/94, (EF) nr. 2799/98, (EF) nr. 814/2000, (EF) nr. 1290/2005 og (EF) nr. 485/2008 skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national lovgivning, i henhold til hvilken en forhandler, der importerer vin fra et tredjeland, ikke er ansvarlig for den manglende overensstemmelse af vin, der er genstand for den attest, der findes i V I 1-dokumentet, med de ønologiske fremgangsmåder, der er tilladt i henhold til EU-retten, når de nationale myndigheder ikke kan vende den »formodning for overensstemmelse«, som dette dokument indebærer, når denne formodning gør det yderst vanskeligt om ikke umuligt at fastslå denne forhandlers ansvar, navnlig henset til, at – importøren i henhold til artikel 56, stk. 1, litra d), i forordning nr. 607/2009 er en fysisk eller juridisk person eller sammenslutning af fysiske eller juridiske personer, der er etableret i Unionen, og som bærer ansvaret for importerede varers overgang til fri omsætning – den af den forelæggende ret påtænkte fortolkning af de nationale bestemmelser i det væsentlige indebærer en omvendelse af bevisbyrden med hensyn til fastlæggelse af en vinhandlers ansvar for markedsføringen af produkter, der er fremstillet ved anvendelse af ønologiske fremgangsmåder, der ikke er tilladt i henhold til EU-retten, som udelukkende er baseret på attesten i V I 1-dokumentet – denne attest ikke specifikt er udarbejdet med henblik på at garantere overholdelse af de ønologiske fremgangsmåder, der er tilladt i henhold til EU-retten, under hele markedsføringen af disse produkter, som det fremgår af artikel 80, stk. 2, i forordning nr. 1308/2013.«

( 1 ) – Originalsprog: fransk.

( 2 ) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning af 17.12.2013 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 922/72, (EØF) nr. 234/79, (EF) nr. 1037/2001 og (EF) nr. 1234/2007 (EUT 2013, L 347, s. 671).

( 3 ) – Kommissionens forordning af 27.6.2008 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EF) nr. 479/2008 om den fælles markedsordning for vin for så vidt angår støtteprogrammer, samhandel med tredjelande, produktionskapacitet og kontrol i vinsektoren (EUT 2008, L 170, s. 1).

( 4 ) – Denne forordning blev ophævet ved Rådets forordning (EF) nr. 1234/2007 af 22.10.2007 om en fælles markedsordning for landbrugsprodukter og om særlige bestemmelser for visse landbrugsprodukter (fusionsmarkedsordningen) (EUT 2007, L 299, s. 1).

( 5 ) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013 af 17.12.2013 om finansiering, forvaltning og overvågning af den fælles landbrugspolitik og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 352/78, (EF) nr. 165/94, (EF) nr. 2799/98, (EF) nr. 814/2000, (EF) nr. 1290/2005 og (EF) nr. 485/2008 (EUT 2013, L 347, s. 549, berigtiget i EUT 2016, L 130, s. 13).

( 6 ) – Denne del vedrører »kategorier af vinavlsprodukter«, herunder »vin«, hvorved forstås »et produkt, som fremstilles udelukkende ved alkoholisk fuldstændig eller delvis gæring af friske druer, knuste eller ikke knuste, eller af druemost«.

( 7 ) – Dette bilag vedrører »ønologiske fremgangsmåder omhandlet i artikel 80«.

( 8 ) – Disse koder omfatter navnlig druemost og vin.

( 9 ) – Denne forordning blev ændret ved artikel 52 i Kommissionens delegerede forordning (EU) 2018/273 af 11.12.2017 om supplerende regler til [forordning nr. 1308/2013] for så vidt angår tilladelsesordningen for plantning af vinstokke, fortegnelsen over vindyrkningsarealer, ledsagedokumenter og certificering, ind- og udgangsbøger, obligatoriske anmeldelser, meddelelser og offentliggørelse af meddelte oplysninger, om supplerende regler til [forordning nr. 1306/2013] for så vidt angår de relevante kontroller og sanktioner, om ændring af Kommissionens forordning [nr. 555/2008], (EF) nr. 606/2009 og (EF) nr. 607/2009 og om ophævelse af Kommissionens forordning (EF) nr. 436/2009 og Kommissionens delegerede forordning (EU) 2015/560 (EUT 2018, L 58, s. 1). Med denne bestemmelse ophævedes alle nedenstående bestemmelser i forordning nr. 555/2008, som dog fortsat finder anvendelse på hovedsagen ratione temporis.

( 10 ) – Rådets forordning af 29.4.2008 om den fælles markedsordning for vin, om ændring af forordning (EF) nr. 1493/1999, (EF) nr. 1782/2003, (EF) nr. 1290/2005 og (EF) nr. 3/2008 og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 2392/86 og (EF) nr. 1493/1999 (EUT 2008, L 148, s. 1). Denne forordning blev ophævet ved Rådets forordning (EF) nr. 491/2009 af 25.5.2009 om ændring af forordning nr. 1234/2007 (EUT 2009, L 154, s. 1). Ifølge artikel 3, stk. 1, andet afsnit, i forordning nr. 491/2009 gælder henvisninger til forordning nr. 479/2008 som henvisninger til forordning nr. 1234/2007, der siden er blevet ophævet ved forordning nr. 1308/2013.

( 11 ) – Artikel 82 i forordning nr. 479/2008 er blevet erstattet af artikel 158a i forordning nr. 1234/2007, der siden er blevet erstattet af artikel 90 i forordning nr. 1308/2013.

( 12 ) – Kommissionens forordning af 14.7.2009 om gennemførelsesbestemmelser til forordning [nr. 479/2008] for så vidt angår beskyttede oprindelsesbetegnelser og beskyttede geografiske betegnelser, traditionelle benævnelser og mærkning og præsentation af visse vinavlsprodukter (EUT 2009, L 193, s. 60). Denne forordning blev ophævet ved Kommissionens delegerede forordning (EU) 2019/33 af 17.10.2018 om supplerende regler til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1308/2013 for så vidt angår ansøgninger om beskyttelse af oprindelsesbetegnelser, geografiske betegnelser og traditionelle benævnelser i vinsektoren, indsigelsesproceduren, restriktioner for anvendelsen, ændringer af produktspecifikationer, annullering af beskyttelsen og mærkning og præsentation (EUT 2019, L 9, s. 2). Henset til tidspunktet for de i hovedsagen omhandlede faktiske omstændigheder finder forordning nr. 607/2009 ikke desto mindre fortsat anvendelse på den foreliggende sag.

( 13 ) – Denne bestemmelse udgør en del af denne forordnings kapitel IV med overskriften »Mærkning og præsentation« i afdeling 1 med overskriften »Obligatoriske angivelser«.

( 14 ) – Denne forordnings artikel 59 med overskriften »Obligatoriske angivelser« bestemte i stk. 1, litra e) og f), navnlig, at mærkningen og præsentationen af vin, som markedsføres i Unionen eller går til eksport, skal omfatte den obligatoriske angivelse dels af aftapningsvirksomheden eller for mousserende vin, mousserende vin tilsat kulsyre, mousserende kvalitetsvin eller aromatisk mousserende kvalitetsvin navnet på producenten eller sælgeren, dels importøren, når det drejer sig om importerede vine. Nævnte forordnings artikel 59 er blevet erstattet uændret af artikel 118y i forordning nr. 1234/2007, der igen er blevet erstattet af artikel 119 i forordning nr. 1308/2013.

( 15 ) – Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12.10.1992 om indførelse af en EF-toldkodeks (EFT 1992, L 302, s. 1), ophævet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 450/2008 af 23.4.2008 om EF-toldkodeksen (moderniseret toldkodeks) (EUT 2008, L 145, s. 1), som siden er blevet ophævet ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 952/2013 af 9.10.2013 om EU-toldkodeksen (EUT 2013, L 269, s. 1).

( 16 ) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning af 28.1.2002 om generelle principper og krav i fødevarelovgivningen, om oprettelse af Den Europæiske Fødevaresikkerhedsautoritet og om procedurer vedrørende fødevaresikkerhed (EFT 2002, L 31, s. 1).

( 17 ) – Det skal anføres, at der i de EU-retlige forskrifter vedrørende V I 1-dokumentet ikke sondres klart mellem anvendelsen af dette dokument med henblik på dels import af de pågældende produkter, dels deres overgang til fri omsætning. Selv om det i artikel 90, stk. 3, i forordning nr. 1308/2013 navnlig bestemmes, at der ved import af vin skal fremlægges en attest og en analyseerklæring, der i henhold til artikel 40 og 43 i forordning nr. 555/2008 er omfattet af V I 1-dokumentet, præciseres det i denne forordnings artikel 47, at dette dokument overdrages til de ansvarlige myndigheder i forbindelse med den toldbehandling, der er nødvendig for, at det af dokumentet omfattede parti kan overgå til fri omsætning.

( 18 ) – I henhold til artikel 56, stk. 1, litra d), i forordning nr. 607/2009 forstås, navnlig med henblik på anvendelse af artikel 59, stk. 1, litra f), i forordning nr. 479/2008 [der nu svarer til artikel 119, stk. 1, litra f), i forordning nr. 1308/2013 – jf. fodnote 14 i dette forslag til afgørelse], ved »importør: en fysisk eller juridisk person eller sammenslutning af fysiske eller juridiske personer, der er etableret i [Unionen], og som bærer ansvaret for, at [importerede varer] overgår til fri omsætning« (min fremhævelse).

( 19 ) – Selv om f.eks. attesten i dette dokument kunne have en vis relevans ved kontrollen af, om importøren har udvist rimelig omhu på tidspunktet for den af denne attest omfattede vins overgang til fri omsætning, er dette efter min opfattelse ikke længere tilfældet, når produktet er blevet flyttet eller håndteret, eller endog, når der er forløbet en vis tid efter, at produktet er blevet importeret.

( 20 ) – Den tjekkiske regering har bl.a. henvist til en sanktion, som selskabet blev pålagt i 2014 i forbindelse med importeret vin, og den omstændighed, at det centrale inspektorat havde givet udtryk for tvivl med hensyn til kvaliteten af visse importerede vine, den ekstremt lave pris på de pågældende produkter og de »uigennemsigtige« salgsbestemmelser ved flytningen af disse produkter mellem to selskaber, der administreres af de samme personer, inden produkterne blev bragt i omsætning.

( 21 ) – Det fremgår af denne artikel, dels i stk. 1, at ledere af fødevarevirksomheder sikrer, at de krav i fødevarelovgivningen, der er relevante for deres aktiviteter, er opfyldt, og kontrollerer, at de pågældende krav overholdes, dels i stk. 2, at medlemsstaterne bl.a. overvåger og kontrollerer, at lederne af fødevarevirksomheder overholder de relevante krav og fastsætter bestemmelser om, hvilke foranstaltninger og sanktioner der skal bringes i anvendelse i tilfælde af, at disse bestemmelser overtrædes, idet det præciseres, at foranstaltningerne og sanktionerne skal være »effektive, stå i rimeligt forhold til overtrædelsen og have en afskrækkende virkning«.

( 22 ) – Denne artikel bestemmer navnlig, at medlemsstaterne over for uregelmæssigheder begået i forhold til bestemmelserne i forordning nr. 479/2008, der nu er erstattet af forordning nr. 1308/2013 (jf. fodnote 10 i dette forslag til afgørelse), anvender sanktioner på nationalt plan, som er »effektive, står i forhold til overtrædelsen og har en afskrækkende virkning«, således at de yder Unionens finansielle interesser den fornødne beskyttelse.

( 23 ) – Med hensyn til artikel 17 i forordning nr. 178/2002 har Domstolen allerede fastslået, at denne artikel udgør en generel norm på fødevareområdet, der udelukkende finder anvendelse, såfremt EU-retten ikke indeholder nogen specialbestemmelser for bestemte kategorier af fødevarer (jf. i denne retning dom af 9.6.2005, HLH Warenvertrieb og Orthica, C-211/03, C-299/03 og C-316/03 – C-318/03, EU:C:2005:370, præmis 36-39). Artikel 89 i forordning nr. 1306/2013 udgør dog efter min opfattelse en sådan regel. Forordning nr. 555/2008 fastsætter, som det fremgår af dens artikel 1, gennemførelsesbestemmelserne for anvendelsen af visse foranstaltninger i forordning nr. 479/2008, dog ikke denne forordnings artikel 27, stk. 4, der i det væsentlige er blevet erstattet af artikel 80, stk. 2, i forordning nr. 1308/2013 (jf. fodnote 10 i dette forslag til afgørelse).

( 24 ) – Nævnes skal også 39. betragtning til forordning nr. 1306/2013, der navnlig bestemmer, at i tilfælde af overtrædelse af sektorlovgivningen for landbruget bør medlemsstaterne, når der ikke i EU’s retsakter er fastsat detaljerede regler om administrative sanktioner, pålægge nationale sanktioner, der skal være effektive, stå i et rimeligt forhold til overtrædelsen og have afskrækkende virkning.

( 25 ) – Jf. dom af 21.1.2016, Eturas m.fl. (C-74/14, EU:C:2016:42, præmis 32 og den deri nævnte retspraksis).

( 26 ) – Det skal præciseres, at kravet om, at disse sanktioner også skal »stå i rimeligt forhold til overtrædelsen« i denne bestemmelses forstand, ikke er genstand for den foreliggende sag.

( 27 ) – Den »formodning for overensstemmelse«, der skabes med et V I 1-dokument, kan fortolkes således, at en juridisk person, som er i besiddelse af dette dokument, i henhold til artikel 40, stk. 1, i lov nr. 321/2004 ikke har undladt at gøre det, der kræves af denne for at forhindre en overtrædelse af artikel 80, stk. 2, i forordning nr. 1308/2013, og dermed ikke er ansvarlig for, at denne bestemmelse er blevet overtrådt. Selv om det i en sådan situation i princippet ikke er umuligt for den kompetente myndighed selv at foretage analyser med henblik på at kontrollere vinens overensstemmelse med ønologiske fremgangsmåder, der er tilladt i henhold til EU-retten, er det næsten umuligt for denne myndighed at påvise vinhandlerens ansvar, når denne ikke har fulgt disse fremgangsmåder.

( 28 ) – Dette kan bevirke, at en person, der markedsfører et produkt, der har opnået en sådan attest, ikke skal foretage kontroller, hvilket udelukkende påhviler de nationale myndigheder.

( 29 ) – Jf. punkt 38-42 i dette forslag til afgørelse.