Appellanten har nedlagt følgende påst ande
—Dom afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 24. februar 2021 i sag T-108/18 ophæves, og det fastslås, at de 
tilbag ebetalingskra v, der blev gjor t gældende mod appellant en ved indstævntes afgørelse af 21. december 2017 
(nr. OF/2016/0720) samt af 7. februar 2018 (nr. OF/2016/0720), ikke består .
—Subsidiær t ophæves den nævnte dom fra Den Europæisk e Unions Ret, og sagen hjemvises til Den Europæisk e Unions 
Ret.
—Sagsøgt e tilpligt es at betale sagsomk ostningerne .
Anbr ingender og væsentligste argumenter
Appellante n har til støtte for sin appel fremsat tre anbr ingender .
1.Første anbr ingende: klagepunkt vedr ørende proceduren om, at den mundtlig e forhandling ikke blev genåbnet.
Appellant en har gjor t gældende, at de nye faktiske omstændigheder , som appellanten har redegjor t for, og som 
institutionen først fik kend skab til efter afslutninge n af de mundtlige forhandlinger og ikke kunne føje til sagen indtil 
dette tidspunkt, frarøver den anfægt ede afgørelses argumentationsgr undlag på væsentlige punkt er, eftersom afgørelsen er 
støtt et på faktiske omstændigheder , der ikke er blevet bekræf tet af konstat eringerne fra de nationale myndigheder , som 
varetag er retsf orfølgning en.
Dertil kommer , at appellantens anmodning om genåbning af den mundtlige forhandling som følge af nye hidtil ukendte 
faktisk e omstændigheder , som er af væsentlig retlig betydning for tvistens afgørelse, for så vidt som de er egnede til at 
påvirke den til fordel for parten, blev forkastet på grundlag et urigtigt skøn.
2.Andet anbr ingende: Tilsidesættelse af rækkevidden af retten til at blive hørt.
Rett en iagtt og ikke den omstændighed, at indstævnt e traf en afgørelse, der var ugunstig for appellant en, vedrørende den 
retmæssig e anve ndelse af midler ne på grundlag af, at det for appellant en, der ikke havde begået fejl, og på tidspunktet for 
indstævnt es anfægt ede afgørelse var objektivt umuligt at fremlægg e dokumenter som bevis for den retmæssig e 
anvendelse af midler ne.
3.Tredje anbr ingende: mang lende overholdelse af princippet om beskyttelse af den berettig ede forventning og af 
rækk evidden af propor tionalitetspr incippet.
Rett en tog ikke eller ikke uden fejl hensyn til, at der forelå et tilfæld e af berettig et forventning hos appellant en, et tilfæld e, 
der blev skabt gennem indstævntes skriftlige godk endelse vedrørende den retmæssig e gennemf ørelse af de omtvistede 
støtt ede projekter .
Rett en fastslog, at der ikke forelå en efterfølg ende konstat eret afvig else fra de faktisk e omstændigheder , som erklær ingen 
om den korrekte anve ndelse af midler ne blev støttet på, og som alene ville have været egnet til at rejse tvivl om en 
oprindeligt positiv vurder ing af processen for anve ndelsen af midler ne og af deres egnethed.
Endelig er det ikke foreneligt med propor tionalit etspr incippet, at tegn på en mulig afvig else fra de faktiske 
omstændigheder ikke blev fuldt ud afklaret gennem en udtømning af de informationskilder , der var tilgæng elige for 
indstævnt e og Retten, inden den største foranstaltning af alle de mulige foranstaltninge r blev truffet fra indstævnt es side 
(i det foreligg ende tilfæld e tilbag ebetaling af hele den tildelt e og udbetalte støtte). 
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgiv et af tribunal de première inst ance de Liège (Belgien) den 
7. maj 2021 — Star kinv est SRL
(Sag C-291/21)
(2021/C 278/49)
Processpr og: fransk
Den forelæggende ret
Tribunal de première instance de Liège12.7.2021 DA Den Europæiske Unions Tidende C 278/35
Part i hovedsagen
Sagsøger : Starkinve st SRL
Præjudicielle spørgsmål
1)Er en forkyndt retsafgørelse, hvorved en part pålægg es betaling af en tvangsbøde i tilfælde af overtrædelse af et påbud 
om ophør , en retsafgørelse, der forpligte r debit or til at indfr i kreditors krav som omhandlet i artikel 7, stk. 2, i 
Europa-P arlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 655/2014 af 15. maj 2014 om indf ørelse af en procedure for en 
europæisk kendelse til sikring af bankindeståender (1)?
2)Falder en retsafgørelse, hvorved en part pålægges betaling af en tvangsbøde, selv om den er eksigibel i den udst edende 
medlemsstat, ind under begrebet »retsafgørelse« som omhandlet i artikel 4 i Europa-Par lamentets og Rådets forordning 
(EU) nr. 655/2014 af 15. maj 2014 om indf ørelse af en procedure for en europæisk kendelse til sikring af 
bankindeståender , når tvangsbøden ikke er blevet endeligt opgjor t i overensste mmelse med artikel 55 i 
Europa-P arlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retter nes kompet ence og 
om anerkende lse og fuldb yrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (2)?
(1) Europa-Parlamen tets og Rådets forordning (EU) nr. 655/2014 af 15.5.2014 om indf ørelse af en procedure for en europæisk kendelse 
til sikring af bankindeståender med henblik på at lette grænseoverskri dende gældsinddr ivelse på det civil- og handelsretlige område 
(EUT 2014, L 189, s. 59).
(2) EUT 2012, L 351, s. 1.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgiv et af Tribunale Ordinar io di Firenze (Italien) den 10. maj 
2021 — XXX.XX mod Minist ero dell’Inter no, Dipar timento per le Liber tà civili e l'Immig razione — 
Unità Dublino
(Sag C-297/21)
(2021/C 278/50)
Processp rog: italiensk
Den forelæggende ret
Tribunale Ordinar io di Firenze
Parter i hovedsagen
Sagsøger : XXX.XX
Sagsøgt : Ministero dell’Inter no, Dipar timento per le Liber tà civili e l'Immigrazione — Unità Dublino
Præjudicielle spørgsmål
1)Principalt: Skal artikel 17, stk. 1, i forordning (EU) nr. 604/2013 (1), henset til artikel 19 og 47 i [Den Europæisk e Unions 
charter om grundlægg ende rettigheder] samt artikel 27 i forordning (EU) nr. 604/2013, fortolk es således, at en domsto l i 
en medlemsstat, der behandler et søgsmål til prøvelse af en foranstaltning truffet af Unità Dublino (Dublin-enheden), kan 
fastslå ansvaret for den medlemsstat, der skal gennemf øre overf ørslen i medf ør af artikel 18, stk. 1, litra d), såfremt 
domsto len konstaterer , at der i den ansvarlige medlemsstat er risiko for tilsidesætt else af non-ref oulement-pr incippet, 
idet ansøgeren ville skulle sendes tilbag e til sit hjemland, hvor den pågældende løber en risiko for sit liv eller for at blive 
udsat for umenneskelig og nedværdigende behandling?
2)Subsidiær t: Skal artikel 3, stk. 2, i forordning (EU) nr. 604/2013, henset til [char trets] artikel 19 og 47 samt artikel 27 i 
forordning (EU) nr. 604/2013, fortolk es således, at domst olen kan fastslå ansvaret for den medlemsstat, der skal 
gennemf øre overførslen i medf ør af samme forordnings artikel 18, stk. 1, litra d), såfremt det er konstateret,
a)at der i den ansvarlige medlemsstat er risiko for tilsidesættelse af non-ref oulement-pr incippet, idet ansøg eren ville 
skulle sendes tilbag e til sit hjemland, hvor den pågældende løber en risiko for sit liv eller for at blive udsat for 
umenneskelig eller nedværdigende behandling,C 278/36 DA Den Europæiske Unions Tidende 12.7.2021