ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Kendelse afsagt af Præsidenten for Retten i Første Instans den 21. juli 1999. - DSR-Senator Lines GmbH mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Konkurrence - Betalingen af en bøde - Bankgaranti - Særlige rettergangsformer - Udsættelse af gennemførelsen - Uopsættelighed - Foreligger ikke. - Sag T-191/98 R.



Samling af Afgørelser 1999 side II-02531



Sammendrag



Nøgleord

1 Saerlige rettergangsformer - udsaettelse af gennemfoerelsen - foreloebige forholdsregler - betingelser - »fumus boni juris« - uopsaettelighed - kumulativ karakter - afvejning af samtlige interesser i sagen

(EF-traktaten, art. 185 og 186 (nu art. 242 EF og 243 EF); Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

2 Saerlige rettergangsformer - udsaettelse af gennemfoerelsen - udsaettelse af gennemfoerelsen af forpligtelsen til at stille en bankgaranti som betingelse for, at en boede ikke straks inddrives - betingelser - ganske saerlige omstaendigheder - hensyntagen til situationen i den koncern, som virksomheden tilhoerer

(EF-traktaten, art. 185 og 186 (nu art. 242 EF og 243 EF); Rettens procesreglement, art. 104, stk. 2)

Sammendrag

1 Det bestemmes i artikel 104, stk. 2, i Rettens procesreglement, at begaeringer, der vedroerer foreloebige forholdsregler, skal angive de omstaendigheder, der medfoerer uopsaettelighed, og de faktiske og retlige grunde til, at de begaerede foreloebige forholdsregler umiddelbart forekommer berettigede (fumus boni juris). Disse betingelser er kumulative, saaledes at der ikke kan anordnes foreloebige forholdsregler, naar en af dem ikke er opfyldt. Retten skal endvidere i givet fald foretage en afvejning af de involverede interesser.

2 En begaering om udsaettelse af gennemfoerelsen, hvorved der soeges opnaaet fritagelse for forpligtelsen til at stille en bankgaranti som betingelse for, at en boede, som en virksomhed er blevet paalagt, ikke omgaaende soeges inddrevet, kan kun tages til foelge, saafremt der foreligger ganske saerlige omstaendigheder.

Ved vurderingen af, om det sagsoegende selskab kan tilvejebringe den omtvistede garanti, skal der tages hensyn til den koncern, som selskabet direkte eller indirekte indgaar i, isaer hvad angaar muligheden for at fremskaffe den sikkerhed, som bankerne kan taenkes at kraeve.
Kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Første Afdeling) den 4. august 1999. - Fratelli Murri SpA mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Erstatningssøgsmål - Ansvar uden for kontrakt - Forældelsesfrist. - Sag T-106/98.



Samling af Afgørelser 1999 side II-02553



Sammendrag



Nøgleord

1 Erstatningssoegsmaal - foraeldelsesfrist - begyndelsestidspunkt - dagligt rentetab af det paaberaabte tab - uden betydning

(EF-traktaten, art. 215, stk. 2 (nu art. 288, stk. 2, EF); EF-statutten for Domstolen, art. 43)

2 Erstatningssoegsmaal - foraeldelsesfrist - afbrydelse - betingelser

(EF-traktaten, art. 173 (efter aendring nu art. 230 EF) og art. 175 (nu art. 232 EF); EF-statutten for Domstolen, art. 43)

Sammendrag

1 Det fremgaar af traktatens artikel 215, stk. 2 (nu artikel 288, stk. 2, EF), at en raekke betingelser skal vaere opfyldt for, at Faellesskabet kan ifalde ansvar uden for kontraktforhold, og for, at der kan rejses krav om erstatning for et tab, som er lidt, nemlig, at institutionernes adfaerd er retsstridig, at der er indtraadt et tab, og at der er en aarsagssammenhaeng mellem institutionens adfaerd og det paaberaabte tab. Foraeldelsesfristen for erstatningssoegsmaal mod Faellesskabet kan ikke begynde at loebe, foer alle de betingelser, som er en forudsaetning for erstatningspligten, er opfyldt, navnlig ikke foer det tab, der skal erstattes, er kendt.

Derimod er det daglige rentetab af det paaberaabte tab, som paastaas erstattet for Retten, ikke til hinder for, at naevnte frist udloeber. Da renterne beregnes paa grundlag af stoerrelsen af tabet paa det tidspunkt, hvor dette er kendt, tilsigtes der med rentekravet alene at opnaa en aktualiseret erstatning, og de har saaledes intet at goere med den omstaendighed, der ligger til grund for kravet i den forstand, hvori dette udtryk er anvendt i artikel 43 i statutten for Domstolen, og fra hvis indtraeden foraeldelsesfristen loeber.

2 Foraeldelsesfristen for erstatningssoegsmaal mod Faellesskabet afbrydes enten ved indgivelse af staevning til Faellesskabets retsinstanser, eller ved at kravet forud goeres gaeldende over for vedkommende institution, idet det dog bestemmes i dette sidste tilfaelde, at afbrydelsen ikke indtraeder, saafremt kravet ikke foelges af et sagsanlaeg inden de frister, der efter tilfaeldets art omhandles i traktatens artikel 173 (efter aendring nu artikel 230 EF) og artikel 175 (nu artikel 232 EF).
Kendelse afsagt af Formanden for Første Afdeling i Retten i Første Instans den 3. juni 1999. - Armement coopératif artisanal vendéen m.fl. mod Rådet for Den Europæiske Union. - Intervention - Lokale og regionale enheder - Interesse i afgørelsen af tvisten. - Sag T-138/98.



Samling af Afgørelser 1999 side II-01797



Sammendrag



Nøgleord

Retspleje - intervention - personer med berettiget interesse - tvist vedroerende annullation af en forordning om fastlaeggelse af visse tekniske foranstaltninger til bevarelse af fiskeressourcerne - erhvervsdrivende - lokale forvaltninger - formaliteten - betingelser

(EF-Statutten for Domstolen, art. 37, stk. 2, og art. 46, stk. 1)

Sammendrag

$$Begrebet interesse i afgoerelsen af tvisten efter artikel 37, stk. 2, i statutten for Domstolen skal forstaas saaledes, at der forudsaettes en direkte og aktuel interesse i, hvorledes der traeffes afgoerelse om paastandene. Faellesskabets retsinstanser efterproever navnlig, om intervenienten beroeres direkte af den anfaegtede retsakt, og om intervenientens interesse i sagens afgoerelse er godtgjort.

I en sag, i hvilken der er nedlagt paastand om annullation af en forordning, som indfoerer et forbud mod, at fartoejer, der foerer en medlemsstats flag, driver fiskeri efter visse arter med drivgarn, har erhvervsdrivende i medlemsstaterne, der driver fiskeri med den i forordningen omhandlede fangstmetode, en saadan interesse, for saa vidt den anfaegtede forordning vil kunne vaere til hinder for, at de opretholder en del af deres fiskerivirksomhed, og indebaere et indtaegtstab for dem.

En lokal forvaltning har ligeledes en saadan interesse, saafremt det utvivlsomt er blevet godtgjort, at dens oekonomiske og sociale struktur i vaesentlig grad er afhaengig af det erhverv, som er beroert af den anfaegtede forordning, og saafremt opretholdelsen af forordningen vil kunne noedvendiggoere en samlet omstillingsplan.

Derimod maa en begaering om intervention fra en lokal forvaltning, hvis interesse udspringer af en risiko for en nedgang i beskaeftigelsen og mindre aktivitet fra de erhvervsdrivende etableret i en kommune i det paagaeldende omraade, som er repraesenteret ved en anden intervenient, afvises fra realitetsbehandling, naar det ikke er blevet godtgjort, at denne forvaltnings oekonomiske og sociale struktur i det vaesentlige er afhaengig af disse aktiviteter. Saaledes kan den generelle interesse, som en saadan forvaltning kan have i et udfald, der har en gunstig virkning paa oekonomien hos disse virksomheder og dermed paa beskaeftigelsesniveauet i det geografiske omraade, hvor disse udoever deres virksomhed, ikke i sig selv begrunde en intervention i sagen, idet den naevnte interesse maa anses for indirekte og fjern. Endvidere er en formodet interesse for en anden intervenient ikke udtryk for en direkte interesse i afgoerelsen af tvisten.
Kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) den 21. maj 1999. - Asia Motor France SA, Jean-Michel Cesbron, Monin automobiles SA og Europe auto services (EAS) SA mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Konkurrence - Forpligtelser med hensyn til undersøgelse af klager - Lovligheden af begrundelse for afvisning - Kort fremstilling af søgsmålsgrundene - Delvis antagelse til realitetsbehandling. - Sag T-154/98.



Samling af Afgørelser 1999 side II-01703



Sammendrag



Nøgleord

1 Retspleje - staevning - formkrav - kort fremstilling af soegsmaalsgrundene - inkorporering af bemaerkninger afgivet under den administrative procedure - formaliteten

[EF-statutten for Domstolen, art. 19, stk. 1; Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra c)]

2 Retspleje - staevning - kort fremstilling af soegsmaalsgrundene - terminologi - pligt til at anvende procesreglementets terminologi - ingen

[EF-statutten for Domstolen, art. 19, stk. 1; Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra c)]

3 I henhold til artikel 19, stk. 1, i Domstolens statut og procesreglementets artikel 44, stk. 1, litra c), skal staevninger indeholde sagens genstand og en kort fremstilling af soegsmaalsgrundene. Uafhaengigt af, hvilket ordvalg der benyttes, skal denne angivelse vaere saa klar og praecis, at sagsoegte faar mulighed for at tilrettelaegge sit forsvar og Retten for at gennemfoere den retslige efterproevelse. Saafremt et soegsmaal efter de naevnte bestemmelser skal kunne admitteres, er det af retssikkerhedshensyn og af hensyn til en god retspleje noedvendigt, at de vaesentlige faktiske og retlige omstaendigheder, som soegsmaalet stoettes paa, om end kortfattet, men dog konsekvent og forstaaeligt, fremgaar af selve staevningen. Selv om dennes indhold paa saerlige punkter kan stoettes og udbygges ved henvisninger til afsnit i dokumenter, der vedlaegges som bilag til den, kan der ikke ved en generel henvisning til andre dokumenter, herunder ogsaa dokumenter, der figurerer som bilag til staevningen, raades bod paa en undladelse af at anfoere afgoerende dele af den retlige argumentation, der i medfoer af de naevnte bestemmelser skal vaere indeholdt i staevningen.

I denne forbindelse kan en inkorporering i staevningen af hele indholdet af de bemaerkninger, sagsoegeren har fremsat under den administrative procedure forud for soegsmaalet, med en udtrykkelig angivelse af, at disse udgoer grundlaget for soegsmaalet, ikke sidestilles med en henvisning til et bilag eller en gengivelse af et bilag.

Sammendrag

1 Fremstillingen af soegsmaalsgrundene i staevningen skal ikke noedvendigvis foelge terminologien og opregningen i procesreglementet. Fremstillingen af soegsmaalsgrundene kan ved deres indhold i hoejere grad end ved deres retlige betegnelse vaere tilstraekkelig, saafremt disse soegsmaalsgrunde tilstraekkeligt klart fremgaar af staevningen.
Kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Tredje Afdeling) den 29. april 1999. - Alce mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Afvisning. - Sag T-120/98.



Samling af Afgørelser 1999 side II-01395



Sammendrag



Nøgleord

Annullationssoegsmaal - fysiske eller juridiske personer - retsakter, der beroerer dem umiddelbart og individuelt - forordning om tarifering af visse varer i den kombinerede nomenklatur - soegsmaal indgivet af en producent af maelkesyrebakterier - afvisning

(EF-traktaten, art. 173, stk. 4; Kommissionens forordning nr. 1160/98)

Sammendrag

Et annullationssoegsmaal, som er indgivet af en producent af maelkesyrebakterier til proevelse af forordning nr. 1160/98, hvorved de produkter, som anvendes til fremstilling af saadanne syrebakterier, tariferes i position 0404 90 21 i den kombinerede nomenklatur, maa afvises.

Denne forordning har nemlig karakter af en almengyldig foranstaltning, som finder anvendelse paa en objektivt bestemt situation, og som har retsvirkninger for alment og abstrakt afgraensede persongrupper, herunder importoerer af de i forordningen omhandlede produkter. Selv om forordningen er af en saadan beskaffenhed, at den beroerer sagsoegerens situation, skyldes dette alene sagsoegerens objektive egenskab af erhvervsdrivende, der importerer de i forordningen omhandlede produkter, i lighed med alle de oevrige erhvervsdrivende, som udoever samme virksomhed inden for Det Europaeiske Faellesskab.

Det er i den forbindelse uden betydning, at sagsoegeren er den stoerste producent af maelkesyrebakterier i Italien. Denne omstaendighed kan nemlig ikke i forhold til den anfaegtede forordning adskille sagsoegeren fra alle andre erhvervsdrivende, da forordningen generelt og uden forskel vedroerer tariferingen af de paagaeldende produkter i forbindelse med deres indfoersel fra tredjelande til alle medlemsstater.
Kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Femte Afdeling) den 11. december 1998. - Scottish Soft Fruit Growers Ltd mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Fælles landbrugspolitik - Hindbær bestemt til forarbejdning - Forud fastsat støtte til producentorganisationerne - Tilbagebetaling af de udbetalte beløb - Retsakt, der ikke kan gøres til genstand for et søgsmål - Retsvirkninger - Annullationssøgsmål - Afvisning. - Sag T-22/98.



Samling af Afgørelser 1998 side II-04219



Sammendrag



Nøgleord

Annullationssoegsmaal - akter, der kan vaere genstand for soegsmaal - begreb - retsakter, der fremkalder bindende retsvirkninger - Kommissionens skrivelse om afslag paa en anmodning om aendring af en bestemmelse i en forordning, der angiver, hvilke maengder der skal tages i betragtning ved ydelse af faellesskabsstoette - ikke omfattet

(EF-traktaten, art. 173; Raadets forordning nr. 1991/92; Kommissionens forordning nr. 2252/92)

Sammendrag

Et annullationssoegsmaal anlagt af en producentorganisation for hindbaer bestemt til forarbejdning, som er anerkendt i henhold til forordning nr. 1991/92, til proevelse af en skrivelse fra Kommissionen, som afviser at imoedekomme en anmodning fra en national myndighed om - i det vaesentlige - at faa aendret artikel 6 i forordning nr. 2252/92, som fastlaegger de afsatte maengder, der skal tages i betragtning ved ydelse af stoette til anerkendte producentorganisationer, maa afvises.

Der foreligger nemlig kun retsakter eller beslutninger, der kan goeres til genstand for et annullationssoegsmaal i medfoer af traktatens artikel 173, naar disse retsakter eller beslutninger har retligt bindende virkninger, som kan beroere sagsoegerens interesser gennem en vaesentlig aendring af dennes retsstilling. Dette er ikke tilfaeldet med hensyn til den naevnte skrivelse, eftersom den forpligtelse til tilbagebetaling, der paahviler den sagsoegende organisation, fordi den har faaet udbetalt et forskud, der overstiger det endelige stoettebeloeb som beregnet i henhold til artikel 6 i forordning nr. 2252/92, allerede foelger af anvendelsen af den gaeldende forordning. Det kan ikke udledes af den omstaendighed, at den kompetente nationale myndighed har vist sig imoedekommende og ikke har taget skridt til faktisk at tilbagesoege beloebet, mens den ventede paa Kommissionens afgoerelse, at sagsoegerens retsstilling med hensyn til gaelden afhang af, om Kommissionen imoedekom anmodningen om aendring af den omhandlede forordning.

Desuden maa et soegsmaal, der er anlagt af en fysisk eller juridisk person til proevelse af Kommissionens afslag paa med tilbagevirkende kraft at korrigere en retsakt, afvises, saafremt den kraevede korrektion skulle have vaeret foretaget via en almengyldig forordning, saaledes som det er tilfaeldet med en aendring af den naevnte artikel 6, hvorefter der skal ydes stoette paa grundlag af objektive omstaendigheder.
Kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Fjerde Udvidede Afdeling) den 8. december 1998. - Sadam Zuccherifici Divisione della SECI Spa, Sadam Castiglionese SpA, Sadam Abruzzo SpA, Zuccherificio del Molise Spa og Società Fondiaria Industriale Romagnola SpA mod Rådet for Den Europæiske Union. - Forordning (EF) nr. 2613/97 - Bestemmelser om indstilling af national støtte til sukkerroerproducenterne fra produktionsåret 2001/2002 - Annullationssøgsmål - Formaliteten. - Sag T-39/98.



Samling af Afgørelser 1998 side II-04207



Sammendrag



Nøgleord

Annullationssoegsmaal - fysiske eller juridiske personer - retsakter, der beroerer dem umiddelbart og individuelt - forordning, hvorefter al national stoette til producenter af sukkerroer indstilles - soegsmaal fra indehavere af virksomheder, som fremstiller og forarbejder sukker fra sukkerroer - afvisning

(EF-traktaten, art. 173, stk. 4; Raadets forordning nr. 2613/97, art. 2)

Sammendrag

Der kan ikke foretages realitetspaakendelse af et annullationssoegsmaal rejst af indehavere af virksomheder, som fremstiller og forarbejder sukker fra sukkerroer over for artikel 2 i forordning nr. 2613/97, hvorefter al national stoette indstilles fra produktionsaaret 2001/2002.

Med denne bestemmelse indfoeres saaledes en almengyldig foranstaltning, som finder anvendelse paa en objektivt bestemt situation og har retsvirkninger for abstrakt fastlagte persongrupper, nemlig medlemsstaterne og sukkerroeproducenterne, og selv om forordningen ganske vist efter sin art kan have indvirkning paa sagsoegernes stilling, er det kun i kraft af deres objektive status som erhvervsdrivende i sukkerroesektoren og paa samme maade som enhver anden erhvervsdrivende, der driver virksomhed i samme sektor i Faellesskabet.

Det er i den forbindelse uden betydning, at virkningerne af den naevnte bestemmelse kan opfattes som staerkere i det omraade, hvor sagsoegerne driver deres virksomhed, idet den omstaendighed, at den anfaegtede bestemmelse har forskellige konkrete virkninger for de enkelte retssubjekter, den finder anvendelse paa, ikke kan fratage reglen dens karakter af forordningsbestemmelse. Desuden befinder sagsoegerne sig under alle omstaendigheder i samme situation som alle andre sukkerroeproducenter, der driver virksomhed i samme produktionsomraade.
Kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Fjerde Udvidede Afdeling) den 8. december 1998. - Associazione Nazionale Bieticoltori (ANB), Francesco Coccia og Vincenzo Di Giovine mod Rådet for Den Europæiske Union. - Forordning (EF) nr. 2613/97 - Bestemmelser om indstilling af national støtte til sukkerroerproducenterne fra produktionsåret 2001/2002 - Annullationssøgsmål - Formaliteten. - Sag T-38/98.



Samling af Afgørelser 1998 side II-04191



Sammendrag



Nøgleord

Annullationssoegsmaal - fysiske eller juridiske personer - retsakter, der beroerer dem umiddelbart og individuelt - forordning, hvorefter al national stoette til producenter af sukkerroer indstilles - soegsmaal fra producenter og fra en sammenslutning af producenter - afvisning

(EF-traktaten, art. 173, stk. 4; Raadets forordning nr. 2613/97, art. 2)

Sammendrag

Der kan ikke foretages realitetspaakendelse af et annullationssoegsmaal rejst af visse producenter af sukkerroer over for artikel 2 i forordning nr. 2613/97, hvorefter al national stoette indstilles fra produktionsaaret 2001/2002.

Med denne bestemmelse indfoeres saaledes en almengyldig foranstaltning, som finder anvendelse paa en objektivt bestemt situation og har retsvirkninger for abstrakt fastlagte persongrupper, nemlig medlemsstaterne og sukkerroeproducenterne, og selv om forordningen ganske vist efter sin art kan have indvirkning paa sagsoegernes stilling, er det kun i kraft af deres objektive status som erhvervsdrivende i sukkerroesektoren og paa samme maade som enhver anden erhvervsdrivende, der driver virksomhed i samme sektor i Faellesskabet.

Det er i den forbindelse uden betydning, at virkningerne af den naevnte bestemmelse kan opfattes som staerkere i det omraade, hvor sagsoegerne driver deres virksomhed, idet den omstaendighed, at den anfaegtede bestemmelse har forskellige konkrete virkninger for de enkelte retssubjekter, den finder anvendelse paa, ikke kan fratage reglen dens karakter af forordningsbestemmelse. Desuden befinder sagsoegerne sig under alle omstaendigheder i samme situation som alle andre sukkerroeproducenter, der driver virksomhed i samme produktionsomraade.

Der kan heller ikke foretages realitetspaakendelse af et annullationssoegsmaal rejst af en national sammenslutning, som varetager sukkerroedyrkeres interesser, over for samme bestemmelse, naar disse ikke er individualiseret paa grundlag af nogen af de kriterier, som er relevante i den forbindelse. For det foerste indroemmer reglerne om den faelles markedsordning for sukker saaledes ikke sammenslutninger nogen rettigheder af proceduremaessig karakter. For det andet kan situationen for de sukkerroedyrkere, hvis interesser varetages af den paagaeldende sammenslutning, sammenlignes med den, som enhver anden virksomhed, der kan komme ind paa det samme marked, befinder sig i. For det tredje beroerer forordning nr. 2613/97 hverken medlemmerne af den sagsoegende sammenslutning individuelt eller dennes specifikke interesser, hvortil kommer, at den sagsoegende sammenslutning ikke har optraadt som forhandlingspartner under den procedure, der foerte til vedtagelsen af den naevnte forordning.
Kendelse afsagt af Præsidenten for Retten i Første Instans den 31. oktober 1998. - Anthony Goldstein mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Formaliteten. - Sag T-100/98 R.



Samling af Afgørelser 1998 side 0000



Sammendrag



Nøgleord

Ansvar uden for kontraktforhold - betingelser - Kommissionens offentliggoerelse i orienteringsoejemed af en folder (»factsheet«) vedroerende anerkendelse af eksamensbeviser og kvalifikationer for laeger - ansvarspaadragende handling fra Kommissionens side - ingen

(EF-traktaten, art. 215, stk. 2)

Sammendrag

En sag anlagt af en statsborger i en medlemsstat, der i denne har opnaaet eksamensbevis som laege og som speciallaege - og hvorved sagsoegeren soeger erstatning for den skade, han angiveligt har lidt som foelge af Kommissionens offentliggoerelse af en folder (»factsheet«) om anerkendelse af eksamensbeviser og kvalifikationer for alment praktiserende laeger og speciallaeger, med den begrundelse, at folderen giver et forkert indtryk af de gaeldende regler vedroerende speciallaeger i medlemsstaten - er aabenbart ugrundet.

Kommissionen har ikke paa nogen maade handlet ansvarspaadragende, for saa vidt den paagaeldende folder med tanke paa personer, der oensker at faa anerkendt deres eksamensbevis eller kvalifikationer, indeholder en generel orientering om gaeldende faellesskabsret, en fortegnelse over faellesskabsretsakter og nationale retsakter samt en fortegnelse over nyttige adresser, og der i folderen er blevet indsat et forbehold, hvorefter formaalet med den udelukkende er at orientere om faellesskabsretten.

Endvidere kan den paagaeldende sagsoeger ikke med foeje goere gaeldende, at han har lidt nogen personlig skade som foelge af de af Kommissionen offentliggjorde oplysninger, for saa vidt en saadan folder, naar henses til dens art og indhold, ikke kan have nogen betydning for de regler, der finder anvendelse paa speciallaeger, som er uddannet og udoever virksomhed i en medlemsstat.