ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Ifølge regel 19, stk. 2, første punktum, i forordning nr. 2868/95 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 40/94 om EF-varemærker skal den indsigende part indgive »dokumentation for sit ældre varemærkes eksistens, gyldighed og beskyttelsesomfang«. Regel 19, stk. 2, andet punktum, i forordning nr. 2868/95 angiver de beviser, som den indsigende part »navnlig« skal forelægge. I denne henseende følger det af den første del af regel 19, stk. 2, litra a), nr. ii), i forordning nr. 2868/95, at den indsigende part skal indgive registreringsbeviset »og« i påkommende tilfælde det seneste fornyelsesbevis for et ældre registreret varemærke, som ikke er et EF-varemærke. Ifølge regel 19, stk. 2, litra a), nr. ii), in fine, i forordning nr. 2868/95 har den indsigende part også mulighed for at forelægge »tilsvarende dokumenter fra den administration, ved hvilken varemærket er registreret«.

Denne bestemmelse skal fortolkes således, at muligheden for at indgive et tilsvarende dokument ikke kun angår fornyelsesbeviset, men både registreringsbeviset og fornyelsesbeviset. Kravet om at forelægge registreringsbeviset er nemlig ikke et mål i sig selv, men har til hensigt at gøre det muligt for Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) at have et troværdigt bevis for eksistensen af det varemærke, som indsigelsen støttes på. Det er derfor muligt at fremlægge et »tilsvarende« dokument, som erstatter både registreringsbeviset og fornyelsesbeviset.

Det er i øvrigt også muligt, at det andet dokument, der er anført i regel 19, stk. 2, litra a), nr. ii), i forordning nr. 2868/95, dvs. fornyelsesbeviset, samtidig udgør et »tilsvarende dokument« i forhold til det første dokument, dvs. for registreringsbeviset. Såfremt fornyelsesbeviset indeholder alle de informationer, der er nødvendige for at vurdere eksistensen, gyldigheden og beskyttelsesomfanget af det varemærke, som indsigelsen støttes på, udgør fremlæggelsen af dette dokument »dokumentation for sit ældre varemærkes eksistens, gyldighed og beskyttelsesomfang« som omhandlet i regel 19, stk. 2, i forordning nr. 2868/95. Det skal bemærkes, at ifølge en formålsfortolkning af regel 19, stk. 2, i forordning nr. 2868/95 er indholdet af dokumentet afgørende, ligesom den omstændighed, at det stammer fra den kompetente myndighed.

Det følger af det ovenfor anførte, at fremlæggelsen af et fornyelsesbevis er tilstrækkeligt til at godtgøre eksistensen, gyldigheden og beskyttelsesomfanget af det varemærke, som indsigelsen støttes på, hvis det indeholder alle de til dette formål nødvendige oplysninger.

(jf. præmis 57, 58, 60, 62, 64 og 65)
1.

Ansvar uden for kontraktforhold — EU-institutionernes tilsidesættelse af en retlig forpligtelse til at handle — Kommissionen ikke vedtaget foranstaltninger med henblik på overholdelse af Republikken Kroatiens tiltrædelsestilsagn vedrørende sit retsvæsen — manglende vedtagelse af foranstaltninger, der kan hindre ophævelse af en lov om fogeder — Kommissionens forpligtelse til at handle — foreligger ikke — foreligger ingen ulovlighed, der kan medføre et ansvar uden for kontraktforhold for Unionen [art. 17, stk. 1, TEU; art. 340, stk. 2, TEUF; tiltrædelsesakten af 2012, art. 36, og bilag VII) (jf. præmis 43, 47-50, 52-56 og 63)
6.

EF-varemærker — definition og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — sameksistens af ældre varemærker — anerkendelse af en vis grad af fornødent særpræg hos et nationalt varemærke [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 79)
1.

EF-varemærker — definition og erhvervelse af et EF-varemærke — absolut registreringshindring — varemærker, der udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan betegne en vares eller en tjenesteydelses egenskaber — vurdering af, om et tegn er beskrivende — kriterier (Rådets forordning nr. 207/2009, art. 7, stk. 1, litra c), art. 52, stk. 1, litra a), og art. 158) (jf. præmis 16-18, 20 og 40)
Retssikkerhedsprincippet sikrer forudsigelighed i forbindelse med de situationer og retsforhold, der henhører under EU-retten. Det er væsentligt, at EU’s institutioner overholder princippet om, at der ikke må ændres i en retsakt, der er vedtaget af dem, og som påvirker den retlige og faktiske stilling hos de retssubjekter, der er berørt deraf, hvorfor sådanne retsakter kun kan ændres under overholdelse af de gældende kompetence- og procedureregler. Retssikkerhedsprincippet kan således ikke i sig selv forhindre ændringen af en retsregel.

Den forpligtelse til høring, som påhviler Den Europæiske Centralbank i forbindelse med en ændring af sin pensionsordning, medfører, at den skal give tilsynsudvalget for pensionsplanen de relevante oplysninger under hele høringsprocessen, i hvilken forbindelse målet er, at det nævnte udvalg kan medvirke i høringsprocessen så fuldstændigt og effektivt som muligt. Dette opnås ved, at ECB giver udvalget alle nye, relevante oplysninger, indtil den nævnte proces er afsluttet.

Det følger imidlertid hverken af det generelle omfang af forpligtelsen til høring, som påhviler Den Europæiske Centralbank i forbindelse med den planlagte ændring af dens pensionsordning, eller af andre bestemmelser, dvs. artikel 6 i aftalememorandummet om relationerne mellem direktionen og personaleudvalget i Den Europæiske Centralbank og artikel 30 i kommissoriet for tilsynsudvalget for pensionsplanen, at denne forpligtelse til høring giver Den Europæiske Centralbank mulighed for at fravige sin forpligtelse til at bevare fortroligheden af de pågældende dokumenter. Som Personaleretten har anført skal tilsynsudvalget tværtimod medvirke i høringsprocessen så fuldstændigt og effektivt som muligt, mens de oplysninger, der gør det muligt at stifte bekendtskab med formålet med høringen, skal fremlægges for tilsynsudvalget i overensstemmelse med formålet i dette aftalememorandums kapitel 2, for så vidt som ingen tvingende grunde er til hinder herfor.

(jf. præmis 57 og 60)
Rettens dom (Første Afdeling) af 8. april 2016 – Frinsa del Noroeste mod EUIPO – Frisa Frigorífico Rio Doce (FRISA)

(Sag T-638/14)

»EU-varemærker — indsigelsessag — ansøgning om EU-figurmærket FRISA — det ældre EU-figurmærke Frinsa — relativ registreringshindring — reel brug af det ældre varemærke — fremlæggelse af nye faktiske omstændigheder og beviser til støtte for søgsmålet for Retten — beføjelse til at omgøre en afgørelse — artikel 42, stk. 2 og 3, artikel 65 og artikel 76, stk. 1, in fine, i forordning (EF) nr. 207/2009 — regel 22, stk. 2-4, i forordning (EF) nr. 2868/95«

1. EU-varemærker — klagesag — søgsmål ved Unionens retsinstanser — Rettens kompetence — ny undersøgelse af de faktiske omstændigheder i lyset af beviser, der først fremlægges for Retten — udelukket (Rådets forordning nr. 207/2009, art. 65) (jf. præmis 22)

2. EU-varemærker — bemærkninger fra tredjemand og indsigelse — behandling af indsigelsen — bevis for brug af det ældre varemærke — reel brug — begreb — bedømmelseskriterier (Rådets forordning nr. 207/2009, art. 42, stk. 2 og 3) (jf. præmis 43-46)

3. EU-varemærker — bemærkninger fra tredjemand og indsigelse — behandling af indsigelsen — bevis for brug af det ældre varemærke — reel brug — anvendelse af kriterierne i konkrete tilfælde (Rådets forordning nr. 207/2009, art. 42, stk. 2 og 3) (jf. præmis 47)

4. EU-varemærker — bemærkninger fra tredjemand og indsigelse — behandling af indsigelsen — bevis for brug af det ældre varemærke — reel brug — begreb — fastsættelse af en kvantitativ minimumsgrænse for brug — udelukket (Rådets forordning nr. 207/2009, art. 42, stk. 2 og 3) (jf. præmis 48)

5. EU-varemærker — bemærkninger fra tredjemand og indsigelse — behandling af indsigelsen — bevis for brug af det ældre varemærke — reel brug — begreb — bedømmelseskriterier — krav om konkrete og objektive beviser (Rådets forordning nr. 207/2009, art. 42, stk. 2 og 3) (jf. præmis 49 og 50)

Sagens genstand

Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 1. juli 2014 af Fjerde Appelkammer ved EUIPO (sag R 1547/2013-4 og R 1851/2013-4) vedrørende en indsigelsessag mellem Frinsa del Noroeste, SA og Frisa Frigorífico Rio Doce, SA.

Konklusion

1) Afgørelse truffet den 1. juli 2014 af Fjerde Appelkammer ved Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (sag R 1547/2013-4 og R 1851/2013-4) annulleres.
4.

Institutionernes retsakter — begrundelse — forpligtelse — rækkevidde — restriktive foranstaltninger over for visse personer og enheder på baggrund af situationen i Tunesien — indefrysning af midler iværksat over for personer involveret i uretmæssig tilegnelse af statens midler og over for fysiske eller juridiske personer, enheder eller organer med tilknytning til dem — afgørelse truffet under omstændigheder, som er den pågældende bekendt, og som gør det muligt for vedkommende at forstå, hvilke konsekvenser den trufne foranstaltning har for denne — kortfattet begrundelse tilladt — grænser — begrundelse, der ikke kan bestå af en generel og stereotyp formulering [art. 296 TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 41 og 2, litra c); Rådets afgørelse 2011/72/FUSP og 2014/49/FUSP; Rådets forordning nr. 101/2011 og nr. 81/2014] (jf. præmis 94-101)
4.

EU-varemærker — definition og erhvervelse af et EU-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — sameksistens af ældre varemærker — anerkendelse af en vis grad af fornødent særpræg hos et nationalt varemærke [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 57)
2.

EU-varemærker — definition og erhvervelse af et EU-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — vurdering af risikoen for forveksling — fastlæggelse af den relevante kundekreds — kundekredsens opmærksomhedsniveau [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 24, 25, 43 og 44)
2.

EU-varemærker — definition og erhvervelse af et EU-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 38 og 119)
2.

EU-varemærker — definition og erhvervelse af et EU-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — figurmærkerne Polycart A Whole Cart Full of Benefits og POLICAR [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 36-38)
1.

EU-varemærker — definition og erhvervelse af et EU-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 17, 18 og 69)
2.

EU-varemærker — definition og erhvervelse af et EU-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 43, 44 og 79)
En offentlig kreditors ydelse af betalingslettelser til en virksomhed for dennes skyldige gæld udgør statsstøtte i henhold til artikel 107, stk. 1, TEUF, såfremt den modtagende virksomhed, henset til størrelsen af den økonomiske fordel, den dermed opnår, klart ikke kunne have opnået tilsvarende ydelser hos en privat kreditor, som befinder sig i en situation, som ligger så tæt som muligt på den situation, som den offentlige kreditor befinder sig i, og som søger at få inddækket de beløb, som en debitor i økonomiske vanskeligheder skylder ham. Denne vurdering sker i princippet under anvendelse af kriteriet om den private kreditor, som når det finder anvendelse, er blandt de elementer, som Kommissionen har pligt til at tage hensyn til for at fastslå, om der foreligger en sådan støtte. Det tilkommer således Kommissionen at foretage en samlet vurdering, som skal tage hensyn til alle de relevante beviser i sagen, som gør det muligt for den at afgøre, om den modtagende virksomhed klart ikke kunne have opnået tilsvarende ydelser hos en sådan privat kreditor. I denne forbindelse skal enhver oplysning, der i ikke uvæsentlig grad kan påvirke beslutningsprocessen for en privat kreditor, der normalt anses for forsigtig og tilbageholdende, og som befinder sig i en situation, der ligger så tæt som muligt på den situation, som den offentlige kreditor befinder sig i, og som søger at opnå betaling af de beløb, som en debitor med finansielle problemer skylder ham, anses for relevant.

Hvis en normalt forsigtig og tilbageholdende privat kreditor, der befinder sig i en situation, der ligger så tæt som muligt på den situation, som de lokale skattemyndigheder befandt sig i, kan vælge mellem flere procedurer med henblik på at inddrive de skyldige beløb, skal den med henblik på at påvise det mest fordelagtige alternativ vurdere fordele og ulemper for hver af de nævnte procedurer. Dens beslutningsproces – som er påvirket af en række faktorer, såsom om kravet er pantesikret, privilegeret eller simpelt, arten og omfanget af eventuel anden sikkerhed, en vurdering af mulighederne for genopretning af virksomheden og det provenu, han vil kunne opnå ved en afvikling, ligesom risikoen for, at hans tab forøges – vil ligeledes kunne påvirkes i væsentlig grad af procedurernes varighed ved at udskyde inddrivelsen af de skyldige beløb, hvilket således i tilfælde af langvarige procedurer bl.a. vil kunne påvirke deres værdi.

Det følger heraf, at Kommissionen i et sådant tilfælde skal afgøre, om det er åbenbart, at en sådan privat kreditor under hensyn til disse faktorer ikke ville have accepteret kreditorordningsforslaget, og den skal sammenligne fordele og ulemper for hver af de nævnte procedurer på grundlag af den private kreditors interesser, idet bevisbyrden for, at betingelserne for at anvende kriteriet om den private kreditor er opfyldt, påhviler den.

(jf. præmis 93, 94, 131-139, 269 og 280)
6.

EF-varemærker — definition og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse rejst af indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er vitterlig kendt i en medlemsstat — risiko for forveksling med det ældre varemærke — ordmærket COYOTE UGLY [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b), og stk. 2, litra c)] (jf. præmis 63)
Hvad angår kriterierne for tildeling af status som virksomhed, der opererer under markedsvilkår, fremgår det af ordlyden af artikel 2, stk. 7, litra c), tredje led, i antidumpinggrundforordning nr. 1225/2009 om beskyttelse mod dumpingimport fra lande, der ikke er medlemmer af Det Europæiske Fællesskab, at tildeling af den pågældende status er udelukket, såfremt væsentlige fordrejninger af den omhandlede virksomheds produktionsomkostninger og økonomiske situation er overført fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system.

I denne forbindelse bekræfter grundforordningens forskellige sprogversioner, at ordet »induit« betyder, at det tidligere ikke-markedsøkonomiske system skal have foranlediget eller ført til de omhandlede fordrejninger. Følgelig kan de fordele, der ligger til grund for de påståede fordrejninger, ikke omhandle en hvilken som helst fordel, som er tildelt af de kompetente nationale myndigheder, men udelukkende en fordel, der følger af det tidligere ikke-markedsøkonomiske system, idet der, hvis dette var tilfældet, ville blive rejst tvivl om effektiviteten og den illustrative rækkevidde af de eksempler, der er opregnet i bestemmelsen.

Selv om skattefordele såsom nedsatte skattesatser, som forudsætter statslig intervention, kan føre til, at virksomheders adfærd føres i en anden retning end den, der ville følge af de kræfter, der hersker i en markedsøkonomi, forholder det sig ikke desto mindre således, at sådanne foranstaltninger ligeledes foreligger i lande med markedsøkonomi, således at deres blotte eksistens ikke er tilstrækkelig til at kvalificere dem som overført fra en planøkonomi.

For så vidt angår nærmere bestemt spørgsmålet, om de skattefordele, der blev tildelt virksomheder i sektoren for højteknologi og nye teknologier af Folkerepublikken Kina er overført fra det tidligere ikke-markedsøkonomiske system, kan det ikke benægtes, at støtte af visse erhvervssektorer såsom højteknologisektorer, som anses for af strategisk betydning for et givent land, udgør et lovligt formål i en markedsøkonomi uafhængigt af spørgsmålet om lovligheden af de omhandlede foranstaltninger på baggrund af bl.a. EU-retten på statsstøtteområdet. Det kan i denne forbindelse heller ikke antages, at formålet om at tiltrække udenlandske investeringer er overført fra et tidligere ikke-markedsøkonomisk system, eftersom for det første et sådant formål forfølges af mange lande med markedsøkonomi, og for det andet er et sådant formål i det mindste i teorien i modstrid med en økonomisk organisationsform, der er baseret på et kollektivt eller statsligt ejerskab af de virksomheder, der er undergivet produktionsformål, som er fastlagt i en central plan, hvilket kendetegner et ikke-markedsøkonomisk system.

(jf. præmis 63, 64, 67, 75 og 76)
1.

EF-varemærker — definition og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 21 og 70)
6.

Institutionernes retsakter–begrundelse–forpligtelse–rækkevidde–afgørelse om ikke at antage et bud inden for rammerne af en udbudsprocedure vedrørende levering af tjenesteydelser–forpligtelse for den ordregivende myndighed til på skriftlig anmodning at give oplysning om de kvaliteter og relative fordele, der kendetegner det valgte tilbud, samt opgive navnet på ordremodtageren–forpligtelse til at give et detaljeret resumé af, hvorledes hver enkelt detalje i det udelukkede tilbud blev taget i betragtning ved vurderingen af dette, eller til at foretage en nøje komparativ analyse af det valgte tilbud og den udelukkede bydendes tilbud–foreligger ikke (Art. 296, TEUF; Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 966/2012, art. 113, stk. 2; Kommissionens forordning nr. 1268/2012, art. 161) (jf. præmis 95-102, 131, 132 og 135)
1.

Den Europæiske Union–domstolskontrol af lovligheden af institutionernes retsakter–restriktive foranstaltninger over for Iran–foranstaltninger truffet inden for rammerne af kampen mod nuklear spredning–omfanget af kontrollen–kontrol begrænset til de almindelige regler–kriterier for vedtagelse af restriktive foranstaltninger–støtte til den iranske regering–omfang–overholdelse af retssikkerhedsprincippet, der kræver, at retsreglerne skal være klare, præcise og forudsigelige i deres retsvirkninger [Rådets afgørelse 2010/413/FUSP, art. 20, stk. 1, litra c), og 2012/35/FUSP, 13. betragtning; Rådets forordning nr. 267/2012, art. 23, stk. 2, litra d)] (jf. præmis 38-40 og 119)
1.

Den Europæiske Union–domstolskontrol af lovligheden af institutionernes retsakter–restriktive foranstaltninger over for Iran–foranstaltninger truffet inden for rammerne af kampen mod nuklear spredning–omfanget af kontrollen–kontrol begrænset til de almindelige regler–kriterier for vedtagelse af restriktive foranstaltninger–støtte til den iranske regering–omfang–overholdelse af retssikkerhedsprincippet, der kræver, at retsreglerne skal være klare, præcise og forudsigelige i deres retsvirkninger [Rådets afgørelse 2010/413/FUSP, art. 20, stk. 1, litra c), og 2012/35/FUSP, 13. betragtning; Rådets forordning nr. 267/2012, art. 23, stk. 2, litra d)] (jf. præmis 38-40 og 109)
Rettens dom (Tredje Afdeling) af 25. maj 2016 –

Ice Mountain Ibiza mod EUIPO – Etyam (ocean beach club ibiza)

(Sag T-753/14)

»EU-varemærker — indsigelsessag — ansøgning om EU-figurmærket ocean beach club ibiza — det ældre nationale figur- og ordmærke ocean drive Ibiza hotel og OCEAN THE GROUP — slettelse af det ældre varemærke, der ligger til grund for den anfægtede afgørelse — ufornødent at træffe afgørelse«

EU-varemærker — klagesag — søgsmål til prøvelse af afslag på en varemærkeansøgning som følge af en indsigelse — det ældre varemærke erklæret ugyldigt — sagsgenstanden bortfaldet — ufornødent at træffe afgørelse (Rettens procesreglement, art. 131, stk. 2; Rådets forordning nr. 207/2009, art. 65) (jf. præmis 24 og 25)

Sagens genstand

Søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 31. juli 2014 af Første Appelkammer ved EUIPO (sag R 2293/2013-1) vedrørende en indsigelsessag mellem Etyam og Ice Mountain Ibiza.

Konklusion

1) Det er ufornødent at træffe afgørelse i sagen.
2.

EU-varemærker — definition og erhvervelse af et EU-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke — bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 23, 24, 49, 50 og 56)
Sag T-226/14

Europa-Kommissionen

mod

McCarron Poultry Ltd

»Voldgiftsbestemmelse — det femte rammeprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration (1998-2002) — kontrakt vedrørende området for »energi, miljø og bæredygtig udvikling« — opsigelse af kontrakten — tilbagebetaling af en del af de udbetalte forskudsbeløb — morarente — udeblivelsessag«

Sammendrag – Rettens dom (Tredje Udvidede Afdeling) af 25. maj 2016

Retslig procedure – ændring af procesreglementet – umiddelbar anvendelse i mangel af overgangsbestemmelser – regler, der under en udeblivelsessag finder anvendelse i forbindelse med en dom, der afsiges efter sagsøgerens påstande

(Rettens procesreglement, art. 123)

Bestemmelserne i et nyt procesreglement, da der er tale om processuelle bestemmelser, finder som udgangspunkt anvendelse umiddelbart efter ikrafttrædelsesdatoen for det nævnte reglement og finder i konsekvens heraf anvendelse i samtlige tvister, der verserer på ikrafttrædelsestidspunktet, med forbehold for overgangsbestemmelser. Hvad i denne forbindelse angår artikel 123 i Rettens procesreglement vedrørende afsigelse af udeblivelsesdom som følge af, at der ikke er indgivet svarskrift, skal denne bestemmelse, idet der ikke foreligger nogen overgangsbestemmelse, der udtrykkeligt omhandler den nævnte artikel 123, anses for at finde anvendelse umiddelbart efter ikrafttrædelsen af procesreglementet den 1. juli 2015.

Selv om det i øvrigt antages, at de regler, der under en udeblivelsessag finder anvendelse i forbindelse med en dom, der afsiges efter sagsøgerens påstande, delvist kan anses for at være materielle regler, for så vidt som de har direkte betydning for interesserne hos tvistens parter, ville denne omstændighed være irrelevant. Da den situation, der opstår ved, at der ikke er indgivet svarskrift, og ved, at den sagsøgende part fremsætter begæring om, at der træffes afgørelse efter dennes påstande, nemlig først er endeligt fastlagt på det tidspunkt, hvor Retten tager stilling til den nævnte begæring, finder de nævnte regler umiddelbart anvendelse.

(jf. præmis 35-38)