Sag T-205/99

Hyper Srl

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Told — indførsel af fjernsyn med oprindelse i Indien — ugyldige oprindelsescertifikater — anmodning om fritagelse for importafgifter — artikel 13, stk. 1, i forordning (EØF) nr. 1430/79 — ret til kontradiktion — særlige forhold«

Rettens dom (Tredje Afdeling) af 11. juli 2002 II-3146

Sammendrag af dom

Fællesskabsret – principper – ret til kontradiktion – administrativ procedure vedrørende fritagelse for importafgifter – Kommissionens forpligtelse til af egen drift at give den berørte aktindsigt i alle dokumenter, der er lagt til grund til skade for den berørte – ingen forpligtelse – den berørtes forpligtelse til at begære dem udleveret

Når henses til det skøn, Kommissionen råder over, når den træffer beslutning om at anvende den generelle billighedsklausul i artikel 13 i forordning nr. 1430/79 om godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter, må det i forbindelse med sager om godtgørelse af eller fritagelse for importafgifter sikres, at de berørte parter har lejlighed til at udtale sig. Dette resultat er så meget mere påkrævet, når Kommissionen som led i den enekompetence, den er tillagt i henhold til artikel 905 i forordning nr. 2454/93 om visse gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF- toldkodeks, vil fravige den nationale myndigheds indstilling for så vidt angår spørgsmålet, om betingelserne i artikel 13 i forordning nr. 1430/79 er opfyldt. (jf. præmis 49)

Kontradiktionsprincippet indebærer, at enhver person, der berøres af en bebyrdende afgørelse, skal have mulighed for at gøre sine synspunkter gældende, i det mindste i relation til de faktorer, herunder de dokumenter, Kommissionen har baseret sin afgørelse på til skade for den pågældende. Princippet stiller imidlertid ikke krav om, at Kommissionen af egen drift skal give aktindsigt i alle dokumenter, der eventuelt måtte have relation til den sag, hvor der er forelagt en ansøgning om fritagelse for importafgifter. Er den pågældende af den opfattelse, at sådanne dokumenter vil kunne tjene som bevis for, at der foreligger særlige forhold, og/eller at han ikke har gjort sig skyldig i urigtigheder eller grov forsømmelighed, påhviler det ham i overensstemmelse med de bestemmelser, der af institutionerne er vedtaget med hjemmel i artikel 255 EF, at anmode om aktindsigt i disse dokumenter. For så vidt angår den administrative procedure for toldfritagelse har Kommissionen således pligt til på begæring af den berørte at give adgang til alle ikke-fortrolige administrative dokumenter vedrørende den anfægtede beslutning. Foreligger der ikke en sådan begæring, er der derfor ikke en automatisk adgang til de dokumenter, Kommissionen råder over. (jf. præmis 50, 63 og 65)

Der foreligger særlige forhold som omhandlet i artikel 13, stk. 1, i forordning nr. 1430/79 om godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter, når det fremgår af sagens omstændigheder, at den berørte befinder sig i en usædvanlig situation i forhold til andre erhvervsdrivende, der udøver samme aktivitet, og at den pågældende, såfremt disse omstændigheder ikke havde foreligget, ikke ville have lidt tab som følge af efteropkrævning af told. Kommissionen skal inddrage alle relevante faktiske omstændigheder med henblik på at afgøre, om der foreligger særlige forhold, og at der hverken er begået urigtigheder eller åbenlys forsømmelse af den berettigede, som omhandlet i artikel 13, stk. 1, i forordning nr. 1430/79.1 tilfælde, hvor de berørte til støtte for deres fritagelsesansøgninger har gjort gældende, at de kontraherende parter i en aftale, der forpligter Fællesskabet, har gjort sig skyldige i alvorlige forsømmelser, indebærer denne forpligtelse, at Kommissionens vurdering af begrundelsen for disse ansøgninger skal omfatte samtlige faktiske omstændigheder i forbindelse med de omtvistede importer, som den har fået kendskab til under udøvelsen af den tilsyns- og kontrolfunktion, den har med hensyn til aftalen. Kommissionen kan i øvrigt på baggrund af forpligtelsen til at inddrage alle retevante faktiske omstændigheder, og i betragtning af det billighedsprincip, som danner grundlag for artikel 13, stk. 1, i forordning nr. 1430/79, ikke udelade relevante oplysninger, som den er blevet bekendt med under udøvelsen af sine opgaver, og som, selv om de ikke indgik i de administrative sagsakter, som forelå under den nationale procedure, eventuelt kunne have begrundet en fritagelse i forhold til de berørte parter. Kommissionen råder ganske vist over et skøn i forbindelse med anvendelsen af artikel 13 i forordning nr. 1430/79, men den skal ved udøvelsen heraf foretage en reel afvejning af Fællesskabets interesse i at sikre, at toldbestemmelserne overholdes, og den interesse, som importøren, der er i god tro, har i ikke at lide tab, der går ud over de normale erhvervsrisici. Kommissionen kan derfor ved undersøgelsen af, om fritagelsesansøgningen bør imødekommes, ikke nøjes med at tage hensyn til importørernes adfærd. Den skal også vurdere, hvilken indflydelse dens egen — eventuelt forkerte — adfærd har haft på den opståede situation. (jf. præmis 92-95)

Artikel 13, stk. 1, i forordning nr. 1430/79 om godtgørelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter har alene til formål at gøre det muligt, såfremt der foreligger visse særlige omstændigheder, og såfremt der ikke foreligger forsømmeligheder eller urigtigheder, at fritage erhvervsdrivende for betaling af skyldige afgifter, hvorimod den ikke giver adgang til at bestride, at toldkravet principielt er forfaldent. Anvendelsen af de materielle fællesskabstoldbestemmelser henhører under de nationale toldmyndigheders enekompetence. Afgørelser, der træffes af disse myndigheder, herunder afgørelser om efteropkrævning af toldafgifter, kan i medfør af EF-toldkodeksens artikel 243 indbringes for de nationale domstole, som kan forelægge spørgsmål for Domstolen i medfør af artikel 234 EF. Derimod er genstanden for den procedure for Kommissionen, der er fastsat i artikel 906-909 i forordning nr. 2454/93 om visse gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks, ifølge forordningens artikel 905 begrænset til en undersøgelse af de betingelser for fritagelse, der er fastsat i artikel 13, stk. 1, i forordning nr. 1430/79. Følgelig kan afgiftspligtige, der nedlægger påstand om annullation af den beslutning, der afslutter denne procedure, kun med føje påberåbe sig anbringender, der i det foreliggende tilfælde tilsigter at godtgøre eksistensen af særlige forhold, og/eller at de ikke har udvist forsømmelighed eller urigtighed. Den afgiftspligtige kan ikke i forhold til denne beslutning påberåbe sig anbringender, som tilsigter at godtgøre ulovligheden af beslutninger fra de kompetente nationale myndigheder, som har pålagt dem at betale de omtvistede afgifter. Dette forhold er ikke en tilsidesættelse af domstolsbeskyttelsen af importørerne i Fællesskabet. Det er ikke muligt for den afgiftspligtige som led i den procedure, der er fastsat i artikel 905 ff. i forordning nr. 2454/93, at påberåbe sig argumenter for at anfægte lovligheden af tilbagekaldelsen af de omtvistede certifikater, idet Kommissionen ikke er beføjet til at udtale sig herom. I øvrigt er der intet til hinder for, at den afgiftspligtige i givet fald fremfører sådanne argumenter under den nationale domstols prøvelse af lovligheden af de nationale toldmyndigheders beslutning. (jf. præmis 98, 99 og 100)