ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 294/68

Sag anlagt den 1. april 2015 — Brinkmann (Steel Trading) m.fl. mod Kommissionen og ECB

(Sag T-161/15)

(2015/C 294/83)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøgere: Brinkmann (Steel Trading) Ltd (London, Det Forenede Kongerige), Dalmar investments Ltd (Tortola, De Britiske Jomfruøer), Darlows Consultants Ltd (Nassau, Bahamas), Forestborne Ltd (Tortola), International Corporate Management Company SA (Luxembourg, Luxembourg), Kraxis Investments Ltd (Nicosia, Cypern), Magnamox Management Ltd (Nicosia), Megamatic Technologies Ltd (Nicosia), Windward Yachting Ltd (Sliema, Malta), Chupit Ltd (Nicosia), Coburg Investments (Overseas) Ltd (Nicosia), First Trade International Ltd (Tortola), Fitinvest Ltd (Limassol, Cypern), Halman Consultants (Overseas) Ltd (Tortola), Limtan Investments Ltd (Lanarca, Cypern), Minnesota Trading Ltd (Nicosia), Protoconsult Ltd (Nicosia), Transcoal Trading Ltd (Nicosia), and Veft Management Ltd (Nicosia) (ved barrister R. Nowinski)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen og Den Europæiske Centralbank

Sagsøgernes påstande

— Den Europæiske Union pålægges at erstatte det tab, som sagsøgerne har lidt, som følge af vedtagelsen og anvendelsen af aftalememorandummet om specifikke økonomisk-politiske betingelser med de beløb, som fremgår af stævningen, eller det beløb, som Domstolen finder, sagsøgerne har krav på.

— Den Europæiske Union tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgerne anført tre anbringender.

1. Første anbringende vedrører en tilsidesættelse af artikel 18 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde og artikel 21, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, idet Kommissionen og ECB handlede ulovligt, da de forskelsbehandlede Cypern og derved direkte forskelsbehandlede indskydere i cypriotiske banker.

2. Andet anbringende vedrører det forhold, at Kommissionen og ECB handlede ulovligt, idet de tilsidesatte indskydernes ret til beskyttelse af ejendomsretten, som er sikret i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 279/38

Sag anlagt den 29. maj 2015 — Alcogroup og Alcodis mod Kommissionen

(Sag T-274/15)

(2015/C 279/47)

Processprog: fransk

Parter

Sagsøgere: Alcogroup (Bruxelles, Belgien) og Alcodis (Bruxelles) (ved advokaterne de Bandt, J. Dewispelaere og J. Probst)

Sagsøgt: Europa-Kommissionen

Sagsøgernes påstande

— De anfægtede afgørelser annulleres.

— Europa-Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Sagsøgerne har til støtte for søgsmålet påberåbt sig et enkelt anbringende om, at Kommissionen ved at vedtage og gennemføre de anfægtede afgørelser har tilsidesat deres ret til forsvar, deres ret til deres boligs ukrænkelighed, princippet om god forvaltningsskik og proportionalitetsprincippet.
—

Til støtte for dette anbringende har Den Hellenske Republik gjort gældende, at der ikke foreligger en økonomisk fordel eller selektiv karakter af de omhandlede foranstaltninger og særligt, at sagsøgte ikke korrekt har angivet referencesystemet for disse foranstaltninger, har undladt at foretage en vurdering de helt forskellige retlige og faktiske situationer for de virksomheder, der er aktive inden for offentlige infrastrukturprojekter på baggrund af de særlige karakteristika ved koncessionsaftaler med et sådant formål, og har tilsidesat de grundlæggende principper og retningsgivende principper for det generelle skattesystem, som de omhandlede foranstaltninger åbenbart danner grundlag for.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 279/37

Sag anlagt den 26. maj 2015 — ANKO AE mod Forvaltningsorganet for Forskning (REA)

(Sag T-270/15)

(2015/C 279/46)

Processprog: græsk

Parter

Sagsøger: ANKO Anonymos Etairia Antiprosopeion, Emporiou kai Viomichanias (Athen, Grækenland) (ved advokat V. Christianos)

Sagsøgt: Forvaltningsorganet for Forskning (REA)

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at den suspension af betalinger, som er blevet gennemført af Forvaltningsorganet for Forskning (REA) vedrørende det beløb, som det skylder sagsøgeren med hensyn til dets bidrag til ESS-projektet inden for rammerne af FP7-programmet, udgør en misligholdelse af dets kontraktlige forpligtelser, og at REA følgelig skal udbetale ANKO resten af dets bidrag på 1 25 253,82 EUR med tillæg af de lovbestemte renter.

— Forvaltningsorganet for Forskning (REA) tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Med dette søgsmål har sagsøgeren i henhold til artikel 272 TEUF anmodet Den Europæiske Unions Ret om at fastslå, at den suspension af betalinger, som er blevet gennemført af Forvaltningsorganet for Forskning, vedrørende de beløb, som det skylder sagsøgeren med hensyn til dets bidrag til ESS-projektet i forbindelse med FP7-programmet, udgør en misligholdelse af dets kontraktlige forpligtelser, og at REA følgelig skal udbetale ANKO dette beløb med tillæg af renter regnet fra den dato, hvor denne sag blev anlagt.

ANKO har nærmere bestemt gjort gældende, at denne fuldt ud og i god og behørig form har opfyldt sine forpligtelser i henhold til kontrakten. Derimod har Forvaltningsorganet for Forskning (REA) suspenderet betalingen til ANKO i strid med klausul II.5, stk. 3, litra d), i bilag II til hovedkontrakten vedrørende ESS-projektet. Af denne grund er Forvaltningsorganet for Forskning (REA) fortsat forpligtet til i henhold til ESS-projektet at betale sagsøgeren det beløb, som det ulovligt suspenderede betalingen af, dvs. 1 25 253,82 EUR.

Nærmere bestemt har ANKO gjort gældende, at den suspension af betalinger, som er blevet gennemført af Forvaltningsorganet for Forskning (REA) over for ANKO i forbindelse med ESS-projektet, tilsidesætter kontrakten vedrørende dette projekt og EU-retten af følgende grunde:

— For det første har Forvaltningsorganet for Forskning (REA) ulovligt gennemført suspensionen af betalinger vedrørende de beløb, som det skylder ANKO, idet suspensionen ikke er omfattet af nogen af de fem tilfælde, der er fastsat i klausul II.5, stk. 3, litra d), i bilag II til hovedkontrakten.
—

Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger, herunder de omkostninger, der er afholdt under sagen for appelkammeret og af intervenienten.
1.

Første anbringende om, at Europa-Kommissionens afgørelse er ulovlig, da den udgør en tilsidesættelse af Novartis Europharm Ltd.’s eksklusive ret på markedet for lægemidler til sjældne sygdomme for dets produkt TOBI Podhaler i henhold til artikel 8, stk. 1, i forordning (EF) nr. 141/2000 (1), idet perioden for den eksklusive ret på markedet lægemidler til sjældne sygdomme endnu ikke er udløbet, mens betingelserne for at tillade en undtagelse hertil i henhold til samme forordnings artikel 8, stk. 3, ikke er opfyldt.
1.

Første anbringende vedrører en tilsidesættelse af kontradiktionsprincippet og en retlig fejl. Appellanten gør gældende, at Personaleretten (i) henset til reglen om overensstemmelse med urette afviste at realitetsbehandle de anbringender, der vedrørte det åbenlyst urigtige skøn og princippet om god forvaltningsskik, selv om Kommissionen på intet tidspunkt havde nedlagt påstand om afvisning fra realitetsbehandling, og parterne på intet tidspunkt havde haft mulighed for at tage stilling til, hvorvidt dette anbringende angiveligt ikke kunne antages til realitetsbehandling og (ii) under alle omstændigheder begik en retlig fejl, idet den fandt, at appellanten ikke havde overholdt reglen om overensstemmelse
—

Rådets afgørelse (FUSP) 2015/364 af 5. marts 2015 om ændring af afgørelse 2014/119/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine og Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2015/357 af 5. marts 2015 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 208/2014 om restriktive foranstaltninger over for visse personer, enheder og organer på baggrund af situationen i Ukraine annulleres, i det omfang de finder anvendelse over for sagsøgeren.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 302/66

Sag anlagt den 17. juli 2015 — Aldi mod KHIM — Società Cooperativa Agricola Cantina Sociale Tollo (ALDIANO)

(Sag T-391/15)

(2015/C 302/82)

Stævningen affattet på tysk

Parter

Sagsøger: Aldi GmbH & Co. KG (Mülheim an der Ruhr, Tyskland) (ved advokaterne N. Lützenrath, U. Rademacher, C. Fürsen og N. Bertram)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Società Cooperativa Agricola Cantina Sociale Tollo (Tollo, Italien)

Oplysninger vedrørende sagen for Harmoniseringskontoret

Ansøger: Società Cooperativa Agricola Cantina Sociale Tollo

Det omtvistede varemærke: EF-ordmærket »ALDIANO« — registreringsansøgning nr. 1 0 9 42 274

Sagen for Harmoniseringskontoret: Indsigelsessag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 13. maj 2015 af Fjerde Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 1612/2014-4)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringende(r)
3.

Tredje anbringende om tilsidesættelse af artikel 107, stk. 3, TEUF Sagsøgeren har endvidere gjort gældende, at afgørelsen udgør en tilsidesættelse af artikel 107, stk. 3, TEUF og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning. Sagsøgte burde i den henseende ikke have bedømt de undersøgte omstændigheder på grundlag af de retningslinjer for statsstøtte til miljøbeskyttelse og energi 2014-2020, som sagsøgte først offentliggjorde den 28. juni 2014. I stedet for burde sagsøgte have anvendt de i 2008 offentliggjorte retningslinjer. Hvis målestokken fra 2008 var blevet lagt til grund, ville sagsøgte ikke kunne have nået til et andet resultat, end at den angivelige støtte var forenelig med det indre marked.
1.

Første anbringende om, at der ikke er retsgrundlag for at vedtage restriktive foranstaltninger over for sagsøgerne, og/eller om, at der foreligger et åbenbart urigtigt skøn, idet der ikke er nogen logisk forbindelse mellem sagsøgerne og de personer eller enheder, som de af EU vedtagne restriktive foranstaltninger er rettet imod, navnlig dem, der drager fordele af eller støtter det syriske regime.
—

De væsentlige kriterier for opførelse er under alle omstændigheder ikke opfyldt, og Rådet har begået et åbenbart urigtigt skøn ved at vedtage de anfægtede foranstaltninger, idet de i begrundelsen indeholdte påstande er forkerte, og idet kriterierne for opførelse ikke er opfyldt.
2.

Andet anbringende om en tilsidesættelse af artikel 296 TEUF, idet Kommissionen undlod at give en begrundelse for, at den ikke vurderede de mulige vertikale konkurrencebegrænsende virkninger på markedet for Premium Pay TV-sportskanaler.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 294/71

Sag anlagt den 29. maj 2015 — Hmicho mod Rådet

(Sag T-275/15)

(2015/C 294/86)

Processprog: engelsk

Parter

Sagsøger: Samir Hmicho (Poole, Det Forenede Kongerige) (ved solicitor V. Davies og T. Eicke, QC)

Sagsøgt: Rådet for Den Europæiske Union

Sagsøgerens påstande

— Rådets afgørelse 2013/255/FUSP af 31. maj 2013 om restriktive foranstaltninger over for Syrien (EUT 2013 L 147, s. 14), og/eller Rådets gennemførelsesafgørelse (FUSP) 2015/383 af 6. marts 2015 om gennemførelse af afgørelse 2013/255/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Syrien (EUT 2015 L 64, s. 41), og/eller Rådets gennemførelsesafgørelse (FUSP) 2015/784 af 19. maj 2015 om gennemførelse af afgørelse 2013/255/FUSP om restriktive foranstaltninger over for Syrien (EUT 2015 L 124, s. 13), annulleres, for så vidt som de vedrører sagsøgeren.

— Rådets forordning (EU) nr. 36/2012 af 18. januar 2012 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Syrien (EUT 2012 L 16, s. 1), og/eller Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2015/375 af 6. marts 2015 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 36/2012 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Syrien (EUT 2015 L 64, s. 10), og/eller Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2015/780 af 19. maj 2015 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 36/2012 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Syrien (EUT 2015 L 124, s. 1), annulleres, for så vidt som de vedrører sagsøgeren.

— Rådets afgørelse indeholdt i dets skrivelse af 20. maj 2015, reference SGS15/06024, der bekræfter, at sagsøgeren er opført på listen og som »ændrer oplysningerne om [sagsøgeren], som anført i Rådets gennemførelsesafgørelse og forordning«, annulleres.

— Den Europæiske Union tilpligtes at betale erstatning til sagsøgeren.

— Rådet tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren anført to anbringender.

Med det første anbringende gøres det gældende, at de restriktive foranstaltninger over for ham savner et retsgrundlag og/eller, at der er anlagt et åbenbart urigtigt skøn, idet der ikke er nogen logisk forbindelse mellem ham og de individer, som de af Unionen vedtagne restriktive foranstaltninger er rettet mod, nemlig dem, der drager fordel af eller støtter det syriske regime.

Med det andet anbringende gøres det gældende, at Rådets afgørelser 2013/255/FUSP, 2015/383 og 2015/784, Rådets forordninger nr. 36/2012, nr. 2015/375 og nr. 2015/780, og/eller afgørelsen af 20. maj 2015 udgør en tilsidesættelse af sagsøgerens grundlæggende rettigheder, der er beskyttet i henhold til EU’s charter om grundlæggende rettigheder og/eller den europæiske menneskerettighedskonvention, herunder sagsøgerens ret til menneskelig værdighed, ret til god forvaltning, herunder retten til et forsvar, begrundelsespligten og uskyldsformodningen, adgang til effektive retsmidler og til en upartisk domstol, retten til respekt for sit privatliv og familieliv, frihed til at oprette og drive egen virksomhed, samt sagsøgerens ejendomsret.
3.

Tredje anbringende om, at projektet er blevet vurderet fejlagtigt, idet det blev konkluderet, at det ikke var begrundet at tildele offentlig støtte, og om en fejlagtig fortolkning af betingelserne for tildeling af medfinansiering fra Den Europæiske Regionaludviklingsfond, idet det blev antaget, at udbetaling af udbytte under de i projektet forudsatte betingelser var i strid med betingelserne for bevilling af medfinansiering.
—

Rådets afgørelse (FUSP) 2015/432 af 13. marts 2015 om ændring af afgørelse 2014/145/FUSP om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT L 70, s. 47) og Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 2015/427 af 13. marts 2015 om gennemførelse af Rådets forordning (EU) nr. 269/2014 om restriktive foranstaltninger over for tiltag, der underminerer eller truer Ukraines territoriale integritet, suverænitet og uafhængighed (EUT L 70, s. 1) annulleres, for så vidt som disse foranstaltninger finder anvendelse på sagsøgeren.
2.

Andet anbringende vedrører tilsidesættelse af grænserne for domstolskontrollen. Appellanten har gjort gældende, at Personaleretten i den appellerede dom flere gange overskrider grænserne for dens kontrol og synes at ville pålægge appellanten at vedtage et bestemt bedømmelsessystem.
1.

Med det første anbringende gøres det gældende, at der er anlagt et åbenbart urigtigt skøn, idet det er antaget, at sagsøgeren opfyldte kriteriet for opførelse på listen i artikel 1, stk. 1, i afgørelsen (som ændret) og artikel 2, stk. 1, i forordningen (som ændret). — Sagsøgeren har anført, at for at sikre overholdelsen af artikel 11 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 10 i den europæiske menneskerettighedskonvention skal kriterierne for opførelse på listen i afgørelsen og forordningen fortolkes i overensstemmelse med ytringsfriheden. Ifølge sagsøgeren må kriteriet om, at en person »aktivt støtter« den russiske regerings politik i forhold til Ukraine kræve, at denne person i højere grad har indflydelse på den pågældende politik end blot at udtale sig i journalistisk sammenhæng. Sagsøgeren er ifølge sit eget udsagn journalist og er alene direktør i en medievirksomhed, og har således ikke den nødvendige indflydelse eller en konkret indvirkning på, og ansvar for, situationen i Ukraine. Faktisk har sagsøgeren aldrig udtrykt støtte til »deployeringen af russiske styrker i Ukraine«, som Rådet har hævdet.
1.

Det første anbringende er en ulovlighedsindsigelse som omhandlet i artikel 277 TEUF, hvorved sagsøgerne har nedlagt påstand om, at det fastslås, at hverken Rådets afgørelse 2013/497/FUSP af 10. oktober 2013 om ændring af afgørelse 2010/413/FUSP eller Rådets forordning (EU) nr. 971/2013 af 10. oktober 2013 om ændring af forordning (EU) nr. 267/2012 (EUT L 272, s. 1) om restriktive foranstaltninger over for Iran kan finde anvendelse. Sagsøgerne har gjort gældende, at det kriterium, der er vedtaget ved den nævnte afgørelse og den nævne forordning, for det første savner et passende retsgrundlag, for det andet savner et tilstrækkeligt faktisk grundlag, idet Retten i sin dom i sag T-489/10, Islamic Republic of Iran Shipping Lines (»IRISL«) m.fl. mod Rådet, EU:T:2013:453, fastslog, at IRISL ikke havde overtrådt de af Sikkerhedsrådet vedtagne restriktive foranstaltninger, for det tredje tilsidesætter sagsøgernes ret til adgang til effektive retsmidler og principperne om ne bis in idem og res judicata, for det fjerde indebærer en ubegrundet og uforholdsmæssig forskelsbehandling af de enheder, der påstås ejet eller kontrolleret af IRISL, for det femte tilsidesætter sagsøgernes ret til forsvar, for det sjette ubegrundet og uforholdsmæssigt tilsidesætter andre af sagsøgernes grundlæggende rettigheder, herunder deres ejendomsret, deres ret til at drive virksomhed og deres ret til respekt for deres omdømme, og for det syvende udgør magtmisbrug fra Rådets side, for så vidt som Rådet, under omgåelse af en bindende dom fra Retten, blot har anvendt de samme restriktive foranstaltninger på ny over for sagsøgerne.
1.

Med det første anbringende gøres gældende, at Kommissionen har tilsidesat ligebehandlingsprincippet, princippet om god forvaltningsskik og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, som kodificeret ved Rådets forordning nr. 1605/2002 (»finansforordningen.«), og den praktiske vejledning vedrørende procedurer for kontrakter inden for rammerne af de eksterne aktioner i Den Europæiske Union (»PRAG«) ved ikke at føre tilstrækkeligt tilsyn med udbudsproceduren og ved ikke straks at foretage en undersøgelse af og tilvejebringe udtømmende oplysninger vedrørende den af Vakakis indgivne klage.
1.

Første anbringende: Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 2015/408 af 11. marts 2015 om gennemførelse af artikel 80, stk. 7, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1107/2009 om markedsføring af plantebeskyttelsesmidler og om oprettelse af en liste over stoffer, der er kandidater til substitution, er blevet vedtaget på et ulovligt grundlag, idet forordning nr. 1107/2009, navnlig dennes artikel 24 og bilag II, punkt 4, er i strid med EU-retten. — Sagsøgeren har gjort gældende, at videnskabelig dokumentation viser, at kriterierne vedrørende persistens, bioakkumulation og toksicitet (»PBT«), navnlig persistens, ikke er hensigtsmæssige i forhold til kobber. — Derudover er anvendelsen af PBT-kriterier i forhold til uorganiske stoffer ifølge sagsøgeren ikke i overensstemmelse med andre retsakter, der er blevet gennemført på området for regulerede kemiske stoffer. — Endelige har sagsøgeren gjort gældende, at anvendelsen af PBT-kriterier i forhold til kobberforbindelser — for så vidt angår kandidater til substitution — går ud over det, der er nødvendigt for at opnå de med forordning nr. 1107/2009 forfulgte formål, og at forordning nr. 1107/2009 fejlfortolker forsigtighedsprincippet.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 294/82

Sag anlagt den 1. juli 2015 — Lacamanda Group mod KHIM — Woolley (HENLEY)

(Sag T-362/15)

(2015/C 294/99)

Stævningen affattet på engelsk

Parter

Sagsøger: The Lacamanda Group Ltd (Manchester, Det Forenede Kongerige) (ved barrister C. Scott)

Sagsøgt: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Den anden part i sagen for appelkammeret: Nigel Woolley (Braceborough, Det Forenede Kongerige)

Oplysninger vedrørende sagen for Harmoniseringskontoret

Indehaver af det omtvistede varemærke: Nigel Woolley

Det omtvistede varemærke: EF-ordmærket »HENLEY« — EF-varemærkeregistrering nr. 4 7 43 563

Sagen for Harmoniseringskontoret: Ugyldighedssag

Den anfægtede afgørelse: Afgørelse truffet den 24. april 2015 af Fjerde Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 2255/2012-4)

Påstande

— Den anfægtede afgørelse annulleres.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender

— Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009.

— Tilsidesættelse af artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 207/2009.
4.

Det fjerde anbringende er, at Personaleretten fejlfortolkede: — artikel 47, litra b), nr. ii, sammenholdt med artikel 86, i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte, idet den fastslog, at appellanten kunne afskediges summarisk på grund af ulydighed uden en disciplinær forfølgning. — artikel 41, stk. 2, litra a), i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder i forbindelse med den tid, appellanten fik tildelt til at fremkomme med sit synspunkt inden afskedigelsen. — artikel 48, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, idet Personaleretten fastslog, at beskyldninger om, at appellanten havde udvist en kriminel adfærd, var godtgjort, selv om appellanten hverken var blevet anklaget eller dømt for en sådan adfærd ved en straffedomstol. — arbejdsgiverens omsorgspligt til, idet Personaleretten fastslog, at ECDC ikke behøvede at tildele appellanten visse rettigheder i forbindelse med hans udøvelse af retten til forsvar under en administrativ undersøgelse i henhold til bilag IX til tjenestemandsvedtægten.
—

Afgørelse D(2015)12887 af 27. april 2015, truffet af generaldirektøren for Generaldirektoratet for Infrastruktur og Logistik, hvorved det af sagsøgeren afgivne bud vedrørende delaftale 1, 2 og 4 af udbudsproceduren »Kontormøbler« nr. INLO.AO-2012-017-LUX-UAGBI-02 »om anskaffelse af standard-, direktions- og luksuskontormøbler og -tilbehør« blev afvist, og med hvilken generaldirektøren informerede sagsøgeren om, at han ved vurderingen af alle buddene i den ovennævnte udbudsprocedure havde undladt at tage hensyn til et af de i udbudsmaterialet specificerede tildelingskriterier, annulleres.
2.

Det andet anbringende er, at Personaleretten begik en retlig fejl i den konklusion, den nåede frem til i forbindelse med bedømmelsen af, om proceduren kunne have ført til et andet resultat, hvis denne påståede ulovlighed ikke havde foreligget. — Eftersom Personaleretten havde anerkendt, at tillidsforholdet mellem appelindstævnte og appellanten var uoprettelig brudt, ville den omstændighed, at den påståede ulovlighed ikke forelå, ikke have ført til et andet resultat.
—

Sagsøgeren har gjort gældende, at Kommissionen ikke er berettiget til at afvise national støtte på et grundlag, det tilkommer de polske myndigheder at afgøre på grund af de sidstnævntes nære erfaring med området. Ifølge sagsøgeren er Kommissionen endvidere ikke berettiget til at give afslag på et grundlag, den ikke havde kendskab til på tidspunktet for JYSK’s ansøgning. »Resultattavlen« (underforanstaltning 4.5.2.) udtrykker angiveligt nøjagtig målene og formålene med OP IE, og begge var kendte for Kommissionens repræsentant i overvågningskomiteen på tidspunktet for JYSK’s ansøgning. Sagsøgeren har gjort gældende, at den korrekte forståelse/fortolkning af OP IE skal tage hensyn til de polske myndigheders konkrete viden vedrørende arbejdspladser og arbejdstagernes kompetencer i Radomsko, at det ikke tilkommer Kommissionen at tilsidesætte de polske myndigheders vurdering i enhver detalje ved implementeringen af programmet, og at det heller ikke er korrekt at anse enhver af OP IE’s intentioner eller »mål« for afgørende, som Kommissionen har gjort det. Ifølge sagsøgeren skal den korrekte forståelse af OP IE og EU-retten bygge på den omstændighed, at visse af bestemmelserne er af større vigtighed end andre, således som illustreret ved resultattavlen (underforanstaltning 4.5.2.).