RETTENS DOM (Tredje Afdeling)

13. september 1995

Sag T-276/94

Adam Buick

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — tjenestefrihed af personlige årsager — genindtræden«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-667

Angående:

Påstand om dels annullation af Kommissionens afgørelse om ikke at lade sagsøgeren genindtræde i en stilling, som var opslået ledig i den administrative enhed »Koordination G-24« i GD I, dels erstatning.

Udfald:

Annullation af den anfægtede afgørelse og Kommissionen tilpligtet at betale det af sagsøgeren direkte lidte tab.

Resumé af dom

Sagsøgeren havde fået bevilget tjenestefrihed af personlige årsager til og med den 31. december 1991, hvorefter han anmodede om at genindtræde i Kommissionens tjeneste.

Ved skrivelse af 7. juni 1993 meddelte chefen for den administrative enhed IX. A.5 i GD IX's Personaledirektorat chefen for den administrative enhed 1.1 i GD I - som havde anmodet om at offentliggøre en meddelelse om en ledig stilling i den administrative enhed »Koordination G-24« i GD I (herefter »stillingen« eller »den omtvistede stilling«) — at han i overensstemmelse med vedtægtens artikel 40, stk. 4, litra d), agtede at foreslå sagsøgeren tildelt stillingen, da denne opfyldte de nødvendige betingelser for at varetage de opgaver, der var knyttet til stillingen.

Ved skrivelse af 25. juni 1993 rettede chefen for den administrative enhed »Koordination G-24« i GD I en forespørgsel til sagsøgeren om, hvorvidt han var interesseret i at arbejde i den af ham ledede tjenestegren. Dette besvarede sagsøgeren bekræftende ved skrivelse af 4. juli 1993.

Ved skrivelse af 6. juli 1993 meddelte chefen for den administrative enhed 1.1 chefen for den administrative enhed IX.A.5, at GD I efter en drøftelse af sagsøgerens akter fandt, at han »ikke har de kvalifikationer, som man ønsker, at den person, stillingen besættes med, er i besiddelse af«.

Sagsøgeren tog telefonisk kontakt med GD IX i september 1993 (ifølge det af sagsøgeren den 29.9.1993 oplyste) og blev ved den lejlighed informeret om, at han ikke ville få tilbudt den omtvistede stilling.

Ved skrivelse til Kommissionens Generalsekretariat, registreret den 17. december 1993, indgav sagsøgeren en klage over afgørelsen om ikke at lade ham genindtræde i den omtvistede stilling. Hans klage blev udtrykkeligt afvist ved en afgørelse, som han fik meddelt den 30. april 1994.

Formaliteten

Retten bemærkede, at sagsøgeren ganske vist havde erklæret, at han den 29. september 1993 havde fået meddelt telefonisk, at ansættelsesmyndigheden havde truffet afgørelse om ikke at tildele ham den omtvistede stilling, og at Kommissionen havde rejst tvivl om, hvorvidt sagsøgerens klage kunne realitetspåkendes, men at det måtte konstateres, at Kommissionen ikke havde gjort gældende, at sagsøgeren inden den 29. september 1993 var blevet bekendt med afgørelsen om ikke at lade ham genindtræde i den pågældende stilling. Under disse forhold var klagen, som blev registreret på Kommissionens Generalsekretariat den 17. december 1993, indgivet inden udløbet af den frist på tre måneder, som er fastsat i vedtægtens artikel 90, stk. 2.

Realiteten

Påstandene om annidlation af Kommissionens afgørelse om ikke at lade sagsøgeren genindtræde i den omtvistede stilling og om annullation af den udtrykkelige afgørelse om afvisning af hans klage

Anbringendet om tilsidesættelse af vedtægtens artikel 40, stk. 4, litra d)

Retten bemærkede, at der ifølge vedtægtens artikel 40, stk. 4, litra d), påhviler Fællesskabets institutioner en pligt til at sikre, at en tjenestemand efter udløbet af perioden for den tjenestefrihed af personlige årsager, som han har fået bevilget, genindtræder i den første ledige stilling i den kategori eller tjenestegruppe, der svarer til hans lønklasse, såfremt han er i besiddelse af de fornødne kvalifikationer til stillingen. Fællesskabets institutioner er herved forpligtet til at foretage en undersøgelse af kvalifikationerne hos den tjenestemand, som har krav på genindtræden, og at sammenholde dem med de kvalifikationer, som kræves til den ledige stilling, og den procedure, der følges i forbindelse hermed, er undergivet kontrol fra Fællesskabets retsinstanser og skal foregå på en sådan måde, at den pågældende institution er i stand til at bevise, at proceduren er blevet overholdt.

Henvisning til: Retten, 1. juli 1993, sag T-48/90, Giordani mod Kommissionen, Sml. II, s. 721, præmis 52.

Retten fastslog, at den omtvistede stilling udgjorde en stilling i den kategori for sagsøgeren, som svarede til hans lønklasse, hvorefter den undersøgte, hvorvidt afgørelsen om ikke at lade sagsøgeren genindtræde i den omtvistede stilling blev truffet efter en indgående undersøgelse af sagsøgerens kvalifikationer i forhold til stillingens krav.

Det fremgik i den forbindelse af skrivelsen af 7. juni 1993 fra chefen for enheden IX. A. 5, at GD IX's tjenestegrene havde fundet, at sagsøgeren var i besiddelse af de fornødne kvalifikationer til at varetage de opgaver, som var knyttet til den omtvistede stilling. Selv om de kvalifikationer, som den omtvistede stilling krævede, således synes at svare til sagsøgerens kvalifikationer, tilsendte chefen for enheden 1.1 den 6. juli 1993 en skrivelse til chefen for enheden IX.A.5, hvori han uden nogen som helst begrundelse gjorde gældende, at sagsøgeren ikke havde de ønskede kvalifikationer.

I afgørelsen om afvisning af klagen angav Kommissionen som eneste begrundelse for ikke at lade sagsøgeren genindtræde i den omtvistede stilling, at »den ønskede ansøger skal have erfaring på området vedrørende overgangen til markedsøkonomi«. Retten fandt desangående — uden at det var nødvendigt at tage stilling til, om denne begrundelse var berettiget i betragtning af, at det ifølge meddelelsen om den ledige stilling var ønskeligt, men ikke noget krav, at den pågældende havde erfaring på området vedrørende overgangen til markedsøkonomier — at der ikke i den foreliggende sag var nogen holdepunkter i sagens akter for at antage, at Kommissionen havde foretaget en indgående undersøgelse af sagsøgerens kvalifikationer og på dette grundlag var nået frem til den konklusion, at sagsøgeren ikke havde nogen erfaring på det angivne område.

Retten konstaterede i den forbindelse for det første, at sagsøgeren den 4. juli 1993 havde tilsendt chefen for enheden »Koordination G-24« en skrivelse, hvori han meddelte, at han var interesseret i at genindtræde i tjenesten ved at få tildelt den omtvistede stilling. Det fremgik endvidere af skrivelsen fra chefen for enheden 1.1 i GD I, at afgørelsen om ikke at lade sagsøgeren genindtræde i tjenesten ved at få tildelt den omhandlede stilling blev truffet senest den 6. juli 1993, dvs. før eller umiddelbart efter, at chefen for enheden »Koordination G-24« havde modtaget sagsøgerens skrivelse. Under alle omstændigheder var det ubestridt, at Kommissionens tjenestegrene ikke havde været i kontakt med sagsøgeren mellem tidspunktet for modtagelsen af sagsøgerens ansøgning og tidspunktet for vedtagelsen af afgørelsen om ikke at lade ham genindtræde i tjenesten, selv om det i laaft af en sådan kontakt havde været muligt for de pågældende tjenestegrene at vurdere sagsøgerens særlige egenskaber og kundskaber i forhold til den omtvistede stillings krav.

For det andet konstaterede Retten, at det curriculum vitae fra sagsøgeren, som Kommissionen var i besiddelse af, ikke angav, at sagsøgeren havde nogen erfaring på området vedrørende overgangen til markedsøkonomier. Heraf var Kommissionen imidlertid ikke berettiget til at slutte, at sagsøgeren ikke havde nogen erfaring på dette område. Selv om det nemlig ikke fremgår af de oplysninger, som er indeholdt i akterne vedrørende en tjenestemand, som har krav på genindtræden, at han har alle de fornødne kvalifikationer til den pågældende stilling, indebærer pligten til at foretage en indgående undersøgelse, at det påhviler administrationen at anmode tjenestemanden om at præcisere de vedrørende ham foreliggende oplysninger med henblik på at kunne vurdere hans kvalifikationer i forhold til stillingens krav.

Da Kommissionen ikke havde fremlagt noget som helst bevis, endsige noget indicium, for, at der virkelig var blevet foretaget en indgående undersøgelse af sagsøgerens kvalifikationer til den omtvistede stilling, havde Kommissionen ikke fremlagt fornødent bevis for, at den havde overholdt proceduren for undersøgelse af kvalifikationerne hos tjenestemænd, som har krav på genindtræden, for hvilken procedure der gælder de principper, som er fastlagt i vedtægtens artikel 40, stk. 4, litra d). Den anfægtede afgørelse måtte derfor annulleres.

Erstatningspåstanden

Herom bemærkede Retten, at Kommissionens forsømmelse af at foretage en indgående undersøgelse af sagsøgerens egnethed til at varetage den omtvistede stilling, udgjorde en tjenestefejl, som medførte et erstatningsansvar for Kommissionen over for sagsøgeren. Følgelig måtte Kommissionen tilpligtes at erstatte det tab, som sagsøgeren havde lidt direkte som følge af den omtvistede afgørelse.

Retten fandt ikke på det pågældende stadium af sagen at have grundlag for at udtale sig om det erstatningsbeløb, som Kommissionen i givet fald var forpligtet til at betale sagsøgeren, og kunne under alle omstændigheder ikke, heller ikke i betragtning af sagens stadium, foretage en vurdering af sagsøgerens egnethed i stedet for ansættelsesmyndigheden.

Konklusion:

1) Kommissionens afgørelse om ikke at lade sagsøgeren genindtræde i den stilling i lønklasse Á7/A4 (KOM/1816/93), som blev opslået ledig i den administrative enhed »Koordination G-24« i GD I, annulleres.

2) Kommissionen tilpligtes at erstatte sagsøgeren det faktiske tab, som han har lidt direkte som følge af den annullerede afgørelse.

3) Parterne meddeler Retten inden tre måneder efter datoen for forkyndelsen af dommen det erstatningsbeløb, tillige med renter heraf, som de er blevet enige om tilkommer sagsøgeren.

4) Såfremt parterne ikke bliver enige, giver de hver især inden for samme frist Retten meddelelse om det erstatningsbeløb, som de mener tilkommer sagsøgeren.