ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

I tilfælde af, at det i punkt 1 fastslåede traktatbrud fortsat består på datoen for afsigelsen af denne dom, betaler Den Slovakiske Republik Europa-Kommissionen en tvangsbøde på 5 000 EUR for hver dags forsinkelse med gennemførelsen af de nødvendige foranstaltninger til opfyldelse af dom af 25. april 2013, Kommissionen mod Slovakiet (C-331/11, ikke trykt i Sml., EU:C:2013:271), regnet fra datoen for afsigelse af denne dom og indtil den fuldstændige opfyldelse af dom af 25. april 2013, Kommissionen mod Slovakiet (C-331/11, ikke trykt i Sml., EU:C:2013:271).
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 29. november 2018 — National Iranian Tanker Company mod Rådet for Den Europæiske Union

(Sag C-600/16 P) (1)

((Appel - fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik - restriktive foranstaltninger over for Den Islamiske Republik Iran - indefrysning af pengemidler og økonomiske ressourcer - Rettens annullation af en opførelse - genopførelse - beviser, som vedrører en dato forud for den første opførelse - faktiske omstændigheder, som var kendte inden den første opførelse - res judicata - rækkevidde - retssikkerhed - beskyttelse af den berettigede forventning - effektiv domstolsbeskyttelse - begrundelse for opførelse vedrørende logistisk støtte til den iranske regering - rækkevidde - transport af råolie))

(2019/C 35/02)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: National Iranian Tanker Company (ved T. de la Mare, QC, M. Lester, QC, barrister J. Pobjoy samt solicitors R. Chandrasekera, S. Ashley og C. Murphy)

Den anden part i appelsagen: Rådet for Den Europæiske Union (ved A. Vitro og M. Bishop, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) National Iranian Tanker Company bærer sine egne omkostninger og betaler de omkostninger, der er afholdt af Rådet for Den Europæiske Union.

(1) EUT C 30 af 30.1.2017.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 21. november 2018 — Fortunata Silvia Fontana mod Agenzia delle Entrate — Direzione provinciale di Reggio Calabria (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Commissione Tributaria Provinciale di Reggio Calabria — Italien)

(Sag C-648/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - merværdiafgift (moms) - direktiv 2006/112/EF - artikel 273 - afgiftsansættelse - metode til fastsættelse af beskatningsgrundlaget ved ekstrapolation - ret til fradrag af moms - formodning - princippet om afgiftsneutralitet og proportionalitetsprincippet - national lov, der anvender en formodet omsætning som grundlag for beregningen af moms))

(2019/C 25/03)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Commissione Tributaria Provinciale di Reggio Calabria

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Fortunata Silvia Fontana

Sagsøgt: Agenzia delle Entrate — Direzione provinciale di Reggio Calabria

Konklusion

Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem samt princippet om afgiftsneutralitet og proportionalitetsprincippet skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der i tilfælde af betydelige forskelle mellem de angivne indtægter og de på grundlag af sektoranalyser forventede indtægter, giver en skatte- og afgiftsmyndighed mulighed for at anvende ekstrapolation baseret på sådanne sektoranalyser for at fastsætte størrelsen af en afgiftspligtig persons årlige omsætning og følgelig at foretage en berigtigelse af skatte- og afgiftsangivelsen, hvorved der pålægges betaling af et yderligere beløb i merværdiafgift (moms), forudsat at denne lovgivning og dens anvendelse under overholdelse af princippet om afgiftsneutralitet og proportionalitetsprincippet samt retten til forsvar giver den afgiftspligtige person mulighed for at anfægte de resultater, der er opnået ved denne metode, på grundlag af samtlige de beviser for det modsatte, som denne råder over, og at udøve sin fradragsret i henhold til bestemmelserne i afsnit X i direktiv 2006/112, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.

(1) EUT C 86 af 20.3.2017.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 21. november 2018 — Lucreţiu Hadrian Vădan mod Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor og Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov — Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Alba (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Curtea de Apel Alba Iulia — Rumænien)

(Sag C-664/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - det fælles merværdiafgiftssystem - direktiv 2006/112/EF - artikel 167, 168, 178 og 273 - omfanget af fradragsretten - manglende fakturaer - anvendelse af en retsligt anordnet sagkyndig erklæring - bevisbyrden for fradragsretten - princippet om afgiftsneutralitet og proportionalitetsprincippet))

(2019/C 25/04)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Curtea de Apel Alba Iulia

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Lucreţiu Hadrian Vădan

Sagsøgte: Agenţia Naţională de Administrare Fiscală — Direcţia Generală de Soluţionare a Contestaţiilor og Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Braşov — Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Alba

Konklusion

Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem, navnlig dets artikel 167, artikel 168, artikel 178, litra a), og artikel 179, samt princippet om merværdiafgiftens (moms) neutralitet og proportionalitetsprincippet skal fortolkes således, at en afgiftspligtig person, der under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede ikke er i stand til at fremlægge beviser for det indgående momsbeløb, som den pågældende har betalt, ved at fremlægge fakturaer eller ethvert andet dokument, ikke kan indrømmes ret til momsfradrag alene på baggrund af et skøn, der fremgår af en sagkyndig erklæring, som en national ret har anordnet.

(1) EUT C 104 af 3.4.2017
2)

I tilfælde af, at det er umuligt at fortolke en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede således, at dens overensstemmelse med artikel 7 i direktiv 2003/88 og artikel 31, stk. 2, i chartret om grundlæggende rettigheder sikres, følger det af sidstnævnte bestemmelse, at en national retsinstans, for hvilken en tvist mellem en arbejdstager og dennes tidligere arbejdsgiver, som er en privat part, verserer, skal undlade at anvende denne nationale lovgivning og sikre, at med mindre denne arbejdsgiver kan godtgøre at have udvist den fornødne omhu for, at arbejdstageren faktisk har kunnet tage den årlige betalte ferie, som vedkommende har ret til i henhold til EU-retten, kan denne arbejdstager hverken fratages sin optjente ret til sådan årlig betalt ferie, eller som følge deraf den ret til finansiel godtgørelse for ikke afholdt ferie, hvis betaling i tilfælde af arbejdsforholdets ophør direkte påhviler den berørte arbejdsgiver.
2)

En national ret, der skal behandle en tvist mellem den retlige efterfølger efter en afdød arbejdstager og denne arbejdstagers tidligere arbejdsgiver, skal i tilfælde af, at det er umuligt at fortolke en national ordning som den i hovedsagen omhandlede på en måde, der kan sikre foreneligheden med artikel 7 i direktiv 2003/88 og artikel 31, stk. 2, i chartret om grundlæggende rettigheder, undlade at anvende en sådan national ordning og påse, at den nævnte retlige efterfølger for denne tidligere arbejdsgivers regning tildeles en finansiel godtgørelse for årlig betalt ferie, der er optjent i medfør af de nævnte bestemmelser, og som ikke er afholdt af den nævnte arbejdstager før dennes død. Denne forpligtelse påhviler den nationale ret i medfør af artikel 7 i direktiv 2003/88 og artikel 31, stk. 2, i chartret om grundlæggende rettigheder, når tvisten er mellem en sådan retlig efterfølger og en arbejdsgiver, som er en offentlig myndighed, og i medfør af den anden af disse bestemmelser, når tvisten er mellem den retlige efterfølger og en arbejdsgiver, der er en privatperson.
2)En national ret, der skal behandle en tvist mellem den retlige efterfølger efter en afdød arbejdstag er og denne arbejdstagers tidlig ere 
arbejdsgiver , skal i tilfælde af, at det er umuligt at fortolk e en national ordning som den i hovedsagen omhandlede på en måde, der 
kan sikre foreneligheden med artikel 7 i direkt iv 2003/88 og artikel 31, stk. 2, i char tret om grundlæggende rettigheder , undlade at 
anvende en sådan national ordning og påse, at den nævnte retlige efterfølg er for denne tidlig ere arbejdsgivers regning tildeles en 
finansiel godtgør else for årlig betalt ferie, der er optjent i medfør af de nævnte bestemmelser , og som ikke er afholdt af den nævnte 
arbejdstag er før dennes død. Denne forpligtelse påhviler den nationale ret i medfør af artikel 7 i direktiv 2003/88 og artikel 31, 
stk. 2, i char tret om grundlægge nde rettigheder , når tvisten er mellem en sådan retlig efterfølg er og en arbejdsgive r, som er en offentlig 
myndighed, og i medf ør af den anden af disse bestemmelser , når tvisten er mellem den retlig e efterfølg er og en arbejdsgiver , der er en 
privatperson.
(1) EUT C 53 af 20.2.2017.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 6. november 2018 — Sebas tian W. Kreuziger mod Land Berlin 
(anmodning om præjudiciel afgørelse fra Ober verwaltungsger icht Berlin-Brandenburg — Tyskland)
(Sag C-619/16) (1)
(Præjudiciel forelægg else — socialpolitik — tilrettelægg else af arbejdstiden — direktiv 2003/88/EF — 
artikel 7 — ret til årlig betalt ferie — national lovgiv ning, som foreskr iver fortabelse af den årlig e ferie, 
der ikke er afholdt, og den finansielle godtgør else for denne ferie, når en ferieansøgning ikke er blevet 
foretaget af arbejdstag eren før arbejdsf orholdets ophør)
(2019/C 16/03)
Processprog: tysk
Den forelæggende ret
Ober verwaltungsger icht Berlin-Brandenburg
Parter i hovedsagen
Sagsøger : Sebastian W. Kreuziger
Sagsøgt : Land Berlin
Konklusion
Artikel 7 i Europa-P arlamentets og Rådets direktiv 2003/88/EF af 4. november 2003 om visse aspekter i forbindelse med 
tilrett elæggelse af arbejdstiden skal fortolk es således, at den er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsag en omhandlede, for 
så vidt som denne indebære r, at en arbejdstager , der har undladt at ansøge om at udøve sin ret til årlig betalt ferie inden datoen for 
arbejdsforholdets ophør , automatisk, og uden at der er foretaget en forudgående undersøgelse af, om arbejdsgiver en, bl.a. ved at 
tilvejebr inge tilstr ække lige oplys ninger , faktisk har givet arbejdstag eren mulighed for at gøre brug af sin ret til årlig betalt ferie inden dette 
ophør , mister de årlig e betalte feriedage, som den pågældende havde ret til i henhold til EU-re tten i forbindelse med dette ophør , samt den 
dertil svarende ret til en finansiel godtgør else for årlig betalt ferie, der ikke er afholdt. 
(1) EUT C 38 af 6.2.2017.14.1.2019 DA Den Europæiske Unions Tidende C 16/3
1)

Den Europæiske Unions Rets dom af 15. september 2016, Scuola Elementare Maria Montessori mod Kommissionen (T-220/13, ikke trykt i Sml., EU:T:2016:484), ophæves, for så vidt som den herved frifandt Europa-Kommissionen i søgsmålet anlagt af Scuola Elementare Maria Montessori Srl med påstand om annullation af Kommissionens afgørelse 2013/284/EU af 19. december 2012 om statsstøtte SA.20829 (C 26/2010, ex NN 43/2010 (ex CP 71/2006)) — Ordning vedrørende fritagelse for kommunal ejendomsskat for ejendomme, der benyttes af ikke-kommercielle enheder til specifikke formål gennemført af Italien, for så vidt som Kommissionen ikke pålagde tilbagesøgning af den ulovlige støtte, der var tildelt i medfør af fritagelsen for Imposta comunale sugli immobili (kommunal ejendomsskat).
1)

Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 92/43/EØF af 21. maj 1992 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter og bilag II og III hertil, idet det ikke inden for den fastsatte frist har foreslået og fremsendt en liste over et tilstrækkeligt antal lokaliteter med det almindelige marsvin (Phocoena phocoena), og idet det derved ikke, i overensstemmelse med direktivets artikel 3, stk. 2, har bidraget til oprettelsen af Natura 2000-nettet i forhold til andelen af levesteder for denne art på dets område.
Domstolens dom (Store Afdeling) af 2. oktober 2018 — sag anlagt af Ministerio Fiscal (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Audiencia Provincial de Tarragona — Spanien)

(Sag C-207/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - elektronisk kommunikation - behandling af personoplysninger - direktiv 2002/58/EF - artikel 1 og 3 - anvendelsesområde - fortrolighed i forbindelse med elektronisk kommunikation - beskyttelse - artikel 5 og artikel 15, stk. 1 - Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder - artikel 7 og 8 - data behandlet i forbindelse med levering af elektroniske kommunikationstjenester - nationale myndigheders adgang til data i forbindelse med en efterforskning - graden af alvor med hensyn til den forbrydelse, der kan begrunde adgang til data))

(2018/C 436/02)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Audiencia Provincial de Tarragona

Part i hovedsagen

Ministerio Fiscal

Konklusion

Artikel 15, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/58/EF af 12. juli 2002 om behandling af personoplysninger og beskyttelse af privatlivets fred i den elektroniske kommunikationssektor (direktiv om databeskyttelse inden for elektronisk kommunikation), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/136/EF af 25. november 2009, sammenholdt med artikel 7 og 8 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at offentlige myndigheders adgang til data med henblik på at identificere indehavere af SIM-kort, der er blevet aktiveret med en stjålet mobiltelefon, såsom efternavn, fornavn og eventuelt adresse på disse indehavere, indebærer et indgreb i disse sidstnævntes grundlæggende rettigheder, der er fastsat i de nævnte artikler i chartret, som ikke er så alvorligt, at denne adgang skal begrænses til forebyggelse, efterforskning, afsløring og retsforfølgning af straffelovsovertrædelser med henblik på bekæmpelse af grov kriminalitet.

(1) EUT C 251 af 11.7.2016.
5)

Artikel 4, stk. 3, TEU samt ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet skal fortolkes således, at når der ikke foreligger nogen specifik procedure i Bulgarien til at drage denne medlemsstat til ansvar for skader, som følger af en national myndigheds tilsidesættelse af EU-retten: — er de ikke til hinder for en national lovgivning, der fastsætter to forskellige retsmidler, der vedrører forskellige domstoles kompetence, og som er ledsaget af forskellige betingelser, forudsat at den forelæggende ret fastslår, om en national myndighed såsom den bulgarske nationalbank i lyset af national ret skal ifalde ansvar på grundlag af Zakon za otgovornostta na darzhavata i obshtinite za vredi (lov om statens og kommunernes ansvar for forvoldte skader) eller Zakon za zadalzheniata i dogovorite (lov om forpligtelser og kontrakter), og forudsat at begge disse retsmidler iagttager ækvivalensprincippet og effektivitetsprincippet — er de til hinder for en national lovgivning, der undergiver borgernes ret til at opnå erstatning den yderligere betingelse, at den pågældende nationale myndighed skal have forvoldt skaden forsætligt — er de ikke til hinder for en national lovgivning, der undergiver borgernes ret til at opnå erstatning en betingelse om, at borgerne fører bevis for, at der foreligger culpa, forudsat at culpabegrebet, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve, ikke går videre end begrebet »tilstrækkeligt kvalificeret tilsidesættelse« — er de ikke til hinder for en national lovgivning, der fastsætter betaling af et simpelt gebyr eller et gebyr, der står i forhold til tvistens værdi, forudsat at betalingen af et simpelt gebyr eller et gebyr, der står i forhold til tvistens værdi, ikke er i strid med effektivitetsprincippet, henset til gebyrets størrelse og betydning, henset til spørgsmålet om, hvorvidt den hindring, som gebyret eventuelt udgør med hensyn til adgangen til domstolsprøvelse, er uoverstigelig eller ej, henset til dens obligatoriske karakter og henset til mulighederne for fritagelse, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve, og — er de ikke til hinder for en national lovgivning, der undergiver borgernes ret til at opnå erstatning en betingelse om, at den forvaltningsretlige handling, der ligger til grund for skaden, annulleres forudgående, forudsat at dette med rimelighed kan kræves af den skadelidte, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve.
1)

Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser — i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/40/EF af 17. maj 2006 om emissioner fra luftkonditioneringsanlæg i motorkøretøjer og om ændring af Rådets direktiv 70/156/EØF og artikel 12 og 30 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/46/EF af 5. september 2007 om fastlæggelse af en ramme for godkendelse af motorkøretøjer og påhængskøretøjer dertil samt af systemer, komponenter og separate tekniske enheder til sådanne køretøjer (»rammedirektiv«), som ændret ved Kommissionens forordning (EU) nr. 371/2010 af 16. april 2010, idet den ikke inden for den frist, som er fastsat i den begrundede udtalelse, har truffet de fornødne foranstaltninger for, at 133 713 køretøjer af type 246, 176 og 117 markedsført af Daimler i perioden fra den 1. januar 2013 til den 26. juni 2013 atter kunne blive bragt i overensstemmelse med deres godkendte typer, selv om de ikke var udstyret med kølemidlet R1234yf, som var foreskrevet for disse godkendte typer, men med et kølemiddel, hvis GWP-værdi oversteg 150, hvilket er i strid med det loft, som er fastsat ved artikel 5, stk. 4, i direktiv 2006/40, og — i henhold til direktiv 2006/40 og artikel 46, 5 og 18 i direktiv 2007/46, som ændret ved forordning nr. 371/2010, idet den ikke har truffet de foranstaltninger, som er nødvendige for at iværksætte de i sidstnævnte direktivs artikel 46 omhandlede sanktioner inden for den frist, som er fastsat i den begrundede udtalelse, således at fabrikanterne overholder nævnte direktivs artikel 5 og 18 vedrørende produktionsoverensstemmelse og udstedelse af en typeattest.
6)

Artikel 46, stk. 3, i direktiv 2013/32, sammenholdt med henvisningen til retsforhandlingerne i direktivets artikel 40, stk. 1, skal fortolkes således, at den retsinstans, der skal prøve en afgørelse om afslag på international beskyttelse, i princippet er forpligtet til at prøve grundene for tildeling af international beskyttelse eller de faktiske omstændigheder, som for første gang gøres gældende under retsforhandlingerne, selv om de vedrører hændelser eller trusler, som angiveligt har fundet sted inden vedtagelsen af nævnte afgørelse om afslag eller endda inden indgivelsen af ansøgningen om international beskyttelse, som »yderligere forklaringer« og efter at have anmodet den besluttende myndighed om en vurdering af disse forklaringer. Denne retsinstans er derimod ikke forpligtet hertil, såfremt den konstaterer, at disse grunde eller forhold er blevet påberåbt på et sent stadium i retsforhandlingerne eller ikke er fremstillet tilstrækkeligt konkret til, at de kan behandles behørigt, eller, når der er tale om faktiske omstændigheder, såfremt den konstaterer, at disse omstændigheder er ubetydelige eller ikke adskiller sig tilstrækkeligt fra de omstændigheder, som den besluttende myndighed har kunnet tage hensyn til.
1)

Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26. februar 2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, der tillader de ordregivende myndigheder at fastsætte minimumskrav vedrørende den tekniske vurdering i udbudsbetingelserne for et offentligt udbud, således at de indgivne tilbud, der ikke opnår et på forhånd fastsat minimum antal af point efter afslutningen af denne vurdering, udelukkes fra den efterfølgende vurdering, der er baseret på såvel de tekniske kriterier som på prisen.
—

Den tavshedspligt, der er fastsat i artikel 54, stk. 1, sammenholdt med artikel 47 og 48 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal sikres og gennemføres på en måde, hvormed den kan forliges med overholdelsen af retten til forsvar. Når en kompetent myndighed påberåber sig tavshedspligt for at give afslag på at fremsende oplysninger, som den har i sin besiddelse, der ikke fremgår af sagsakterne vedrørende den person, der er genstand for en bebyrdende retsakt, tilkommer det således den kompetente nationale ret at efterprøve, om disse oplysninger har en objektiv forbindelse til de klagepunkter, der foreholdes denne, og i bekræftende fald at foretage en afvejning af interessen for den pågældende person i at råde over de oplysninger, der er nødvendige for at være i stand til at udøve retten til forsvar fuldt ud, og de interesser, der er knyttet til opretholdelsen af fortroligheden af de oplysninger, der er omfattet af tavshedspligten, inden den træffer afgørelse om, hvorvidt hver af de ønskede oplysninger skal fremsendes.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 20. september 2018 — EV mod Finanzamt Lippstadt (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Finanzgericht Münster — Tyskland)

(Sag C-685/16) (1)

((Præjudiciel forelæggelse - artikel 63 TEUF til 65 TEUF - frie kapitalbevægelser - nedsættelse af skattepligtig indkomst - moderselskabs andele i et kapitalselskab, der har sin ledelse og sit hjemsted i et tredjeland - udbytte udloddet til moderselskabet - strengere betingelser for skattemæssig fradragsret end for fradrag af indtægter fra andele i et indenlandsk kapitalselskab, der ikke er skattefritaget))

(2018/C 408/09)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Münster

Parter i hovedsagen

Sagsøger: EV

Sagsøgt: Finanzamt Lippstadt

Konklusion

Artikel 63 TEUF — 65 TEUF skal fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter fradrag af indtægter, der hidrører fra andele i et kapitalselskab, hvis ledelse og hjemsted befinder sig i et tredjeland, er underlagt strengere betingelser end fradrag af indtægter, der hidrører fra andele i et indenlandsk kapitalselskab, der ikke er skattefritaget.

(1) EUT C 144 af 8.5.2017.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 13. september 2018 — Rafal Prefeta mod Secretary of State for Work and Pensions (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Upper Tribunal (Administrative Appeals Chamber — Det Forenede Kongerige)

(Sag C-618/16) (1)

((»Præjudiciel forelæggelse - fri bevægelighed for personer - artikel 45 TEUF - tiltrædelsesakten af 2003 - kapitel 2 i bilag XII - mulighed for, at en medlemsstat kan fravige artikel 7, stk. 2, i forordning (EU) nr. 492/2011 og artikel 7, stk. 3, i direktiv 2004/38/EF - polsk statsborger, som ikke har tilbagelagt en registreret periode på 12 måneders arbejde i værtsmedlemsstaten))

(2018/C 408/08)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Upper Tribunal (Administrative Appeals Chamber)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Rafal Prefeta

Sagsøgt: Secretary of State for Work and Pensions

Konklusion

Kapitel 2 i bilag XII til akten vedrørende vilkårene for Den Tjekkiske Republiks, Republikken Estlands, Republikken Cyperns, Republikken Letlands, Republikken Litauens, Republikken Ungarns, Republikken Maltas, Republikken Polens, Republikken Sloveniens og Den Slovakiske Republiks tiltrædelse og tilpasningerne af de traktater, der danner grundlag for Den Europæiske Union, skal fortolkes således, at det i den overgangsperiode, der er fastsat deri, giver Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland mulighed for at udelukke en polsk statsborger som Rafal Prefeta, der ikke opfylder den i national lovgivning fastsatte betingelse om at have udøvet registreret arbejde på dets område i en uafbrudt periode på 12 måneder, fra rettighederne i henhold til artikel 7, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38 af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF.

(1) EUT C 38 af 6.2.2017.