ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
6.

Ansøgerens fortolkning af EF-varemærkeforordningens artikel 66, stk. 2, følger af 1) den indre sammenhæng i forordning nr. 207/2009, herunder, at i. EF-varemærkeforordningens artikel 66, stk. 2, udgør en undtagelse i forordning nr. 207/2009, idet det fremgår af denne forordnings artikel 7, stk. 1, litra c), at varemærker, der udelukkende består af tegn eller angivelser, der i omsætningen kan tjene til at betegne varens eller tjenesteydelsens geografiske oprindelse, er udelukket fra registrering ii. i henhold til EF-varemærkeforordningens artikel 67, stk. 2, skal bestemmelserne for EF-fællesmærkets benyttelse, når dette består af en geografisk oprindelsesbetegnelse, tillade enhver person, hvis varer eller tjenesteydelser stammer fra det berørte geografiske område, at blive optaget som medlem af den sammenslutning, der er indehaver af mærket, og at et EF-fællesmærke, der består af en geografisk oprindelsesbetegnelse, derfor aldrig kan adskille sammenslutningens medlemmers varer og tjenesteydelser fra andre virksomheders. 2) fortolkningen af denne bestemmelse i lyset af forordning nr. 1151/2012 (2) og i lyset af TRIPs-aftalen, ifølge hvilken en geografisk betegnelse skal have en høj grad af beskyttelse, og ifølge hvilken præsentationen af en vare, der indikerer, at den pågældende vare har sin oprindelse i et andet geografisk område end det, som varen reelt stammer fra, således at forbrugerne vildledes for så vidt angår varens geografiske oprindelse, skal forbydes.
—

er det tilstrækkeligt, at opfyldelsen af det finansielle løfte over for eksisterende medlemmer hovedsageligt eller i det væsentlige afhænger af et indirekte vederlag gennem bidragene fra eksisterende medlemmer, det vil sige uden at eksisterende medlemmer hovedsageligt eller i det væsentlige erhverver deres kompensation fra deres eget salg eller deres eget forbrug af produkter eller tjenesteydelser, men opfyldelsen af det finansielle løfte hovedsageligt eller i det væsentlige afhænger af tilgangen af nye medlemmer og disses bidrag (»indirekte sammenhæng«)?
6.

Ansøgerens fortolkning af EF-varemærkeforordningens artikel 66, stk. 2, følger af — den indre sammenhæng i forordning nr. 207/2009, herunder, at — EF-varemærkeforordningens artikel 66, stk. 2, udgør en undtagelse i forordning nr. 207/2009, idet det fremgår af denne forordnings artikel 7, stk. 1, litra c), at varemærker, der udelukkende består af tegn eller angivelser, der i omsætningen kan tjene til at betegne varens eller tjenesteydelsens geografiske oprindelse, er udelukket fra registrering — i henhold til EF-varemærkeforordningens artikel 67, stk. 2, skal bestemmelserne for EF-fællesmærkets benyttelse, når dette består af en geografisk oprindelsesbetegnelse, tillade enhver person, hvis varer eller tjenesteydelser stammer fra det berørte geografiske område, at blive optaget som medlem af den sammenslutning, der er indehaver af mærket, og at et EF-fællesmærke, der består af en geografisk oprindelsesbetegnelse, derfor aldrig kan adskille sammenslutningens medlemmers varer og tjenesteydelser fra andre virksomheders. — fortolkningen af denne bestemmelse i lyset af forordning nr. 1151/2012 (2) og i lyset af TRIPs-aftalen, ifølge hvilken en geografisk betegnelse skal have en høj grad af beskyttelse, og ifølge hvilken præsentationen af en vare, der indikerer, at den pågældende vare har sin oprindelse i et andet geografisk område end det, som varen reelt stammer fra, således at forbrugerne vildledes for så vidt angår varens geografiske oprindelse, skal forbydes.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 98/21

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) den 28. december 2015 — Secretary of State for the Home Department mod David Davis, Tom Watson, Peter Brice og Geoffrey Lewis

(Sag C-698/15)

(2016/C 098/28)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Secretary of State for the Home Department

Sagsøgt: David Davis, Tom Watson, Peter Brice og Geoffrey Lewis

Præjudicielle spørgsmål

1) Fastsætter Domstolens dom i de forenede sager C-293/12 og C-594/12, Digital Rights Ireland og Seitlinger (ECLI:EU:C:2014:238) (herefter »dommen i sagen Digital Rights Ireland«) (herunder navnlig dommens præmis 60-62), ufravigelige EU-retlige krav, der finder anvendelse på en medlemsstats nationale ordning for adgang til data, der er lagret i overensstemmelse med national lovgivning, med henblik på at overholde artikel 7 og 8 i chartret [om grundlæggende rettigheder] (herefter »chartret«)?
—

Det fastslås, at Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 130, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/59/EU af 15. maj 2014 om et regelsæt for genopretning og afvikling af kreditinstitutter og investeringsselskaber og om ændring af Rådets direktiv 82/891/EØF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/24/EF, 2002/47/EF, 2004/25/EF, 2005/56/EF, 2007/36/EF, 2011/35/EU, 2012/30/EU og 2013/36/EU samt forordning (EU) nr. 1093/2010 og (EU) nr. 648/2012 (1), idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 98/17

Sag anlagt den 20. november 2015 — Europa-Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tyskland

(Sag C-616/15)

(2016/C 098/22)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved M. Owsiany-Hornung og B.-R. Killmann, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Forbundsrepublikken Tyskland

Sagsøgerens påstande

1. Det fastslås, at Forbundsrepublikken Tyskland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 132, stk. 1, litra f), i direktivet om merværdiafgiftssystemet (1), idet den indskrænker merværdiafgiftsfritagelsen på levering af ydelser præsteret af selvstændige grupper af personer, der udøver en virksomhed, som er fritaget for afgift, eller for hvilken de ikke er afgiftspligtige, med henblik på at yde deres medlemmer de for udøvelsen af denne virksomhed direkte nødvendige tjenester, såfremt disse grupper kun afkræver deres medlemmer en godtgørelse, som nøjagtigt svarer til deres andel af de fælles udgifter, til kun at omfatte grupper, hvis medlemmer alene udøver et begrænset antal erhverv.

2. Forbundsrepublikken Tyskland tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har sagsøgeren gjort følgende gældende:

Forbundsrepublikken Tyskland indskrænker fritagelsen for merværdiafgift på levering af ydelser præsteret af selvstændige grupper af personer, der udøver en virksomhed, som er fritaget for afgift, eller for hvilken de ikke er afgiftspligtige, med henblik på at yde de for udøvelsen af denne virksomhed direkte nødvendige tjenester, til kun at omfatte bestemte præcist angivne erhvervsgrupper. Fritagelse i henhold til den tyske lovgivning om omsætningsafgift omfatter alene grupper, hvis medlemmer enten er læger eller personer, der udøver til lægegerningen knyttede erhverv, eller er sygehuse eller sygehuslignende etablissementer.

Dette er uforeneligt med artikel 132, stk. 1, litra f), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem. Hverken ordlyden af, formålet med eller tilblivelseshistorien bag artikel 132, stk. 1, litra f), i direktiv 2006/112/EF begrunder en sådan indskrænkning af fritagelsen for merværdiafgift til bestemte erhvervsgrupper. Fritagelsen skal tværtimod indrømmes samtlige erhvervsformer, for så vidt som disse udøver afgiftsfritaget virksomhed.

Den indskrænkning, der er indeholdt i den tyske lovgivning om omsætningsafgift, er heller ikke begrundet i en eventuelt foreliggende generel konkurrenceforvridning. Spørgsmålet, om der foreligger konkurrenceforvridning i forbindelse med anvendelsen af afgiftsfritagelsen, kan således alene bedømmes under hensyntagen til omstændighederne i den konkrete sag. Det kan ikke på generel vis fastslås, at der foreligger konkurrenceforvridning for så vidt angår bestemte erhvervsformers levering af ydelser og de hermed direkte knyttede ydelser, der leveres af en gruppe.

(1) Rådets direktiv 2006/112/EF af 28.11.2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 191/2

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunalul Sibiu (Rumænien) den 2. juli 2015 — Andreea Corina Târșia mod Statul român, Universitatea »Lucian Blaga« Sibiu og Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării

(Sag C-328/15)

(2016/C 191/02)

Processprog: rumænsk

Den forelæggende ret

Tribunalul Sibiu

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Andreea Corina Târșia

Sagsøgte: Statul român, Universitatea »Lucian Blaga« Sibiu og Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării

Ved kendelse af 14. april 2016 har Domstolen (Sjette Afdeling) udtalt, at det er åbenbart, at den ikke har kompetence til at behandle anmodningen om præjudiciel afgørelse, indgivet af Tribunalul Sibiu (Rumænien) ved afgørelse af 8. juni 2015.
4)

Er et kontraktvilkår som det, der er omhandlet i [punkt] 4.2 i kontraktens almindelige kontraktvilkår, hvorefter banken i tilfælde af en stigning på over 10 % i vekselkursen i forhold til den, der forelå på tidspunktet for aftalens indgåelse, har ret til at veksle en kredit ydet i CHF til den nationale valuta med henblik på at undgå en løbende forøgelse af eksponeringen for en valutakursrisiko, uden at forbrugeren har en tilsvarende ret, omfattet af beskyttelsesområdet for direktiv 93/13, eller skal der ikke foretages en vurdering af, om det et urimeligt?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 136/7

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia (Italien) den 31. december 2015 — Malpensa Logistica Europa SpA mod SEA — Società Esercizi Aeroportuali SpA

(Sag C-701/15)

(2016/C 136/11)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per la Lombardia

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Malpensa Logistica Europa SpA

Sagsøgt: SEA — Società Esercizi Aeroportuali SpA

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/17/EF af 31. marts 2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester (1) — hvorefter udnyttelse af et geografisk område med henblik på tilrådighedsstillelse af lufthavne for lufttransportvirksomheder, som fastlagt i den i punkt 6.4 og 6.5 anførte nationale retspraksis, er omfattet af EU-bestemmelserne om offentlige kontrakter — til hinder for nationale bestemmelser, såsom artikel 4 og 11 i lovdekret nr. 18/99, som ikke fastsætter en forudgående offentlig udbudsprocedure i alle tilfælde af tildeling, selv foreløbigt, af hertil beregnede områder?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/17/EF af 31.3.2004 om samordning af fremgangsmåderne ved indgåelse af kontrakter inden for vand- og energiforsyning, transport samt posttjenester (EUT L 134, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 118/7

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Østrig) den 18. december 2015 — Online Games Handels GmbH og Frank Breuer m.fl. mod Landespolizeidirektion Oberösterreich

(Sag C-685/15)

(2016/C 118/08)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landesverwaltungsgericht Oberösterreich

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Online Games Handels GmbH, Frank Breuer, Nicole Enter og Astrid Walden

Sagsøgt: Landespolizeidirektion Oberösterreich

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 56 TEUF og artikel 49 TEUF ff. i lyset af EMRK’s artikel 6, sammenholdt med chartrets artikel 47, fortolkes således, at disse bestemmelser med hensyn til domstolenes objektivitet og upartiskhed, som er påkrævet henset til Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols retspraksis (navnlig dennes dom af 18.5.2010, 64962/01, præmis 54), er til hinder for en national bestemmelse, hvorefter det ikke er den retshåndhævende myndighed (eller et andet statsligt retsforfølgningsorgan) i dennes funktion som repræsentant for anklagemyndigheden, men derimod den domstol, som skal træffe afgørelse om lovligheden af den påklagede strafferetlige foranstaltning, der (i en og samme person/funktion) af egen drift og uafhængigt af parternes adfærd i første omgang helt selvstændigt skal betegne og afgrænse den dokumentation, som i forbindelse med en administrativ sanktionsprocedure skal fremlægges til begrundelse af den strafferetligt beskyttede monopollignende regulering af det nationale marked for hasardspil, i lyset af Den Europæiske Unions Domstols retspraksis (navnlig dennes dom af 30.4.2014, C-390/12) (1), og også efterfølgende autonomt og investigativt skal efterforske og bedømme denne?

(1) ECLI:EU:C:2014:281, »Pfleger m.fl.«
DA Den Europæiske Unions Tidende C 118/4

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberlandesgericht Düsseldorf (Tyskland) den 14. december 2015 — Lohmann & Rauscher International GmbH & Co. KG mod BIOS Naturprodukte GmbH

(Sag C-662/15)

(2016/C 118/05)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberlandesgericht Düsseldorf

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Lohmann & Rauscher International GmbH & Co. KG

Sagsøgt: BIOS Naturprodukte GmbH

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 1, stk. 2, litra f), artikel 11, bilag I, punkt 13), og bilag VII, punkt 3), sidste led i Rådets direktiv 93/42/EØF (1) af 14. juni 1993 om medicinsk udstyr fortolkes således, at distribution af medicinsk udstyr under klasse 1, som fabrikanten har ladet gennemgå en procedure for overensstemmelsesvurdering og lovligt forsynet med CE-mærket, kræver en yderligere procedure for overensstemmelsesvurdering, hvis oplysningerne vedrørende lægemiddelnummer (Pharmazentralnummer) på det medicinske udstyrs ydre emballage er blevet klæbet over, den påklæbede etiket indeholder oplysninger om importøren og det ham tildelte lægemiddelnummer, og de øvrige oplysninger stadigt er synlige?

(1) EFT L 169, s. 1.
1)

Er artikel 3 i Rådets direktiv 2001/23/EF af 12. marts 2001 (1) til hinder for en national ordning, der bestemmer, at alle løn- og arbejdsvilkår, som i forbindelse med overdragelse af en virksomhed eller en bedrift egenhændigt og individuelt er aftalt i en arbejdskontrakt mellem overdrageren og arbejdstageren, skal overgå uændret til erhververen, som om han selv havde aftalt dem med den enkelte arbejdstager, når national lovgivning giver erhververen mulighed både for en tilpasning ved aftale og for en ensidig tilpasning?
1)

Er artikel 3 i Rådets direktiv 2001/23/EF (1) af 12. marts 2001 til hinder for en national ordning, der bestemmer, at alle løn- og arbejdsvilkår, som i forbindelse med overdragelse af en virksomhed eller en bedrift egenhændigt og individuelt er aftalt i en arbejdskontrakt mellem overdrageren og arbejdstageren, skal overgå uændret til erhververen, som om han selv havde aftalt dem med den enkelte arbejdstager, når national lovgivning giver erhververen mulighed både for en tilpasning ved aftale og for en ensidig tilpasning?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 111/6

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Općinski sud u Velikoj Gorici (Kroatien) den 18. december 2015 — Vodoopskrba i odvodnja d.o.o. mod Željka Klafurić

(Sag C-686/15)

(2016/C 111/07)

Processprog: kroatisk

Den forelæggende ret

Općinski sud u Velikoj Gorici

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Vodoopskrba i odvodnja d.o.o.

Sagsøgt: Željka Klafurić

Præjudicielt spørgsmål

Hvorledes beregnes prisen for leveret vand, der faktureres pr. lejlighed i en beboelsesejendom eller pr. enfamiliehus, i henhold til EU-retten? Betaler unionsborgere fakturaerne for deres vandforbrug, således at de udelukkende betaler for det forbrug, der faktisk aflæses på vandmåleren, eller betaler de desuden andre poster eller udgifter?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 346/9

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Belgien) den 30. juli 2015 — straffesag mod U (*1)

(Sag C-420/15)

(2015/C 346/10)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal de première instance francophone de Bruxelles

Tiltalt i straffesagen

U (*1)

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 2 og 3 i kongelig anordning af 20. juli 2001 om indregistrering af køretøjer i strid med artikel 18, 20, 45, 49 og 56 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, for så vidt som det — for at køretøjer, der tilhører en person, som er hjemmehørende i en anden af Den Europæiske Unions medlemsstater end Belgien, og som er indregistreret i denne anden medlemsstat, må anvendes, herunder til gennemrejse, i Belgien — kræves, at køretøjet skal indregistreres i Belgien, når den pågældende tillige er bosiddende i Belgien?

(*1) Inden for rammerne af beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger er der fjernet information.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 326/7

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Landesverwaltungsgericht Oberösterreich (Østrig) den 30. november 2015 — Susanne Sokoll-Seebacher og Manfred Naderhirn

(Sag C-634/15)

(2016/C 326/12)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Landesverwaltungsgericht Oberösterreich

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Susanne Sokoll-Seebacher og Manfred Naderhirn

Sagsøgt: Agnes Hemetsberger, Mag. Jungwirth og Mag. Fabian OHG m.fl.

Ved kendelse af 30. juni 2016 fastslog Domstolen (Ottende Afdeling) følgende:

Dom af 13. februar 2014, Sokoll-Seebacher (C-367/12, EU:C:2014:68), skal forstås således, at det kriterium for bedømmelsen af, om der foreligger et behov for at oprette et nyt apotek, der er fastsat i den i hovedsagen omhandlede nationale lovgivning, og som vedrører en fast grænse angående det antal »personer, der fortsat skal betjenes«, ikke må finde generel anvendelse i enhver konkret situation, hvor der foretages en sådan bedømmelse.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 270/13

Appel iværksat den 4. juni 2015 af The Royal County of Berkshire Polo Club Ltd til prøvelse af dom afsagt af Retten (Niende Afdeling) den 26. marts 2015 i sag T-581/13 — Royal County of Berkshire Polo Club mod KHIM

(Sag C-278/15 P)

(2016/C 270/17)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: The Royal County of Berkshire Polo Club Ltd (ved solicitor J. Maitland-Walker)

Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM)

Domstolen (Sjette Afdeling) har ved kendelse afsagt den 14. januar 2016 afvist appellen.
4)

Er forordning (EØF) nr. 4055/86, som fortolket af Domstolen, til hinder for anvendelsen af nationale bestemmelser såsom dekret fra republikkens præsident nr. 107/2009, der pålægger en afgift i forskelligt omfang afhængigt af, hvorvidt der er tale om fartøjer fra eller med kurs mod en havn i et tredjeland eller fartøjer fra eller med kurs mod en havn i EU, såfremt denne forskel er begrundet i udførelsen af offentlige myndighedsopgaver, men hvor de enkelte omkostninger, som skal finansieres, ikke kan fastlægges, således at det hverken på forhånd eller efterfølgende er muligt at bedømme, hvilke tjenesteydelser der reelt dækkes, og på hvilke betingelser og i hvilket omfang denne afgift reelt finansierer disse tjenesteydelser?
2)

Skal bestemmelserne i direktivets artikel 1, stk. 2, der giver medlemsstaterne en vid skønsmargen til at fastslå hvilke bestemmelser, der er »nødvendige for at hindre svig og misbrug«, fortolkes således, at de er til hinder for, at en medlemsstat vedtager en mekanisme, der tilsigter at udelukke udbytte udloddet til en juridisk person, der direkte eller indirekte kontrolleres af en eller flere personer bosiddende i stater, der ikke er medlem af Unionen, fra fritagelsen, medmindre denne juridiske person behørigt kan dokumentere, at kæden af ejerandele ikke har som hovedformål eller som et af sine hovedformål at sikre, at udbyttet omfattes af fritagelsen?
2)

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, skal bestemmelserne i artikel 43 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, nu artikel 49 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, da fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning, som med henblik på at bekæmpe skattesvig og skatteunddragelse fastsætter, at adgangen til at anvende den fælles skatteordning, der gælder for fusioner og andre transaktioner, der kan sidestilles hermed, er underlagt en forudgående godkendelsesprocedure for så vidt angår alene tilførsel til udenlandske juridiske personer og ikke tilførsel til nationale juridiske personer?
1)

Fører Det Forenede Kongeriges forskellige behandling af Fleming-krav om udgående afgift (som kunne fremsættes for perioder, der sluttede inden den 4.12.1996) og Fleming-krav om indgående afgift (som kunne fremsættes for perioder, der sluttede inden den 1.5.1997 — dvs. senere end Fleming-krav om udgående afgift) til: a) en overtrædelse af det EU-retlige princip om ligebehandling og/eller b) en overtrædelse af det EU-retlige princip om skatte- og afgiftsneutralitet og/eller c) en overtrædelse af det EU-retlige effektivitetsprincippet og/eller d) en overtrædelse af et andet relevant EU-retligt princip?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 106/26

Appel iværksat den 13. januar 2016 af Al-Bashir Mohammed Al-Faqih, Ghunia Abdrabbah, Taher Nasuf og Sanabel Relief Agency Ltd til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 28. oktober 2015 i sag T-134/11, Al-Bashhir Mohammed Al-Faqih, Ghunia Abdrabbah, Taher Nasuf og Sanabel Relief Agency Ltd mod Europa-Kommissionen

(Sag C-19/16 P)

(2016/C 106/28)

Processprog: engelsk

Parter

Appellanter: Al-Bashir Mohammed Al-Faqih, Ghunia Abdrabbah, Taher Nasuf og Sanabel Relief Agency Ltd (ved solicitor N. Garcia-Lora og barrister E. Grieves)

De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen, Rådet for Den Europæiske Union og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland

Appellanterne har nedlagt følgende påstande

— Den appellerede dom af 28. oktober 2015 ophæves.

— Rettens dom erstattes og de omtvistede foranstaltninger annulleres.

— Kommissionen, Rådet og Det Forenede Kongerige tilpligtes at betale sagens omkostninger for Retten og for Domstolen.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanterne har gjort fire anbringender gældende.

Det første anbringende bestrider Rettens afgørelse om, at anfægtelserne af substansafgørelsen om at opføre de første tre appellanter på listen ikke blev gyldigt fremlagt for Retten. Retten undlod at betegne indlæg IV korrekt som en anfægtelse af Kommissionens vurdering af de faktiske omstændigheder. Retten undlod at tage hensyn til appellanternes betragtninger, som burde have været vurderet, fordi a) Retten havde anmodet om dem, b) de var blevet indgivet, før Kommissionen indleverede sit svarskrift og c) appellanterne havde hele tiden anført, at de ønskede at anfægte vurderingen af de faktiske omstændigheder. Rettens tilgang var ikke i overensstemmelse med dommen i sagen Ayadi mod Kommissionen, T-527/09.

Det andet anbringende bestrider Rettens afgørelse under henvisning til, at den undlod at anvende den bindende virkning af Kadi II-dommen. Retten undlod selv at fastslå, hvorvidt påstandene i begrundelsen var velunderbyggede.

Det tredje anbringende bestrider Rettens konstatering af, at Kommissionen foretog en omhyggelig og uafhængig gennemgang af begrundelsen for opførelsen på listen. Rettens konstatering af, at Kommissionen foretog en sådan gennemgang, var uholdbar i lyset af sagens faktiske omstændigheder og tidligere retlige konklusioner i lignende sager.

Det fjerde anbringende bestrider Rettens afgørelse om, at Sanabel ikke havde nogen søgsmålskompetence under henvisning til, at Retten begik en retlig fejl i dens opfattelse af loven. Sanabels søgsmålskompetence er ikke betinget af sideløbende karakteriseringer i national ret, men af hvorvidt det anses for at kunne have en sådan kompetence.
—

Andet appelanbringende: Retten begik en retlig fejl, da den fandt, at Rådet ikke kunne anse Giants manglende meddelelse af grundlæggende tærskeloplysninger som mangel på samarbejdsvilje i henhold til grundforordningens artikel 18, stk. 1. De begærede oplysninger var grundlæggende tærskeloplysninger, der var nødvendige for at give institutionerne mulighed for at få et fuldstændigt og korrekt billede af Giant-koncernen, og den manglende meddelelse af disse oplysninger udgjorde således en mangel på samarbejde, som rejser tvivl om pålideligheden af de af Giant fremlagte oplysninger.