Forslag til afgørelse fra generaladvokat Jacobs fremsat den 4. oktober 1989. - DEN FRANSKE REPUBLIK MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - STATSSTOETTE - FORUDGAAENDE UNDERRETNING - KAPITALINDSKUD, YDELSE AF RENTELETTEDE LAAN OG NEDSKAERING AF SOCIALSIKRINGSBIDRAG. - SAG 301/87.



Samling af Afgørelser 1990 side I-00307

svensk specialudgave side 00303

finsk specialudgave side 00319



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . I den foreliggende sag har Den Franske Republik nedlagt paastand om annullation af Kommissionens beslutning 87/585/EOEF af 15 . juli 1987 ( EFT L 352, s . 42 ). I denne beslutning fastslog Kommissionen, at den franske regering havde overtraadt EOEF-Traktatens artikel 93, stk . 3, ved at yde stoette til selskabet Boussac Saint Frères, at stoetten var uforenelig med EOEF-Traktatens artikel 92, og at en del af den skulle soeges tilbage . Det Forenede Kongerige har interveneret i sagen til stoette for sagsoegte, Kommissionen .

Faktiske omstaendigheder

2 . Tekstilsektoren i Det Europaeiske Faellesskab er en udsat og vanskeligt stillet sektor . Virksomheden i den er meget spredt, idet den omfatter et meget stort antal smaa virksomheder og et meget differentieret produktsortiment . I 60' erne og 70' erne gav den voksende konkurrence fra lavomkostningslande og aabningen af tekstil - og beklaedningsmarkedet anledning til store vanskeligheder for Faellesskabets industri . Kommissionen har i den omtvistede beslutning anfoert, at en million arbejdspladser, dvs . henved 40% af arbejdspladserne i sektoren, blev nedlagt mellem 1975 og 1985 .

3 . Boussac-koncernens historie gaar tilbage til tiden foer Anden Verdenskrig; i efterkrigstiden blev koncernen den stoerste virksomhed i den franske tekstilsektor . Virksomheden havde imidlertid svaert ved at indrette sig efter den udvikling, der er beskrevet ovenfor, og blev den 30 . maj 1978 erklaeret konkurs . Willot-koncernen overtog gennem sit datterselskab, Saint Frères, selskabet Boussac med henblik paa stiftelse af selskabet Boussac Saint Frères . Til trods for omstruktureringsbestraebelser og lukning af urentable produktioner i 1981 blev alligevel naesten alle selskaber inden for koncernen erklaeret konkurs . Ved udgangen af 1981 var det klart, at der ikke i industrien eller finansverdenen var virksomheder, der var villige til at overtage koncernen som helhed . En oploesning af den ansaas for uantagelig af forskellige grunde; bl.a . ville de sociale omkostninger herved vaere betydelige, og spoergsmaalet om offentlig finansiering blev derfor aktuel . Virksomhedsanalysefirmaet Arthur D . Little fik til opgave at gennemgaa koncernens situation i detaljer og fremsatte et strukturomlaegningsforslag . Instituttet for Industriel Udvikling ( herefter benaevnt "IDI ") og visse privilegerede kreditorer ( banker ) indskoed kapital i et nyt administrerende selskab, der skulle foere tilsyn med virksomheden i det selskab, der herefter blev stiftet, nemlig Compagnie Boussac Saint Frères eller CBSF ( herefter benaevnt "Boussac "). Det er ubestridt, at der efter dette tidspunkt fra selskabet Société de Participation et de Restructuration Industrielle ( herefter benaevnt "Sopari "), der er et datterselskab af IDI, blev indskudt andre store kapitalandele . Det er under naervaerende sag blevet lagt til grund, at disse to selskaber, Sopari og IDI er statsinstitutioner .

Proceduren

4 . Jeg er noedt til her at redegoere temmelig detaljeret for etaperne i proceduren, eftersom det er vigtigt at kende detaljerne for at tage stilling til flere af de procedurespoergsmaal, som den franske regering har paaberaabt sig til stoette for sin annullationspaastand .

5 . Kommissionen opfordrede ved telex af 12 . juli 1983 efter at have modtaget oplysninger, der ikke havde de franske myndigheder som kilde, disse myndigheder til at give oplysninger om det stoettebeloeb og den form for stoette, der var planer om at yde Boussac i toiletpapirsektoren . Denne anmodning blev ikke besvaret og Kommissionen fremsendte derfor endnu et telex af 22 . februar 1984 . Den 22 . marts 1984 oplyste de franske myndigheder i et kort svar, at Boussac havde planer om et nyt produktionsanlaeg til datterselskabet Peaudouce i Roanne ( Loire ) i forbindelse med Boussacs udviklingsplan, der i det store og hele blev finansieret af Sopari, der angaves at vaere Boussacs hovedaktionaer . I afslutningen i svaret oplystes det, at der ikke var planer om saerlige offentlige tilskud i forbindelse med investeringen i Roanne, der beloeb sig til ca . 120 mio . FF .

6 . Kommissionen anmodede ved endnu et telex af 12 . juli 1984 om at faa tilstillet en fortegnelse over samtlige IDI' s ydelser til fordel for Boussac fra december 1981 at regne, og angav herved at den franske premierminister paa dette tidspunkt havde givet IDI saerlige instrukser med henblik paa at redde Boussac . Kommissionen udtalte i tilslutning hertil, at det var blevet meddelt den, at IDI havde besluttet at yde Boussac et laan paa 180 mio . FF til nedsat rente, og at et saadant laan udgjorde stoette, som Kommissionen skulle have underretning om paa projektstadiet, hvorved der henvistes til Traktatens artikel 93, stk . 3 . Kommissionen gjorde den franske regering opmaerksom paa, at enhver stoette, der maatte blive ydet i strid med Traktaten, kan kraeves tilbagesoegt .

7 . I et nyt temmelig kortfattet brev af 22 . august 1984 meddelte den franske regering Kommissionen, at IDI havde foretaget kapitalindskud paa 100,1 mio . FF i forbindelse med indbetalingen af det nye Boussac-selskabs kapital, og at denne kapitalandel senere var blevet overtaget af Sopari . Den franske regering tilfoejede, at Sopari i begyndelsen af 1984 havde indskudt 180 mio . FF i Boussac, og at endnu et indskud paa 200 mio . FF var under indbetaling . Kommissionen meddelte ved skrivelse af 3 . december 1984 den franske regering, at den indledte proceduren i henhold til Traktatens artikel 93, stk . 2, og anmodede den franske regering om at fremsaette sine bemaerkninger . Kommissionen fremhaevede i skrivelsen, at Kommissionen vel fra den franske regering havde faaet nogle faa oplysninger ved besvarelsen i skrivelsen af 22 . august 1984 af Kommissionens tre telex, men at den stadig ikke havde modtaget underretning i henhold til Traktatens artikel 93, stk . 3 . Ogsaa denne gang svarede den franske regering meget kort, idet den over for Kommissionen tilkendegav, at de naevnte tilskud paa 100,1 mio . FF, 180 mio . FF og 200 mio . FF efter dens opfattelse var omfattet af Traktatens artikel 92, stk . 3, litra c ).

8 . Den 14 . marts 1985 anmodede Kommissionen om yderligere oplysninger, og da denne anmodning ikke blev besvaret, rykkede den for disse oplysninger i en skrivelse af 14 . maj 1985 . Den 4 . juni 1985 meddelte den franske regering de supplerende oplysninger, der senere blev uddybet i skrivelser af 11 . oktober 1985, 5 . februar og 19 . juni 1986 . Disse supplerende oplysninger bestod for en stor dels vedkommende af forskellige tekniske notater, der skulle godtgoere, at de finansielle tilskud indgik i en strukturomlaegnings - og udviklingsplan for selskabet, hvorved der skulle ske saavel kapacitets - som personalenedskaeringer . Endvidere blev der holdt tre moeder med deltagelse af repraesentanter for Kommissionen og den franske regering den 18 . oktober 1985, den 14 . maj og den 4 . juli 1986, og andre oplysninger tilgik Kommissionen ved en skrivelse af 21 . juli 1986 .

9 . Da Kommissionen formentlig klart havde tilkendegivet at den ikke ansaa den franske regerings argumenter for tilstraekkelige, skrev den franske minister for Industri, Post, Telekommunikation og Turisme den 10 . november 1986 til Sutherland, der dengang var det medlem af Kommissionen, der var kompetent med hensyn til konkurrence, og udtrykte sin bekymring i anledning af presseartikler, der gik ud paa, at et stort beloeb skulle tilbagesoeges og anmodede om en fornyet overvejelse af Kommissionens synspunkter . Sutherland svarede ved skrivelse af 4 . december 1986, at han ikke kunne anerkende ministerens argumenter og maatte henstille til Kommissionen at vedtage en beslutning i overensstemmelse hermed .

10 . Den davaerende premierminister Chirac skrev den 8 . december 1986 til Kommissionens formand, Delors, at parterne fortsat ikke klart kunne overskue eller blive enige om, hvilke beloeb der noejagtigt var blevet ydet i stoette eller om, hvilke formaal stoetten havde og foreslog en fornyet undersoegelse, hvorved det skulle vaere muligt at loese problemerne . Den 17 . december 1986 vedtog Kommissionen, at stoetten ikke var i overensstemmelse med faellesmarkedet, men den besluttede i tilslutning hertil at fortsaette droeftelserne med den franske regering om den ydede stoettes beloeb, den del heraf, der skulle tilbagesoeges og retningslinjerne for denne tilbagesoegning . En raekke andre henvendelser fra Kommissionen, bl.a . et svar fra Delors til Chirac, foerte ikke hurtigt til fornyet kontakt .

11 . Den franske premierminister udpegede i et brev af 19 . februar 1987 en "kontaktperson", Gadonneix, der i samarbejde med Kommissionens tjenestegrene skulle undersoege, i hvilket omfang der i den stoette, der var ydet Boussac, kunne vaere tale om former for stoette, der var uforenelige med faellesskabsbestemmelserne . Den 27 . marts og den 21 . maj 1987 fik Kommissionen tilstillet to af Gadonneix udarbejdede memoranda . Kontaktmanden gjorde i en ledsageskrivelse til det foerste memorandum navnlig opmaerksom paa tre forhold, som Kommissionen blev anmodet om at tage i betragtning . Der maatte for det foerste laegges vaegt paa omfanget af strukturomlaegningen og de store kapacitetsnedskaeringer hos Boussac, for det andet paa det forhold, at statens foranstaltninger var sket sideloebende med store private investeringer, og for det tredje paa at selskabets finansielle situation var svag og ikke burde svaekkes yderligere .

Beslutningen

12 . Disse synspunkter kunne ikke aendre Komissionens opfattelse, og den vedtog den 15 . juli 1987 den omtvistede beslutning, hvori det fastslaas, at de omhandlede foranstaltninger udgoer ulovlig stoette . Beslutningen er indviklet, men det kan med udgangspunkt i dens dispositive del fastslaas, at den er truffet saerligt med henblik paa tre foranstaltninger eller tre raekker foranstaltninger . For det foerste kapitalindskud paa i alt 333,1 mio . FF fra Sopari i juli 1982 med henblik paa at genoprette og udvide virksomhedens kapital og en raekke andre kapitalindskud paa 110 mio . FF i juni 1984 og 190 mio . FF i januar 1985, dvs . i alt 633,1 mio . FF . For det andet ydede Sopari forskud med et beloeb paa 36,8 mio . FF i juni 1984 samt rentelettede laan paa i alt 295 mio . FF, der blev ydet paa forskellige tidspunkter i perioden december 1982 - januar 1985, dvs . her med i alt 331,8 mio . FF . For det tredje blev der i juni 1983 udbetalt selskabet 35 mio . FF som nedsaettelse af sociale sikringsbidrag, hvilket var en overtraedelse af en tidligere kommissionsbeslutning ( 83/245/EOEF ) af 12 . januar 1983 ( EFT L 137, s . 24 ), som Frankrig ifoelge Domstolens dom i sag 52/83, Kommissionen mod Den Franske Republik ( Sml . 1983, s . 3707 ) har undladt at efterkomme . Kommissionen har beregnet, at af det hermed opnaaede beloeb paa i alt 999,9 mio . FF har Boussac reelt modtaget ydelser med en samlet oekonomisk vaerdi paa 685,86 mio . FF . Af de i beslutningens afsnit 10 anfoerte grunde nedsatte Kommissionen dette samlede stoettebeloeb med de beloeb, Boussac havde udbetalt til daekning af omkostningerne ved overfoersel af visse produktionsanlaeg og arbejdskraft til uafhaengige selskaber, der senere har standset produktionen; disse beloeb andrager 347,3 mio . FF med det resultat, at Boussac skulle tilbagebetale 338,56 mio . FF .

13 . Artikel 1 i Kommissionens beslutning har efter en omskrivning af disse konstateringer faaet foelgende ordlyd :

"Foelgende stoette er ulovlig, da den er ydet i strid med EOEF-Traktatens artikel 93, stk . 3; kapitalindskud paa 633,1 mio . FF fra Sopari, efter overfoersel fra IDI, rentelettede laan paa 331,8 mio . FF og nedskaering af socialsikringsbidragene med 35 mio . FF i henhold til stoetteordningen for tekstil - og beklaedningsindustrien, alt ydet i perioden 1982 til 1985 til Boussac Saint Frères, en stoerre producent af tekstilvarer, beklaedning og papir, og for sent anmeldt af den franske regering til Kommissionen, ved telex af 22 . marts og ved skrivelse af 23 . august 1984, og - som led i prodeduren efter artikel 93, stk . 2 - ved skrivelser af 4 . februar, 4 . juni og 11 . oktober 1985, 5 . februar, 19 . juni og 21 . juli 1986, 27 . marts og 21 . maj 1987 . Stoetten er desuden uforenelig med faellesmarkedet, efter Traktatens artikel 92 ".

I beslutningens artikel 2 bestemmes, at et beloeb paa ialt 338,56 mio . FF af de samlede udbetalte beloeb paa 685,86 mio . FF skal kraeves tilbagebetalt .

Parternes anbringender og argumenter

14 . Den Franske Republik har ved staevning indgivet den 4 . oktober 1987 anlagt sag med paastand om annullation af denne beslutning . Den har til stoette for annullationspaastanden fremfoert fire grupper soegsmaalsgrunde : Den har for det foerste fremfoert forskellige anbringender om fejl ved proceduren; for det andet har den gjort gaeldende, at beslutningen udgoer en tilsidesaettelse af Traktatens artikel 190, idet dens begrundelse paa forskellige punkter er mangelfuld; for det tredje goer den gaeldende, at beslutningen i visse henseender er i strid med Traktatens artikel 92; endelig har den anfoert, at beslutningen udgoer en tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet .

15 . Kommissionen har, stoettet af Det Forenede Kongerige, nedlagt paastand om frifindelse med den begrundelse, at sagsoegerens soegsmaalsgrunde i det hele skal forkastes . Jeg skal her undersoege soegsmaalsgrundene én for én i den raekkefoelge, de er blevet fremsat af Den Franske Republik i staevningen .

I - Procedurespoergsmaal

16 . Foerst skal jeg se paa de procedurespoergsmaal, som den franske regering har beskaeftiget sig med i sine soegsmaalsgrunde vedroerende procedurefejl .

Underretning

17 . Den franske regering har i foerste raekke gjort gaeldende, at den, selv om de omtvistede foranstaltninger var stoette, som der skulle gives underretning om, hvilket bestrides, har overholdt sine forpligtelser i henhold til artikel 93, stk . 3; denne bestemmelse har foelgende ordlyd :

"Kommissionen skal underrettes saa betids om enhver paataenkt indfoerelse eller aendring af stoetteforanstaltninger, at den kan fremsaette sine bemaerkninger hertil . Er Kommissionen af den opfattelse, at det paataenkte er uforeneligt med faellesmarkedet i henhold til artikel 92, ivaerksaetter den uopholdeligt den i stk . 2 fastsatte fremgangsmaade . Den paagaeldende medlemsstat maa ikke gennemfoere de paataenkte foranstaltninger, foer den naevnte fremgangsmaade har foert til endelig beslutning ".

18 . Der stilles altsaa i artikel 93, stk . 3, krav om, at Kommissionen underrettes om stoetteprojekter, foer de ivaerksaettes . Den franske regerings udtalelse om, at den har opfyldt sine forpligtelser i henhold til artikel 93, stk . 3, kan ikke anerkendes, for det er klart, at Kommissionen ikke paa forhaand fik underretning om den stoette, der blev bevilget . Stoetten blev ydet mellem 1982 og 1985, og det var i skrivelsen af 22 . marts 1984, at Frankrig foerste gang selv udtalte sig om det forhold, at stoette blev ydet . Som naevnt vedroerte denne skrivelse den stoette, der var blevet ydet Boussacs datterselskab Peaudouce, en stoette, der ikke er omtvistet i naervaerende sag, og skrivelsen indeholdt intet om den raekke foranstaltninger, der er omtvistet i naervaerende sag . Den foerste omtale af de omtvistede foranstaltninger fremkom med skrivelsen af 22 . august 1984, men om nogen egentlig underretning havde der indtil da ikke vaeret tale, og en saadan blev heller ikke efterfoelgende givet, og foerst med det notat, Kommissionen modtog den 21 . juli 1986, dvs . mere end halvandet aar efter at Kommissionen havde indledt proceduren i henhold til artikel 93, stk . 2, blev samtlige stoetteforanstaltninger behandlet i en samlet oversigt i ét enkelt detaljeret memorandum . Paa baggrund heraf mener jeg at kunne fastslaa, at Den Franske Republik klart har tilsidesat forpligtelsen til paa forhaand at give Kommissionen underretning om den stoette, der blev ydet .

19 . Den franske regerings anbringende om, at det ikke er Kommissionens opgave at fastlaegge de formelle vilkaar for underretningen, der begrundes med, at det alene er Raadet, der ifoelge Traktatens artikel 94 er kompetent hertil, kan ikke vaere til hjaelp for den franske regering, naar den, som det her er tilfaeldet, har undladt at give en eller anden form for underretning . Den franske regerings udtalelser om, at de retningslinjer, Kommissionen havde meddelt vedroerende formen for underretning i skrivelse af 2 . oktober 1981, maa anses for vejledende forskrifter uden bindende virkning, er altsaa irrelevant . Under alle omstaendigheder har underretningspligten saa stor betydning for en rigtig gennemfoerelse af det faelles marked, at den ganske klart, saa laenge Raadet ikke har vedtaget forordningsbestemmelser paa omraadet, skal overholdes punktligt, baade naar det gaelder form og indhold, og navnlig er det vaesentligt, at det af underretningen klart fremgaar, at hensigten er at saette Kommissionen i stand til at fremsaette bemaerkninger i henhold til artikel 93, stk . 3, og i givet fald indlede proceduren i henhold til artikel 93, stk . 2, foer de paagaeldende stoetteprojekter gennemfoeres . Og paa linje med Det Forenede Kongerige mener jeg, at saadanne oplysninger som dem, Kommissionen har givet i skrivelsen af 2 . oktober 1981 om de oplysninger, den maa raade over for at kunne udfoere sine opgaver i henhold til artikel 93, stk . 3, udgoer et relevant forhold ved afgoerelsen af, om en medlemsstat har opfyldt sine forpligtelser i henhold til Traktaten, og navnlig dennes artikel 5 .

Fristen

20 . Den franske regering har dernaest fremsat kritik af Kommissionens langsommelighed . For det foerste goer den gaeldende, at Kommissionen ikke fulgte kravene i henhold til Domstolens dom i sag 120/73, Lorenz mod Forbundsrepublikken Tyskland ( Sml . 1973, s . 1471 ), eller i Domstolens dom i sag 84/82, Forbundsrepublikken Tyskland mod Kommissionen ( Sml . 1984, s . 1451 ). Domstolen naaede i de naevnte domme til det resultat, at Kommissionen er forpligtet til at handle hurtigt i den indledende fase af proceduren ifoelge artikel 93, stk . 3, og tage stilling inden for en rimelig frist, som Domstolen mente at kunne fastsaette til to maaneder, idet den paagaeldende medlemsstat ved fristens udloeb kan ivaerksaette stoetteprojekterne efter at have givet Kommissionen meddelelse herom . Saafremt Kommissionen efter en indledende undersoegelse naar til det resultat, at stoetten ikke er forenelig med faellesmarkedet, skal den ufortoevet indlede den i artikel 93, stk . 2, omhandlede procedure . Den franske regering goer i det foreliggende tilfaelde gaeldende, at Kommissionen modtog underretning om stoetteforanstaltningerne saa tidligt som den 22 . marts 1984, og at den foerst den 3 . december 1984 indledte proceduren i henhold til artikel 93, stk . 2 . Men som tidligere naevnt vedroerte skrivelsen af 22 . marts 1984 foranstaltninger, der ikke er omtvistet i naervaerende sag, og de oplysninger, der senere fremkom, blev foerst givet, efter at de omhandlede oekonomiske tilskud var blev ydet . Der er derfor ikke grundlag for den franske regerings paaberaabelse af principper, hvis gyldighed Domstolen har anerkendt for saa vidt angaar stoetteprojekter, som der forskriftsmaessigt var givet underretning om i god tid .

21 . Frankrig har desuden gjort gaeldende, at Kommissionens beslutning er fejlbehaeftet som foelge af det lange tidsrum, der hengik, foer den blev vedtaget, og at dette var en tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning om, at Kommissionen i sidste ende ikke ville modsaette sig stoetten . En forsinkelse fra Kommissionens side med vedtagelsen af en beslutning kan faktisk affoede en berettiget forventning som naevnt ( jfr . Domstolens dom af 24 . november 1987, Rijn-Schelde-Verolm Machinefabrieken en Scheepswerven NV mod Kommissionen, 223/85, Sml . s . 4617 ). Faktisk gik der i denne sag lang tid, foer beslutningen blev vedtaget, men dette skyldes i hoej grad de franske myndigheders adfaerd . Som naevnt modtog Kommissionen foerst den 22 . august 1984 oplysninger om IDI' s og Soparis kapitalindskud i Boussac . I 1985 og i en stoerre del af 1986 havde Kommissionen vanskeligheder med at faa sammenhaengende oplysninger ud af de franske myndigheder, og som tidligere fremhaevet var det foerst den 21 . juli 1986, at den ydede stoettes samlede beloeb klart kunne goeres op . I Sutherlands svarskrivelse til den franske industriminister af 4 . december 1986 hedder det utvetydigt, at Sutherland som kommissaer med ansvar for konkurrencepolitikken ville henstille til Kommissionen at vedtage en beslutning om stoettens ulovlighed paa Kommissionens moede den 17 . december 1986 . Af fremstillingen ovenfor af de faktiske omstaendigheder i sagen fremgaar, at forsinkelsen var en foelge af de franske myndigheders egne bestraebelser, og den franske regering har efter min mening ikke grund til at rejse kritik af denne forsinkelse . Og selv efter at den franske industriminister og derefter den franske premierminister havde betonet noedvendigheden af nye droeftelser og en afklaring, angav Kommissionens formand i sin skrivelse af 20 . januar 1987 til den franske premierminister utvetydigt, at disse droeftelser for Kommissionen kun kunne gaa ud paa at fastslaa, hvilke beloeb, den ydede stoette noejagtigt kunne opgoeres til, og at finde frem til fremgangsmaaderne for tilbagebetaling, men ikke paa at naa frem til en afgoerelse om stoettens lovlighed . Efter fremsendelsen af den franske kontaktpersons to memoranda ( som Kommissionen ogsaa maatte anstrenge sig ganske meget for at opnaa ), vedtog Kommissionen til slut beslutningen af 15 . juli 1987 .

22 . Paa baggrund heraf kan Kommissionen efter min mening ikke lastes for forsinkelserne i den foerste del af den omhandlede periode frem til juli 1986, for den var ude af stand til at faa fuldstaendige og klare oplysninger om de omtvistede foranstaltninger . Og selv om den efter naevnte tidspunkt havde kunnet handle hurtigere og maaske ogsaa reagere mere energisk paa den franske regerings insisteren paa visse punkter, kan denne ikke retmaessigt i den forbindelse kritisere den lange tid, der hengik, og endnu mindre paaberaabe sig en tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning .

Retten til kontradiktion

23 . Den franske regering har gjort gaeldende, at Kommissionen har tilsidesat "retten til forsvar", idet den ikke meddelte de oplysninger, den modtog fra andre beroerte parter under proceduren i henhold til artikel 93, stk . 2 . Kommissionen ses at have modtaget bemaerkninger fra fire medlemsstater, seks virksomhedssammenslutninger og en enkelt virksomhed . Det staar fast, at retten til forsvar udgoer et grundlaeggende faellesskabsretligt princip, og Domstolen har i dommen i sag 259/85, Den Franske Republik mod Kommissionen ( Sml . 1987, s . 4393 ), under henvisning til sin praksis ifoelge dommene af 10 . juli 1986 i sagerne 234/84 og 40/85, Kongeriget Belgien mod Kommissionen ( Sml . s . 2263 og 2321 ), fastslaaet, at dette princip kraever, at den beroerte medlemsstat saettes i stand til i tide at kommentere indsigelser, som er fremfoert af beroerte tredjemaend i henhold til artikel 93, stk . 2, og som Kommissionen agter at laegge til grund for beslutningen . Domstolen understregede i oevrigt, at i det omfang, hvor medlemsstaten ikke har vaeret i stand til at kommentere saadanne oplysninger, kan Kommissionen ikke laegge dem til grund for sin beslutning imod denne stat . Da Domstolen i sag 259/85, Den Franske Republik mod Kommissionen, taler om "indsigelser, ..., ... som Kommissionen agter at laegge til grund for beslutningen" ( og altsaa anvender ikke helt den samme formulering som i de naevnte af Belgien anlagte sager ), maa der vaere plads til forskellige meninger om, hvad princippet helt noejagtigt indebaerer, og hvorledes det skal anvendes i praksis . Praktiske vanskeligheder som dem, Kommissionen har omtalt i retsmoedet, kan navnlig forekomme i visse tilfaelde, hvor tredjemaend har vaeret forhindret i at fremsaette bemaerkninger . Det tilkommer efter min mening Kommissionen at rydde disse vanskeligheder af vejen, for den skal noeje foelge den faste procedure ifoelge artikel 93, stk . 2, og herved tilgodese vedkommende medlemsstats rettigheder, og medlemsstaterne skal ligeledes punktligt opfylde de betingelser, der paahviler dem i medfoer af artikel 93, stk . 3 .

24 . Efter min mening har Kommissionen i naervaerende sag ikke henholdt sig til den normale procedure . Spoergsmaalet herom kraever imidlertid ikke naermere omtale, idet denne afvigelse ikke i denne sag kan medfoere, at Kommissionens beslutning skal annulleres . Domstolen har i naevnte dom i sag 259/85, Den Franske Republik mod Kommissionen, udtalt, at en tilsidesaettelse af retten til forsvar kun kan medfoere, at en retsakt annulleres, hvis det maa antages, at proceduren ville have foert til et andet resultat, saafremt den paagaeldende mangel ikke havde foreligget . I det foreliggende tilfaelde har Kommissionen paa et fremskredent stadium af sagens behandling tilbudt at fremlaegge de omhandlede bemaerkninger, og den har ogsaa faktisk efter anmodning fra Domstolen fremlagt dem . Selv om den omhandlede mangel naturligvis ikke derved er bragt ud af verden, fremgaar det klart af indholdet af disse bemaerkninger, at de ikke tilfoejer noget nyt til de oplysninger, Kommissionen allerede sad inde med, og den franske regering har ikke, efter til sidst at have faaet tilstillet bemaerkningerne, vaeret inde paa, at de kunne have medfoert, at proceduren fik et andet udfald . Et anbringende herom ville under alle omstaendigheder have vaeret vanskeligt at begrunde, naar henses til de meget intense og langvarige samraad, der i procedurens sidste faser fandt sted mellem Kommissionen og de franske myndigheder . Kommissionens beslutning skal altsaa efter min mening ikke annulleres af denne grund .

Virkningerne af manglende underretning

25 . Den sidste soegsmaalsgrund vedroerende proceduren, som den franske regering har fremfoert, vedroerer virkningerne af en undladelse af at give Kommissionen underretning om et foreliggende stoetteprojekt . Spoergsmaalet drejer sig om hvilke befoejelser, Kommissionen raader over, saafremt en medlemsstat ikke opfylder forpligtelsen ifoelge Traktatens artikel 93, stk . 3, til at give underretning om et stoetteprojekt . Spoergsmaalet herom er fremme i flere sager, der for tiden verserer for Domstolen, og det er blevet udfoerligt behandlet i generaladvokat Tesauros forslag til afgoerelse i sag 142/87, Kongeriget Belgien mod Kommissionen . Jeg vil her begraense mig til at tage stilling til det udelukkende med henblik paa afgoerelsen af naervaerende sag . Problemstillingen kan formuleres som foelger : I beslutningens konklusion fastslaar Kommissionen, at den omhandlede stoette "er ulovlig, da den er ydet i strid med EOEF-Traktatens artikel 93, stk . 3 ". Kommissionen anfoerer i fortsaettelsen, tilsyneladende subsidiaert, at stoetten desuden er uforenelig med faellesmarkedet, efter Traktatens artikel 92 . I begrundelsen til beslutningen hedder det i afsnit III :

"Denne stoette skulle derfor anmeldes til Kommissionen som omhandlet i artikel 93, stk . 3 . Da den franske regering ikke i det foreliggende tilfaelde anmeldte stoetten paa forhaand, har Kommissionen ikke kunnet tage stilling til de paagaeldende foranstaltninger, foer de blev gennemfoert . Stoetten er saaledes ulovlig i henhold til faellesskabsretten fra det tidspunkt, hvor den blev ydet . Den situation, der er opstaaet ved, at den franske regering ikke har opfyldt sine forpligtelser, er saerlig alvorlig, fordi stoetten allerede er blevet udbetalt . Endvidere har den franske regering bekraeftet, at 290 mio . FF var blevet udbetalt, efter at Kommissionen den 21 . november 1984 havde indledt den formelle undersoegelsesprocedure i henhold til Traktatens artikel 93, stk . 2 . Samtlige stoetteforanstaltninger maa saaledes anses for ulovlige i henhold til faellesskabsretten . I denne forbindelse maa det erindres at stoettens ulovlige virkninger ikke kan afhjaelpes a posteriori - i betragtning af at de ved artikel 93, stk . 3, fastsatte regler er af bindende karakter og udgoer en forskrift, der falder ind under den offentlige orden; at disse regler har direkte virkning, er fastslaaet af Domstolen ved dens dom af 19 . juni 1973 i sag 77/72 . De omhandlede stoetteforanstaltninger er ulovlige, idet procedurereglerne i artikel 93, stk . 3, er blevet tilsidesat . Disse foranstaltninger er desuden uforenelige med faellesmarkedet, jfr . EOEF-Traktatens 92 .

I tilfaelde, hvor der er ydet stoette, som er uforenelig med faellesmarkedet, kan Kommissionen - med hjemmel i Domstolens dom af 12 . juli 1973 i sag 70/72, bekraeftet ved dom af 24 . februar 1987 i sag 310/85 - paalaegge medlemsstaterne at kraeve den ulovlige stoette tilbagebetalt ".

26 . Den franske regering har i staevningen karakteriseret Kommissionens begrundelse paa foelgende maade . Tilsidesaettelsen af procedurereglerne i Traktatens artikel 93, stk . 3, medfoerer, at de omtvistede foranstaltninger definitivt er ulovlige "per se", hvorfor disse foranstaltninger ikke laengere vil kunne goeres retmaessige . Ulovligheden paa grund af formelle mangler overfloediggoer derfor enhver realitetsbehandling og er i og for sig tilstraekkelig til at begrunde kravet om tilbagesoegning .

27 . Den franske regering har bestridt, at de omtvistede foranstaltninger kan anses for ulovlige som foelge af en tilsidesaettelse af procedurereglerne . Den goer gaeldende, at Kommissionens begrundelse er inkonsekvent; for selv om det udtales, at en undersoegelse af stoetteforanstaltningernes indhold ikke er noedvendig som foelge af stoettens ulovlighed "per se", har Kommissionen faktisk gennemfoert en undersoegelse som naevnt . Kommissionen har desuden ifoelge den franske regering tilsidesat princippet om ligebehandling og princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, ved at rejse spoergsmaalet om ulovlighed "per se" i relation til en tilsidesaettelse af procedureregler, der var begaaet fire eller fem aar forinden . Den franske regering goer gaeldende, at det af den systematiske sammenhaeng i artikel 92, stk . 2 og stk . 3, samt af Domstolens praksis foelger, at Kommissionen er forpligtet til at gennemfoere en materiel undersoegelse, foer det fastslaas, at stoetteforanstaltninger er ulovlige . Den har i replikken tilfoejet, at undladelsen af at gennemfoere en saadan behandling kan foere til at helt igennem tilladelige stoetteforanstaltninger naegtes godkendelse af rent formelle grunde .

28 . Det maa siges, at den franske redegoerelse for indholdet af Kommissionens beslutning ikke helt stemmer overens med den, der faktisk kan laeses ud af beslutningens ord; det fremgaar navnlig af sidste afsnit af citatet fra beslutningen ovenfor, at Kommissionen som grundlag for tilbagesoegningskravet har paaberaabt sig ikke en tilsidesaettelse af artikel 93, stk . 3, men derimod stoettens paastaaede uforenelighed med faellesmarkedet .

29 . Alligevel ligger Kommissionens begrundelse som den foelger af dens indlaeg i denne sag ganske taet op ad den franske regerings fremstilling . Kommissionen har i svarskriftet gjort gaeldende, at tilsidesaettelsen af procedurebestemmelserne helt lader sig adskille fra tilsidesaettelsen af de materielretlige bestemmelser og udgoer en selvstaendig ulovlighedsgrund, en slags ulovlighed "per se", der som Kommissionen ogsaa har udtalt i begrundelsen til beslutningen ikke kan bringes i orden efterfoelgende . I det foreliggende tilfaelde maa Kommissionen gaa ud fra, at den og foelgelig ogsaa Domstolen i et saadant tilfaelde ikke kan efterproeve stoetteforanstaltningernes overensstemmelse med faellesmarkedet . Kommissionen har faktisk gjort gaeldende, at den tillaegger det betydning, at Domstolen drager alle konsekvenser af en tilsidesaettelse af procedurereglerne og ikke realitetsbehandler sagen . Dette synspunkt ( som Kommissionen erkender er en nyhed ) vil efter dens opfattelse give store lettelser i arbejdet og megen ekstra tid til gennemfoerelse af undersoegelsesproceduren vedroerende stoette i medfoer af artikel 93, stk . 2 . Det vil ogsaa laegge en daemper paa medlemsstaternes tilboejelighed til at undlade at give underretning om stoetteprojekter og "bidrage til at loese de problemer, der knytter sig til tilbagesoegning af stoette ".

30 . Det Forenede Kongerige har i sit indlaeg bestridt Kommissionens argumentation om, at en tilsidesaettelse af procedurebestemmelserne i artikel 93, stk . 3, medfoerer stoettens ulovlighed "per se ". Det goeres gaeldende, at Domstolens praksis om den direkte virkning af artikel 93, stk . 3, sidste punktum, helt igennem lader sig forene med det synspunkt, at en medlemsstats undladelse af at give underretning om stoette ikke fritager Kommissionen for forpligtelsen til at godtgoere, at den omhandlede stoette er forbudt i medfoer af artikel 92 . Desuden anfoeres det, at det synspunkt, at stoetten er ulovlig alene som foelge af manglende underretning, strider mod ordlyden og formaalet med artikel 93 og vil kunne foere til domfaeldelse af en medlemsstat hver gang, der ikke er givet underretning uanset den paastaaede stoettes art, og endog naar manglende underretning er udtryk for en undladelse i god tro . Det Forenede Kongerige mener desuden, at det er ufornoedent, at Domstolen afgoer spoergsmaalet herom i denne sag, eftersom udbetalingerne er af en saadan stoerrelse og art, at Domstolen let kan afgoere, om de vil kunne paavirke samhandelen mellem medlemsstater, og desuden fastslaa, om Domstolen har raadet over tilstraekkelige oplysninger til stoette for det resultat, at de oekonomiske tilskud har udgjort en med faellesmarkedet uforenelig stoette .

31 . Det Forenede Kongeriges udtalelse om, at det er ufornoedent, at Domstolen tager stilling til det af Den Franske Republik rejste spoergsmaal, virker vel meget besnaerende, men den kan ikke godtages . Den kommissionsbeslutning, der er anfaegtet i den foreliggende sag stoettes foerst og fremmest, jfr . beslutningens artikel 1, paa en overtraedelse af bestemmelserne i Traktatens artikel 93, stk . 3 . Saafremt den argumentation, den franske regering har fremfoert paa dette punkt, rammer plet, skal Kommissionens beslutning i alt fald for saa vidt annulleres . Desuden skal der, naar henses til den betydning, som spoergsmaalet om ulovligheden "per se" med alt, hvad det indebaerer, har haft i droeftelserne for Domstolen og navnlig i retsmoedet, under alle omstaendigheder afgoeres .

32 . Foer jeg tager stilling, skal jeg bemaerke, at selv om Kommissionen ikke umiddelbart efter artikel 93 er befoejet til at indlede proceduren i henhold til artikel 93, stk . 2, naar der ikke er givet underretning om stoette, har Domstolen i dommen i sag 173/73, Italien mod Kommissionen ( Sml . 1974, s . 709 ), fastslaaet, at Kommissionen har denne befoejelse . Men Domstolen fastslog ogsaa, at Kommissionen i et saadant tilfaelde ikke er forpligtet til punktligt at foelge proceduren ifoelge artikel 93, stk . 2 . Navnlig er det overfloedigt at fastsaette en frist for at efterkomme beslutningen . I praemisserne 14-15 i naevnte dom fastslog Domstolen, at en fortolkning af artikel 93, hvorefter en ny stoette, der er indfoert af en medlemsstat i strid med fremgangsmaaden i artikel 93, stk . 3, ikke kan vaere genstand for den i stk . 2 foreskrevne fremgangsmaade, herunder den obligatoriske fastsaettelse af en frist

"(( er )) ... uacceptablt fordi den foerer til at beroeve bestemmelserne i stk . 3 deres bindende virkning og endog til at begunstige overtraedelser heraf ".

Hertil foejes i praemis 16 :

"Til gengaeld indebaerer aanden og systemet i artikel 93, at Kommissionen, naar den konstaterer, at en stoette er blevet indfoert eller aendret under tilsidesaettelse af stk . 3, navnlig naar den finder, at denne stoette ikke er forenelig med faellesmarkedet i henhold til artikel 92, skal kunne traeffe beslutning om, at den paagaeldende medlemsstat boer ophaeve eller aendre stoetten, uden at Kommissionen er forpligtet til at indroemme en frist, og saaledes at sagen kan indbringes for Domstolen, hvis den omhandlede stat ikke retter sig herefter med fornoeden omhu;

i et saadant tilfaelde kan Kommissionens retsmidler ikke vaere begraenset til anvendelsen af den mere komplicerede fremgangsmaade i artikel 169 ".

33 . I sag 173/73 skulle det afgoeres, om Kommissionen faktisk kunne anvende proceduren i henhold til artikel 93, stk . 2, og i bekraeftende fald med hvilke tilpasninger den kunne det, naar der ikke er givet underretning om stoette . Men der kan ogsaa i citaterne ovenfor fra naevnte dom hentes nyttig vejledning for undersoegelsen af det her omhandlede problem, hvor det skal afgoeres, om en konstatering af ulovlighed i medfoer af artikel 93, stk . 2, kan grundes paa en tilsidesaettelse af artikel 93, stk . 3 .

34 . Artikel 93, stk . 2, indeholder naturligvis ikke nogen udtrykkelig hjemmel hertil . Efter bestemmelsens ordlyd kan Kommissionen skride ind over for stoette med den begrundelse, at den er uforenelig med faellesmarkedet, men ikke at artikel 93, stk . 3, er tilsidesat . Spoergsmaalet herom maa imidlertid som fastslaaet af Domstolen i naevnte sag 173/73 undersoeges i lyset af aanden og systemet i artikel 93 og navnlig artiklens stk . 2 og stk . 3 . I artikel 93, stk . 2, er der fastlagt en procedure for en forudgaaende undersoegelse i Kommissionen af stoetteprojekter med henblik paa at afskaere indfoerelsen af stoette, der er uforenelig med faellesmarkedet . Med dette formaal for oeje stilles der i artikel 93, stk . 3, krav om, at medlemsstaterne giver Kommissionen underretning om nye stoetteforanstaltninger og undlader at ivaerksaette disse, saa laenge Kommissionen ikke har godkendt dem . Denne ordning og dens formaal tillader ikke en medlemsstat at saette sig ud over kravene ifoelge artikel 93, stk . 3, uden at udsaette sig for sanktioner .

35 . Hertil kommer, at det paa forhaand er klart, at Kommissionens befoejelser i medfoer af artikel 93, stk . 2, ikke er udtoemmende beskrevet med formuleringen af denne artikel . F.eks . synes de i artikel 93, stk . 2, anvendte ord om at Kommissionen kan traeffe beslutning om, at stoetteforanstaltninger skal ophaeves eller aendres, udelukkende at vaere moentet paa eksisterende stoetteforanstaltninger, men det er ubestridt, at Kommissionen med hjemmel i denne bestemmelse ogsaa kan skride ind over for projekteret stoette . Desuden skal som fastslaaet af Domstolen i dommen i sag 173/73, Italien mod Kommissionen, artikel 93, stk . 2, ikke fortolkes umiddelbart efter ordlyden, for saa vidt angaar stoette, der indfoeres, uden at der er givet underretning, eftersom Kommissionen som fastslaaet af Domstolen ikke er forpligtet til at fastsaette en frist for beslutningens gennemfoerelse . Endvidere foelger det af selve ordlyden af artikel 93, stk . 2, at Kommissionen ikke er befoejet til at paabyde tilbagesoegning af stoette, men Domstolen har anerkendt, at den besidder en saadan befoejelse . Paa baggrund af det anfoerte kan det i alt fald antages, at beskrivelsen af Kommissionens befoejelser i henhold til artikel 93, stk . 2, ikke kan goeres til genstand for en indskraenkende fortolkning .

36 . Argumentet om, at de forpligtelser, der er paalagt medlemsstaterne ved artikel 93, stk . 3, alene har en processuel karakter, og om at der herefter ikke gaelder noget egentligt forbud, maa ogsaa forkastes . Indledningsvis kan det bemaerkes, at artikel 92, stk . 1, udtrykkeligt finder anvendelse paa al stoette som omhandlet i denne bestemmelse "bortset fra de i denne Traktat hjemlede undtagelser ". Det kan endog goeres gaeldende, at stoette, der er blevet ivaerksat i strid med artikel 93, stk . 3, ikke er blevet ydet med hjemmel i Traktaten, hvorfor den, da den er uforenelig med faellesmarkedet, alene af denne grund er forbudt i henhold til artikel 92, stk . 1 .

37 . Andre mere vidtraekkende grunde melder sig her til stoette for det resultat, at en stats undladelse af at opfylde sine forpligtelser i henhold til artikel 93, stk . 3, kan faa saerlige foelger . Dette foelger efter min mening implicite af Domstolens praksis vedroerende den direkte virkning af sidste punktum i artikel 93, stk . 3; en bestemmelse, der selv om den ikke direkte er relevant i naervaerende tilfaelde, med rette er blevet paaberaabt af Kommissionen, selv om den ikke har givet en forklaring herpaa . I praemis 8 i Domstolens dom i sag 120/73, Lorenz, hedder det :

"... forbuddets umiddelbare virkning udstraekkes til enhver stoette, som skulle blive gennemfoert uden underretning herom, eller som i tilfaelde af underretning ydes i den indledende fase eller - hvis Kommissionen ivaerksaetter den kontradiktoriske fremgangsmaade - foer vedtagelsen af den endelige beslutning ".

Heraf foelger efter min mening, at saafremt forbuddet overtraedes, enten fordi ny stoette ivaerksaettes uden underretning, eller fordi stoette, hvorom der er givet underretning, gennemfoeres, foer Kommissionen har godkendt den, er de nationale domstole i soegsmaal anlagt af en beroert part forpligtet til at anvende forbuddet . Det er efter min mening klart, at de nationale domstole ved haandhaevelsen af dette forbud ikke blot kan anvende processuelle foranstaltninger, hvorved stoettens ivaerksaettelse midlertidigt afbrydes . De er tvaertimod forpligtet til at statuere, at enhver foranstaltning, der hidtil er gennemfoert i strid med sidste punktum i artikel 93, er ulovlig, og til at traeffe alle egnede og mulige genopretningsforanstaltninger, herunder tilbagebetaling af allerede udbetalt stoette . Kun paa denne maade vil de kunne tilfredsstille det krav om effektive retsmidler, der er en del af begrebet umiddelbart anvendelig ret .

38 . Saafremt de nationale domstole har adgang til at fastslaa, at stoette, der er ivaerksat uden underretning, er ulovlig som foelge af manglende underretning, maa Kommissionen efter min mening ogsaa have adgang til at bestemme, at saadanne stoetteforanstaltninger er ulovlige alene af naevnte grund, for det er Kommissionen, som det foerst og fremmest tilkommer at kontrollere statsstoette .

39 . Det element, der i saerlig grad spiller ind ved vurderingen af, hvor omfattende befoejelser Kommissionen har, kan efter min mening dog nok udledes af princippet om den tilsigtde virkning . Dette princip noedvendiggoer en udvidende fortolkning af disse befoejelser, naar henses til den store betydning bestemmelserne i artikel 93 har for en rigtig gennemfoerelse af faellesmarkedet; en betydning, der gentagne gange er blevet fremhaevet af Domstolen ( jfr . eksempelvis de forenede sager 91/83 og 127/83, Heineken Brouwerijen BV mod Inspecteur der Venootschapsbelasting, praemis 20, Sml . 1984, s . 3435 ). Kommissionens befuldmaegtigede har i retsmoedet fremhaevet de vanskeligheder, visse medlemsstaters gentagne undladelse af at opfylde deres forpligtelser i henhold til Traktatens artikel 93, stk . 3, har givet anledning til . Det er klart, at Kommissionen i saadanne tilfaelde forhindres i at udoeve de befoejelser, der er tillagt den ved Traktatens artikel 93, stk . 2 . Selv den omstaendighed, at medlemsstaterne ifoelge Traktaten er forpligtet til ikke at ivaerksaette paataenkt stoette, saa laenge denne ikke er godkendt af Kommissionen, giver efter min mening et fuldgyldigt grundlag for at fastslaa, at Kommissionen i tilfaelde af en ulovlig adfaerd fra en medlemsstats side maa antages at besidde de mest vidtgaaende befoejelser .

40 . Det bemaerkes, at Domstolens dom i sag 173/73, Italien mod Kommissionen, er baseret paa overvejelser vedroerende den tilsigtede virkning, naar det deri konstateres, at det er overfloedigt, at Kommissionen fastsaetter en frist ved anvendelsen af proceduren i henhold til artikel 93, stk . 2, naar det gaelder stoette, der ivaerksaettes uden forudgaaende underretning . En udvidende fortolkning af Traktaten ud fra overvejelser om noedvendigheden af at sikre en effektiv gennemfoerelse af disse bestemmelser er desuden blevet resultatet i forbindelse med gennemfoerelsesbestemmelser vedroerende statsstoette, idet Domstolen har fastslaaet, at Kommissionen kan begaere og opnaa foreloebige foranstaltninger over for en medlemsstat i procedurer i henhold til artikel 93 eller artikel 169; jfr . herved sagerne 31/77 R, og 53/77 R, Kommissionen mod Det Forenede Kongerige og Det Forenede Kongerige mod Kommissionen ( Sml . 1977, s . 921 ), og sag 61/77 R, Kommissionen mod Irland ( Sml . 1977, s . 1411 ). I praemis 20 i dommen i sag 70/72, Kommissionen mod Forbundsrepublikken Tyskland ( Sml . 1973, s . 813 ), udtalte Domstolen desuden, at artikel 93, stk . 3, "... indebaerer befoejelse for Kommissionen til i paakommende tilfaelde at traeffe umiddelbare foreloebige foranstaltninger ". Hertil skal foejes, at Domstolen har anlagt samme anskuelse med hensyn til procedurer, Kommissionen havde ivaerksat til gennemfoerelse af EOEF-Traktatens artikel 85 og 86 - der findes i samme kapitel i Traktaten under overskriften "Konkurrencereglerne" som artiklerne 92-94 om statsstoette; jfr . eksempelvis sag 729/79 R, Camera Care Ltd mod Kommissionen ( Sml . 1980, s . 119 ).

41 . Kommissionen har rigtignok i denne sag i samme beslutning sammenkaedet konstateringerne af den ulovlige overtraedelse af artikel 93, stk . 3, og uforeneligheden med faellesmarkedet, men den har ikke desto mindre adgang til at traeffe en foreloebig beslutning efter at have fastslaaet, at der foreligger en overtraedelse af artikel 93, stk . 3, idet den bevarer muligheden for efterfoelgende at undersoege de materielretlige problemer vedroerende stoettens forenelighed for faellesmarkedet .

42 . Jeg mener af de anfoerte grunde, at Kommissionen er befoejet til i medfoer af artikel 93, stk . 2, at vedtage en beslutning, hvori det konstateres, at stoette, der er ivaerksat uden underretning i og hermed er ulovlig . Den franske og den britiske regerings argument om, at dette synspunkt kan foere til en underkendelse af stoetteforanstaltninger, der faktisk ikke er uforenelige med faellesmarkedet, overbeviser mig ikke; usikkerheden i saa henseende er jo netop ophaevet ved bestemmelsen om en underretningsprocedure, jfr . artikel 93, stk . 3 . Under alle omstaendigheder kan som naevnt ovenfor en stoettes materielretlige ulovlighed som foelge af tilsidesaettelse af kravene ifoelge artikel 93, stk . 3, i og for sig goeres gaeldende ved nationale domstole, idet spoergsmaalet, om den omhandlede stoette eventuelt skal anses for forenelig med faellesmarkedet efter en passende fortolkning, herved er uden betydning .

43 . Spoergsmaalet om, hvorvidt en konstatering af ulovlighed som foelge af tilsidesaettelse af artikel 93, stk . 3, i og for sig er tilstraekkelig til at give grundlag for et tilbagesoegningskrav behoever Domstolen i naervaerende sag ikke at afgoere . Grunden hertil er, at Kommissionen i den omtvistede beslutning ikke har gjort denne grund gaeldende til stoette for tilbagesoegningskravet . Som naevnt ovenfor grundes tilbagesoegningskravet i beslutningen - om end Kommissionens argumentation i den forbindelse ikke er ganske utvetydig - ikke paa stoettens ulovlighed "per se", men paa stoettens uforenelighed med faellesmarkedet . Hvis Domstolen alligevel skulle anse det for noedvendigt at tage stilling til dette spoergsmaal, vil jeg tilslutte mig det synspunkt, generaladvokat Tesauro har fremfoert i sag 142/87, Belgien mod Kommissionen, og som gik ud paa, at Kommissionen er befoejet til at paabyde tilbagesoegning af stoette alene med den begrundelse, at der foreligger en tilsidesaettelse af artikel 93, stk . 3 .

44 . Et andet spoergsmaal i sagen er det, om Kommissionen efter at have konstateret, at stoetten er ulovlig som foelge af tilsidesaettelse af underretningspligten ifoelge artikel 93, stk . 3, er befoejet til at ivaerksaette en materielretlig undersoegelse af stoetten, eller om den er forpligtet til at goere det . Jeg kan ikke tilslutte mig Kommissionens standpunkt i saa henseende i det foreliggende tilfaelde, men mener at den kan ivaerksaette en undersoegelse af foreneligheden af en stoette, der ikke er givet underretning om . Da der overhovedet ikke er udstedt gennemfoerelsesbestemmelser i henhold til artikel 94, maa Kommissionen antage at have vidtgaaende befoejelser, der kan udoeves meget fleksibelt . Retsstillingen efter artikel 93 adskiller sig fra retsstillingen efter Traktatens artikel 85, idet Kommissionen udtrykkeligt i gennemfoerelsesbestemmelserne i artikel 6 i Raadets forordning nr . 17 af 6 . februar 1962, den foerste forordning om anvendelse af bestemmelserne i Traktatens artikler 85 og 86 ( EFT 1962, s . 81 ), er afskaaret fra at meddele fritagelse fra en aftale, der ikke er givet underretning om; jfr . sag 30/78, Distillers mod Kommissionen ( Sml . 1980, s . 2229 ). Traktaten stiller efter min opfattelse ikke krav om, at Kommissionen i hvert enkelt tilfaelde skrider til en undersoegelse af foreneligheden af stoette og - alene her kan jeg ikke erklaere mig enig i generaladvokat Tesauros forslag til afgoerelse i sagen Kongeriget Belgien mod Kommissionen - den afskaerer den heller ikke fra at goere det, naar den finder det passende . Kommissionen er ved en stillingtagen til, om der er anledning til at undersoege spoergsmaalet om, hvorvidt en stoette, der ikke er givet underretning om, er forenelig med faellesmarkedet, befoejet til tage hensyn til faktorer saasom beskaffenheden af undladelsen af at give underretning, stoettens karakter og foelger af enhver art, som den undladte underretning kan have haft, og ogsaa om stoetten allerede er blevet tilbagebetalt . Som fremhaevet af generaladvokat Tesauro i sag 142/87, Kongeriget Belgien mod Kommissionen ( punkt 12 ) kan der ogsaa vaere en vis interesse forbundet med at fastslaa, om stoetten er materielretligt lovlig eller ej . Med hensyn til Kommissionens synspunkt om, at hverken den selv eller Domstolen kan tage stilling til, om stoette, som der ikke er givet underretning om, er forenelig med faellesmarkedet, er det nok indlysende, at naar Kommissionen vaelger at undersoege stoettens forenelighed, faar Domstolen forelagt beslutningen herom til efterproevelse, ogsaa selv om Kommissionen har konstateret, at stoetten er ulovlig som foelge af tilsidesaettelse af artikel 93, stk . 3 .

45 . Sammenfattende har Kommissionen i det foreliggende tilfaelde grundet sin afgoerelse om, at stoetten er ulovlig, baade paa en tilsidesaettelse af artikel 93, stk . 3, og stoettens uforenelighed med faellesmarkedet . Efter min mening har den retmaessigt kunnet begrunde beslutningen med begge forhold . Kommissionen har grundet paalaegget om tilbagesoegning paa den sidstnaevnte grund, hvilket den klart retmaessigt kunne goere . Selv om beslutningens begrundelse og Kommissionens argumentation paa visse punkter kan kritiseres, maa den dog i alt vaesentligt efter min mening laegges til grund . Jeg vil derfor mene, at Den Franske Republiks definitive standpunkt vedroerende procedurespoergsmaalene i naervaerende sag skal forkastes .

II - Begrundelsen til Kommissionens beslutning

46 . Den franske regering har gjort gaeldende, at Kommissionens beslutning i forskellige henseender er unoejagtigt og utilstraekkeligt begrundet .

Markedsandel og virkninger for samhandelen

47 . Den franske regering har i foerste raekke gjort gaeldende, at Kommissionens beslutning indeholder en raekke unoejagtige angivelser vedroerende virksomhedens markedsandel og handelen . Den har navnlig kritiseret Kommissionen for i beslutningen at have konstateret, at tekstileksporten til de oevrige medlemsstater fra 1982 til udgangen af 1984, hvor stoetten blev ydet, steg med 32 %. Den franske regering har endvidere henvist til Kommissionens udtalelse om, at 40% af den franske tekstilproduktion eksporteres, og har herved bemaerket, at Boussacs eksport kun andrager 16%, og at denne virksomheds markedsandel i Europa i oevrigt ligger under 0,5 %. Disse argumenter vedroerer efter min mening mindre kommissionsbeslutningens rigtighed end dens vurdering af stoettens virkning for samhandelen og konkurrencen, en vurdering som jeg skal komme ind paa nedenfor ( i punkterne 57 til 63 ).

Kommissionens undladelse af at angive, hvorfor en nedlaeggelse af virksomheden ville have vaeret at foretraekke frem for en strukturomlaegning

48 . Den franske regering har under henvisning til en udtalelse i Domstolens dom i sag 323/82, Intermills mod Kommissionen ( Sml . 1984, s . 3809, praemis 39 ), anfoert, at Kommissionen "ikke har godtgjort, hvorfor sagsoegerens virksomhed paa markedet, efter at der i kraft af den tildelte stoette var gennemfoert en produktionsomlaegning, skulle vaere egnet til at aendre vilkaarene for samhandelen i en saadan grad, at nedlaeggelse af sagsoegerens virksomhed ville vaere at foretraekke frem for en sanering ".

49 . Den citerede praemis er imidlertid trukket ud af sammenhaengen . Laeses den i sammenhaeng med hele det afsnit i Intermills-dommen, som den hoerer hjemme i ( praemisserne 34-39 ), er det klart, at udtalelsen afspejler de saerlige forhold i naevnte sag og ikke kan tillaegges en videre betydning . Domstolen naaede i Intermills-sagen til det resultat, at Kommissionen ikke havde paavist, hvorfor stoette i form af kapitalindskud i en virksomhed havde skadet konkurrencen i et omfang, der stred mod den faelles interesse under omstaendigheder, hvor det i den omtvistede kommissionsbeslutning var anerkendt, at omstruktureringsforanstaltningerne var gennemfoert, og hvor Kommissionen i oevrigt havde undladt at forklare, hvorfor den omhandlede stoette ikke kunne antages at vaere en del af omstruktureringsforanstaltningerne . I det foreliggende tilfaelde har Kommissionen i afsnittene V til VIII i beslutningen fuldt ud redegjort for grundene til, at den konstaterede, at der ikke var sket nogen virkelig strukturomlaegning inden for Boussac . Der kan altsaa efter min mening ikke drages nogen parallel til Intermills-dommen, og dette anbringende skal derfor forkastes .

Andre mangler ved begrundelsen

50 . Efter min mening har Kommissionen heller ikke som anfoert af den franske regering ved sin vurdering begraenset sig til en automatisk undersoegelse af stoettens forenelighed med de retningslinjer, den selv havde fastlagt, eller undladt at tage hensyn til personale - og kapacitetsnedskaeringerne inden for Boussac . Tvaertimod fremgaar det af beslutningen, at Kommissionen fuldt ud har taget hensyn til anvendelsen af sine retningslinjer og praecist har gendrevet den franske regerings angivelser vedroerende den paastaaede produktionsnedgang .

III - Realiteten

51 . Nedenfor omtales en raekke anbringender fremfoert af den franske regering, der rejser materielretlige spoergsmaal .

Har der med kapitaltilskuddene vaere tale om stoette?

52 . Den franske regering har i foerste raekke gjort gaeldende, at de udbetalte beloeb ikke udgjorde stoette i den i Traktatens artikel 92 forudsatte betydning . Den har herved gjort gaeldende, at det rette kriterium herfor er blevet fastlagt i Domstolens dom i sag 234/84, Kongeriget Belgien mod Kommissionen ( Sml . 1986, s . 2263 ) hvori det udtales :

"Naar der er tale om en virksomhed, hvis ansvarlige kapital udelukkende er i haenderne paa de offentlige myndigheder, skal det navnlig vurderes, om en privat virksomhed ud fra udsigterne til rentabel drift under ligenede omstaendigheder ville have foretaget en saadan kapitalforhoejelse, idet der herved skal ses bort fra ethvert socialt, politisk eller regionalt hensyn til den paagaeldende sektor ...

... (( som ... anfoert )) ... kan en privat virksomhed rimeligvis fremskaffe den noedvendige kapital til at sikre, at en virksomhed, der er kommet i forbigaaende vanskeligheder, kan overleve og paa ny kan blive rentabel, efter omstaendighederne efter en rekonstruktion ".

53 . Den franske regering har gjort gaeldende, at disse kriterier var opfyldt i forbindelse med stoetten til Boussac . Stoetten er ogsaa i overensstemmelse med det kriterium, Kommissionen selv har fastsat i et dokument vedroerende offentlige kapitalindskud (( SG(84 ) D 11839 )), idet den maa anses for at vaere ydet "under omstaendigheder, der vil kunne accepteres af en privat investor, hvis virksomhed udoeves under normale markedsoekonomiske forhold ". Den franske regering har i den forbindelse henvist til den af virksomhedsanalysefirmaet Arthur D . Little gennemfoerte analyse, hvorefter virksomheden var levedygtig og efter omstrukturering kunne naa op paa et normalt rentabilitetsniveau inden for rimelig kort tid . Den har desuden anfoert, at der blev vedtaget et strukturomlaegningsprogram, der senere blev taget op til fornyet vurdering og forskriftsmaessigt tilpasset . Den franske regering har desuden gjort gaeldende, at der blev foretaget store indskud fra private, og at Kommissionen har set bort herfra . Den har saaledes i staevningen under henvisning til de i memorandummet af 21 . maj 1987 fra kontaktpersonen Gadonneix anfoerte tal gjort gaeldende, at beloeb paa sammenlagt 1 401 mio . FF blev tilfoert som kapitaltilskud, laan og kortfristede kreditter, og at kapitaltilfoerslerne fra den private sektor i realiteten var stoerre end de beloeb i offentlige midler, der blev tilfoert . Den franske regering har endelig ogsaa bestridt Kommissionens beslutning med den begrundelse, at den ikke omtaler den omstaendighed, at de private investorer, der overtog selskabet for en symbolsk pris paa 1 FF ogsaa senere inden for rammerne af koebsaftalerne, indskoed beloeb paa 400 mio . FF .

54 . Det er naturligvis med rette, at den franske regering har henvist til, at det korrekte kriterium er angivet i sag 234/84 . Efter min mening maa det dog huskes, at Domstolen i naevnte sag efter den citerede praemis fortsatte med at konstatere, at Kommissionen med rette var gaaet ud fra, at det var lidet sandsynligt, at den omhandlede virksomhed havde kunnet skaffe sig de absolut noedvendige midler til at overleve paa de private kapitalmarkeder, bl.a . fordi virksomheden i flere aar havde lidt meget betragtlige tab, og fordi dens produkter skulle afsaettes paa et marked, der var kendetegnet af overkapacitet . Situationen kan ganske klart siges at vaere den samme i det foreliggende tilfaelde .

55 . Hvad angaar spoergsmaalet om de private investeringer og de saerlige tal, den franske regering har fremdraget, maa det erkendes, at det ikke er genstand for saerlig omtale i Kommissionens beslutning, og at den ikke fuldt ud i svarskriftet har besvaret det . I retsmoedet har spoergsmaalet om, hvorvidt de omtvistede indskud virkelig kom fra den private sektor, naar henses til de forbindelser, der angiveligt bestaar mellem de franske myndigheder og bankerne, vaeret droeftet kort . Afgoerende betydning faar det imidlertid, at det af det samme memorandum fra Gadonneix, som den franske regering har paaberaabt sig, fremgaar, at de omhandlede ekstra indskud var en del af flere finansielle foranstaltninger, som havde til formaal at redde Boussac . Det maa rimeligvis for ikke at sige noedvendigvis kunne fastslaas, at disse indskud - som bekendt var selskabets finansielle situation katastrofalt daarlig og hertil kommer den foreliggende markedssituation - ikke kunne vaere fundet, hvis der ikke var sket direkte tilfoersel af kapital, der stammede fra offentlige kasser . Det ville rigtignok have vaeret at foretraekke, at der i den omtvistede beslutning blev taget saerlig stilling til beskaffenheden og omfanget af indskuddene fra den private sektor, men jeg mener alligevel, at beslutningen gyldigt foerst og fremmest fastslaar, at Boussac ikke kunne have skaffet sig den kapital, der var noedvendig for at viderefoere virksomheden, paa de private kapitalmarkeder, og at tilskuddene fra det offentlige derfor maatte anses for stoette .

56 . For saa vidt angaar de indskud, der blev foretaget af de private investorer, der overtog virksomheden, foretages de ikke, som den franske regering selv havde indroemmet, foer udgangen af 1985, dvs . efter at alle de offentlige finansielle tilskud, der er genstand for Kommissionens beslutning, var udbetalt . De private investorers indskud er altsaa uden interesse ved afgoerelsen af, om tilskuddet fra det offentlige har udgjort stoette .

Virkningerne for samhandelen og konkurrencen

57 . Den franske regering har dernaest gjort gaeldende, at den stoette, der blev ydet Boussac, ikke var omfattet af artikel 92, stk . 1, idet den ikke fordrejede eller truede med at fordreje konkurrencen og heller ikke paavirkede samhandelen mellem medlemsstater .

58 . Hvad angaar virkningerne for konkurrencen, har den franske regering gjort gaeldende, at alternativet til ydelsen af tilskud til Boussac ville have medfoert endnu stoerre konkurrencefordrejninger; dersom man havde valgt at likvidere selskabet, ville dets aktiver vaere blevet koebt af konkurrerende virksomheder til priser langt under deres virkelige vaerdi og dermed ville overkapacitetsproblemet foreligge endnu laengere ude i fremtiden . Den har desuden gjort gaeldende, at Kommissionen ikke har paavist, at Boussac indlod sig paa en konkurrencestridig adfaerd .

59 . Det er unoedvendigt i videre omfang at kommentere denne argumentation . Anvendelsen af artikel 92, stk . 1, forudsaetter blot, at stoette fordrejer eller truer med at fordreje konkurrencen . Den omstaendighed, at et andet forloeb, f.eks . accept af, at en syg virksomhed likvideres, kunne have givet anledning til alvorligere konkurrencefordrejninger end ydelse af stoette, er i det vaesentlige irrelevant . Vedkommende virksomheds adfaerd er ogsaa uden betydning i relation til anvendelsen af artikel 92, stk . 1 .

60 . For saa vidt angaar virkningerne for samhandelen, har den franske regering gjort gaeldende, at Boussac kun har en meget lille markedsandel paa det europaeiske tekstilmarked, nemlig kun 0,3 %. Den goer desuden gaeldende, at Kommissionen urigtigt i beslutningen har anfoert, at Boussacs eksport steg med 32% fra 1982 til 1984; dermed overses det, at stigningen i 1984 skyldes en konjunkturbestemt stigning i efterspoergselen efter hoer . Den franske regering er af den opfattelse, at Kommissionen i stedet for disse forhold burde have lagt vaegt paa perioden 1982-1986, hvor den reelle vaerdi af Boussacs eksport til andre medlemsstater faldt med 33 %. Den har desuden fremlagt forskellige tal, af hvilke det efter dens mening fremgaar, at det franske hjemmemarked for en raekke tekstilprodukter af samme type som dem, Boussac producerede i naevnte tidsrum, gradvis blev praeget af udbuddet af eksportvarer hidroerende fra andre medlemsstater .

61 . Kommissionen har anslaaet Boussacs markedsandel paa det faelles marked til 0,38% og har fremhaevet, at dette ikke er en ubetydelig markedsandel paa et meget opdelt marked, hvor den stoerste producent kun har 0,8 %. Den har ligeledes anfoert, at Boussacs markedsandel er langt stoerre for visse afledede produkters vedkommende .

62 . Uenigheden mellem parterne vedroerende disse spoergsmaal har efter min mening ikke afgoerende betydning . Domstolen har i dommen i sag 730/79, Philip Morris mod Kommissionen ( Sml . 1980, s . 2671 ), fastslaaet foelgende :

"Naar en finansiel stoette, som ydes af en stat, styrker en virksomheds position i forhold til andre virksomheder, som den konkurrerer med i samhandelen inden for Faellesskabet, maa det antages, at denne samhandel paavirkes af stoetten ."

63 . I det foreliggende tilfaelde er det ubestridt, at Boussac er en stoerre faellesskabsproducent, den tredjestoerste producent i Frankrig og den femtestoerste i Faellesskabet . Det er desuden ubestridt, at Boussac deltager i den internationale handel ved eksport af ca . 16% af produktionen til andre medlemsstater . I oevrigt kan der ikke herske nogen tvivl om, at de beloeb, hvormed der er blevet ydet Boussac stoette, var meget store, og at de satte virksomheden i stand til at nedbringe sine omkostninger paa et tidspunkt, hvor samtlige Faellesskabets tekstilproducenter stod over for vanskeligheder . Herefter har Kommissionen efter min mening med foeje kunnet fastslaa, at stoetten paavirkede samhandelen mellem medlemsstaterne og fordrejede og truede med at fordreje konkurrencen . Jeg skal derfor foreslaa Domstolen at forkaste anbringedet paa grundlag af artikel 92, stk . 1 .

Var stoetten forenelig med faellesmarkedet efter betydningen i artikel 92, stk . 3?

64 . Artikel 92, stk . 3, indeholder foelgende bestemmelse :

"Som forenelige med faellesmarkedet kan betragtes :

a ) Stoette til fremme af den oekonomiske udvikling i omraader, hvor levestandarden er usaedvanlig lav, eller hvor der hersker en alvorlig underbeskaeftigelse,

b ) ...

c ) stoette til fremme af udviklingen af visse erhvervsgrene eller oekonomiske regioner, naar den ikke aendrer samhandelsvilkaarene paa en maade, der strider mod den faelles interesse ...

d ) ..."

65 . Kommissionen har i den omtvistede beslutning fastslaaet, at stoetten ikke opfyldte kriterierne for fravigelse i henhold til artikel 92, stk . 3, litra a ) eller litra c ). Den bemaerker i beslutningen med hensyn til artikel 92, stk . 3, litra a ), at underbeskaeftigelsen i de omraader, stoetten vedroerte, ikke var alvorlig . Og den anfoerer, at stoetten blev ydet til en bestemt virksomhed, uanset hvor dennes produktionsanlaeg var beliggende, og at den derfor ikke havde til formaal at fremme udviklingen i visse regioner . Den franske regering har paa sin side anfoert, at stoetten blev ydet til regioner, hvor underbeskaeftigelsen er meget stoerre end gennemsnitligt i Frankrig eller i Faellesskabet .

66 . Kommissionens opfattelse paa dette punkt er ganske klart rigtig . I praemis 19 i Domstolens dom i sag 248/84, Forbundsrepublikken Tyskland mod Kommissionen ( Sml . 1987, s . 4013 ) finder man foelgende udtalelse :

"Det fremgaar af anvendelsen af ordene 'usaedvanlig' og 'alvorlig' i undtagelsesbestemmelserne i litra a ), at denne kun angaar omraader, hvor den oekonomiske situation er meget daarlig i forhold til Faellesskabet som helhed ".

Den franske regering har paapeget, at arbejdsloeshedsprocenterne i tre af de fire regioner, der var beroert af stoetten, nemlig Nord, Pas-de-Calais og Picardie, i 1986 var paa henholdsvis 13,5%, 14,85% og 12,53 %. Men selv om disse procenter faktisk ligger en smule hoejere end faellesskabsgennemsnittet paa 11,5%, kan det ikke goeres gaeldende, at de afspejler en situation, der er "usaedvanlig alvorlig", naar henses til situationen i Faellesskabet som helhed .

67 . For saa vidt angaar artikel 92, stk . 3, litra c ), udtaler Kommissionen i beslutningen, at den franske stoette var omfattet af de retningslinjer for stoette til Faellesskabets tekstilindustri, som Kommissionen havde fastlagt i 1971 og 1977, og af de saerlige kriterier for stoette til den franske tekstilindustri, der var blevet fastsat i 1983 som en forudsaetning for, at Kommissionen frafaldt sine indsigelser over for den franske stoette, der var blevet ydet i form af nedsaettelse af socialsikringsbidrag . Efter Kommissionens opfattelse opfyldte den stoette, der blev ydet Boussac, hverken kriterierne ifoelge faellesskabsordningen eller kriterierne i den saerlige franske ordning, isaer fordi stoetten ikke indebar en egentlig strukturomlaegning inden for virksomheden . Kommissionen har mere udfoerligt i svarskriftet defineret en strukturomlaegning som en tilbundsgaaende reorganisering af en virksomhed med henblik paa at fastholde eller genvinde konkurrenceevnen, hvorved der bliver tale om tilbundsgaaende aendringer vedroerende arbejdskraften, produktionsmidlerne og -processerne, produktionskapaciteten og andre elementer i virksomhedens drift . Kommissionen har anerkendt, at der var sket en reorganisering inden for Boussac, der bl.a . havde omfattet en vaesentlig personalenedskaering, men naaede ikke desto mindre til det resultat, at aendringerne ikke havde bestaaet i andet og mere end blot og bar modernisering eller rationalisering af virksomhedens aktiviteter .

68 . Efter Kommissionens opfattelse udgjorde den stoette, der blev ydet Boussac, en redningsforanstaltning, der ikke opfyldte de kriterier for godkendelse af redningsstoette som Kommissionen har fastlagt i sin skrivelse til medlemsstaterne af 24 . januar 1979 . Saaledes forholdt det sig, fordi stoetten ikke skulle give en syg, men potentielt konkurrencedygtig virksomhed en haandsraekning, indtil der kunne vedtages de absolut noedvendige strukturomlaegningsforanstaltninger, men derimod blev ydet over et langt tidsrum med det formaal kunstigt at holde Boussac i live, og uden at der blev stillet krav om en tilbundsgaaende strukturomlaegning . Kommissionen fandt desuden, at stoetten ikke opfyldte den negative betingelse ifoelge artikel 92, stk . 3, litra c ), idet den fordrejede samhandelsvilkaarene i et omfang, der var i strid med den faelles interesse . Kommissionen har i den sammenhaeng gjort gaeldende, at den omstaendighed, at Boussacs virksomhed kunstigt blev holdt i gang paa et marked praeget af overkapacitet og livlig konkurrence, noedvendigvis maatte svaekke den konkurrencemaessige stilling for andre tekstilproducenter, der havde maattet gennemfoere den noedvendige reorganisering af deres virksomhed uden at modtage statsstoette .

69 . Den franske regering har uden i oevrigt at kritisere de af Kommissionen fastlagte retningslinjer gjort gaeldende, at disse ikke har karakter af bindende retsregler; og Kommissionen skal da ogsaa undlade at anvende retningslinjerne stift og mekanisk og gennemfoere en konkret undersoegelse af fordelen ved stoetteforanstaltningerne . I alt fald opfyldte den stoette, der blev ydet Boussac, kriterierne ifoelge retningslinjerne, og Kommissionen har derfor klart fejlet ved ikke at bringe undtagelsesbestemmelsen i anvendelse . Stoetten indebar navnlig en virkelig strukturomlaegning inden for virksomheden, hvilket de vaesentlige personalenedskaeringer og nedskaeringer af produktionskapaciteten og produktudvalget viser . Den franske regering har tilfoejet, at stoetten ikke blot kan anses for en redningsforanstaltning, idet den blev ydet inden for rammerne af en strukturomlaegningsplan inden for et tidsrum, der maa anses for kort, naar henses til omfanget af strukturomlaegningen .

70 . Det maa ved vurderingen af disse modstaaende synspunkter foerst bemaerkes, at undtagelsesbestemmelsen i artikel 92, stk . 3, litra c ), som en undtagelse fra det generelle forbud i artikel 92, stk . 1, skal fortolkes og anvendes restriktivt . Desuden maa der henvises til Domstolens udtalelse i naevnte Philip Morris-sag vedroerende anvendelsen af artikel 92, stk . 3 :

"Det maa paapeges, at Kommissionen har faaet tillagt et skoen, hvis udoevelse indebaerer oekonomiske og sociale vurderinger, som maa foretages i en faellesskabssammenhaeng ."

71 . Saavel fastlaeggelsen af retningslinjer for bevilling af stoette til bestemte industrisektorer som vurderingen af stoette til enkelte virksomheder paa baggrund af saadanne retningslinjer maa forstaas som omfattende udoevelse af et skoen, der ikke kan efterproeves af Domstolen, medmindre Kommissionen har gjort sig skyldig i en aabenbar vildfarelse eller overskredet graenserne for sit skoen . Det centrale spoergsmaal, som parterne strides om i forbindelse med artikel 92, stk . 3, litra c ), er, om den stoette, der blev ydet Boussac, indebar en egentlig strukturomlaegning af virksomheden . Dette er kvintessensen i et spoergsmaal, der giver anledning til vurderinger af oekonomisk og social art . Selv om der er uoverensstemmelser mellem parterne om de beviselementer, der skal komme i betragtning og om den vaegt, der skal laegges paa dem, har den franske regering efter min mening ikke kunnet paavise, at Kommissionens vurdering af omfanget af strukturomlaegningen inden for Boussac har vaeret udtryk for aabenbar vildfarelse . En noejagtig stillingtagen til strukturomlaegningsgraden synes under alle omstaendigheder at maatte antage en noget teoretisk karakter . Det er en kendsgerning, at Faellesskabets tekstilindustri i 1980 kendetegnedes ved betydelig overkapacitet, og samtlige virksomheder i tekstilsektoren maatte stille sig spoergende med hensyn til fremtidsmulighederne . I 1981 var Boussac Saint Frères under konkursbehandling og virksomheden var voldsomt forgaeldet . I 1986 havde det selskab, der fortsatte virksomheden, Boussac, et mindre overskud, og der ventedes bedre resultater i 1987 . I mellemtiden havde Boussac faaet stillet betydelige summer til raadighed af offentlige midler . Paa baggrund heraf paahviler det den franske regering at bevise, at den stoette, der blev bevilget, ikke foerst og fremmest var stoette til virksomhedsredning, selv om den naturligvis var blevet ydet paa den betingelse, at koncernen blev moderniseret . Efter min mening er der ikke blevet foert bevis herfor .

72 . Desuden kunne Boussac som omtalt af Kommissionen i beslutningen ved hjaelp af den meget store stoette nedbringe sine omkostninger og styrke sin stilling i konkurrencen inden for Faellesskabet . Da Boussac var en stor tekstilproducent, der eksporterede en vaesentlig del af sin produktion til andre medlemsstater, og da markedet i Faellesskabet i det tidsrum, der kommer i betragtning, var praeget af overkapacitet og staerk konkurrence, maa det efter min mening vaere klart, at Kommissionen ikke har overskredet graenserne for sit skoen ved at konstatere, at den stoette, der var blevet ydet Boussac, havde fordrejet samhandelsvilkaarene i et omfang, der stred mod den faelles interesse .

73 . Hertil skal foejes, at Domstolen ved undersoegelsen af, hvorledes Kommissionen har udoevet sit skoen, kun kan laegge vaegt paa, hvilke oplysninger Kommissionen raadede over paa det tidspunkt, hvor den vedtog den omtvistede beslutning . Det er altsaa i medlemsstaternes interesse at soerge for, at alle oplysninger af betydning meddeles Kommissionen paa dette stadium . Og en medlemsstat har under ingen omstaendigheder adgang til for Domstolen at fremlaegge beviselementer, der i det vaesentlige har karakter af nye beviser, saaledes som den franske regering har forsoegt at goere det i denne sag .

IV - Proportionalitetsprincippet

74 . Frankrig har endelig gjort gaeldende, at beslutningen er udtryk for en tilsidesaettelse af det generelle princip om overensstemmelse mellem maal og midler . Den har anfoert, at der ikke i beslutningen tages hensyn til strukturomlaegningsomkostningerne . Beslutningen er desuden helt uforholdsmaessig, naar henses til rationaliseringsmaalsaetningerne inden for tekstilsektoren, for hvis Boussac ikke var blevet bragt paa fode, ville virksomheden vaere blevet erklaeret konkurs, og dette ville have haft alvorlige foelger ikke blot for kreditorerne, men ogsaa socialt og regionalt og for tekstilmarkedet i almindelighed . Den metode, den franske regering fulgte, gik ud paa at afskaffe overkapaciteten i stedet for at afhaende den til underpris og dermed bidrage til overkapacitet .

75 . Jeg er overbevist om, at der ikke i det foreliggende tilfaelde har vaeret tale om en tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet . Spoergsmaalet om, hvorvidt der skete en virkelig strukturomlaegning, er blevet behandlet i det foregaaende . Kommissionen har ved beregningen af statsstoettens beloeb eller "nettosubventionsaekvivalenten" lagt vaegt paa de betydelige summer, der blev udbetalt med henblik paa overfoersel af produktionsanlaeg, der herefter blev lukket . Desuden kan det navnlig paa baggrund af Det Forenede Kongeriges indlaeg i retsmoedet taenkes, at Kommissionen har undervurderet subventionsaekvivalentens reelle beloeb paa en for den franske regering fordelagtig maade . Under alle omstaendigheder bliver der efter min opfattelse ikke tale om en tilsidesaettelse af proportionalitetsprincippet ved en beslutning som den omtvistede i det foreliggende tilfaelde, hvori der blot stilles krav om tilbagesoegning af stoette, der er ydet i strid med Traktatens bestemmelser, hvilket krav i oevrigt foerst blev fremsat efter at Kommissionen gentagne gange havde advaret om, at al stoette, der blev ydet i strid med Traktatens bestemmelser, i givet fald skulle soeges tilbage .

Sagens omkostninger

76 . Den Franske Republik har tabt sagen og den skal derfor tilpligtes at afholde Kommissionens omkostninger . Vedroerende omkostningerne for Det Forenede Kongerige, der har interveneret i sagen, staar det fast, at en intervenient, der faar medhold, har krav paa at faa godtgjort sine udgifter, hvis der udtrykkeligt er nedlagt paastand herom . Det Forenede Kongerige har givet udtryk for den opfattelse, at Domstolen burde paalaegge sagsoegeren at afholde sagens omkostninger . Denne meningstilkendegivelse kan rimeligvis fortolkes som en paastand om, at sagsoegeren tilpligtes at afholde intervenientens omkostninger .

Forslag til afgoerelse

77 . Jeg skal herefter foreslaa Domstolen at frifinde Kommissionen og at paalaegge Den Franske Republik at afholde sagens omkostninger, herunder de af Det Forenede Kongerige afholdte omkostninger .

(*) Originalsprog : engelsk .