ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
45

Denne konklusion fører ikke — i modsætning, til hvad sagsøgeren synes at have gjort gældende — til tilsidesættelse af subsidiaritetsprincippet. Ifølge anden og tredje betragtning til forordning nr. 40/94 er en fællesskabsordning for varemærker en konsekvens af, at Den Europæiske Union er tillagt kompetence på området for det indre marked, hvis formål er at fjerne de hindringer, som består i, at de rettigheder, som medlemsstaternes lovgivninger giver varemærkeindehaverne, er territorialt afgrænsede. Subsidiaritetsprincippet er derfor uden betydning. Desuden skal det understreges, at den juridiske ordning for EF-varemærker ikke ser bort fra de nationale regler, eftersom den foreskriver mekanismer, der giver mulighed for at tage hensyn til, om der findes ældre nationale tegn. Dette er bl.a. tilfældet i artikel 106 i forordning nr. 40/94 for ældre rettigheder som omhandlet i forordningens artikel 8 eller artikel 52, stk. 2, og blandt disse for tegn, der har en betydning, der ikke kun er lokal. Det gælder ligeledes artikel 107 i forordning nr. 40/94 for tegn, der har en lokal betydning. I det foreliggende tilfælde skal muligheden for sameksistens mellem EF-varemærkerne GENERAL OPTICA og forretningsnavnet Generalóptica undersøges i forbindelse med en anden procedure i henhold til artikel 107 i forordning nr. 40/94, der giver indehaveren af en ældre rettighed af lokal betydning mulighed for at modsætte sig brug af et EF-varemærke på det område, hvor denne rettighed er beskyttet.
44

Artikel 44, stk. 1, i forordning nr. 40/94 retter sig således alene til ansøgeren om et EF-varemærke og ikke til appelkammeret. Appelkammeret kan således ikke påberåbe sig bestemmelsen ved at sætte sig i ansøgerens sted med henblik på af dennes proceduremæssige adfærd at udlede et stiltiende afkald på varemærkeansøgningen. Selv om den ovennævnte retspraksis sigter på tilfælde af begrænsning af fortegnelsen over varer, omfatter Rettens begrundelse i disse domme også udtrykkeligt det tilfælde, hvor der slet og ret er tale om tilbagetagelse af varemærkeansøgningen. (jf. præmis 42 ovenfor og den deri nævnte retspraksis). De samme grunde gør sig gældende i begge tilfælde, henset til, at det tilkommer ansøgeren »udtrykkeligt og ubetinget« at anføre det indhold, som ansøgeren ønsker at give sin varemærkeansøgning. Det tilkommer derefter Indsigelsesafdelingen og appelkammeret at udtale sig om indholdet af ansøgningen under hensyntagen til de under indsigelsessagen fremførte argumenter. Dette ræsonnement er ikke til hinder for, at Harmoniseringskontoret registrerer det ansøgte varemærke alene for en del af de omhandlede varer og tjenesteydelser, men denne begrænsning skal således foretages efter en undersøgelse af den risiko for forveksling, som blev påberåbt i denne sag.
Grundforordningens artikel 3 vedrører konstatering af skade. Heri er fastsat følgende:

»[…]

2. En konstatering af, om der foreligger skade, baseres på positivt bevismateriale og indebærer en objektiv undersøgelse både af a) omfanget af dumpingimporten og dennes indvirkning på prisen på samme vare på markedet i Fællesskabet og b) denne indførsels følgevirkninger for den pågældende erhvervsgren i Fællesskabet.

3. Med hensyn til omfanget af dumpingimporten fastslås det, om der har været tale om en betydelig stigning i dumpingimporten enten absolut eller i forhold til produktion eller forbrug i Fællesskabet. Hvad angår dumpingimportens virkning på priserne tages det i betragtning, om dumpingvarerne udbydes til en væsentlig lavere pris end prisen på samme vare fremstillet af erhvervsgrenen i Fællesskabet, eller om priserne som følge af en sådan indførsel er blevet trykket betydeligt, eller om prisstigninger, som ellers ville være indtruffet, i væsentlig grad hindres. Hverken en enkelt eller flere af disse faktorer er nødvendigvis udslagsgivende for afgørelsen.

[…]

5. Undersøgelsen af virkningerne af dumpingimporten for den pågældende erhvervsgren i Fællesskabet skal omfatte en vurdering af alle relevante økonomiske faktorer og forhold, der har indflydelse på denne erhvervsgrens situation, herunder følgende: at en erhvervsgren er inde i en periode, hvor den søger at overvinde virkningerne af tidligere dumping eller subsidier; størrelsen af den aktuelle dumpingmargen; den faktiske og mulige nedgang i salg, fortjeneste, produktion, markedsandel, produktivitet, forrentning af investeret kapital, kapacitetsudnyttelse; faktorer, der påvirker priserne i Fællesskabet; faktisk og mulig negativ indvirkning på likviditet, lagerbeholdninger, beskæftigelse, lønninger, vækst og mulighederne for at tilvejebringe kapital eller foretage investeringer. Denne liste er ikke udtømmende, og hverken en eller flere af disse faktorer er nødvendigvis udslagsgivende for afgørelsen.

6. Det skal på grundlag af alle de relevante beviser, der er fremlagt i forbindelse med stk. 2, påvises, at dumpingimporten forvolder skade om defineret i [grundforordningen]. Dette indebærer specielt en påvisning af, at de mængder og/eller priser, der er fastlagt i henhold til stk. 3, er årsag til de følgevirkninger for en erhvervsgren i Fællesskabet, som er omhandlet i stk. 5, og at følgevirkningerne er væsentlige.

7. Der foretages også en undersøgelse af andre kendte faktorer end dumpingimporten, som samtidig skader den pågældende erhvervsgren i Fællesskabet, for at sikre, at skade, der forvoldes af sådanne andre faktorer, ikke tilskrives dumpingimporten i henhold til stk. 6. Faktorer, der kan tages hensyn til i den forbindelse, indbefatter bl.a. mængde og priser for så vidt angår importvarer, som ikke sælges til dumpingpriser, nedgang i efterspørgslen eller ændringer i forbrugsmønstret, restriktiv handelspraksis og konkurrence mellem producenter i tredjelande og producenter i Fællesskabet, den teknologiske udvikling samt EF-erhvervsgrenens eksportresultater og produktivitet.

[…]«
Rettens dom (Syvende Afdeling) af 19. november 2008 –

Ercros mod KHIM – Degussa (TAI CROS)

(Sag T-315/06)

»EF-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om TAI CROS som EF-figurmærke – de ældre nationale ordmærker CROS, SOCIEDAD ANÓNIMA CROS og ERCROS – de ældre nationale figurmærker CROS – relativ registreringshindring – ingen risiko for forveksling – ingen lighed mellem tegnene – artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94«

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 29, 42, 43 og 47)

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 20. september 2006 af Første Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 29/2006-1) vedrørende en indsigelsessag mellem Ercros, SA og Degussa GmbH.

Oplysninger vedrørende sagen:

Ansøger om EF-varemærket: Degussa GmbH Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket TAI CROS for varer i klasse 1 – ansøgning nr. 2768851 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Ercros, SA Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: De nationale ordmærker CROS, SOCIEDAD ANONIMA CROS og ERCROS samt det nationale figurmærke CROS for varer i klasse 1 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen forkastet Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen





Konklusion

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
Rettens dom (Sjette Afdeling) af 19. november 2008 –

Kommissionen mod Premium

(Sag T-316/06)

»Voldgiftsklausul – kontrakt indgået som led i et særprogram for forskning og teknologisk udvikling inden for informationsteknologi – tilbagebetaling af en del af det af Fællesskabet udbetalte forskud – morarenter«

1. De Europæiske Fællesskabers budget – finansielt tilskud fra Fællesskabet – modtageren forpligtet til at overholde betingelserne for tildeling af tilskud (jf. præmis 38)

2. Retspleje – indbringelse af sag for Retten på grundlag af en voldgiftsklausul (art. 238 EF; Rådets afgørelse 91/394) (jf. præmis 48, 58, 65, 70, 71, 78 og 81)

Angående

Søgsmål i henhold til artikel 238 EF med påstand om, at sagsøgte tilpligtes at tilbagebetale en del af det af Fællesskabet udbetalte forskud samt morarenter som følge af manglende overholdelse af visse kontraktmæssige forpligtelser.

Konklusion

1) Premium SA betaler Kommissionen et hovedbeløb på 57 605,74 EUR med tillæg af morarenter:

– 3,36% pro anno fra den 1. oktober til den 31. december 1998

– 3,47% pro anno fra den 1. januar til den 31. december 1999

– 2,74% pro anno fra den 1. januar til den 31. december 2000

– 4,26% pro anno fra den 1. januar 2001 til den 31. december 2002

– 3,29% pro anno fra den 1. januar til den 31. december 2003

– 2,27% pro anno fra den 1. januar til den 31. december 2004

– 2,05% pro anno fra den 1. januar til den 31. december 2005

– 2,11% pro anno fra den 1. januar 2006 til afsigelsen af denne dom

– den rentesats, der er gældende i henhold til fransk ret fra tidspunktet for afsigelsen af denne dom, og indtil hele hovedbeløbet er tilbagebetalt.

2) Premium SA betaler Kommissionen et hovedbeløb på 30 988,74 EUR med tillæg af morarenter:

– 3,95% årligt fra den 1. oktober til den 31. december 1998

– 2,85% årligt fra den 1. januar til den 31. december 1999

– 3,6% årligt fra den 1. januar 2000 til den 31. december 2001

– 2,95% årligt fra den 1. januar til den 31. december 2002

– 2,15% årligt fra den 1. januar 2003 til den 31. december 2004

– 2,4% årligt fra den 1. januar til den 31. december 2005

– 2,5% årligt fra den 1. januar 2006 til afsigelsen af denne dom

– den rentesats, der er gældende i henhold til dansk ret fra tidspunktet for afsigelsen af denne dom, og indtil hele hovedbeløbet er tilbagebetalt.
Rettens dom (Syvende Afdeling) af 12. februar 2009 –

Lee/DE mod KHIM – Cooperativa italiana di ristorazione (PIAZZA del SOLE)

(Sag T-265/06)

»EF-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om EF-figurmærket PIAZZA del SOLE – ældre nationale og internationale ordmærker PIAZZA og PIAZZA D’ORO – relativ registreringshindring – ingen risiko for forveksling – artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 – ingen lighed mellem tegnene«

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 34 og 56)

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 5. juli 2006 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 235/2005-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Sara Lee/DE NV og Cooperativa italiana di ristorazione Soc. coop. rl.

Oplysninger vedrørende sagen:

Ansøger om EF-varemærket: Cooperativa italiana di ristorazione Soc. coop. rl Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket PIAZZA del SOLE for varer og tjenesteydelser i klasse 16, 21, 25, 29, 30, 35, 36 og 42 – ansøgning nr. 1518901 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Sara Lee/DE NV Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: De nationale og internationale ordmærker PIAZZA og PIAZZA D’ORO for varer i klasse 21, 29, 30 og 42 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen forkastes Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen





Konklusion

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
Rettens dom (Ottende Afdeling) af 26. november 2008 – Rajani mod KHIM – Artoz-Papier (ATOZ)

(Sag T-100/06)

»EF-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om EF-ordmærket ATOZ – det ældre internationale ordmærke ARTOZ – ikke pligt til at føre bevis for reel brug – tidspunktet for femårsfristens begyndelse – tidspunktet for registrering af det ældre varemærke – artikel 43, stk. 2 og 3, i forordning (EF) nr. 40/94 – risiko for forveksling – artikel 8, stk.1, litra b), i forordning nr. 40/94 – begrundelsespligt – artikel 73 og 79 i forordning nr. 40/94 og artikel 6 i EMRK«

1. EF-varemærker – bemærkninger fra tredjemand og indsigelse – behandling af indsigelsen – bevis for brug af det ældre varemærke (Rådets forordning nr. 40/94, art. 43, stk. 2 og 3) (jf. præmis 35, 43-45 og 49)

2. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 65 og 66)

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 11. januar 2005 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1126/2004-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Artoz-Papier AG og Deepak Rajani.

Oplysninger vedrørende sagen:

Ansøger om EF-varemærket: Deepak Rajani Det omhandlede EF-varemærke: EF-ordmærket ATOZ for tjenesteydelser i klasse 35 og 41 – ansøgning nr.1319961 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Artoz-Papier AG Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Det internationale ordmærke ARTOZ for tjenesteydelser i klasse 35 og 41 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Medhold i indsigelsen Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen





Konklusion

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
103

For det andet fremgår det af præmis 73 ovenfor, at Kommissionen havde opdaget de fejl, der er omhandlet i den anfægtede beslutning, efter de drøftelser om den økonometriske undersøgelse og de oplysninger, som lå til grund for undersøgelsen, som fandt sted på mødet i det rådgivende udvalg den 22. februar 2006. Ligeledes fremgår det af præmis 66 ovenfor, at det ikke er godtgjort, at Kommissionen kunne udelukke, at disse fejl kunne have en væsentlig indvirkning på Kommissionens behandling af fusionen. Det skal endelig bemærkes, at en af de medarbejdere i Kommissionen, der behandler sagen, anfører i den interne e-mail af , fremlagt i et bilag til Kommissionens svar på Rettens anmodning, at Kommissionen havde »opdaget alvorlige uoverensstemmelser i oplysningerne«, at »[d]isse oplysninger skal berigtiges«, og at Kommissionen »vil overveje, i hvilket omfang de berigtigede oplysninger (som skal modtages inden for få dage) vil ændre [dens] bedømmelse af transaktionen«. Retten finder under disse omstændigheder, at vedtagelsen af den anfægtede beslutning var begrundet i Kommissionens ønske om at gentage den samlede bedømmelse af den anmeldte fusion på grundlag af korrekte oplysninger, snarere end, at dens behandling havde ændret retning efter interventionen fra visse medlemsstater og konkurrerende virksomheder, og derfor søgte den at opnå en udsættelse af fristen for undersøgelse af den anmeldte fusion.
62

Med hensyn til den eventuelle tilstedeværelse af åbenbart urigtige skøn skal det bemærkes, at den institution, der anvender en udbudsprocedure, med hensyn til de faktorer, der skal tages i betragtning ved indgåelse af en aftale efter udbud, har en vid skønsmargen, og at Rettens kontrol skal begrænse sig til en efterprøvelse af, om reglerne for proceduren og om angivelse af en begrundelse er overholdt, om de faktiske omstændigheder er materielt rigtige, og om der foreligger et åbenbart urigtigt skøn (jf. Rettens dom af 12.7.2007, sag T-250/05, Evropaïki Dynamiki mod Kommissionen, præmis 89 og den deri nævnte retspraksis). Sagsøgeren har i denne forbindelse ikke anført nogen faktiske omstændigheder, der godtgør, at beslutningen om at tilbagekalde udbudsproceduren var behæftet med et åbenbart urigtigt skøn. Det bemærkes med hensyn til beslutningen om at benytte sig af OIB’s tjenesteydelser, herunder især de påståede fordele, som en sådan beslutning medfører, at Rådet — selv om det ganske vist er forpligtet til at svare for rigtigheden af sit valg over for den politiske myndighed og de interne revisorer — ikke over for en tilbudsgiver ved en udbudsprocedure skal bevise de fordele, som en beslutning om at gennemføre de pågældende tjenesteydelser gennem anvendelse af sine egne ressourcer har. Et sådant valg er således politisk og derfor omfattet af Rådets skønsbeføjelse. Det følger heraf, at det ikke inden for rammerne af denne sag tilkommer Retten at undersøge den økonomiske og institutionelle begrundelse for beslutningen om at benytte sig af OIB’s tjenesteydelser.
Rettens dom (Fjerde Afdeling) af 21. januar 2009 –

giropay mod KHIM (GIROPAY)

(Sag T-399/06)

»EF-varemærker – ansøgning om EF-ordmærket GIROPAY – absolut registreringshindring – beskrivende karakter – artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 40/94«

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares egenskaber [Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 27, 28, 36-40 og 43)

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 26. oktober 2006 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 308/2005-4) vedrørende en ansøgning om registrering af ordmærket GIROPAY som EF-varemærke.

Oplysninger vedrørende sagen:

Ansøger om EF-varemærket: Giropay GmbH Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket GIROPAY for varer i klasse 9, 36-38 og 42 – ansøgning nr. 2843514 Undersøgerens afgørelse: Delvis afslag på ansøgningen Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen





Konklusion

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
51

Kommissionens fortolkning af begrebet nødvendighed i betragtning 39 til beslutningen er desuden fejlagtig, idet Kommissionen ikke har taget den omstændighed i betragtning, at sagsøgeren i overensstemmelse med bestemmelserne i den nationale lovgivning, der finder anvendelse, var forpligtet til at gennemføre projektet inden for en frist på 36 måneder, dvs. inden den 1. januar 2005, idet hele støtten i modsat fald ville fortabes. Det er selvmodsigende at kræve, at sagsøgeren gennemfører projektet inden for et bestemt tidsrum, samtidig med at det antages, at gennemførelsen inden for den fastsatte frist indebærer, at muligheden for at få godkendt en forøgelse af støtten fortabes. En sådan fremgangsmåde svarer til at benægte Rettens praksis, i henhold til hvilken der er mulighed for en ændring af en støtte eller for at få tildelt en yderligere støtte.
Ved e-mail af 20. juli 2006 svarede Kommissionen FSA på følgende måde:

»Kære [F.],

Vi har ligeledes glædet os over i går at kunne redegøre for holdningen i [GD for Sundhed og Forbrugerbeskyttelse] for så vidt angår antibiotisk forurenet mælk og vandet mælk. Vi har til hensigt efter sommerpausen at forelægge medlemsstaterne et forslag til en retsakt med henblik på at fastlægge, hvad der bør gøres i forhold til de to nævnte ingredienser og metoderne for kontrol af dem, når de anvendes til fremstilling af ost.

Tak for Deres konsultation af os for så vidt angår meddelelsen til det hurtige varslingssystem. Vedrørende den sidste sætning: »Herefter kan myndighederne i Det Forenede Kongerige godkende, at skørost fremstillet af Bowland markedsføres«, opfatter vi den som Deres holdning, der imidlertid ikke udtrykker holdningen i [GD for Sundhed og Forbrugerbeskyttelse]. Efter samtalen i går har vi forstået, at Bowland siden den 26. juni (datoen, fra hvilken Bowland har genoptaget sin produktion) på ny anvender mælk, hvorom det ikke er blevet bekræftet, at indholdet af antibiotika ligger under maksimalgrænseværdien for restkoncentrationer, samt vandet mælk, selv om fraværet af kemiske midler ikke har kunnet bekræftes ved passende apparatur.

Som følge heraf kan [GD for Sundhed og Forbrugerbeskyttelse] ikke tiltræde erklæringen i Deres meddelelse.

Vi kan kun godkende Deres tekstudkast, hvis De bekræfter, at de to mælkekilder ikke anvendes til at fremstille skørost.

Alternativt kan vi udsende Deres meddelelse via det hurtige varslingssystem, men den vil i givet fald blive udsendt sammen med en meddelelse fra [GD for Sundhed og Forbrugerbeskyttelse], der præciserer, at »Kommissionens tjenestegrene er af den opfattelse, at skørost fremstillet af Bowland ikke kan markedsføres«.

Venlig hilsen

[E.P]«
28

Den 13. og den blev denne ændring godkendt af komitéen. For så vidt angår den frist, der er forbundet med indgivelsen af den ændrede specifikation, er der i referatet fra komitéens møde bl.a. anført følgende: »Der var enighed om at ændre den omhandlede specifikation, og Kommissionen påtog sig at vedtage et direktivudkast hurtigst muligt […] Det forekommer ikke hensigtsmæssigt at forlænge den frist på seks måneder, der er fastsat for at fremlægge de manglende videnskabelige undersøgelser, da dette kunne skabe præcedens, og Kommissionen kunne blive beskyldt for, at den behandler ophavsmændene til anmeldelsen forskelligt […] Af disse årsager er det ikke hensigtsmæssigt at fravige den frist, der sædvanligvis sættes i opførelsesdirektivet. Det Forenede Kongerige har anmodet om en forlængelse af fristen i denne sag for at sætte Vischim i stand til at indlede en voldgiftssag efter national ret med henblik på at få adgang til forsøgene med hvirveldyr, efter at stoffets opførelse er blevet vedtaget.«
179

For så vidt som ETF i den argumentation, der er gengivet ovenfor, har hævdet, at der foreligger en modsigelse ved i princippet at stille krav om, at afskedigelsesafgørelsen i skriftlig form angiver de grunde, der ligger bag afgørelsen, mens det samtidigt anerkendes, at disse grunde ikke desto mindre kan meddeles den berørte under møder samt på tidspunktet for klagens besvarelse, er det for det første tilstrækkeligt at bemærke, at der ikke er noget modsigende i at opstille et princip, alt imens der fastsættes visse modifikationer deri. For det andet er den konklusion, som EU-Personaleretten nåede frem til, i overensstemmelse med den retspraksis, hvorefter den berørtes kendskab til den sammenhæng, hvori en afgørelse træffes, kan være tilstrækkeligt til at udgøre en begrundelse for afgørelsen (jf. Rettens dom af 14.7.1997, sag T-123/95, B mod Parlamentet, Sml. Pers. I-A, s. 245, og II, s. 697, præmis 51 og den deri nævnte retspraksis). Det er ligeledes fast retspraksis, at for så vidt angår forfremmelses- og udnævnelsesafgørelser er ansættelsesmyndigheden ikke forpligtet til at begrunde forfremmelsesafgørelser over for fravalgte ansøgere, idet en sådan begrundelse kan risikere at skade disse (jf. Rettens dom af , sag T-281/02, Napoli Buzzanca mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 267, og II, s. 1221, præmis 58 og den deri nævnte retspraksis). Ansættelsesmyndigheden skal til gengæld begrunde sin afgørelse om ikke at antage en ansøger på tidspunktet for afgørelsen om afslag på den af den fravalgte indgivne klage, idet begrundelsen for en sådan afgørelse må anses for at være identisk med den afgørelse, som klagen er rettet mod (Rettens dom af , sag T-586/93, Kotzonis mod ØSU, Sml. II, s. 665, præmis 105, og dommen i sagen Huygens mod Kommissionen, nævnt i præmis 37 ovenfor, præmis 107).