Sag C-102/02

Ingeborg Beuttenmüller

mod

Land Baden-Württemberg

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Verwaltungsgericht Stuttgart)

»Arbejdskraftens frie bevægelighed – anerkendelse af eksamensbeviser – direktiv 89/48/EØF og 92/51/EØF – erhvervet som lærer i grund- og hovedskolen (Grund- und Hauptschule) – indehaver af et eksamensbevis for gennemførelse af en toårig postgymnasial uddannelse – betingelser for udøvelse af erhvervet«

Sammendrag af dom

1. Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – arbejdstagere – gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed – anvendelsesområdet for direktiv 89/48 – eksamensbevis opnået efter en uddannelse af to års varighed – omfattet – betingelser

[Rådets direktiv 89/48, art. 1, litra a)]

2. Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – arbejdstagere – gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed – direktiv 89/48 – adgang til at optage eller udøve et lovreguleret erhverv på samme betingelser som den pågældende medlemsstats egne statsborgere (artikel 3) – direkte virkning – undervisning – en værtsmedlemsstats lovgivning, hvorefter der uden undtagelse kræves en uddannelse af mindst tre års varighed, og som mindst omfatter to af de fag, der er omfattet af dette erhverv – ulovlig

[Rådets direktiv 89/48, art. 3, stk. 1, litra a)]

3. Institutionernes retsakter – direktiver – en medlemsstats mulighed for at foreholde privatpersoner de begrænsninger og de forpligtelser, der er fastsat i et direktiv, der ikke er blevet gennemført – ikke omfattet

4. Fri bevægelighed for personer – etableringsfrihed – arbejdstagere – anerkendelse af eksamensbeviser og kvalifikationsbeviser – direktiv 92/51 – adgang til at optage eller udøve et lovreguleret erhverv på samme betingelser som den pågældende medlemsstats egne statsborgere (artikel 3) – direkte virkning til fordel for indehaveren af et eksamensbevis som lærer, der er opnået efter en uddannelse på to år

[Rådets direktiv 92/51, art. 3, stk. 1, litra a)]

1. Artikel 1, litra a), andet afsnit, i direktiv 89/48 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed skal fortolkes således, at en kvalifikation til at udøve erhvervet som lærer, som tidligere i en medlemsstat kunne opnås på grundlag af en toårig uddannelse, er ligestillet med et eksamensbevis i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i bestemmelsens første afsnit, når denne stats kompetente myndigheder attesterer, at det efter denne toårige uddannelse opnåede eksamensbevis anses for sidestillet med det eksamensbevis, der på nuværende tidspunkt opnås efter en treårig uddannelse, og som i nævnte medlemsstat giver den pågældende samme rettigheder for så vidt angår adgangen til eller udøvelsen af erhvervet som lærer. Det tilkommer den nationale ret at afgøre, om den sidste betingelse i artikel 1, litra a), andet afsnit – nemlig betingelsen om, at det omhandlede eksamensbevis i oprindelsesmedlemsstaten giver den pågældende samme rettigheder for så vidt angår adgang til erhvervet eller udøvelsen af dette – henset til de beviser, som den pågældende har fremlagt i overensstemmelse med samme direktivs artikel 8, stk. 1, samt henset til de nationale bestemmelser, der er afgørende for vurderingen af sådanne elementer, skal anses for at være opfyldt. Denne betingelse vedrører retten til at udøve et lovreguleret erhverv og ikke aflønningen og de øvrige arbejdsvilkår, der gælder i den medlemsstat, der anerkender, at en gammel uddannelse og en ny uddannelse er ligeværdige.

(jf. præmis 45 og domskonkl. 1)

2. Artikel 3, stk. 1, litra a), i direktiv 89/48 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed, der bestemmer, at den kompetente myndighed i værtsmedlemsstaten ikke under henvisning til manglende kvalifikationer kan nægte en EF-statsborger adgang til at optage eller udøve et lovreguleret erhverv på samme vilkår som dem, der gælder for landets egne statsborgere, såfremt ansøgeren er i besiddelse af det eksamensbevis, som i en anden medlemsstat er foreskrevet som betingelse for adgang til dér at optage eller udøve det samme erhverv, og såfremt dette eksamensbevis er opnået i en medlemsstat, kan påberåbes af en statsborger i en medlemsstat over for nationale bestemmelser, der ikke er i overensstemmelse med direktivet. Direktivet er til hinder for sådanne bestemmelser, når det i henhold til dem er en ufravigelig betingelse for at anerkende en kvalifikation til erhvervet som lærer, der er erhvervet eller anerkendt i anden medlemsstat end værtsmedlemsstaten, at den uddannelse, der er opnået ved en højere læreanstalt, mindst har en varighed på tre år og mindst omfatter to af de fag, der indgår i pensum på læreruddannelsen i værtsmedlemsstaten.

(jf. præmis 57 og domskonkl. 2)

3. En medlemsstat, som ikke har opfyldt sin forpligtelse til at gennemføre direktivbestemmelser i national ret, kan ikke over for EF-borgerne gøre de begrænsninger, der følger af disse bestemmelser, gældende, lige så lidt som den kan kræve af dem, at de opfylder forpligtelser, der er fastsat i dette direktiv.

(jf. præmis 63)

4. Når der ikke er vedtaget gennemførelsesforanstaltninger inden for den frist, der er fastsat i artikel 17, stk. 1, første afsnit, i direktiv 92/51 om anden generelle ordning for anerkendelse af erhvervsuddannelser til supplering af direktiv 89/48, kan en statsborger i en medlemsstat påberåbe sig artikel 3, stk. 1, litra a), i direktiv 92/51, for i værtsmedlemsstaten at få anerkendt en kvalifikation til erhvervet som lærer, der er opnået i en anden medlemsstat på grundlag af en uddannelse af to års varighed.

(jf. præmis 67 og domskonkl. 3)