ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
86

I denne forbindelse har Domstolen indledningsvis fremhævet, at et af formålene med den generelle forordning, der er anført i betragtning 43 hertil, var at stille garantier for en korrekt finansiel forvaltning ved at sikre, at udgifterne var berettigede og attesterede (dommen af 24.11.2005, nævnt i præmis 36 ovenfor, præmis 44). Dette formål forklarer, at den ordning, der er indført ved den generelle forordnings artikel 32 og ved regel nr. 1 i bilaget til forordning nr. 1685/2000, er baseret på princippet om refusion af udgifter (dommen af 24.11.2005, nævnt i præmis 36 ovenfor, præmis 45). Dette indebærer, at det i princippet er en betingelse for, at nationale organers faktisk afholdte udgifter er støtteberettigede, at Kommissionens tjenestegrene forelægges bevis for, at udgifterne er afholdt i forbindelse med det af Den Europæiske Union finansierede projekt, hvilket kan bestå af kvitterede fakturaer eller, hvis dette ikke er muligt, af regnskabsdokumenter med tilsvarende bevisværdi (dommen af 24.11.2005, nævnt i præmis 36 ovenfor, præmis 46). I tilfælde, hvor Kommissionen foretager en acontobetaling, der andrager 7% af strukturfondenes deltagelse i den pågældende intervention som omhandlet i den generelle forordnings artikel 32, stk. 2, uden at det på dette tidspunkt kræves, at der forelægges dokumentation for de faktisk afholdte udgifter (dommen af 24.11.2005, nævnt i præmis 36 ovenfor, præmis 47), skal sådanne dokumenter fremlægges for mellemliggende betalinger og betalinger af saldoen (dommen af 24.11.2005, nævnt i præmis 36 ovenfor, præmis 49).
19

Sagsøgeren er af den opfattelse, at selskabet for Indsigelsesafdelingen fremsatte en anmodning om forlængelse af fristen til at fremlægge bevis for brug af de ældre varemærker, som var i overensstemmelse med regel 71 i forordning nr. 2868/95. Denne anmodning var den første anmodning om fristforlængelse, der var fremsat under sagen, og den var begrundet med, at det ikke havde været muligt at tilvejebringe beviserne inden for den fastsatte frist. Desuden blev anmodningen fremsendt til Harmoniseringskontoret inden fristens udløb, nemlig på fristens sidste dag, og der er ingen regel om, at det ikke er tilladt at anmode om forlængelse på fristens sidste dag. For så vidt angår begrundelsen for anmodningen anser sagsøgeren den for at være tilstrækkelig for en første anmodning om forlængelse, navnlig da den blev fremsat i løbet af ferieperioden. Sagsøgeren har gjort gældende, at den person i selskabet, der er ansvarlig for varemærkesager, var taget af sted på en længerevarende rejse og derfor ikke var i stand til at tilvejebringe de dokumenter, der godtgjorde, at der var gjort brug af de ældre varemærker. Endvidere har sagsøgeren anført, at det var normalt ved Harmoniseringskontoret at imødekomme de første anmodninger om forlængelse, selv om de ikke var begrundet i detaljer.
Rettens dom (Femte Afdeling) af 27. november 2007 – Gateway mod KHIM – Fujitsu Siemens Computers (ACTIVY Media Gateway)

(Sag T-434/05)

»EF-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om ACTIVY Media Gateway som EF-ordmærke – ældre EF- og nationale ord- og figurmærker Gateway og GATEWAY – relative registreringshindringer – ingen risiko for forveksling – ingen lighed mellem tegnene – artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 – artikel 8, stk. 5, i forordning nr. 40/94«

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 50 og 51)

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 14. september 2005 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1068/2004-1) vedrørende en indsigelsessag mellem Fujitsu Siemens Computers GmbH og Gateway, Inc.

Oplysninger vedrørende sagen:

Ansøger om EF-varemærket: Fujitsu Siemens Computers GmbH Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket ACTIVY Media Gateway for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 35, 38 og 42 – ansøgning nr. 2190627 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Gateway, Inc. Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: EF- og nationale ord- og figurmærker GATEWAY, GATEWAY 2000, GATEWAY.NET, GATEWAY PROFILE og GATEWAY ASTRO for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 16, 35, 36, 37 og 38 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen forkastet Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen





Konklusion

Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
162

Det skal i denne henseende fremhæves, at Den Italienske Republik gør gældende, at den omhandlede foranstaltning har til formål at begunstige markedsomsætningen af små og mellemstore virksomheder i forhold til andre virksomheder, som er noteret på en fondsbørs i Europa (den anfægtede beslutnings betragtning 32). Kommissionen har endog i sin duplik i denne sag gengivet et uddrag af de italienske myndigheders stævning i sag T-424/05, hvoraf fremgår, at skattelettelser til fordel for institutionelle investorer, der har andele i små og mellemstore virksomheder, afbøder de negative virkninger, som deres begrænsede kapitalisering har på deres vækst, idet en højere kapitalisering fremmer en vækst i disse selskabers størrelse. Sagsøgerne bekræfter, at formålet med foranstaltningen ikke er at øge likviditeten for små og mellemstore virksomheder. De gør imidlertid gældende, at foranstaltningen har til formål at formå investorerne til at sprede deres investeringer ved at erhverve andele i specialiserede investeringsvirksomheder og tilsvarende at formå FSE-selskaberne til at udvide deres sortiment. Selv om den omhandlede foranstaltning ikke skulle have det formål, som dens ophavsmænd hævder, men det, som sagsøgerne gør gældende, gør foranstaltningen ikke desto mindre set med investorernes øjne investering i disse selskaber mere attraktiv, og den medfører en fordel for disse selskaber i og med, at efterspørgslen efter andele heri øges.
Erstatningssøgsmål i henhold til artikel 235 EF og 288, stk. 2, EF, der primært er begrundet med, at Rådet og Kommissionen har udvist en ulovlig adfærd i forbindelse med fastsættelsen af bestemmelserne om indførsel af bananer til Fællesskabet, og subsidiært, at Fællesskabet er ansvarligt i tilfælde af, at de to institutioner ikke har udvist en ulovlig adfærd.
Rettens dom (Femte Afdeling) af 18. december 2008 –

Componenta mod Kommissionen

(Sag T-455/05)

»Statsstøtte – metaludvindingssektoren – erhvervelse af en virksomheds kapitalandel i et ejendomsselskab og tilbagebetaling af et lån ydet af denne virksomhed til ejendomsselskabet som modydelse for en investering foretaget af nævnte virksomhed – beslutning, hvorved støtten erklæres uforenelig med fællesmarkedet, og der meddelelses påbud om tilbagesøgning heraf – kriteriet privat investor – vurdering af aktier i et ejendomsselskab – vurdering af et selskabs faste ejendom – begrundelsespligt – foretages af egen drift«

1. Retspleje – stævning – formkrav – kort fremstilling af søgsmålsgrundene [Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 44 og 45)

2. Statsstøtte – begreb – kompetence tildelt Kommissionen og den nationale domstol til at kvalificere en national foranstaltning som statsstøtte – Kommissionen har ikke et vidt skøn (art. 87, stk. 1, EF) (jf. præmis 97)

3. Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde – kommissionsbeslutning vedrørende statsstøtte (art. 87, stk. 1, EF og art. 253 EF) (jf. præmis 98-100)

4. Statsstøtte – administrativ procedure – nationale foranstaltninger gennemført uden underretning – Kommissionens mulighed for at meddele den pågældende medlemsstat et påbud for at opnå de oplysninger, som den finder nødvendige – beslutning vedtaget af Kommissionen uden anvendelse af påbud på grundlag af oplysninger, som den anser for fragmentariske (Rådets forordning nr. 659/1999, art. 10) (jf. præmis 105-108)

5. Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde – berigtigelse af en begrundelsesmangel under retssagen – ikke tilladt (art. 253 EF) (jf. præmis 121)

Angående

Påstand om annullation af Kommissionens beslutning 2006/900/EF af 20. oktober 2005 om den statsstøtte, som Finland har ydet til virksomheden Componenta Oyj i form af investeringsstøtte (EUT 2006 L 353, s. 36).

Konklusion

1) Kommissionens beslutning 2006/900/EF af 20. oktober 2005 om den statsstøtte, som Finland har ydet til virksomheden Componenta Oyj i form af investeringsstøtte, annulleres.

2) Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber bærer sine egne omkostninger og betaler Componenta Oyjs omkostninger.
Rettens dom (Syvende Afdeling) af 10. december 2008 –

JTEKT mod KHIM (IFS)

(Sag T-462/05)

»EF-varemærker – ansøgning om EF-ordmærket IFS – absolut registreringshindring – manglende fornødent særpræg – artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning (EF) nr. 40/94«

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares egenskaber [Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 25, 31, 39 og 40)

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 14. september 2005 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1157/2004-1) vedrørende en ansøgning om registrering af ordmærket IFS som EF-varemærke.

Oplysninger vedrørende sagen

Ansøger om EF-varemærket: JTEKT Corp. Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket IFS for varer i klasse 12 – ansøgning nr. 3157492 Undersøgerens afgørelse: Afslag på ansøgningen for så vidt angik alle de omfattede varer Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen





Konklusion

1) Afgørelse truffet den 14. september 2005 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 1157/2004-1) annulleres.
Påstand om erstatning for et tab, der er påført sagsøgerne som følge af vedtagelsen af Kommissionens beslutning af 12. juli 2000, hvorved en støtteordning til fordel for investeringer i ugunstigt stillede regioner i Italien (statsstøtte N 715/99 – Italien (SG (2000) D/105754)) blev erklæret forenelig med fællesmarkedet, og som følge af Kommissionens adfærd under den administrative procedure forud for vedtagelsen af denne beslutning.
112

Under alle omstændigheder er der ifølge Kommissionen ikke noget bevis for, at de ansøgere, som var berørt af meddelelsen om den ledige stilling, har lidt nogen reel skade som følge af, at meddelelsen kun blev offentliggjort på tre sprog. Offentliggørelsen skete på hele Den Europæiske Unions område, herunder i Italien, og enhver italiensk borger, der opfyldte de krav, som var angivet i meddelelsen om den ledige stilling, kunne have indgivet en ansøgning. Faktisk var italienske statsborgere talmæssigt meget velrepræsenterede blandt de modtagne ansøgninger, idet de udgjorde ca. 14% af det samlede antal ansøgere, og kun fra ét andet unionsland var der lidt flere ansøgere. Desuden var de italienske ansøgere ikke blot langt talrigere end de tysksprogede, de udgjorde endog en over tre gange så stor andel som de engelsksprogede. Kommissionen har udledt af disse data, at sprogfaktoren ikke havde nogen indvirkning på indgivelsen af ansøgninger, og at den ikke kan have virket afskrækkende på europæiske borgere med et andet modersmål end de sprog, hvorpå meddelelsen om den ledige stilling blev offentliggjort. Endvidere har Kommissionen ikke modtaget nogen klage over den valgte sprogordning, hvilket giver grundlag for at konkludere, at de ansøgere, der var berørt af meddelelsen om den ledige stilling, ikke har været udsat for nogen forskelsbehandling på grundlag af deres sprog eller nationalitet.
Rettens dom (Første Afdeling) af 12. november 2008 –

Nalocebar mod KHIM – Limiñana y Botella (Limoncello di Capri)

(Sag T-210/05)

»EF-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om Limoncello di Capri som EF-figurmærke – det ældre nationale ordmærke LIMONCHELO – relativ registreringshindring – risiko for forveksling – artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94«

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 25-27 og 51-53)

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 18. marts 2005 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 646/2004-1) vedrørende en indsigelsessag mellem Limiñana y Botella, SL og Nalocebar – Consultores e Serviços, L d ª.

Oplysninger vedrørende sagen:

Ansøger om EF-varemærket: Big Ben Establishment Ltd. Sagsøgeren har overtaget den af Big Ben Establishment indsendte registreringsansøgning Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket Limoncello di Capri for varer i klasse 30, 32 og 33 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Limiñana y Botella, SL Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Det spanske ordmærke Limonchelo for varer i klasse 33 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Afslag på registrering Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen





Konklusion

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
66

Det skal tilføjes, at det ikke kan sluttes af de argumenter, som sagsøgeren har fremført for Retsudvalget, at efterforskningens varighed og den lange tid, der hengik til at rejse tiltale over for ham ved en kriminalret, var begrundet i et ønske om at skade hans parlamentariske arbejde ved Europa-Parlamentet. De argumenter, som Mote fremførte, var et svar på Attorney Generals erklæring om, at efterforskningens varighed skyldtes, at Mote skjulte oplysninger, navnlig hvad angår en bankkonto på Isle of Man, og ikke samarbejdede i tilstrækkelig grad. Mote har bestridt at have nægtet samarbejde med dem, der ledede efterforskningen, idet han alene ikke ønskede at udtale sig, således som han er berettiget til ifølge princippet om ret til forsvar. Desuden fandt han, at de, som ledede efterforskningen, uberettiget havde forsinket afhøringen af Barclays Bank på Isle of Man. Ingen af disse omstændigheder kunne imidlertid godtgøre noget ønske om at skade hans parlamentariske virksomhed.
10

For det femte anførte appelkammeret om bevisbedømmelsen, at intervenienten havde fremlagt en række beviser for brug af varemærket i størstedelen af landene i Den Europæiske Union. Appelkammeret bemærkede, at det var klar over, at visse af beviserne var dateret efter tidspunktet for indgivelsen af begæringen om varemærkets ugyldighed. Eftersom beviserne ifølge appelkammerets opfattelse var tilstrækkelige til at godtgøre, at der var opnået fornødent særpræg på det omhandlede område på tidspunktet for ugyldighedsbegæringens indgivelse, fandt appelkammeret imidlertid, at det ikke var nødvendigt at tage stilling til, om det relevante tidspunkt for vurderingen af, hvornår der var opnået fornødent særpræg i henhold til artikel 51, stk. 2, i forordning nr. 40/94, var tidspunktet for ugyldighedsbegæringens indgivelse eller det tidspunkt, hvor der træffes endelig afgørelse om ugyldighedsbegæringen. I øvrigt vedrørte visse af de beviser, som var dateret efter tidspunktet for ugyldighedsbegæringen, efter appelkammerets opfattelse faktisk den periode, som lå før dette tidspunkt. Omvendt kan beviser dateret efter tidspunktet for ugyldighedsbegæringen efter appelkammerets opfattelse af og til gøre det muligt at drage konklusioner om, hvorvidt der var opnået særpræg i løbet af en bestemt periode. Appelkammeret bemærkede, at det var bekendt med, at der skulle foretages en nøje vurdering af beviserne. Appelkammeret anførte endvidere, at det havde taget hensyn til den omstændighed, at intervenienten var et selskab, der opererede i hele verden, hvilket gjorde det muligt at fastslå, at dets aktiviteter også var kendt i lande, hvor selskabet kun havde få eller ingen kontorer. Denne konklusion blev ifølge appelkammerets opfattelse understøttet af en af de østrigske meningsmålinger, hvoraf fremgik, at adskillige forbrugere vidste, at ordet »manpower« var et varemærke, som blev anvendt af en virksomhed, der ikke var østrigsk. Appelkammeret fremhævede derefter, at engelsk ikke i nogen af disse lande — bortset fra i Det Forenede Kongerige og Irland — er modersmålet, og at udtryk fra et fremmedsprog, selv hvis de er kendt af et flertal af de relevante forbrugere, ikke nødvendigvis er kendt af alle. Ordet »manpower« vil ifølge appelkammeret formentlig fremstå som et varemærke for disse personer. Denne konklusion understøttes af meningsmålinger foretaget blandt forbrugere i Tyskland og Østrig. Appelkammeret fandt, at der skulle tages hensyn hertil, navnlig i de lande, hvor beviserne står svagere end i andre lande. Appelkammeret fremhævede endelig, at det ikke var bundet af hverken de nationale varemærkeregistreringer eller de nationale retters afgørelser.
Rettens dom (Ottende Afdeling) af 24. september 2008 – M mod Ombudsmanden

(Sag T-412/05)

»Ansvar uden for kontraktforhold – Kommissionens henlæggelse af en klage over adfærd udvist af en medlemsstat – Den Europæiske Ombudsmands afgørelse om behandling af klagen – fejl begået af Kommissionen i forbindelse med indsigelsen om fejladministration – omtale af sagsøgeren med navns nævnelse – tilsidesættelse af retten til respekt for privatlivet, proportionalitetsprincippet og kontradiktionsprincippet – ikke-økonomisk skade – årsagsforbindelse«

1. Retspleje – stævning – formkrav – fastlæggelse af søgsmålets genstand [art. 288 EF; statutten for Domstolen, art. 21, stk. 1, og art. 53, stk. 1; Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 43-48)

2. Den Europæiske Ombudsmand – forpligtelse til at overholde fortrolighedsprincippet – forpligtelse til ikke med navns nævnelse at omtale personer, som ikke er undergivet ombudsmandens kontrol (jf. præmis 126-133)

3. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – tilstrækkelig kvalificeret krænkelse af en højere retsregel til beskyttelse af private (art. 288, stk. 2, EF) (jf. præmis 133-145)

4. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – reel og bestemt skade forvoldt af en ulovlig retsakt (art. 288, stk. 2, EF) (jf. præmis 146-158)

Angående

Påstand om erstatning i henhold til artikel 288, stk. 2, EF for det tab, som sagsøgeren har lidt på grund af omtale af denne med navns nævnelse i Den Europæiske Ombudsmands afgørelse af 18. juli 2002 om en klage registreret som sag nr. 1288/99/OV og forsømmelighed udvist af Ombudsmanden i relation til den pågældende klage samt til de i den pågældende afgørelse indeholdte konklusioner.

Konklusion

1) Den Europæiske Ombudsmand betaler M. en erstatning på 10 000 EUR.

2) I øvrigt frifindes Ombudsmanden.
Artikel 8, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 1663/95 af 7. juli 1995 om gennemførelsesbestemmelser til Rådets forordning (EØF) nr. 729/70 for så vidt angår proceduren for regnskabsafslutning for EUGFL, Garantisektionen (EFT L 158, s. 6), bestemmer følgende:

»1. Når Kommissionen som følge af en undersøgelse finder, at udgifterne ikke er afholdt efter EF-reglerne, meddeler den den pågældende medlemsstat resultaterne af sin undersøgelse og de korrigerende foranstaltninger, der skal træffes for at sikre, at reglerne fremtidigt overholdes.

Meddelelsen skal indeholde en henvisning til nærværende forordning. Medlemsstaten skal afgive svar inden for to måneder, og Kommissionen kan ændre sit standpunkt under hensyn hertil. I behørigt begrundede tilfælde kan Kommissionen forlænge besvarelsesfristen.

Efter udløbet af denne frist indkalder Kommissionen til en bilateral drøftelse, og de to parter søger at nå frem til en aftale om de foranstaltninger, der skal træffes, og til en vurdering af, hvor alvorlig overtrædelsen er, og af den finansielle skade, den har påført Det Europæiske Fællesskab. Kommissionen meddeler efter denne drøftelse og efter udløbet af alle frister, som den har fastsat i samråd med medlemsstaterne, efter de bilaterale drøftelser til meddelelse af yderligere oplysninger, eller hvis medlemsstaten ikke accepterer indkaldelsen, efter udløbet af den frist, som Kommissionen har fastsat til medlemsstatens accept af denne indkaldelse, derefter officielt medlemsstaten sine konklusioner under henvisning til Kommissionens beslutning 94/442/EF. Uden at gyldigheden af fjerde afsnit i dette stykke berøres, vurderer Kommissionen i denne meddelelse, hvilke udgifter den har til hensigt at udelukke i medfør af artikel 5, stk. 2, [litra] c), i forordning (EØF) nr. 729/70.

Medlemsstaterne underretter snarest Kommissionen om de korrigerende foranstaltninger, som [de] har truffet for at sikre, at Fællesskabets regler overholdes, og om datoen for disse foranstaltningers faktiske iværksættelse. Kommissionen vedtager i givet fald en eller flere afgørelser i medfør af artikel 5, stk. 2, [litra] c), i forordning [EØF] nr. 729/70 for indtil den faktiske dato for de korrigerende foranstaltningers iværksættelse at udelukke de udgifter, der er afholdt, uden at Fællesskabets regler blev overholdt.«
1)

Det er ikke længere fornødent at påkende lovligheden af Kommissionens afgørelse af 19. november 2004, hvorved Rhiannon Williams fik delvis afslag på aktindsigt i visse dokumenter vedrørende forarbejderne til lovgivningen om genetisk modificerede organismer, for så vidt som den indeholder et stiltiende afslag på aktindsigt i de forberedende dokumenter, der hidrører fra Kommissionens generaldirektorat (GD) »Handel« vedrørende vedtagelsen af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/18/EF af 12. marts 2001 om udsætning i miljøet af genetisk modificerede organismer og om ophævelse af Rådets direktiv 90/220/EØF.
Påstand om annullation af Kommissionens beslutning af 23. november 2004 om ikke at antage sagsøgerens bud inden for rammerne af udbudsproceduren om levering af ydelser vedrørende informationssystemudvikling og -vedligeholdelse samt hertil knyttede støttetjenester til brug for finansinformationssystemerne i GD for Landbrug, og om at tildele kontrakten til den valgte budgiver.
224

Med hensyn til påstanden om en foranstaltning med henblik på sagens tilrettelæggelse for så vidt angår bedømmelsesudvalgets sammensætning bemærkes, at selv hvis der var truffet bestemmelse om den begærede foranstaltning, ville sammensætningen kun kunne meddeles Retten, og ikke sagsøgeren, ifølge procesreglementets artikel 67, stk. 3, tredje afsnit, hvori det bestemmes, at »[n]år et dokument, som en fællesskabsinstitution har givet afslag på aktindsigt i, er blevet fremlagt for Retten under et søgsmål vedrørende lovligheden af dette afslag, tilstilles dette dokument ikke de øvrige parter«. Den begærede foranstaltning ville således ikke give sagsøgeren mulighed for at bevise, at der er grundlag for dennes påstand om, at et af medlemmerne af bedømmelsesudvalget var genstand for en interessekonflikt. Den ville heller ikke kunne oplyse Retten, som på grund af den upræcise karakter af påstanden om en interessekonflikt ikke ville kunne fastslå, om der forelå en sådan, ud fra en fortegnelse over bedømmelsesudvalgets medlemmer.