ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens dom (Syvende Afdeling) af 30. januar 2020 — Anton van Zantbeek VOF mod Ministerraad (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Grondwettelijk Hof — Belgien)

(Sag C-725/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - artikel 56 TEUF - artikel 36 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde - fri udveksling af tjenesteydelser - afgift på børstransaktioner aftalt eller gennemført i en medlemsstat - forskelsbehandling til skade for ydelsesmodtagere, der anvender ikke-hjemmehørende professionelle mellemmænd - restriktion - begrundelse)

(2020/C 137/23)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Grondwettelijk Hof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Anton van Zantbeek VOF

Sagsøgt: Ministerraad

Konklusion

Artikel 56 TEUF og artikel 36 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde af 2. maj 1992 skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, hvormed der indføres en afgift på børstransaktioner, der efter ordre fra en person, der er hjemmehørende i denne medlemsstat, aftales eller gennemføres af en ikke-hjemmehørende professionel mellemmand, og som medfører en restriktion for den frie udveksling af de ydelser, som sådanne professionelle mellemmænd leverer, forudsat at denne lovgivning giver en sådan ordregiver og nævnte professionelle mellemmænd en forenkling af både de angivelsesforpligtelser, der er forbundet med denne afgift og betalingen heraf, som begrænser denne restriktion til det, der er nødvendigt for at opnå de legitime formål, som nævnte lovgivning forfølger.

(1) EUT C 44 af 4.2.2019.
Domstolens dom (Femte Afdeling) af 12. februar 2020 — straffesag mod Nikolay Kolev m.fl. (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Spetsializiran nakazatelen sad — Bulgarien)

(Sag C-704/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - artikel 267 TEUF - gennemførelsen af en præjudiciel afgørelse fra Domstolen - beføjelsen for en højere retsinstans til at give pålæg om den nærmere fremgangsmåde for gennemførelsen - medlemsstaternes procesautonomi - effektivitetsprincippet - iagttagelse af retten til forsvar)

(2020/C 103/04)

Processprog: bulgarsk

Den forelæggende ret

Spetsializiran nakazatelen sad

Parter i hovedsagen

Nikolay Boykov Kolev, Stefan Georgiev Kostadinov, Nasko Dimitrov Kurdov, Plamen Georgiev Drenski, Georgi Atanasov Zlatanov og Dimitar Atanasov Dimitrov

Konklusion

Henset til den fortolkning af artikel 6, stk. 3, og artikel 7, stk. 3, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2012/13/EU af 22. maj 2012 om ret til information under straffesager, som Domstolen anlagde i domskonklusionens punkt 2 i dom af 5. juni 2018, Kolev m.fl. (C-612/15, EU:C:2018:392), skal artikel 267 TEUF fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national procesretlig bestemmelse, som forpligter den forelæggende ret til i den sag, der gav anledning til den nævnte dom, at efterkomme et pålæg fra en højere retsinstans om at sende sagen tilbage til anklagemyndigheden efter indstillingen af straffesagens retslige del med henblik på at afhjælpe processuelle uregelmæssigheder, der har fundet sted under denne sags indledende del, forudsat at disse EU-retlige bestemmelser, således som de blev fortolket af Domstolen i domskonklusionens punkt 2 i dommen i sagen Kolev m.fl., overholdes i forbindelse med den indledende del af straffesagen eller i forbindelse med sagens efterfølgende retslige del.

(1) EUT C 25 af 21.1.2019.
1)

Punkt 1 og 2 i domskonklusionen i Den Europæiske Unions Rets dom af 1. februar 2018, Grækenland mod Kommissionen (T-506/15, ikke trykt i Sml., EU:T:2018:53), ophæves, for så vidt som Retten for det første frifandt Europa-Kommissionen i søgsmålet anlagt af Den Hellenske Republik vedrørende den faste korrektion på 25 %, som var blevet pålagt ved Kommissionens gennemførelsesafgørelse (EU) 2015/1119 af 22. juni 2015 om udelukkelse fra EU-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt inden for rammerne af Den Europæiske Garantifond for Landbruget (EGFL) og Den Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne (ELFUL) for ansøgningsårene 2009-2011 som følge af svagheder ved definitionen af og kontrollen med permanente græsarealer, og for det andet traf afgørelse om sagsomkostningerne.
—

den pågældende ikke har givet møde i et af disse retsmøder af grunde, som denne ikke har kontrol over, såfremt vedkommende efter dette retsmøde er blevet underrettet om foranstaltninger, der er blevet iværksat i den pågældendes fravær, og vedkommende har truffet en afgørelse på oplyst grundlag og enten erklæret, at denne ikke under påberåbelse af sit manglende fremmøde anfægter lovligheden af disse foranstaltninger, eller at den pågældende ønsker at deltage i disse foranstaltninger, hvilket har foranlediget den påkendende nationale ret til at gentage de nævnte foranstaltninger, herunder ved at foretage en supplerende afhøring af et vidne, hvor tiltalte fuldt ud har haft mulighed at deltage i afhøringen.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 22. januar 2020 – PTC Therapeutics International Ltd mod Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMA) og European Confederation of Pharmaceutical Entrepreneurs (Eucope)

(C-175/18 P) (1)

(Appel - aktindsigt i dokumenter fra Unionens institutioner, organer, kontorer og agenturer - forordning (EF) nr. 1049/2001 - artikel 4, stk. 2, første led - undtagelse vedrørende beskyttelsen af forretningsmæssige interesser - artikel 4, stk. 3 - beskyttelse af beslutningsprocessen - dokumenter indgivet til Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMA) i forbindelse med en anmodning om markedsføringstilladelse for et lægemiddel - afgørelse om at give tredjemand aktindsigt - generel formodning for fortrolighed - ingen forpligtelse for en EU-institution eller et EU-organ, -kontor eller -agentur til at anvende en generel formodning for fortrolighed)

(2020/C 77/03)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: PTC Therapeutics International Ltd (ved solicitors G. Castle, B. Kelly og K. Ewert, barrister C. Thomas og M. Demetriou, QC)

De andre parter i appelsagen: Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMA) (først ved T. Jabłoński, S. Marino, S. Drosos, A. Spina og A. Rusanov, derefter ved T. Jabłoński, S. Marino og S. Drosos, som befuldmægtigede) og European Confederation of Pharmaceutical Entrepreneurs (Eucope) (ved solicitor S. Cowlishaw og barrister D. Scannell)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) PTC Therapeutics International Ltd bærer sine egne omkostninger og betaler de af Det Europæiske Lægemiddelagentur (EMA) afholdte omkostninger.

3) European Confederation of Pharmaceutical Entrepreneurs bærer sine egne omkostninger.

(1) EUT C 231 af 2.7.2018.
2)

Artikel 42, stk. 1, i forordning nr. 952/2013 skal fortolkes således, at den er til hinder for en national lovgivning, i henhold til hvilken indehaveren af en bevilling til toldoplag til oplagring af varer, i tilfælde af unddragelse fra toldtilsyn af varer, der er henført under toldoplagsproceduren, ud over en finansiel sanktion er forpligtet til at betale et beløb svarende til disse varers værdi.
2)

Rammeafgørelse 2005/214, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299, skal fortolkes således, at den ikke pålægger en ret i en medlemsstat at undlade at anvende en bestemmelse i national ret, der er uforenelig med artikel 9, stk. 3, i rammeafgørelse 2005/214, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299, idet denne bestemmelse ikke har direkte virkning. Den forelæggende ret er ikke desto mindre forpligtet til i videst muligt omfang at anlægge en overensstemmende fortolkning af national ret med henblik på at sikre et resultat, som er foreneligt med det formål, der forfølges med rammeafgørelse 2005/214, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299.
2)

Artikel 391 i direktiv 2006/112, sammenholdt med direktivets artikel 377, princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, retssikkerhedsprincippet og princippet om afgiftsneutralitet, skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for fritagelsen for merværdiafgift af behandling leveret af et privathospital, som er omfattet af dette direktivs artikel 132, stk. 1, litra b), på grund af en ændring af de betingelser, hvorunder den afgiftspligtige person udøver sin virksomhed, der er indtrådt efter, at den pågældende valgte den afgiftsordning, der er fastsat i den omhandlede medlemsstats nationale lovgivning, som fastsætter en forpligtelse for enhver afgiftspligtig person, der foretager et sådant valg, til at forblive underlagt den nævnte ordning i en vis periode, som endnu ikke er udløbet.
C 161/2

Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 4. marts 2020 — Mowi ASA, tidligere Marine Harvest ASA mod Europa-Kommissionen

(Sag C-10/18 P) (1)

(Appel - konkurrence - kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser - forordning (EF) nr. 139/2004 - artikel 4, stk. 1 - pligt til forudgående anmeldelse af fusioner - artikel 7, stk. 1 - udsættelsespligten - artikel 7, stk. 2 - fritagelse - begrebet »én og samme fusion« - artikel 14, stk. 2 - afgørelse om pålæggelse af bøder for at gennemføre en fusion, inden den er blevet anmeldt og godkendt - princippet ne bis in idem - princippet om fradrag i straf - sammenstød af overtrædelser)

(2020/C 161/02)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Mowi ASA, tidligere Marine Harvest ASA (ved R. Subiotto, QC)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved M. Farley og F. Jimeno Fernández, som befuldmægtigede)

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Mowi ASA betaler sagsomkostningerne.

(1) EUT C 142 af 23.4.2018.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 4. marts 2020 — Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret mod Equivalenza Manufactory, SL

(Sag C-328/18 P) (1)

(Appel - EU-varemærker - forordning (EF) nr. 207/2009 - artikel 8, stk. 1, litra b) - risiko for forveksling - vurdering af ligheden mellem de omtvistede tegn - helhedsvurdering af risikoen for forveksling - hensyntagen til omstændighederne for afsætningen - opvejning af en fonetisk lighed som følge af visuelle og begrebsmæssige forskelle - betingelser for opvejningen)

(2020/C 161/08)

Processprog: spansk

Parter

Appellant: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (ved J.F. Crespo Carrillo, som befuldmægtiget)

Den anden part i appelsagen: Equivalenza Manufactory, SL (ved abogados G. Macías Bonilla, G. Marín Raigal og E. Armero Lavie)

Konklusion

1) Den Europæiske Unions Rets dom af 7. marts 2018, Equivalenza Manufactory mod EUIPO — ITM Entreprises (BLACK LABEL BY EQUIVALENZA) (T-6/17, ikke trykt i Sml., EU:T:2018:119), ophæves.

2) Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) frifindes i det annullationssøgsmål, som er anlagt for Den Europæiske Unions Ret i sag T-6/17.

3) Equivalenza Manufactory SL bærer sine egne omkostninger i såvel sagen i første instans i sag T-6/17 som appelsagen og betaler de omkostninger, der er afholdt af EUIPO i forbindelse med disse sager.

(1) EUT C 341 af 24.9.2018.
1)

Dom afsagt af Den Europæiske Unions Ret den 25. september 2018, Foundation for the Protection of the Traditional Cheese of Cyprus named Halloumi mod EUIPO — M.J. Dairies (BBQLOUMI) (T-328/17, ikke trykt i Sml., EU:T:2018:594), ophæves.
3)

Direktiv 93/13, og navnlig dets artikel 4, stk. 2, og artikel 5, skal fortolkes således, at et kontraktvilkår, der fastsætter en variabel rentesats inden for rammerne af en aftale om lån med pant i fast ejendom, for at opfylde kravet om gennemsigtighed af et sådant kontraktvilkår ikke alene skal være forståeligt rent formelt og i sproglig henseende, men også skal gøre det muligt for en almindeligt oplyst, rimeligt opmærksom og velunderrettet gennemsnitsforbruger at være i stand til at forstå, hvordan beregningsmåden for denne sats konkret fungerer, og dermed til på grundlag af klare og forståelige kriterier at vurdere, hvilke, potentielt alvorlige, økonomiske følger et sådant vilkår kan få for den pågældendes finansielle forpligtelser. Med henblik på den bedømmelse, som den nationale ret skal foretage i denne henseende, udgør dels den omstændighed, at hovedelementerne vedrørende beregningen af denne sats er let tilgængelige for enhver person, der overvejer at optage et lån med pant i fast ejendom, som følge af offentliggørelsen af beregningsmåden for den nævnte sats, dels fremlæggelsen af oplysninger om den tidligere udvikling i det indeks, på grundlag af hvilket denne samme sats beregnes, særligt relevante elementer.
C 137/20

Domstolens dom (Første Afdeling) af 26. februar 2020 — Stanleyparma Sas di Cantarelli Pietro & C. og Stanleybet Malta Ltd mod Agenzia delle Dogane e dei Monopoli UM Emilia Romagna — SOT Parma (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Commissione tributaria provinciale di Parma — Italien)

(Sag C-788/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - fri udveksling af tjenesteydelser - artikel 56 TEUF - hasardspil - skatter og afgifter - princippet om forbud mod forskelsbehandling - enhedsafgift på væddemål)

(2020/C 137/26)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Commissione tributaria provinciale di Parma

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Stanleyparma Sas di Cantarelli Pietro & C. og Stanleybet Malta Ltd

Sagsøgt: Agenzia delle Dogane e dei Monopoli UM Emilia Romagna — SOT Parma

Konklusion

Artikel 56 TEUF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, hvorefter de dataoverførselscentre, der er etableret i denne medlemsstat, samt solidarisk og subsidiært de væddemålsudbydere, der er deres fuldmagtsgivere, og som er etableret i en anden medlemsstat, pålægges en afgift på væddemål, uanset hvor disse udbydere har deres hjemsted, og uanset, at der ikke foreligger en koncession til foranstaltning af væddemål.

(1) EUT C 112 af 25.3.2019.
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 30. januar 2020 — Tim SpA — Direzione e coordinamento Vivendi SA mod Consip SpA og Ministero dell'Economia e delle Finanze (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio — Italien)

(Sag C-395/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - indgåelse af offentlige vareindkøbskontrakter, bygge- og anlægskontrakter og tjenesteydelseskontrakter - direktiv 2014/24/EU - artikel 18, stk. 2 - artikel 57, stk. 4 - fakultative udelukkelsesgrunde - udelukkelsesgrund, som omfatter en underentreprenør, som er nævnt i den økonomiske aktørs tilbud - underentreprenørens tilsidesættelse af miljø-, social- og arbejdsretlige forpligtelser - national lovgivning, der fastsætter en automatisk udelukkelse af den økonomiske aktør for en sådan overtrædelse)

(2020/C 137/13)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Tim SpA — Direzione e coordinamento Vivendi SA

Sagsøgt: Consip SpA og Ministero dell'Economia e delle Finanze

Procesdeltager: E-VIA SpA

Konklusion

Artikel 57, stk. 4, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26. februar 2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF er ikke til hinder for en national lovgivning, hvorefter den ordregivende myndighed har mulighed for eller pligt til at udelukke den økonomiske aktør, der har afgivet tilbuddet, fra at deltage i udbudsproceduren, når den udelukkelsesgrund, der er omhandlet i denne bestemmelse, er blevet fastslået i forhold til en af de underentreprenører, som er omhandlet i den nævnte aktørs tilbud. Derimod er denne bestemmelse, sammenholdt med dette direktivs artikel 57, stk. 6, og proportionalitetsprincippet, til hinder for en national lovgivning, hvorefter en sådan udelukkelse er automatisk.

(1) EUT C 301 af 27.8.2018.
Domstolens dom (Fjerde Afdeling) af 29. januar 2020 — GAEC Jeanningros mod Institut national de l’origine et de la qualité (INAO), Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation og Ministre de l’Économie et des Finances (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Conseil d’État — Frankrig)

(Sag C-785/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - landbrug - beskyttelse af geografiske betegnelser og oprindelsesbetegnelser for landbrugsprodukter og levnedsmidler - beskyttet oprindelsesbetegnelse »Comté« - mindre ændring af en varespecifikation - ændringsansøgning, som er genstanden for et søgsmål ved de nationale retsinstanser - praksis fra de nationale retsinstanser, hvorefter søgsmålet mister sin genstand, når Europa-Kommissionen har godkendt ændringen - effektiv domstolsbeskyttelse - pligt til at træffe afgørelse i sagen)

(2020/C 137/25)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: GAEC Jeanningros

Sagsøgte: Institut national de l’origine et de la qualité (INAO), Ministre de l’Agriculture et de l’Alimentation og Ministre de l’Économie et des Finances

procesdeltager: Comité interprofessionnel de gestion du Comté,

Konklusion

Artikel 53, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1151/2012 af 21. november 2012 om kvalitetsordninger for landbrugsprodukter og fødevarer, artikel 6 i Kommissionens delegerede forordning (EU) nr. 664/2014 af 18. december 2013 om supplering af forordning nr. 1151/2012 og artikel 10 i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 668/2014 af 13. juni 2014 om fastlæggelse af regler for anvendelsen af forordning nr. 1151/2012, sammenholdt med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, skal fortolkes således, at når Europa-Kommissionen har godkendt en medlemsstats myndigheders ansøgning om, at der foretages ændringer af mindre omfang af varespecifikationen for en BOB, kan de nationale retsinstanser, for hvilke der er anlagt et søgsmål vedrørende lovligheden af en afgørelse, som er truffet af disse myndigheder vedrørende denne ansøgning, med henblik på dens fremsendelse til Kommissionen i henhold til artikel 53, stk. 2, i forordning nr. 1151/2012, ikke af denne grund alene beslutte, at det er ufornødent at træffe afgørelse i den for dem verserende sag.

(1) EUT C 72 af 22.5.2019.
1)

Artikel 20 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for, at en medlemsstat giver afslag på en ansøgning om familiesammenføring, der er indgivet af en tredjelandsstatsborger, der er ægtefælle til en unionsborger, som er statsborger i denne medlemsstat, og som aldrig har udøvet sin ret til fri bevægelighed, alene med den begrundelse, at unionsborgeren ikke råder over tilstrækkelige midler til sig selv og sin ægtefælle, således at opholdet ikke bliver en byrde for det nationale sociale system, uden at det er blevet undersøgt, om der mellem nævnte unionsborger og dennes ægtefælle består et afhængighedsforhold af en sådan art, at unionsborgeren, såfremt dennes ægtefælle nægtes en afledt opholdsret, vil være nødsaget til at forlade Den Europæiske Unions område som helhed og dermed vil blive frataget den effektive nydelse af kerneindholdet i de rettigheder, som unionsborgeren er tildelt ved sin status.
2)

Artikel 101, stk. 1, TEUF skal fortolkes således, at et forlig i en verserende retslig procedure mellem en producent af originale lægemidler og en producent af generiske lægemidler, som befinder sig i et konkurrenceforhold, vedrørende gyldigheden af et procespatent på fremstilling af en aktiv ingrediens, der er blevet offentligt tilgængelig, og som den første producent er indehaver af, og vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt en generisk udgave af dette lægemiddel krænker patentet, hvorved denne producent af generiske lægemidler forpligter sig til ikke at indtræde på markedet for det lægemiddel, som indeholder denne aktive ingrediens, og ikke at fortsætte sagen med påstand om patentets ugyldighed i aftalens løbetid til gengæld for værdioverførsler fra producenten af originale lægemidler til fordel for producenten af generiske lægemidler, udgør en aftale, som har til formål at forhindre, begrænse eller fordreje konkurrencen: — hvis det fremgår af samtlige tilgængelige oplysninger, at det positive nettobeløb af overførslerne fra producenten af originale lægemidler til fordel for producenten af generiske lægemidler udelukkende skyldes aftaleparternes forretningsmæssige interesse i ikke at konkurrere på grundlag af opnåede resultater, — medmindre det pågældende forlig ledsages af konstaterede konkurrencefremmende virkninger, som kan give anledning til tvivl om, at aftalen er tilstrækkelig skadelig for konkurrencen.
Domstolens dom (Sjette Afdeling) af 27. februar 2020 — AAS »Balta« mod UAB »Grifs AG« (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Lietuvos Aukščiausiasis Teismas — Litauen)

(Sag C-803/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - retligt samarbejde i civile sager - forordning (EU) nr. 1215/2012 - artikel 15, nr. 5), og artikel 16, nr. 5) - forsikring af »store risici« - værnetingsklausul indgået mellem forsikringstageren og forsikringsgiveren - muligheden for at gøre denne klausul gældende over for den forsikrede person)

(2020/C 137/27)

Processprog: litauisk

Den forelæggende ret

Lietuvos Aukščiausiasis Teismas

Parter i hovedsagen

Sagsøger: AAS »Balta«

Sagsøgt: UAB »Grifs AG«

Konklusion

Artikel 15, nr. 5), og artikel 16, nr. 5), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at en værnetingsklausul i en forsikringsaftale, der dækker en »stor risiko« som omhandlet i sidstnævnte bestemmelse, og som er indgået mellem forsikringstageren og forsikringsgiveren, ikke kan gøres gældende over for en person, som er forsikret i henhold til denne aftale, som ikke er en professionel aktør inden for forsikringsbranchen, som ikke har samtykket i værnetingsklausulen, og som har sin bopæl eller sit hjemsted i en anden medlemsstat end forsikringstageren og forsikringsgiveren.

(1) EUT C 82 af 4.3.2019.
C 137/7

Domstolens dom (Store Afdeling) af 3. marts 2020 — Tesco-Global Áruházak Zrt. mod Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság — Ungarn)

(Sag C-323/18) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - etableringsfrihed - omsætningsafgift inden for sektoren for detailhandel fra forretninger - progressiv afgift, som i højere grad berører fysiske eller juridiske personer fra andre medlemsstater end indenlandske virksomheder - progressive afgiftstrin, der finder anvendelse på alle afgiftspligtige personer - omsætningen som neutralt sondringskriterium - afgiftspligtige personers bidragsevne)

(2020/C 137/08)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Fővárosi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Tesco-Global Áruházak Zrt.

Sagsøgt: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

Konklusion

Artikel 49 TEUF og 54 TEUF skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorved der er indført en stærkt progressiv omsætningsafgift, hvis byrde hovedsageligt bæres af virksomheder, der direkte eller indirekte kontrolleres af statsborgere fra andre medlemsstater eller af selskaber med hjemsted i en anden medlemsstat, på grund af den omstændighed, at disse virksomheder har den største omsætning på det pågældende marked.

(1) EUT C 311 af 3.9.2018.
2)

Artikel 49 TEUF skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en lovgivning i en medlemsstat, der udelukker muligheden for, at et selskab, der har flyttet sit faktiske hovedsæde og herved sit skattemæssige hjemsted til denne medlemsstat, kan fradrage et skattemæssigt underskud, der forud for denne flytning er realiseret i en anden medlemsstat, hvor selskabet har bevaret sit vedtægtsmæssige hjemsted.
1)

Artikel 49 TEUF og 54 TEUF skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorved der er indført en progressiv omsætningsafgift, hvis byrde hovedsageligt bæres af virksomheder, der direkte eller indirekte kontrolleres af statsborgere fra andre medlemsstater eller af selskaber med hjemsted i en anden medlemsstat, på grund af den omstændighed, at disse virksomheder har den største omsætning på det pågældende marked.