Forslag til afgørelse fra generaladvokat La Pergola fremsat den 5. maj 1998. - Europa-Parlamentet mod Rådet for Den Europæiske Union. - Rådets beslutning 96/664/EF - Program til støtte af Fællesskabets sproglige mangfoldighed i informationssamfundet - Hjemmel. - Sag C-42/97.



Samling af Afgørelser 1999 side I-00869



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1 Europa-Parlamentet har i naervaerende sag nedlagt paastand om annullation af Raadets beslutning 96/664/EF af 21. november 1996 om vedtagelse af et fleraarigt program til stoette af Faellesskabets sproglige mangfoldighed i informationssamfundet (1). Denne paastand stoettes paa et anbringende vedroerende hjemmelen for beslutningen, der blev vedtaget i henhold til EF-traktatens artikel 130. Efter den sagsoegende institutions opfattelse skulle ogsaa traktatens artikel 128, der vedroerer Faellesskabets indsats paa det kulturelle omraade, have vaeret benyttet som hjemmel.

Faktiske og retlige omstaendigheder

2 Etaperne i den procedure, der foerte til retsaktens vedtagelse kan beskrives som foelger. Den 8. november 1995 forelagde Kommissionen Raadet et forslag til beslutning om vedtagelse af et fleraarigt program til fremme af Faellesskabets sproglige mangfoldighed i informationssamfundet (2) (»MLIS-programmet«). I en beslutning af 21. juni 1996 (3) udtalte Parlamentet, at retsgrundlaget for beslutningen ud over EF-traktatens artikel 130 ogsaa skulle have omfattet dens artikel 128 for at fremhaeve programmets kulturelle aspekter. Kommissionen fastholdt imidlertid sit oprindelige forslag, for saa vidt angaar den valgte hjemmel, og den 21. november 1996 vedtog Raadet den anfaegtede retsakt alene under henvisning til artikel 130. Parlamentet lagde herefter sag ved Domstolen med paastand om annullation af beslutningen.

3 For at kunne afgoere, om hjemmelen for den her omhandlede retsakt er korrekt, maa i overensstemmelse med Domstolens faste praksis (4) foerst og fremmest retsaktens formaal og indhold analyseres.

I foerste betragtning til beslutningen hedder det:

»Det fremtidige informationssamfund giver industrien og isaer sprogindustrien nye perspektiver for kommunikation og handel paa baade de europaeiske markeder og verdensmarkederne, der er praeget i af hoej grad af sproglig og kulturel mangfoldighed.«

Dette er udgangspunktet for en udtalelse om, at »industrien og alle andre beroerte aktoerer maa udarbejde specifikke og hensigtsmaessige loesninger for at overvinde sprogbarriererne, hvis de til fulde skal kunne drage nytte af fordelene ved det indre marked og fortsat vaere konkurrencedygtige paa verdensmarkederne« (5).

Tredje betragtning omhandler navnlig den personkreds, som beslutningen har betydning for:

»Den private sektor paa omraadet bestaar hovedsagelig af smaa og mellemstore virksomheder (SMV), der har betydelige vanskeligheder ved at komme ind paa andre sprogmarkeder og derfor maa stoettes, navnlig i betragtning af deres beskaeftigelsesskabende rolle.«

I fjerde betragtning omtales udtrykkeligt noedvendigheden af

»... at fremme anvendelsen af teknologier, vaerktoejer og metoder, der reducerer omkostningerne ved overfoersel af information mellem mennesker eller applikationer, som anvender forskellige sprog, samtidig med at oversaettelsernes kvalitet sikres, navnlig naar det drejer sig om litteraere oversaettelser, som kraever en saerlig kreativ indsats«.

I syvende betragtning betones noedvendigheden af en indsats fra Faellesskabets side:

»Ansvaret for sprogpolitikken paahviler medlemsstaterne under overholdelse af faellesskabsretten; imidlertid er fremme af udviklingen af moderne vaerktoejer til sprogbehandling og deres anvendelse et aktivitetsomraade, hvor en faellesskabsaktion er noedvendig for at opnaa betragtelig stordriftsfordele og samhoerighed mellem de forskellige sprogomraader; foranstaltninger paa faellesskabsplan boer vaere afpasset efter de maal der skal naas, og udelukkende dreje sig om de omraader, hvor der kan opnaas en ekstra gevinst for Faellesskabet.«

Endvidere fremhaeves i betragtningerne de positive foelger af beslutningen for Faellesskabets borgere, naar det gaelder dels »rimelig adgang til information«, der »boer vaere tilgaengelig for (borgerne) paa deres eget sprog« (6), dels »en enestaaende mulighed for adgang til den sproglige og kulturelle rigdom og mangfoldighed i Europa« (7).

I praeamblen hedder det endvidere:

»Sprog, der forbliver udelukket fra informationssamfundet, risikerer en mere eller mindre hurtig marginalisering« (8).

De centrale bestemmelser i beslutningens dispositive del er artikel 1 og 2. Artikel 1 har foelgende ordlyd:

»Der vedtages et faellesskabsprogram, som tager sigte paa:

- at oege kendskabet til og stimulere tilvejebringelsen af flersprogede tjenester i Faellesskabet, som anvender sprogteknologier, -ressourcer og -standarder

- at skabe gunstige betingelser for sprogindustriernes udvikling

- at mindske omkostningerne ved informationsoverfoersel mellem sprog, navnlig af hensyn til SMV (smaa og mellemstore virksomheder)

- at bidrage til stoette af Faellesskabets sproglige mangfoldighed.

I denne beslutning forstaas ved:

a) 'flersprogede tjenester': tjenester, som muliggoer kommunikation mellem brugere af forskellige af Faellesskabets sprog

b) 'sprogindustrier': virksomheder, institutioner og erhvervsdrivende, som yder eller muliggoer tilraadighedsstillelse af ensprogede eller flersprogede tjenester paa omraader som f.eks. informationsfremfinding, oversaettelse, sprogteknologi og elektroniske ordboeger.«

Dernaest giver artikel 2 en detaljeret beskrivelse af programmets indhold:

»For at naa maalene i artikel 1 gennemfoeres nedenstaaende aktioner i overensstemmelse med aktionslinjerne i bilag I og gennemfoerelsesbestemmelserne for programmet i bilag III:

- stoette til skabelse af en ramme af tjenester for sprogressourcer og opmuntring af de paagaeldende sammenslutninger

- tilskyndelse til anvendelse af sprogteknologier, -ressourcer og -standarder og integrering af disse i informatikapplikationer

- fremme af brug af avancerede sprogvaerktoejer i Faellesskabet og i medlemsstaternes offentlige sektor

- ledsageforanstaltninger.

Ingen af disse aktioner maa overlappe initiativer paa disse omraader under andre nationale programmer eller faellesskabsprogrammer.

I alle planlagte projekter skal der i Faellesskabets foranstaltninger tages hensyn til eksisterende ressourcesamlende samarbejdsarrangementer paa nationalt plan, faellesskabsplan og internationalt plan inden for oversaettelse, terminologi, leksika og tekstsamlinger for saaledes at anvende disponible faciliteter og undgaa dobbeltarbejde.«

Programmet loeber over en periode paa tre aar (9) og ivaerksaettes af Kommissionen (10).

4 Jeg skal herefter naevne de regler i traktaten, som har betydning i naervaerende sag.

Artikel 128, der er indsat i afsnit IX om kultur, har foelgende ordlyd:

»1. Faellesskabet bidrager til, at medlemsstaternes kulturer kan udfolde sig, idet det respekterer den nationale og regionale mangfoldighed og samtidig fremhaever den faelles kulturarv.

2. Faellesskabet skal ved sin indsats fremme samarbejdet mellem medlemsstaterne og om noedvendigt stoette og udbygge medlemsstaternes indsats paa foelgende omraader:

- forbedring af kendskabet til og formidlingen af de europaeiske folkeslags kultur og historie

- bevarelse og beskyttelse af den kulturarv, der er af europaeisk betydning

- ikke-kommercielle udvekslinger

- kunstneriske og litteraere frembringelser, herunder i den audiovisuelle sektor.

3. Faellesskabet og dets medlemsstater fremmer samarbejdet med tredjelande og med de internationale organisationer, der beskaeftiger sig med kulturelle forhold, herunder navnlig Europaraadet.

4. Faellesskabet tager hensyn til de kulturelle aspekter i sin indsats i henhold til andre bestemmelser i denne traktat.«

For at bidrage til virkeliggoerelse af maalene i denne artikel har Raadet to slags befoejelser: det kan vedtage henstillinger, idet det traeffer afgoerelse »med enstemmighed paa forslag af Kommissionen« (11) eller det kan vedtage »tilskyndelsesforanstaltninger, men uden at der er tale om nogen form for harmonisering af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser« (12). For sidstnaevnte foranstaltninger skal proceduren i traktatens artikel 189 B foelges.

Dernaest maa naevnes artikel 130, der er blevet indsat i afsnit XIII om industrien:

»1. Faellesskabet og medlemsstaterne soerger for, at de noedvendige betingelser for udviklingen af faellesskabsindustriens konkurrenceevne er til stede.

Med henblik herpaa tager deres indsat i overensstemmelse med et aabent og konkurrencepraeget markedssystem sigte paa:

- at industrien hurtigere kan tilpasse sig strukturforandringerne

- at fremme et klima, der er gunstigt for initiativer og udvikling af virksomheder overalt i Faellesskabet, navnlig smaa og mellemstore virksomheder

- at fremme et klima, der er gunstigt for samarbejdet mellem virksomheder

- at fremme udnyttelsen af det industrielle potentiale i politikkerne for innovation, forskning og teknologisk udvikling.

...

3. Faellesskabet bidrager til gennemfoerelsen af maalene i stk. 1 gennem de politikker og aktioner, som det ivaerksaetter i henhold til andre bestemmelser i denne traktat. Raadet, der traeffer afgoerelser med enstemmighed paa forslag af Kommissionen efter hoering af Europa-Parlamentet og Det OEkonomiske og Sociale Udvalg, kan traeffe beslutning om specifikke foranstaltninger til stoette for medlemsstaternes aktioner med henblik paa virkeliggoerelse af maalene i stk. 1.

...«

Retlige bemaerkninger

5 Indledningsvis skal jeg naevne, at Parlamentet ikke har bestridt, at traktatens artikel 130 har betydning som hjemmel for den anfaegtede retsakt; det er af den opfattelse, at denne hjemmel ikke boer vaere den eneste (13); man maa til denne bestemmelse foeje en anden, nemlig artikel 128. Det centrale spoergsmaal i denne sag er saaledes, om det paa baggrund af den anfaegtede retsakts formaal og indhold som haevdet af den sagsoegende institution var noedvendigt at have benyttet en dobbelt hjemmel.

Parterne har forskellige opfattelser af dette spoergsmaal. Parlamentets bekraeftende svar bygger navnlig paa en argumentation om, at den anfaegtede beslutning har til formaal at stoette den sproglige mangfoldighed som en vaesentlig bestanddel af den europaeiske kultur (14). For Parlamentet er det kulturelle aspekt ikke accessorisk eller sekundaert i forhold til det industrielle aspekt, og retsakten burde derfor ogsaa have vaeret udstedt med hjemmel i artikel 128.

Raadet er af en anden opfattelse. Det erkender ganske vist at stoette til den sproglige mangfoldighed ogsaa slaar kulturelt igennem, men anfoerer, at der er tale om en indirekte virkning til forskel fra den direkte med beslutningen tilsigtede virkning, som har industriel karakter. Den kulturelle virkning har kort sagt kun karakter af en refleks, og det er derfor unoedvendigt at anvende artikel 128 som hjemmel for den omtvistede beslutning.

6 Jeg kan ikke tilslutte mig Parlamentets opfattelse. Jeg mener saaledes ikke, at den sproglige mangfoldighed her har den kulturelle betydning, som den sagsoegende institution vil tilkende den. At stoette og underbygge denne sproglige mangfoldighed er i og for sig en aktion, der har en neutral karakter. Den betyder alene, at man sikrer de beroerte grupper mulighed for at udtrykke sig paa deres eget sprog. Tilbage staar at undersoege, om beslutningens bestemmelser har deres baggrund i kulturelle maalsaetninger saaledes at forstaa, at den sproglige flerhed er blevet forstaaet som et element i »den kulturarv, der er af europaeisk betydning«, jf. artikel 128, stk. 2, andet led, eller om denne sproglige mangfoldighed er blevet anskuet ud fra, hvad det kommercielt var af betydning at foretage sig; denne mangfoldighed giver virksomhederne omkostninger og udgoer ofte en hindring for indtraengen paa udenlandske markeder navnlig for smaa eller mellemstore erhvervsdrivende.

Efter min mening har det imidlertid vaeret formaalet med den her omhandlede beslutning at gennemfoere sidstnaevnte og ikke foerstnaevnte maalsaetning. Lovgivers interesse skyldes oprindeligt, at »industrien og alle andre beroerte aktoerer maa udarbejde specifikke og hensigtsmaessige loesninger for at overvinde sprogbarriererne, hvis de til fulde skal kunne drage nytte af fordelene ved det indre marked og fortsat vaere konkurrencedygtige paa verdensmarkederne« (15). I betragtningerne tillaegges det ogsaa saerlig betydning, at »smaa og mellemstore virksomheder ... har betydelige vanskeligheder med at komme ind paa andre sprogmarkeder og ... maa [derfor] stoettes ...« (16).

Den her omhandlede retsakt har ogsaa til formaal at »fremme anvendelsen af teknologier, vaerktoejer og metoder, der reducerer omkostningerne ved overfoersel af information mellem mennesker eller applikationer, som anvender forskellige sprog ...« (17).

I alt vaesentligt har faellesskabsprogrammet klart sin baggrund i overvejelser af oekonomisk art, hvilket ogsaa udtrykkeligt fremgaar af beslutningens artikel 1, der omtaler de tilstraebte maal: »at oege kendskabet til og stimulere tilvejebringelsen af flersprogede tjenester i Faellesskabet, som anvender sprogteknologier, -ressourcer og -standarder« (foerste led); »at skabe gunstige betingelser for sprogindustriernes udvikling« (andet led); »at mindske omkostningerne ved informationsoverfoersel mellem sprog, navnlig af hensyn til SMV (smaa og mellemstore virksomheder)« (tredje led).

Denne konstatering underbygges ogsaa af artikel 2, der indeholder en beskrivelse af de faellesskabsaktioner, gennem hvilke de ovenfor beskrevne maalsaetninger skal virkeliggoeres:

»stoette til skabelse af en ramme af tjenester for sprogressourcer og opmuntring af de paagaeldende sammenslutninger« (foerste led)

»tilskyndelse til anvendelse af sprogteknologier, -ressourcer og -standarder og integrering af disse i informatikapplikationer« (andet led)

»fremme af brug af avancerede sprogvaerktoejer i Faellesskabet og i medlemsstaternes offentlige sektor« (tredje led)

»ledsageforanstaltninger« (fjerde led).

Ogsaa i disse virksomheder er der tale om en teknisk indsats med henblik paa anvendelse i produktion og omsaetning, og dermed paa en lettelse af virksomhedernes indsats internationalt. Det er i denne sammenhaeng man maa vurdere raekkevidden af bestemmelsen i artikel 1, fjerde led, som Parlamentets opfattelse bygger paa: »at bidrage til stoette af Faellesskabets sproglige mangfoldighed« betyder ganske simpelt, at sikre de erhvervsdrivendes mulighed for at vaere med paa et samlet marked, uden samtidig at skulle benytte et saerligt sprog som mellemled med de betydelige omkostninger, dette giver, og den belastning af deres konkurrenceevne der hermed bliver tale om. Det volder ingen vanskeligheder at konstatere, at intet kulturelt aspekt er fremhaevet, og at det udelukkende er kommercielle overvejelser, der goer sig gaeldende; formaalet er at skaffe de smaa og mellemstore virksomheder raadighed over forskellige tekniske midler, hvormed de kan traenge ind paa markeder i udlandet og overvinde sprogbarriererne. Sproget opfattes med andre ord i denne sammenhaeng ikke som en kulturbaerer, men som et middel til at videregive oekonomiske oplysninger som et meddelelsesmiddel for erhvervsdrivende fra forskellige nationer.

Det er ogsaa i lyset af det her anfoerte, at man efter min mening skal vurdere tolvte betragtning, hvori det udtales, at »sprog, der forbliver udelukket fra informationssamfundet, risikerer en mere eller mindre hurtig marginalisering«. Parlamentet har fremhaevet dette indskud og mener, at beskyttelsen af de mindre anvendte sprog naermest er et klart kulturelt anliggende. Det er imidlertid en misforstaaelse. Den fare, lovgivningsmagten har villet afvaerge, er en marginalisering i kommerciel, men ikke i kulturel henseende. Det er grunden til, at der er blevet igangsat en faellesskabsaktion med det formaal at skabe de tekniske betingelser for at sikre, at alle sprog kan vaere med paa markedet.

7 Naermere bestemt maa saaledes efter min mening i den anfaegtede beslutning den »sproglige mangfoldighed« vaere anskuet ud fra synspunkter vedroerende den oekonomiske integration og ikke ud fra kulturelle synspunkter. Jeg finder ikke som Parlamentet, at ordene »at bidrage til stoette af Faellesskabets sproglige mangfoldighed« i artikel 1, fjerde led, i den anfaegte retsakt, er tilstraekkelig til, som Parlamentet oensker det, at bringe beslutningen inden for omraadet for »bevarelse og beskyttelse af den kulturarv, der er af europaeisk betydning«, jf. artikel 128, stk. 2, andet led; beslutningen vedroerer - lad det vaere sagt endnu en gang - ikke sproget som et element i »kulturarven«, men som et middel i den oekonomiske aktivitet (18).

Det synspunkt, jeg har givet udtryk for, betyder ikke, at jeg udelukker, at det her omhandlede faellesskabsprogram kan faa virkninger paa kulturens omraade, specielt hvad angaar anvendelsen af de forskellige nationale sprog. Programmet vil betyde, at de erhvervsdrivende faar raadighed over den teknologi, der benyttes til det sprogarbejde, der vil mindske hindringerne som foelge af sprogenes mangfoldighed. Beskyttelsen af de sprog, der benyttes mindst i den internationale handel, vil saaledes ogsaa nyde fremme paa mellemlang eller lang sigt (19). Men som Raadet med foeje har anfoert, er der kun tale om en indirekte foelge, der for saa vidt angaar afgoerelsen af naervaerende sag ikke kan begrunde, at den anfaegtede beslutning henfoeres til omraadet for kulturmaessige aktioner. Og dette er i sidste ende det eneste afgoerende her. Det var unoedvendigt at benytte artikel 128 som hjemmel for den anfaegtede retsakt. Domstolen har tidligere udtalt, at det er unoedvendigt at benytte en dobbelt hjemmel, naar den retsakt, der skal vedtages, henhoerer under en bestemmelse i traktaten og kun indirekte tjener de formaal, der forfoelges med en anden bestemmelse (20). Dette resultat paa principielt ogsaa gaelde den foreliggende sag. En retsakt, der er hjemlet ved artikel 128, maa direkte og udtrykkeligt have de aktioner paa det kulturelle omraade, der er fastlagt ved denne traktats bestemmelser, »til formaal«.

Disse synspunkter bekraeftes af selve ordlyden af artikel 128, stk. 4, hvorefter »Faellesskabet tager hensyn til de kulturelle aspekter i sin indsats i henhold til andre bestemmelser i denne traktat«. Denne bestemmelse viser, at kulturen i traktaten anses for en saa at sige tvaergaaende stoerrelse, der potentielt vedroerer alle Faellesskabets aktivitetsomraader. Det er imidlertid ikke en hvilken som helst forbindelse med kultur, der kan begrunde, at artikel 128 benyttes. Retsakter, der vedtages i henhold til denne bestemmelse, skal paa saerlig maade vedroere kulturelle foranstaltninger. Artikel 128 finder saaledes ikke anvendelse, naar en retsakt, der er vedtaget for gennem en speciel faellesskabsaktion eller speciel faellesskabspolitik at realisere bestemte maal, ogsaa har virkninger af kulturel art, men som er indirekte og sekundaere. Den opfattelse, som Parlamentet har gjort sig til talsmand for, indebaerer, at enhver retsakt, som kan rumme kulturelle aspekter, henfoeres under anvendelsesomraadet for artikel 128. Dette resultat er efter min mening i strid med samme artikels stk. 4.

8 Jeg mener saaledes ikke, at beslutningen indeholder elementer, der inden for rammerne af en teleologisk fortolkning eller en analyse af beslutningens indhold kan medfoere, at beslutningen anses for en faellesskabsaktion paa kulturens omraade og derfor for en akt, ved hvis vedtagelse artikel 128 finder anvendelse. Stoette til »den sproglige mangfoldighed« - lad det vaere sagt endnu en gang - betragtes i beslutningen ud fra kommercielle synspunkter, og selv om der bliver tale om kulturelle aspekter, er disse kun virkninger, der i forhold til retsaktens formaal og indhold har en indirekte og sekundaer karakter.

Forslag til afgoerelse

Paa baggrund af den analyse, jeg hermed har gennemfoert, foreslaar jeg Domstolen

- at frifinde Raadet for Den Europaeiske Union

- at paalaegge Europa-Parlamentet at betale sagens omkostninger.

(1) - EFT L 306, s. 40.

(2) - Forslaget var et led i det handlingsprogram, som Kommissionen vedtog den 19.7.1994 under titlen »Det kommende informationssamfund i Europa - en handlingsplan« (KOM(94) 347).

(3) - EFT C 198, s. 248.

(4) - Jf. som en af mange domme, Domstolens dom af 3.12.1996, sag C-268/94, Portugal mod Raadet, Sml. I, s. 6177.

(5) - Anden betragtning.

(6) - Jf. ellevte betragtning.

(7) - Jf. sjette betragtning.

(8) - Jf. tolvte betragtning.

(9) - Jf. artikel 3, der desuden fastlaegger det finansielle referencegrundlag for programmets gennemfoerelse.

(10) - Jf. artikel 4.

(11) - Artikel 128, stk. 5, andet led.

(12) - Artikel 128, stk. 5, foerste led.

(13) - Parlamentet har dog naevnt, at Raadet for at fremhaeve retsaktens industrielle aspekter noget upassende har benyttet udtryk som »sprogindustrier«, der er noget som den sagsoegende institution ikke mener findes. Raadet har med foeje indvendt, at et udtryk som naevnt, der er indeholdt i beslutningens artikel 1, andet afsnit, litra b), betegner alle de erhvervsdrivende, der paa forskellig maade arbejder i denne sektor, som - skal jeg tilfoeje - man vanskelig kan naegte eksisterer.

(14) - Parlamentet har under retsmoedet anfoert, at de kulturelle saerenheder ved beslutningen ogsaa foelger af den omstaendighed, at de bevillinger, der skal til for at ivaerksaette den, er blevet opfoert paa Kommissionens budget i afsnittet »kultur«; Raadet har intet haft at bemaerke til dette argument, og har blot naevnt, at det er blevet for sent fremfoert. Imidlertid er argumentet, hvad enten det er for sent fremfoert eller ej, efter min mening ikke relevant. Jeg har vanskeligt ved at se, hvordan programmets medtagelse paa Kommissionens budget skulle kunne aendre Domstolens vurdering af beslutningens hjemmel; i det foreliggende tilfaelde for det foerste fordi budgettet godkendes senere end retsakten vedtages, og for det andet fordi det ikke kan udelukkes, at det er placeringen paa budgettet og ikke valg af hjemmel, der er fejlagtig.

(15) - Jf. anden betragtning. Min fremhaevelse.

(16) - Jf. tredje betragtning. Min fremhaevelse.

(17) - Jf. fjerde betragtning.

(18) - Jeg behoever ikke at goere meget ud af, at det er vanskeligt at tilslutte sig Parlamentets udtalelser om, at en del af beslutningen ikke omfattes af artikel 130 og har gjort det noedvendigt at benytte artikel 128. Den sagsoegende institution har saaledes henvist til artikel 2, tredje led, hvorefter en af aktionerne er »fremme af brug af avancerede sprogvaerktoejer i Faellesskabet og i medlemsstaternes offentlige sektor«. Det er Parlamentets opfattelse, at der her er tale om en aktion, som vedroerer den offentlige sektor, og som derfor ikke henhoerer under anvendelsesomraadet for artikel 130, der kun vedroerer den private sektor. Men Raadet har med foeje indvendt, at den omtalte bestemmelse har til formaal at skabe »de betingelser, hvorunder industrien kan vaere konkurrencedygtig«, og en god forvaltning saavel paa faellesskabsplan som paa nationalt plan er en af disse betingelse. Desuden omfatter udtrykket »den offentlige sektor« ikke blot forvaltningen i snaever forstand, men ogsaa de offentlige virksomheder.

(19) - Jeg kan heller ikke udelukke, at der ogsaa vil forekomme virkninger uden for det egentligt forretningsmaessige omraade, eventuelt indirekte og paa en maade der beroerer fremtiden; jf. sjette betragtning, der fremhaever de muligheder, som informationssamfundets opstaaen kan give Europas borgere paa det kulturelle omraade.

(20) - Jf. dom af 26.3.1996, sag C-271/94, Parlamentet mod Raadet, Sml. I, s. 1689.