127.

På baggrund af ovenstående betragtninger foreslår jeg Domstolen at besvare de præjudicielle spørgsmål, som Administratīvā rajona tiesa (distriktsdomstol i forvaltningsretlige sager, Letland) har forelagt, på følgende måde: »1) Artikel 18, stk. 1 og 3, i direktiv (EU) 2015/849 sammenholdt med direktivets bilag III, punkt 3, litra b), skal fortolkes således, at disse bestemmelser ikke automatisk kræver, at en forpligtet enhed tillægger en kunde en højere risikograd og følgelig gennemfører skærpede kundekendskabsprocedurer som følge af, at kunden er en ikke-statslig organisation, og at den person, som er bemyndiget og ansat af kunden, er statsborger i et tredjeland med høj korruptionsrisiko. Ved anvendelsen af den skønsbeføjelse, som i medfør af direktiv 2015/849 tilkommer medlemsstaterne, kan en medlemsstat dog i sin nationale retsorden fastsætte, at disse omstændigheder udgør faktorer, der indikerer en øget risiko, som en forpligtet enhed skal tage i betragtning i sin risikovurdering med hensyn til en kunde. 2) Artikel 18 i direktiv 2015/849, sammenholdt med direktivets bilag III, punkt 3, litra b), skal fortolkes således, at denne bestemmelse ikke indfører en automatisk pligt til at gennemføre skærpede kundekendskabsprocedurer i alle de tilfælde, hvor en af kundens handelspartnere, men ikke kunden selv, på en eller anden måde har tilknytning til et tredjeland med høj korruptionsrisiko. Imidlertid udgør den omstændighed, at kunden opnår en betydelig andel af sine indtægter fra eller gennemfører betydelige transaktioner med et sådant land, en faktor, der øger kunderisikoen, som en forpligtet enhed skal tage i betragtning i sin risikovurdering med hensyn til kunden. 3) Artikel 13, stk. 1, litra c) og d), i direktiv 2015/849 skal fortolkes således, at det i disse bestemmelser ikke foreskrives, at den forpligtede enhed ved sin gennemførelse af kundekendskabsprocedurer skal anmode kunden om en kopi af den kontrakt, der er indgået mellem kunden og en tredjemand. Den forpligtede enhed skal dog om nødvendigt stille passende dokumentation til rådighed for den kompetente myndighed, som godtgør, at den forpligtede enhed har analyseret denne transaktion eller forretningsforbindelse og taget denne i betragtning på behørig vis, når enheden har draget sine slutninger om kundens risikoniveau. 4) Artikel 14, stk. 5, i direktiv 2015/849 skal fortolkes således, at den forpligtede enhed, inden for rimelige grænser, skal gennemføre en vedvarende overvågning af kundernes transaktioner og forretningsforbindelser, også selv om den i medlemsstaternes retsorden fastsatte frist til at revidere kundens situation endnu ikke er udløbet, eller der ikke er konstateret væsentlige ændringer i kundens forhold. Hvis den forpligtede enhed får kendskab til elementer, som potentielt kan påvirke risikovurderingen med hensyn til kunden, skal den tage højde for disse elementer og om hensigtsmæssigt opdatere risikovurderingen og eventuelt den over for denne kunde anvendte type af kundekendskabsprocedurer. Denne pligt er ikke gældende alene i forbindelse med højrisikokunder. 5) Artikel 60, stk. 1 og 2, i direktiv 2015/849 skal fortolkes således, at den kompetente myndighed i forbindelse med offentliggørelsen af oplysninger om en afgørelse, hvorved der pålægges en administrativ sanktion eller foranstaltning som følge af en overtrædelse af de nationale bestemmelser, der gennemfører det pågældende direktiv, har pligt til at sikre, at de offentliggjorte oplysninger er nøjagtigt overensstemmende med de oplysninger, der fremgår af afgørelsen.«