Sag C-366/13

Profit Investment SIM SpA

mod

Stefano Ossi m.fl.

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Corte suprema di cassazione)

»Præjudiciel forelæggelse — forordning (EF) nr. 44/2001 — område med frihed, sikkerhed og retfærdighed — begrebet »uforenelige afgørelser« — søgsmål, der ikke har samme sagsgenstand, og som er rettet mod flere sagsøgte, der har bopæl i forskellige medlemsstater — betingelser for aftaler om værneting — værnetingsklausul — begrebet »sager om kontraktforhold« — prøvelse af, at der ikke foreligger et gyldigt kontraktforhold«

Sammendrag – Domstolens dom (Første Afdeling) af 20. april 2016

Samarbejde om civilretlige spørgsmål – retternes kompetence og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område – forordning nr. 44/2001 – flere sagsøgte – kompetence for retten i den retskreds, hvor en af de medsagsøgte har bopæl – betingelse – konneksitet – risiko for indbyrdes uforenelige retsafgørelser – omfang – krav, der har forskellig sagsgenstand og forskelligt grundlag, hvor der ikke foreligger et underordnelsesforhold eller uforenelighed – den potentielle indvirkning af den ene sags udfald på den anden – indvirkning ikke tilstrækkelig til at fastslå, at afgørelserne er indbyrdes uforenelige

Samarbejde om civilretlige spørgsmål – retternes kompetence og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område – forordning nr. 44/2001 – aftaler om værneting – værnetingsklausul – formkrav – aftale indgået i en form, der er anerkendt af sædvanen inden for international handel – begreb – værnetingsklausul i et emissionsprospekt for obligationer – omfattet – betingelser

Samarbejde om civilretlige spørgsmål – retternes kompetence og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område – forordning nr. 44/2001 – aftaler om værneting – krav om skriftlighed – værnetingsklausul i et emissionsprospekt for obligationer – nødvendigt at nævne accepten af denne klausul eller udtrykkeligt at henvise til dette prospekt i den kontrakt, som er undertegnet af parterne i forbindelse med udstedelsen af værdipapirerne på det primære marked – retsvirkninger over for tredjemand, som har erhvervet værdipapirerne gennem en finansiel formidler – betingelser

Artikel 23 i forordning nr. 44/2001 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at det krav om skriftlighed, der er opstillet i denne bestemmelse, når en værnetingsklausul er indsat i et emissionsprospekt for obligationer, kun er opfyldt, såfremt den kontrakt, som er undertegnet af parterne i forbindelse med udstedelsen af værdipapirerne på det primære marked, nævner accepten af denne klausul eller udtrykkeligt henviser til dette prospekt. At der reelt er opnået enighed mellem de berørte er et af formålene med artikel 23, stk. 1, i forordning nr. 44/2001, og denne bestemmelse pålægger således den ret, for hvilken sagen er forelagt, at efterprøve, om den pågældende kontraktbestemmelse faktisk har været genstand for parternes samstemmende vilje, der skal være udtrykt klart og præcist. Artikel 23 i forordning nr. 44/2001 skal i øvrigt fortolkes således, at en værnetingsklausul, der er indeholdt i et emissionsprospekt for værdipapirer, som er affattet af udstederen af de nævnte værdipapirer, kan gøres gældende over for tredjemand, som har erhvervet disse værdipapirer gennem en finansiel formidler, såfremt det er godtgjort for det første, at denne klausul er gyldig i forholdet mellem denne udsteder og denne finansielle formidler, dernæst, at nævnte tredjemand ved på det sekundære marked at foretage tegning af de pågældende værdipapirer indtræder i nævnte formidlers rettigheder og forpligtelser, der er knyttet til disse værdipapirer i henhold til gældende national ret, og endelig, at den pågældende tredjemand har haft mulighed for at gøre sig bekendt med prospektet, der indeholder denne klausul. Det tilkommer den forelæggende ret at efterprøve, om disse betingelser er opfyldt. (jf. præmis 27, 29, 36, 37 og 51 samt domskonkl. 1)

Artikel 23 i forordning nr. 44/2001 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at indsættelsen af en værnetingsaftale i et emissionsprospekt for obligationer kan anses for en form, der er anerkendt som en sædvane inden for international handel, hvorved det kan antages, at den part, som den gøres gældende over for, har givet sit samtykke, for så vidt som det bl.a. er godtgjort for det første, at en sådan handlemåde almindeligt og regelmæssigt følges af de erhvervsdrivende i den pågældende branche ved indgåelse af kontrakter af denne type, og for det andet, at parterne enten tidligere har haft forretningsforbindelse indbyrdes eller med andre parter i den samme sektor, eller at den pågældende handlemåde er tilstrækkelig kendt inden for sektoren til at kunne betragtes som en fast brug. Det tilkommer den nationale ret at efterprøve, om betingelserne er opfyldt. De forhold, som den forelæggende ret i denne henseende skal tage hensyn til, består bl.a. i den omstændighed, at det nævnte prospekt forudgående er blevet godkendt af den nationale fondsbørs i det land, hvor obligationerne er udstedt, og gjort offentligt tilgængeligt på sidstnævntes websted. Den forelæggende ret skal desuden tage hensyn til den omstændighed, at tredjemand, som har erhvervet disse værdipapirer gennem en finansiel formidler, over for hvem værnetingsklausulen gøres gældende, er en virksomhed, som er aktiv inden for finansiel investering, samt de eventuelle forretningsforbindelser, som virksomheden tidligere har knyttet med de andre parter i sagen. Den nationale ret skal ligeledes efterprøve, om udstedelsen af obligationer på markedet almindeligt og regelmæssigt, inden for denne erhvervsgren, ledsages af et prospekt, der indeholder en værnetingsklausul, og om en sådan brug er tilstrækkelig kendt til at kunne betegnes som »fast«. (jf. præmis 49-51 samt domskonkl. 1)

Artikel 5, nr. 1), litra a), i forordning nr. 44/2001 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at søgsmål, der er anlagt med påstand om annullation af en kontrakt og tilbagebetaling af de beløb, der uberettiget er betalt på grundlag af nævnte kontrakt, henhører under sager om kontraktforhold i denne bestemmelses forstand. For det første omfatter den nationale rets kompetence til at træffe afgørelse om spørgsmål vedrørende en kontrakt således også kompetencen til at afgøre, om de momenter, der er karakteristiske for selve kontrakten, foreligger, da en sådan vurdering er nødvendig for, at den nationale ret, som sagen er indbragt for, kan afgøre, om den er kompetent i henhold til forordning nr. 44/2001. Således kræver hensynet til formålet med og ånden af denne forordning en sådan fortolkning af forordningens artikel 5, at den ret, som skal afgøre en tvist vedrørende en kontrakt, kan prøve – også på embeds vegne – om de grundlæggende betingelser for dens kompetence er opfyldt, når henses til de af den pågældende part fremlagte afgørende og relevante momenter, som beviser, hvorvidt der foreligger en kontrakt. Vedrørende for det andet forholdet mellem et søgsmål om kontraktens ugyldighed og tilbagebetaling af beløb erlagt i urigtig formening om skyld, hvis der ikke er et kontraktligt forhold, som parterne frivilligt har indgået, vil forpligtelsen ikke være opfyldt, og der vil ikke være en ret til tilbagebetaling. Denne årsagssammenhæng mellem retten til tilbagebetaling og det kontraktlige forhold er tilstrækkeligt til, at tilbagebetalingssøgsmålet falder inden for det kontraktlige område. (jf. præmis 54, 55 og 58 samt domskonkl. 2)