Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Traktatbrudssøgsmål - Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget - relevante forhold - forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist

(Art. 226 EF)

2. Traktatbrudssøgsmål - stævning - angivelse af klagepunkter og anbringender

(Art. 226 EF)

3. Fri bevægelighed for personer - etableringsfrihed - fri udveksling af tjenesteydelser - tandlæger - anerkendelse af eksamens- og kvalifikationsbeviser - direktiv 78/686 - samordning af nationale bestemmelser - direktiv 78/687 - opretholdelse af en anden uddannelsesordning for adgang til virksomheden som tandlæge - ulovligt

(Rådets direktiv 78/686, art. 19, og direktiv 78/687, art. 1)

4. Fri bevægelighed for personer - etableringsfrihed - fri udveksling af tjenesteydelser - tandlæger - anerkendelse af eksamens- og kvalifikationsbeviser - direktiv 78/686 - samordning af nationale bestemmelser - direktiv 78/687 - optagelse både i læge- og i tandlægeregisteret - ulovligt - undtagelse for en medlemsstat - betydning

(Rådets direktiv 78/686, art. 19, og direktiv 78/687)

Sammendrag

1. Inden for rammerne af en sag, der i henhold til artikel 226 EF er anlagt med påstand om, at en medlemsstat har opretholdt en lovgivning, der er i strid med et fællesskabsdirektiv, formindsker den omstændighed, at de omtvistede bestemmelser strengt taget ikke havde kunne opretholdes, idet de var blevet vedtaget i den nationale lovgivning efter udstedelsen af direktivet, ikke den pågældende medlemsstats forsvarsmuligheder. For det første forudsætter et traktatbrud nemlig foranstaltninger, der ikke er i overensstemmelse med fællesskabsretten ved udløbet af den frist, der er fastsat af Kommissionen i dennes begrundede udtalelse, hvorved traktatbruddet er uafhængig af, hvornår de pågældende nationale retsregler er blevet udstedt. For det andet forudsætter det, at en medlemsstat, der udsteder nationale bestemmelser, der er i strid med fællesskabsretten, opretholder disse fra den dag, de træder i kraft, indtil en eventuel ændring eller ophævelse.

( jf. præmis 11 og 12 )

2. Det påhviler Kommissionen i ethvert søgsmål i medfør af artikel 226 EF præcist at angive de klagepunkter, som Domstolen skal tage stilling til, og i alt fald kort at angive de retlige og faktiske forhold, som klagepunkterne støttes på. For så vidt særligt angår forpligtigelsen til at angive, hvilke retlige forhold Kommissionens klagepunkter støttes på, er det ikke tilstrækkeligt, at Kommissionen til støtte for en påstand om, at en sagsøgt medlemsstat ikke har overholdt en bestemmelse i fællesskabsretten, alene omtaler denne bestemmelse i den del af den begrundede udtalelse eller af stævningen, der vedrører de juridiske rammer, og som er rent beskrivende og på ingen måde særligt fremhæver bestemmelsen.

Når Kommissionen gør gældende, at en national lovgivning er i strid med et harmoniseringsdirektivs system, dets opbygning eller dets ånd, uden at den overtrædelse af fællesskabsretten, der følger deraf, henføres til specifikke bestemmelser i direktivet, kan sagen imidlertid ikke alene af denne grund afvises. I en sådan situation kan Domstolen kun undersøge, om den pågældende nationale lovgivning i denne forstand er i strid med det pågældende direktiv.

( jf. præmis 20, 21 og 23 )

3. En medlemsstat, der træffer bestemmelse om en anden uddannelsesordning, der giver adgang til virksomheden som tandlæge, og som består i en almen lægeuddannelse suppleret med en videreuddannelse inden for tandlægeområdet, tilsidesætter sine forpligtigelser i henhold til direktiv 78/687 om samordning af de administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser om virksomhed som tandlæge.

Den uddannelse, som omhandlet i artikel 1, stk. 2, i direktiv 78/687, er udtrykkeligt kvalificeret som »tandlægeuddannelse«, og dette forudsætter, at der findes et uddannelsesforløb, der specifikt er sammensat med henblik på uddannelse af tandlæger. Det eksamensbevis, der afslutter den anden uddannelsesordning, er ikke et eksamensbevis som tandlæge, men et eksamensbevis i almen lægevidenskab suppleret med et eksamensbevis for videreuddannelse inden for tandlægeområdet. En sådan sammensætning af eksamensbeviser opfylder ikke kravene i direktiv 78/687 og direktiv 78/686 om gensidig anerkendelse af eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser for tandlæger og om foranstaltninger, der skal lette den faktiske udøvelse af retten til etablering og fri udveksling af tjenesteydelser, der begge omhandler særskilte eksamensbeviser.

Artikel 19, andet afsnit, i direktiv 78/686, i henhold til hvilken et eksamensbevis i almen lægevidenskab suppleret med et eksamensbevis for videreuddannelse inden for tandlægeområdet inden for rammerne af den særlige ordning, der er fastsat for en medlemsstat, anerkendes med henblik på udøvelsen af tandlægevirksomhed, er ikke til hinder for denne fortolkning. Hvis fællesskabslovgiver generelt havde villet åbne for muligheden for gensidig anerkendelse af en sådan uddannelse, ville han ikke have nøjedes med at fastsætte den gensidige anerkendelse af de kvalifikationer, som de personer, der har denne uddannelse, har, i en midlertidig undtagelsesbestemmelse, der udelukkende omfatter de personer, der har startet deres uddannelse til læge før den 28. januar 1980.

( jf. præmis 37-39 og domskonkl. )

4. Når direktiv 78/687 - bortset fra den midlertidige undtagelsesordning, der i artikel 19 i direktiv 78/686 er fastsat for en medlemsstat - udelukker muligheden for at udøve tandlægevirksomhed som omhandlet i disse direktiver efter en seksårig uddannelse i almen lægevidenskab og en treårig videreuddannelse inden for tandlægeområdet, følger det, at direktivet også udelukker, at en person, der kun har en af disse uddannelser, på samme tid kan optages i såvel læge- som tandlægeregisteret.

Uanset at det er korrekt, at hensigten med disse direktiver er en klar adskillelse af læger og tandlæger, så er der intet holdepunkt for, at hensigten med den harmoniserede ordning, der er fastlagt i direktiverne, ligeledes er at forhindre læger, der er omfattet af artikel 19 i direktiv 78/686, i at blive optaget i lægeregisteret.

Ved artikel 19 i direktiv 78/686 indførtes en særlig ordning for en afgrænset kategori af læger, hvis eksamensbevis er udstedt i Italien, det vil sige læger, som ganske vist har et eksamensbevis som læge, men som hovedbeskæftigelse har udøvet tandlægevirksomhed i Italien, hvilket skyldtes ønsket om at lette overgangen til indførelsen i Italien af tandlægeerhvervet, som omhandlet i disse direktiver. Med henblik herpå pålægger artikel 19 i direktiv 78/686 de øvrige medlemsstater under visse betingelser at anerkende de eksamensbeviser som læge, som denne kategori af læger er i besiddelse af, således at de kan udøve tandlægevirksomhed.

Spørgsmålet, om de øvrige medlemsstaters eventuelle anerkendelse af disse lægers eksamensbeviser med henblik på at udøve lægevirksomhed, uafhængig af om de omhandlede læger er optaget i lægeregisteret, er et spørgsmål, der skal reguleres inden for rammerne af fællesskabslovgivningen om anerkendelse af lægers eksamensbeviser, certifikater og andre kvalifikationsbeviser og ikke inden for rammerne af direktiv 78/686 og direktiv 78/687, der begge vedrører tandlæger.

( jf. præmis 48, 50-54 )