Når de nye medlemsstater fastlægger overskudslagrene af landbrugsprodukter i henhold til forordning nr. 1972/2003 og sukkerlagrene i henhold til forordning nr. 60/2004 og nr. 832/2005, råder de, når der ikke foreligger præcise bestemmelser, over en skønsmargin ved fastlæggelsen af den relevante periode, beregningsmetoden for de gennemsnitlige lagre samt systemet til identificering af overskudsmængder under iagttagelse af de formål, der forfølges med forordningen, samt de almindelige principper i fællesskabsretten.

Artikel 4, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1972/2003 om overgangsforanstaltninger for samhandelen med landbrugsprodukter som følge af Tjekkiets, Estlands, Cyperns, Letlands, Litauens, Ungarns, Maltas, Polens, Sloveniens og Slovakiets tiltrædelse, artikel 6, stk. 3, forordning nr. 60/2004 om overgangsforanstaltninger for sukker som følge af Tjekkiets, Estlands, Cyperns, Letlands, Litauens, Ungarns, Maltas, Polens, Sloveniens og Slovakiets tiltrædelse af Den Europæiske Union og forordning nr. 832/2005 om bestemmelse af overskudsmængderne af sukker, isoglucose og fruktose for Tjekkiet, Estland, Cypern, Letland, Litauen, Ungarn, Malta, Polen, Slovenien og Slovakiet er ikke til hinder for en national foranstaltning, hvorefter en erhvervsdrivendes overskudslager fastsættes ved fra det lager, der faktisk haves den 1. maj 2004, at fratrække overførselslageret, der defineres som det gennemsnitlige lager pr. 1. maj i de fire forudgående aktivitetsår, multipliceret med en koefficient på 1,2, svarende til væksten i den pågældende medlemsstats landbrugsproduktion i samme periode.

Forordning nr. 1972/2003 om overgangsforanstaltninger for samhandelen med landbrugsprodukter som følge af Tjekkiets, Estlands, Cyperns, Letlands, Litauens, Ungarns, Maltas, Polens, Sloveniens og Slovakiets tiltrædelse er ikke til hinder for, at en erhvervsdrivendes samlede lager pr. 1. maj 2004 anses for overskydende, såfremt det på grundlag af samstemmende indicier godtgøres, at lageret ikke fremstår som normalt i forhold til den erhvervsdrivendes aktivitet, men er blevet opbygget i spekulationsøjemed med henblik på at drage fordel af tiltrædelsens konsekvenser for landbrugspriserne.

Der er intet, der giver grundlag for at antage, at de generelle fællesskabsretlige principper og de formål, som forfølges med de pågældende foranstaltninger, er blevet tilsidesat ved en sådan national foranstaltning, såfremt staten ikke råder over relevante sammenligningsgrundlag, grundet på den omstændighed, at der er tale om en ny type aktivitet.

Artikel 4 i forordning nr. 1972/2003 om overgangsforanstaltninger for samhandelen med landbrugsprodukter som følge af Tjekkiets, Estlands, Cyperns, Letlands, Litauens, Ungarns, Maltas, Polens, Sloveniens og Slovakiets tiltrædelse og artikel 6 i forordning nr. 60/2004 om overgangsforanstaltninger for sukker som følge af Tjekkiets, Estlands, Cyperns, Letlands, Litauens, Ungarns, Maltas, Polens, Sloveniens og Slovakiets tiltrædelse af Den Europæiske Union er ikke til hinder for en national foranstaltning, hvorefter en erhvervsdrivende, der påbegyndte en aktivitet mindre end ét år inden den 1. maj 2004, skal føre bevis for, at størrelsen af det lager, som var i hans besiddelse på dette tidspunkt, svarer til størrelsen af det lager, som han sædvanligvis producerer, sælger eller på anden vis overdrager eller erhverver mod eller uden betaling.

Forordning nr. 1972/2003 om overgangsforanstaltninger for samhandelen med landbrugsprodukter som følge af Tjekkiets, Estlands, Cyperns, Letlands, Litauens, Ungarns, Maltas, Polens, Sloveniens og Slovakiets tiltrædelse og forordning nr. 60/2004 om overgangsforanstaltninger for sukker som følge af Tjekkiets, Estlands, Cyperns, Letlands, Litauens, Ungarns, Maltas, Polens, Sloveniens og Slovakiets tiltrædelse af Den Europæiske Union er ikke til hinder for opkrævning af afgift af en erhvervsdrivendes overskudslager, selv om denne er i stand til at føre bevis for, at han ikke har opnået fordele ved afsætningen af dette lager efter den 1. maj 2004.

Forordning nr. 1972/2003 og nr. 60/2004 har nemlig ikke til formål at sanktionere de erhvervsdrivendes spekulative adfærd, men at sikre de fælles markedsordninger for landbruget, i det foreliggende tilfælde markedsordningerne for sukker og beslægtede produkter. De instrumenter, der i den forbindelse er indført ved disse forordninger, finder anvendelse på alle overskudslagre som omhandlet i de nævnte forordninger, uanset om indehaverne af lagrene rent faktisk har opnået fordel af disse ved afsætningen.

(jf. præmis 70-72 og domskonkl. 4)