ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Rettens dom (Femte Afdeling) af 25. marts 2009 –

L’Oréal mod KHIM – Spa Monopole (SPALINE)

(Sag T-21/07)

»EF-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om EF-ordmærket SPALINE – ældre nationalt ordmærke SPA – relativ registreringshindring – skade på renommé – utilbørlig udnyttelse af det ældre varemærkes renommé – manglende rimelig grund for brug af det ansøgte varemærke – artikel 8, stk. 5, i forordning (EF) nr. 40/94«

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er velkendt – udvidelse af beskyttelsen af det ældre velkendte varemærke til at omfatte ikke-lignende varer eller tjenesteydelser (Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 5) (jf. præmis 21, 24, 25, 35, 36 og 40)

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 18. oktober 2006 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 415/2005-1) vedrørende en indsigelsessag mellem Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV og L’Oréal SA.

Oplysninger vedrørende sagen:

Ansøger om EF-varemærket: L’Oréal SA Det omhandlede EF-varemærke: EF-ordmærket SPALINE for varer i klasse 3 – ansøgning nr. 989236 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Spa Monopole, compagnie fermière de Spa SA/NV Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: De nationale og internationale ord- og figurmærker SPA, LIP SPA, SPA SKIN CARE og Les Thermes de Spa for varer i klasse 3, 32 og 42 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Medhold i indsigelsen Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen





Konklusion

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
9

Sagsøgeren anførte til støtte for sit søgsmål navnlig, hvad selskabet forud herfor havde gjort gældende for Indsigelsesafdelingen, at det ældre mærke har en høj grad af særpræg, hvorfor det i overensstemmelse med retspraksis bør nyde en forhøjet beskyttelse. I denne forbindelse hævdede sagsøgeren dog, at et sådant stærkt særpræg ikke kun følger af, at ordet »capol« ikke er beskrivende for de omhandlede varer, hvilket sagsøgeren allerede havde anført i sagen for Indsigelsesafdelingen, men ligeledes af den omstændighed, at det nævnte mærke gennem brug er blevet vitterlig kendt. For at understøtte sin påstand om, at mærket er vitterlig kendt, vedlagde sagsøgeren i et bilag til sin skriftlige begrundelse for klagen, indgivet til appelkammeret, en erklæring på tro og love afgivet af selskabets administrerende direktør samt en liste over selskabets kunder.
Rettens dom (Ottende Afdeling) af 4. marts 2009 –

Professional Tennis Registry mod KHIM – Registro Profesional de Tenis (PTR PROFESSIONAL TENNIS REGISTRY)

(Sag T-168/07)

»EF-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om EF-figurmærket PTR PROFESSIONAL TENNIS REGISTRY – det ældre nationale og EF-figurmærke RPT Registro Profesional de Tenis, S.L. og det ældre nationale figurmærke RPT European Registry of Professional Tennis – relativ registreringshindring – ingen risiko for forveksling – artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94«

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 26 og 43)

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 28. februar 2007 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), som berigtiget (sag R 1050/2005-1), vedrørende en indsigelsessag mellem Registro Profesional de Tenis, SL og Professional Tennis Registry, Inc.

Oplysninger vedrørende sagen:

Ansøger om EF-varemærket: Professional Tennis Registry, Inc. Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket PTR PROFESSIONAL TENNIS REGISTRY for varer og tjenesteydelser i klasse 16, 25 og 41 – ansøgning nr. 2826709 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Registro Profesional de Tenis, SL Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: De nationale figurmærker RPT Registro Profesional de Tenis, SL og RPT European Registry of Professional Tennis for tjenesteydelser i klasse 41 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen forkastet Appelkammerets afgørelse: Delvis annullation af Indsigelsesafdelingens afgørelse og afslag på varemærkeansøgningen for varer og tjenesteydelser i klasse 16 og 41





Konklusion

1) Afgørelse truffet den 28. februar 2007 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM), som berigtiget (sag R 1050/2005-1), annulleres.

2) Harmoniseringskontoret bærer sine egne omkostninger og betaler Professional Tennis Registry, Inc.’s omkostninger.
1)

Afgørelse truffet den 3. juli 2007 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1065/2005-4) annulleres for så vidt angår varerne inden for kategorien »monumenter (ikke af metal)«.
Ansøger om EF-varemærket:

New Look Ltd
Rettens dom (Ottende Afdeling) af 19. november 2008 –

Kommissionen mod B2 Test

(Sag T-317/07)

»Voldgiftsbestemmelse – aftale indgået som led i et særprogram for forskning og teknologisk udvikling, herunder demonstration, inden for industri- og materialeteknologi (1994-1998) – manglende overholdelse af aftalen – tilbagebetaling af forskud udbetalt af Kommissionen«

1. De Europæiske Fællesskabers budget – finansielt tilskud fra Fællesskabet – modtageren forpligtet til at overholde betingelserne for tildeling af tilskud (jf. præmis 71)

2. Retspleje – indbringelse af sag for Retten på grundlag af en voldgiftsklausul (art. 238 EF; Rådets afgørelse 94/571) (jf. præmis 74, 82, 90, 91 og 99-101)

Angående

Påstand i henhold til artikel 238 EF om tilbagebetaling af forskud udbetalt af Det Europæiske Fællesskab, forhøjet med morarenter, inden for rammerne af aftale nr. BRST-CT-98-5452, samt betaling af erstatning.

Konklusion

1) B2 Test SA betaler principalt Kommissionen 43 437,94 EUR, forhøjet med morarenter til den lovbestemte årlige rentesats, der finder anvendelse i Frankrig, fra den 31. juli 2002, og indtil hele gælden er tilbagebetalt.

2) I øvrigt frifindes sagsøgte.
Rettens dom (Sjette Afdeling) af 19. november 2008 –

Galderma mod KHIM – Lelas (Nanolat)

(Sag T-6/07)

»EF-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om EF-ordmærket Nanolat – det ældre nationale ordmærke TANNOLACT – ingen risiko for forveksling – artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94«

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 49 og 50)

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 25. oktober 2006 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 146/2006-4) vedrørende en indsigelsessag mellem Galderma SA og Tihomir Lelas.

Oplysninger vedrørende sagen:

Ansøger om EF-varemærket: Tihomir Lelas Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket Nanolat for varer i klasse 1, 3 og 5 – ansøgning nr. 3088986 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Galderma SA Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Det tyske ordmærke TANNOLACT for varer i klasse 5 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen forkastet Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen





Konklusion

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
1)

Afgørelsen truffet den 14. juni 2007 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (KHIM) (sag R 1130/2006-1) annulleres, for så vidt som den giver afslag på registrering af ordmærket SURFCARD som EF-varemærke for »magnetiske databærere og ‑medier« og »optiske databærere og ‑medier« i klasse 9, samt for »tjenesteydelser vedrørende kreditkort og kontokort« i klasse 36 i Nicearrangementet af 15. juni 1957 vedrørende international klassificering af varer og tjenesteydelser til brug ved registrering af varemærker, som revideret og ændret.
29

Hvad for det første angår den offentlige kontrol har Kommissionen anført — uden at blive modsagt af sagsøgerne — at CCSE kunne bruge de beløb, der var til rådighed på konto A 6, til midlertidigt at dække en debetsaldo på andre konti. Endvidere har Kommissionen nævnt et tilfælde, hvor de italienske myndigheder ved et ministerielt dekret anvendte en del af de beløb, der var til rådighed på nævnte konto, til andre formål end dem, med henblik på hvilke de var blevet indsat. Sagsøgernes argument, hvorefter CCSE alene har en funktion som regnskabsmellemled, og hvorefter indsættelsen af de omhandlede beløb på denne CCSE-konto ikke — end ikke midlertidigt — gav CCSE mulighed for at råde over dem, må således forkastes. Sagsøgerne har ganske vist gjort gældende, at den italienske stat ikke i det foreliggende tilfælde handlede på eget initiativ, men med det formål at handle i overensstemmelse med fællesskabsbestemmelserne, og at ændringen i anvendelsen af beløbene i forhold til deres oprindelige anvendelse alene var en konsekvens af, at det var umuligt at tilbagebetale disse til dem, der med urette havde betalt dem. Dette rejser imidlertid ikke tvivl om Kommissionens konklusion, hvorefter den italienske stat har mulighed for — hvis det viser sig at være nødvendigt eller hensigtsmæssigt — at råde over de beløb, der er findes på CCSE’s konto A 6, bl.a. ved at ændre deres anvendelse.
Det omhandlede EF-varemærke:

Et figurmærke, som består af en gengivelse i farver af en spiralformet DNA-kæde, en oval og et gitter, og som indeholder ordbestanddelene LifeScience skrevet nedenfor, for varer og tjenesteydelser i klasse 16, 35, 36, 41 og 42 – ansøgning nr. 3585957
Rettens dom (Fjerde Afdeling) af 28. januar 2009 –

Volkswagen mod KHIM (TDI)

(Sag T-174/07)

»EF-varemærker – ansøgning om TDI som EF-ordmærke – absolutte registreringshindringer – beskrivende karakter – fornødent særpræg ikke opnået ved brug – artikel 7, stk. 1, litra c), og artikel 7, stk. 3, i forordning (EF) nr. 40/94 – artikel 62, stk. 2, i forordning nr. 40/94 – artikel 74, stk. 1, i forordning nr. 40/94«

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares egenskaber [Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 30, 33, 47 og 49-51)

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 7. marts 2007 af Første Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1479/2005-1) vedrørende en ansøgning om registrering af ordmærket TDI som EF-varemærke.

Oplysninger vedrørende sagen:

Ansøger om EF-varemærket: Volkswagen AG Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket TDI for varer og tjenesteydelser i klasse 4, 7 og 37 – ansøgning nr. 842302 Undersøgerens afgørelse: Afslag på ansøgningen Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen





Konklusion

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
74

Hvad angår argumentet om, at Kommissionens adfærd er i strid med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning på grund af den holdning, Kommissionens repræsentant i Overvågningsudvalget har indtaget, er det tilstrækkeligt at bemærke, at det forhold, at der opstår en berettiget forventning, i overensstemmelse med fast retspraksis forudsætter, at en person, som har bemyndigelse til at handle, har afgivet præcise og forskriftsmæssige tilsagn (jf. i denne retning Rettens dom af 6.7.1999, sag T-203/97, Forvass mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 129, og II, s. 705, præmis 70, og af , sag T-347/03, Branco mod Kommissionen, Sml. II, s. 2555, præmis 102). I det foreliggende tilfælde er disse »tilsagn« — bortset fra, at den omstændighed, at Kommissionens repræsentant i Overvågningsudvalget ikke advarede om, at finansieringssatsen for foranstaltninger eller grupper af foranstaltninger ikke kan anses for præcise tilsagn, så meget desto mere som det fremgår af sagsakterne, at denne repræsentant har fastholdt, at han afholdt sig fra at stemme i forbindelse med afgørelser vedrørende projekter for ikke at foregribe vurderingen i forbindelse med Kommissionens interne finansielle kontrol — under alle omstændigheder ikke i overensstemmelse med gældende ret, hvilket følger af ovenstående undersøgelse.
61

Selv om visse af intervenientens kunder imidlertid er i tvivl om den handelsmæssige oprindelse af den software og de ydelser inden for udvikling og udformning af software, som er nødvendige for, at intervenientens hjemmeside kan fungere, kan de, som appelkammeret med rette har anført, skelne mellem en specialiseret virksomhed, der udbyder disse varer og tjenesteydelser, og intervenienten, som udbyder tjenesteydelser inden for turist- og rejsebranchen via internettet. Eftersom de ydelser, der er omfattet af det omstridte varemærke, pr. definition udelukkende udbydes via internettet, må det antages, at intervenientens kunder i det mindste har et grundlæggende it-kendskab. De er således klar over, at ikke enhver computerbruger kan oprette et onlinereservationssystem, og at dette kræver software og ydelser inden for udvikling og udformning af software, som udbydes af en specialiseret virksomhed.
1

Artikel 65 KS bestemmer følgende: »1. Alle aftaler mellem virksomheder, alle vedtagelser inden for virksomheders organisationer og alle former for samordnet praksis, som har til formål direkte eller indirekte at hindre, begrænse eller fordreje den normale konkurrence på det fælles marked, er forbudt, navnlig sådanne, som består i: a) fastsættelse eller bestemmelse af priser b) begrænsning af eller kontrol med produktion, teknisk udvikling eller investeringer c) opdeling af markeder, produkter, aftagere eller forsyningskilder. 2. For så vidt angår bestemte produkter tillader Kommissionen dog aftaler om specialisering eller om fælles indkøb eller salg, hvis [visse betingelser er opfyldt […]] 3. I medfør af bestemmelserne i artikel 47 kan Kommissionen indhente alle de oplysninger, der er nødvendige for at anvende denne artikel enten ved en særlig anordning, der rettes til de pågældende, eller ved en forordning, der angiver arten af de aftaler, vedtagelser eller fremgangsmåder, der skal anmeldes for den. 4. Aftaler eller vedtagelser, der er forbudt i medfør af denne artikels stk. 1, er uden videre ugyldige og kan ikke påberåbes ved nogen domstol i medlemsstaterne. Under forbehold af adgang til at indbringe søgsmål for Domstolen har alene Kommissionen kompetence til at udtale sig om overensstemmelsen mellem de nævnte aftaler og vedtagelser og bestemmelserne i denne artikel. 5. Virksomheder, som har indgået en aftale, der uden videre er ugyldig, eller som ved at benytte voldgift, konventionalbøder, boykot eller ethvert andet middel har anvendt eller forsøgt at anvende en sådan ugyldig aftale eller vedtagelse eller en aftale, hvortil godkendelse er blevet nægtet eller tilbagekaldt, eller som har opnået en tilladelse ved bevidst at fremsætte falske eller fordrejede oplysninger, eller som anvender fremgangsmåder, der strider mod bestemmelserne i stk. 1, kan af Kommissionen ikendes bøder eller tvangsbøder, der højst må være lig med det dobbelte af omsætningen for de produkter, som vedrøres af den aftale, vedtagelse eller fremgangsmåde, der strider mod bestemmelserne i dette stykke, dog således at det ovenfor fastsatte maksimum, når formålet har været at begrænse produktionen, den tekniske udvikling eller investeringerne, i tilfælde af bøder kan sættes op til 10 procent af de pågældende virksomheds årsomsætning og i tilfælde af tvangsbøder op til 20 procent af den daglige omsætning.«
RETTENS DOM (Appelafdelingen)

24. april 2009

Sag T-492/07 P

Carlos Sanchez Ferriz m.fl.

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Appel – personalesag – tjenestemænd – forfremmelse – forfremmelsesåret 2005 – ikke-optagelse på listen over forfremmede tjenestemænd – vejledende multiplikationsfaktorer – artikel 6 og 10 i bilag XIII til vedtægten – interesse i at påberåbe sig et anbringende«

Angående: Appel af kendelse afsagt af EU-Personaleretten (Anden Afdeling) den 17. oktober 2007, Sanchez Ferriz m.fl. mod Kommissionen (sag F-115/06, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser), med påstand om ophævelse af kendelsen.

Udfald: Appellen forkastes. Carlos Sanchez Ferriz og de ni øvrige tjenestemænd ved Kommissionen, hvis navne er opført i bilaget til dommen, bærer deres egne omkostninger og betaler Kommissionens omkostninger i appelsagen.

Sammendrag

1. Tjenestemænd – søgsmål – søgsmålsinteresse – søgsmål til prøvelse af afslag på forfremmelse

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)

2. Tjenestemænd – søgsmål – akt, der indeholder et klagepunkt – begreb – afgørelse om udfærdigelse af listen over tjenestemænd, der er blevet forfremmet – indirekte afgørelser om ikke at forfremme andre tjenestemænd ud over sagsøgeren – ikke omfattet

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)

1. En tjenestemand, som hævder, at han har en berettiget interesse i at få en indirekte afgørelse om ikke at forfremme ham i det relevante forfremmelsesår annulleret, med den begrundelse, at den forfremmelsessats, der angiveligt skal anvendes for den omhandlede lønklasse, ikke blev overholdt, skal godtgøre, at det ikke er udelukket, at han, henset til hans personlige situation og navnlig til det samlede antal forfremmelsespoint, han har optjent, ville have nået forfremmelsestærsklen, såfremt den nævnte forfremmelsessats var blevet anvendt.

(jf. præmis 34)

Henvisning til: Retten, 22. november 2006, sag T-436/04, Sanchez Ferriz mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A-2, s. 277, og II-A-2, s. 1439, præmis 33-37 og 39; Retten, 26. april 2007, sag T-415/04, Tebaldi m.fl. mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 29-32.

2. Selv om det er korrekt, at ansættelsesmyndighedens afgørelse om udfærdigelse af listen over tjenestemænd, der i et bestemt forfremmelsesår er blevet forfremmet, stadig har retsvirkninger efter udløbet af forfremmelsesåret, for så vidt som en tjenestemand med hensyn til de efterfølgende forfremmelsesår kan befinde sig i konkurrence med en række tjenestemænd, som i givet fald allerede kunne være blevet forfremmet i det pågældende forfremmelsesår, såfremt ansættelsesmyndigheden havde anvendt en højere forfremmelsessats, forholder det sig ikke desto mindre således, at de indirekte afgørelser om ikke at forfremme de andre tjenestemænd i det omhandlede forfremmelsesår ikke kan anses for at udgøre en akt, der går den pågældende imod.

(jf. præmis 38)

Henvisning til: Retten, 19. oktober 2006, sag T-311/04, Buendía Sierra mod Kommissionen, Sml. II, s. 4137, præmis 349.
31

Hvad angår MUNDICOR-dommen bemærkes, at det deri — efter en redegørelse for principperne, der er gengivet ovenfor i præmis 28 — fastslås, at »manglende bevis for reel brug kun kan medføre, at indsigelsen forkastes i det tilfælde, hvor ansøgeren [om EF-varemærket] rettidigt har indgivet en udtrykkelig begæring om et sådant bevis til Harmoniseringskontoret« (præmis 39). I denne sag fastslog Retten, at en anmodning i henhold til artikel 43, stk. 2, i forordning nr. 40/94 aldrig var blevet fremsat for Harmoniseringskontoret, og præciserede, at »[d]enne slutning [ikke] afkræftes […] af sagsøgerens argument om, at selskabet ikke har begæret fremlagt bevis for brug, fordi Iberia allerede for Indsigelsesafdelingen på eget initiativ havde fremlagt dokumenter, hvoraf det fremgik, at Iberia havde gjort brug af de ældre varemærker i en anden form end den, hvori de var registreret« (præmis 42). På dette sted bemærkede Retten også, at dette argument klart var ubegrundet, da det nemlig fremgik af sagen, at Iberia ikke havde fremlagt de omhandlede dokumenter for Indsigelsesafdelingen for at godtgøre, at selskabet havde gjort brug af de ældre varemærker, men for at godtgøre, at de nævnte varemærker er velkendte, og således understrege, at der forelå en risiko for forveksling i henhold til artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 40/94. At der fremlægges en sådan dokumentation, kan ifølge Retten ikke på nogen måde træde i stedet for kravet om, at ansøgeren skal fremsætte en udtrykkelig begæring om fremlæggelse af bevis for reel brug som betingelse for, at det påhviler Harmoniseringskontoret at undersøge og tage stilling til, hvorvidt en sådan brug har fundet sted (præmis 43).
Rettens dom (Ottende Afdeling) af 18. juni 2009 –

LIBRO mod KHIM – Causley (LiBRO)

(Sag T-418/07)

»EF-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om LiBRO som EF-figurmærke – det ældre EF-figurmærke LIBERO – relativ registreringshindring – risiko for forveksling – artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 [nu artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009] – delvis afslag på registrering – påstand om annullation nedlagt af intervenienten – artikel 134, stk. 3, i Rettens procesreglement – underskrift på dokumentet, der indeholder den skriftlige begrundelse for klagen for appelkammeret – spørgsmål, om den for appelkammeret indbragte klage kan antages til realitetsbehandling«

1. EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 49, 50, 59 og 70-73)

2. EF-varemærker – sag ved Harmoniseringskontorets afdelinger – fremsendelse af meddelelser til Harmoniseringskontoret – fremsendelse pr. telefax – underskrift ulæselig (Kommissionens forordning nr. 2868/95, art. 1, regel 80, stk. 3) (jf. præmis 30)

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 3. september 2007 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1454/2005-4) vedrørende en indsigelsessag mellem Dagmar Causley og LIBRO Handelsgesellschaft mbH.

Oplysninger vedrørende sagen:

Ansøger om EF-varemærket: LIBRO Handelsgesellschaft mbH Det omhandlede EF-varemærke: Ord- og figurmærket LiBRO for varer og tjenesteydelser i klasse 2, 9, 14, 16, 18, 20, 25, 28, 35, 38, 41 og 42 – ansøgning nr. 2616753 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Dagmar Causley Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Figurmærket LIBERO for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 38 og 42 – EF-varemærke nr. 401141 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Delvis afslag på ansøgningen Appelkammerets afgørelse: Delvis annullation af Indsigelsesafdelingens afgørelse





Konklusion

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.

2) Dagmar Causleys påstand afvises.

3) LIBRO Handelsgesellschaft mbH betaler sagens omkostninger med undtagelse af Dagmar Causleys omkostninger.