Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Traktatbrudssøgsmål – bevis for traktatbruddet – Kommissionens bevisbyrde

(Art. 226 EF)

2. Traktatbrudssøgsmål – sagens genstand – fastlæggelse under den administrative procedure

(Art. 226 EF)

3. Frie kapitalbevægelser – restriktioner – national lovgivning, der giver staten privilegier i ledelsen af privatiserede virksomheder

(Art. 56, stk. 1, EF og art. 58 EF)

Sammendrag

1. Når Kommissionen ikke har vedlagt sin stævning den fuldstændige version af den relevante nationale lovgivning, der er omhandlet i et traktatbrudssøgsmål, men både i stævningen og i den vedlagte begrundede udtalelse adskillelige gange har fremdraget og forklaret indholdet af bestemmelserne i nævnte lovgivning, som den støtter sit traktatbrudssøgsmål på, og på Domstolens opfordring har gjort det muligt at fastslå, at Kommissionens påstande var korrekte i henseende til indholdet af disse lovbestemmelser, kan Kommissionen ikke anses for blot at påberåbe sig en formodning uden at fremføre de omstændigheder, som er nødvendige for, at Domstolen kan efterprøve det traktatbrud, som den pågældende medlemsstat foreholdes. Et sådant søgsmål kan derfor antages til realitetsbehandling.

(jf. præmis 20 og 22-24)

2. Genstanden for et traktatbrudssøgsmål i henhold til artikel 226 EF afgrænses af Kommissionens begrundede udtalelse, således at søgsmålet skal støttes på de samme grunde og anbringender som denne udtalelse. Dette krav kan imidlertid ikke indebære, at der under alle omstændigheder skal være fuldstændigt sammenfald mellem klagepunkterne i den begrundede udtalelses konklusion og de i stævningen nedlagte påstande, når sagsgenstanden som fastlagt i den begrundede udtalelse ikke er blevet udvidet eller ændret. Den omstændighed, at Kommissionen i stævningen detaljeret har angivet de klagepunkter, som den mere generelt allerede havde gjort gældende i åbningsskrivelsen og i den begrundede udtalelse, ved at henvise til andre særlige rettigheder, som en medlemsstat har i et privatiseret selskab, har således ikke ændret genstanden for det påståede traktatbrud og har derfor ikke haft nogen indflydelse på sagens omfang.

(jf. præmis 25, 26 og 29)

3. En medlemsstat tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til artikel 56 EF, når den i et holdingselskab, som forvalter kapitalandele, og som er oprettet som følge af en fusion mellem flere 100% offentligt ejede selskaber, opretholder særlige rettigheder til fordel for staten og andre offentlige organer, tildelt i tilknytning til præferenceaktier (»golden shares«), som staten ejer i dette selskab, vedrørende valg af en tredjedel af det samlede antal bestyrelsesmedlemmer, et bestemt antal medlemmer af direktionen, som vælges blandt bestyrelsen, udnævnelse af mindst et af de bestyrelsesmedlemmer, som er valgt til særligt at tage sig af visse forvaltningsspørgsmål, vedtagelse af generalforsamlingsbeslutninger vedrørende:

- fordeling af årets overskud

- ændring af vedtægterne og kapitalforhøjelser

- begrænsning i eller ophævelse af fortegningsretten

- fastsættelse af betingelserne for kapitalforhøjelser

- udstedelse af obligationer og andre værdipapirer og fastsættelse af værdien af dem, som bestyrelsen kan tillade, samt begrænsning eller ophævelse af fortrinsretten ved udstedelse af obligationer, der kan konverteres til aktier, og fastsættelse ved bestyrelsen af betingelserne for udstedelse af denne type obligationer

- flytning af hovedsædet til ethvert andet sted inden for det nationale område

- godkendelse af erhvervelsen af et antal almindelige aktier, som overstiger 10% af selskabskapitalen ved aktionærer, som udøver en virksomhed, som er konkurrerende med den virksomhed, der udøves af selskaber, som kontrolleres af dette selskab

samt med hensyn til beslutninger vedrørende godkendelse af selskabets generelle formål og de grundlæggende principper for selskabets politikker samt definitionen af de generelle principper hvad angår erhvervelse af andele i selskaber eller koncerner, erhvervelser og salg, hvis en forudgående godkendelse fra generalforsamlingen er nødvendig.

Statens besiddelse af disse præferenceaktier kan, for så vidt som den giver denne stat en indflydelse på ledelsen af selskabet, som ikke kan begrundes i omfanget af den andel, som den har i selskabet, afholde erhvervsdrivende i andre medlemsstater fra at foretage direkte investeringer i dette selskab, i det omfang de ikke kan deltage i ledelsen af og kontrollen med selskabet i forhold til deres andeles værdi.

Bestemmelserne om de omhandlede særlige aktier kan ligeledes have en hæmmende virkning på porteføljeinvesteringer i selskabet, for så vidt som den pågældende stats eventuelle nægtelse af at godkende en vigtig beslutning, som af det omhandlede selskabs organer er betegnet som værende i selskabets interesse, kan påvirke værdien af selskabets aktier og følgelig interessen for at investere i sådanne aktier.

Hvad angår de undtagelser, der er tilladt ifølge artikel 58 EF, skal de krav, der tilsiges af den offentlige sikkerhed, navnlig som undtagelse fra det grundlæggende princip om frie kapitalbevægelser, fortolkes strengt, således at deres rækkevidde ikke ensidigt kan fastlægges af den enkelte medlemsstat uden kontrol fra Den Europæiske Unions institutioner. Den offentlige sikkerhed kan således kun påberåbes, når der foreligger en virkelig og tilstrækkeligt alvorlig trussel mod et grundlæggende samfundshensyn.

Hvad endelig angår spørgsmålet, om den omhandlede restriktion er forholdsmæssig, udgør den usikkerhed, der opstår ved, at hverken en national lov eller vedtægterne for det pågældende selskab fastsætter kriterierne for, under hvilke omstændigheder disse særlige beføjelser kan udøves, et alvorligt indgreb i de frie kapitalbevægelser, idet den med hensyn til anvendelsen af sådanne beføjelser giver de nationale myndigheder en så vid skønsmargin, at den ikke kan anses for at stå i et rimeligt forhold til de tilstræbte mål.

(jf. præmis 6, 7, 60, 61 og 72-78 samt domskonkl.)