Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Faelles handelspolitik - nationale udenrigs- og sikkerhedspolitiske foranstaltninger - begraensninger af udfoerslen - pligt til at overholde faellesskabsbestemmelser

(EF-traktaten, art. 113)

2 Faelles handelspolitik - faelles udfoerselsordning - sanktioner over for Serbien og Montenegro - forbud mod udfoersel til disse tredjelande - undtagelse for medicinalvarer - nationale regler om begraensninger for betaling for udfoersler, der lovligt har fundet sted fra andre medlemsstater - ulovligt - berettigelse - retssikkerhed - ingen betydning

(EF-traktaten, art. 113, Raadets forordning nr. 2603/69, art. 1 og 11, og forordning nr. 1432/92 )

3 Faelles handelspolitik - nationale foranstaltninger, der strider mod faellesskabsbestemmelser - begrundet i aftaler indgaaet foer EOEF-traktaten - betingelser - den nationale rets bedoemmelse

(EF-traktaten, art. 113 og 234)

Sammendrag

4 Medlemsstaterne skal under udoevelsen af deres kompetence paa det udenrigs- og sikkerhedspolitiske omraade overholde faellesskabsretten, herunder navnlig respektere bestemmelser, som Faellesskabet har udstedt paa den faelles handelspolitiks omraade i henhold til traktatens artikel 113. Medlemsstaterne kan ikke unddrage nationale foranstaltninger, hvis virkning er at forhindre eller begraense udfoerslen af visse varer, fra anvendelsesomraadet for den faelles handelspolitik med den begrundelse, at foranstaltningerne sigter mod at naa udenrigs- eller sikkerhedspolitiske maal.

5 Den faelles handelspolitik i henhold til traktatens artikel 113, som gennemfoert ved forordning nr. 1432/92 om forbud mod handel mellem Faellesskabet og Republikkerne Serbien og Montenegro, og forordning nr. 2603/69 om fastlaeggelse af en faelles udfoerselsordning er til hinder for, at en medlemsstat A kan traeffe foranstaltninger, der skal sikre en effektiv gennemfoerelse af FN's Sikkerhedsraads resolution 757 (1992), hvorved det forbydes, at serbiske og montenegrinske midler, der er deponeret i denne medlemsstat, kan frigives til betaling for varer, der er blevet udfoert af en statsborger i medlemsstat B fra denne medlemsstats omraade til Serbien eller Montenegro, med den begrundelse, at medlemsstat A kun tillader betaling for saadanne udfoersler, saafremt de finder sted fra statens eget omraade, og saafremt der foreligger en forudgaaende tilladelse fra dens egne kompetente myndigheder, som omhandlet i forordning nr. 1432/92, uanset at de paagaeldende varer af FN's sanktionskomité angives som udelukkende bestemt til medicinske formaal, og der foreligger udfoerselstilladelse fra de kompetente myndigheder i medlemsstat B i overensstemmelse med forordning nr. 1432/92.

Artikel 1 i forordning nr. 2603/69 gennemfoerer princippet om fri eksport paa faellesskabsplan og skal derfor fortolkes saaledes, at den ikke alene forbyder kvantitative restriktioner for udfoerslen af varer fra Faellesskabet til tredjelande, men ligeledes foranstaltninger, som er truffet af medlemsstaterne, og som har tilsvarende virkning som en kvantitativ restriktion, naar anvendelsen af foranstaltningerne kan indebaere eksportforbud. Da de omhandlede foranstaltninger udgoer en begraensning for betalingen af varer, hvilket er en vaesentlig bestanddel af en udfoerselstransaktion, maa de sidestilles med en kvantitativ udfoerselsrestriktion.

Saafremt det er muligt at sikre en effektiv gennemfoerelse af sanktionerne ved hjaelp af tilladelsesproceduren i de oevrige medlemsstater i henhold til forordning nr. 1432/92, er det ikke begrundet at bringe artikel 11 i forordning nr. 2603/69 i anvendelse, hvorefter medlemsstaterne kan indfoere eller anvende kvantitative restriktioner med hensyn til udfoersel, bl.a. begrundet i hensynet til den offentlige sikkerhed.

6 Nationale foranstaltninger, der viser sig at vaere i strid med den faelles handelspolitik i henhold til traktatens artikel 113 og faellesskabsforordninger til gennemfoerelse heraf, er kun begrundet ifoelge traktatens artikel 234, hvis de er noedvendige for at sikre, at den paagaeldende medlemsstat opfylder forpligtelser i forhold til tredjelande, der paahviler den i henhold til en konvention, der er indgaaet foer traktatens ikrafttraedelse eller den paagaeldende medlemsstats tiltraedelse.

Det tilkommer ikke Domstolen i forbindelse med en praejudiciel forelaeggelse, men derimod den nationale ret at tage stilling til, hvilke forpligtelser der paahviler den paagaeldende medlemsstat i henhold til en aeldre international konvention, og naermere at afgraense dem, saaledes at det kan afgoeres, i hvilket omfang forpligtelserne er til hinder for anvendelsen af de paagaeldende faellesskabsretlige bestemmelser.