ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 346/11

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 28. oktober 2010 — Établissements Rimbaud SA mod Directeur général des impôts og Directeur des services fiscaux d'Aix-en-Provence (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Cour de cassation — Frankrig)

(Sag C-72/09) (1)

(Direkte beskatning - frie kapitalbevægelser - juridiske personer etableret i et tredjeland, der er medlem af Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde - indehavelse af faste ejendomme beliggende i en anden medlemsstat - afgift på handelsværdien af disse ejendomme - nægtelse af fritagelse - bekæmpelse af skattesvig - bedømmelse i lyset af EØS-aftalen)

2010/C 346/18

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Cour de cassation

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Établissements Rimbaud SA

Sagsøgte: Directeur général des impôts og Directeur des services fiscaux d'Aix-en-Provence

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Cour de cassation — fortolkning af artikel 40 i aftalen af 2. maj 1992 om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde (EFT L 1, s. 3) — afgift på handelsværdien af fast ejendom, som er beliggende i Frankrig — fritagelse for selskaber med hjemsted i Frankrig eller i en stat, som er en del af Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, på betingelse af, at der mellem Frankrig og den pågældende stat er indgået en overenskomst om administrativ bistand til bekæmpelse af skattesvig og skatteunddragelse, eller af, at disse selskaber i medfør af en overenskomst, der indeholder en klausul om forbud mod forskelsbehandling, ikke må undergives en hårdere beskatning end den, der gælder for selskaber, der er etableret i Frankrig — nægtelse af at afgiftsfritage et selskab etableret i Liechtenstein

Konklusion

Artikel 40 i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde af 2. maj 1992 er ikke til hinder for en national lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, som fritager selskaber, som har deres hjemsted på en EU-medlemsstats område, for afgiften på handelsværdien af fast ejendom beliggende på denne medlemsstats område, og som for så vidt angår et selskab med hjemsted i et tredjeland, som er medlem af Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde, som betingelse for denne fritagelse kræver, at der mellem nævnte medlemsstat og tredjelandet er indgået en overenskomst om administrativ bistand til bekæmpelse af skattesvig og skatteunddragelse, eller at disse juridiske personer i medfør af en overenskomst, der indeholder en klausul om forbud mod forskelsbehandling på grundlag af nationalitet, ikke må undergives en hårdere beskatning end den, der gælder for selskaber, der er etableret på denne medlemsstats område.

(1) EUT C 102 af 1.5.2009, s. 12.
1)

Artikel 28, 28a og 33 i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1992/2006 af 18. december 2006, sammenholdt med artikel 29 i Rådets forordning (EØF) nr. 574/72 af 21. marts 1972 om regler til gennemførelse af forordning (EØF) nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 311/2007 af 19. marts 2007, skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for en medlemsstats retsforskrift som den, der er omhandlet i hovedsagen, hvorefter personer, som i henhold til denne stats lovgivning er berettigede til en pension eller rente, og som har bopæl i en anden medlemsstat, hvor de i medfør af artikel 28 og 28a i forordning nr. 1408/71 har ret til naturalydelser ved sygdom udredt af denne medlemsstats kompetente institution, skal betale et bidrag for disse ydelser i form af tilbageholdelse i nævnte pension eller rente, selv når de ikke har ladet sig registrere ved deres bopælsmedlemsstats kompetente institution.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 346/11

Domstolens dom (Første Afdeling) af 14. oktober 2010 — Nuova Agricast Srl og Cofra srl mod Europa-Kommissionen

(Sag C-67/09 P) (1)

(Appel - statsstøtte - støtteordning for investeringer i ugunstigt stillede områder i Italien - Kommissionens beslutning, hvorved denne ordning erklæres forenelig med fællesmarkedet - påstand om erstatning for tab, der angiveligt er påført på grund af vedtagelsen af denne beslutning - overgangsforanstaltninger mellem denne ordning og den forudgående - tidsmæssige anvendelsesområde for Kommissionens beslutning om ikke at gøre indsigelse mod den forudgående støtteordning - retssikkerhedsprincippet, princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og ligebehandlingsprincippet)

2010/C 346/17

Processprog: italiensk

Parter

Appellanter: Nuova Agricast Srl og Cofra srl (ved avvocato M.A. Calabrese)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen (ved V. Di Bucci og E. Righini, som befuldmægtigede)

Sagens genstand

Appel af dom afsagt af Retten i Første Instans (Første Afdeling) den 2. december 2008 i de forenede sager T-362/05 og T-363/05, Nuova Agricast Srl mod Kommissionen, hvorved Retten frifandt Kommissionen for påstandene om erstatning for et tab, der skulle være påført sagsøgerne dels som følge af Kommissionens beslutning af 12. juli 2000, hvorved en støtteordning til fordel for investeringer i ugunstigt stillede regioner i Italien (statsstøtte N 715/99 — Italien (SG 2000 D/105754)) blev erklæret forenelig med fællesmarkedet, dels som følge af Kommissionens adfærd under den administrative procedure forud for vedtagelsen af denne beslutning

Konklusion

1) Appellen forkastes.

2) Nuova Agricast Srl og Cofra Srl betaler sagens omkostninger.

(1) EUT C 90 af 18.4.2009.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 346/19

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 21. oktober 2010 — Nidera Handelscompagnie BV mod Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės (Republikken Litauen))

(Sag C-385/09) (1)

(Direktiv 2006/112 - fradragsret for indgående moms - national lovgivning, der udelukker fradragsretten for varer, der er videresolgt før identificering af den momspligtige)

2010/C 346/30

Processprog: litauisk

Den forelæggende ret

Mokestinių ginčų komisija prie Lietuvos Respublikos vyriausybės

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Nidera Handelscompagnie BV

Sagsøgt: Valstybinė mokesčių inspekcija prie Lietuvos Respublikos finansų ministerijos

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Mokestinių Ginčų Komisija Prie Lietuvos Respublikos Vyriausybės — fortolkning af artikel 167, artikel 168, stk. 1, litra a), og artikel 178, stk. 1, litra a), i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (EUT L 347, s. 1) — national lovgivning, der forbeholder afgiftspligtige personer i denne medlemsstat retten til at fradrage merværdiafgiften — retten til at fradrage merværdiafgiften udelukket for varer og tjenesteydelser, som den afgiftspligtige person har erhvervet før tidspunktet dennes registrering som afgiftspligtig i den pågældende medlemsstat, hvis disse varer og tjenesteydelser allerede er blevet anvendt i forbindelse med hans afgiftspligtige transaktioner

Konklusion

Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at det er til hinder for, at en merværdiafgiftspligtig, der opfylder de materielle betingelser for at fradrage merværdiafgift efter bestemmelserne i dette direktiv, og som har ladet sig registrere med hensyn til merværdiafgift inden for en rimelig frist efter gennemførelsen af transaktioner, der giver anledning til fradragsret, kan fratages muligheden for at udøve denne ret ifølge national lovgivning, som forbyder fradrag for merværdiafgift erlagt i forbindelse med køb af varer, når den afgiftspligtige ikke har ladet sig registrere med hensyn til merværdiafgift, før varerne anvendes i hans afgiftspligtige virksomhed.

(1) EUT C 312 af 19.12.2009.
1)

Artikel 6, stk. 1, i Rådets direktiv 2000/78 af 27. november 2000 om generelle rammebestemmelser om ligebehandling med hensyn til beskæftigelse og erhverv skal fortolkes således, at den ikke er til hinder for en national bestemmelse som § 10, nr. 5), i den almindelige ligebehandlingslov (Allgemeines Gleichbehandlungsgesetz), hvorefter bestemmelser om automatisk ophør af ansættelseskontrakterne som følge af den omstændighed, at arbejdstageren har nået pensionsalderen, anses for gyldige, for så vidt som den pågældende bestemmelse er objektivt og rimeligt begrundet i et legitimt beskæftigelses- og arbejdsmarkedspolitisk mål, og midlerne til at opfylde det pågældende formål er hensigtsmæssige og nødvendige. Gennemførelsen af denne lovbestemmelse i form af en kollektiv overenskomst er ikke i sig selv undtaget fra enhver retslig kontrol, men skal i overensstemmelse med kravene i det nævnte direktivs artikel 6, stk. 1, også selv forfølge et sådant legitimt mål på en hensigtsmæssig og nødvendig måde.
2)

Artikel 10 i rammeafgørelse 2001/220 skal fortolkes således, at medlemsstaterne i henhold til denne bestemmelse ikke har pligt til at muliggøre mægling for alle lovovertrædelser, hvis materielle elementer fastsat i henhold til national ret i det væsentlige svarer til de materielle elementer for lovovertrædelser, for hvilke der udtrykkeligt er foreskrevet mægling i nævnte lovgivning.
1)

Rådets første direktiv 68/151/EØF af 9. marts 1968 skal fortolkes således, at det ikke er til hinder for en national lovgivning som den i artikel 4, stk. 3, i lov nr. 2328/1995, »Retlige bestemmelser for privat fjernsyn og lokalradio, regulering af spørgsmål forbundet med markedet for radio og tv og andre bestemmelser«, som ændret ved lov nr. 2644/1998 »om radiofoniske og televisuelle tjenesteydelser mod betaling«, hvorefter de bøder, der er fastsat i samme artikels foregående stykker for overtrædelse af lovgivningen og de fagetiske regler om driften af tv-stationer, ikke kun pålægges det selskab, som er indehaver af en tilladelse til oprettelse og drift af tv-stationen, men tillige også alle aktionærer med en aktieandel på over 2,5% som solidarisk hæftelse.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 346/19

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 28. oktober 2010 — Staatssecretaris van Financiën mod X BV (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Hoge Raad der Nederlanden — Nederlandene)

(Sag C-423/09) (1)

(Den fælles toldtarif - tarifering - kombineret nomenklatur - tørrede grøntsager (hele hvidløg), ikke fuldstændigt tørrede)

2010/C 346/31

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hoge Raad der Nederlanden

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Staatssecretaris van Financiën

Sagsøgt: X BV

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Hoge Raad der Nederlanden — fortolkning af Kommissionens forordning (EF) nr. 1789/2003 af 11. september 2003 om ændring af bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif (EFT L 281, s. 1) samt Kommissionen forordning (EF) nr. 1810/2004 af 7. september 2004 om ændring af bilag I til Rådets forordning (EØF) 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif (EUT L 327, s. 1) — tarifering af tørrede grøntsager (hele hvidløg), der i et vist omfang er tørrede og importeret i kølet tilstand

Konklusion

Den kombinerede nomenklatur, som er indeholdt i bilag I til Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23. juli 1987 om told- og statistiknomenklaturen og den fælles toldtarif, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 1810/2004 af 7. september 2004, skal fortolkes således, at hvidløg, som har undergået en intensiv tørringsproces under en særlig behandling, som fjerner hele eller næsten hele vandindholdet i produktet, henhører under underposition 0712 90 90 i den kombinerede nomenklatur, mens hvidløg, som er delvist tørret, og som bevarer egenskaberne og kendetegnene for frisk hvidløg, henhører under underposition 0703 20 00 i den kombinerede nomenklatur.

(1) EUT C 24 af 30.1.2010.
2)

Artikel 7 i forordning nr. 2988/95 er under omstændigheder som de i hovedsagen foreliggende, hvor de sektorspecifikke EU-regler endnu ikke har fastsat en forpligtelse for medlemsstaterne til at indføre effektive sanktioner i det tilfælde, hvor et specialiseret selskab, der varetager international kontrol og overvågning, og som er autoriseret af en medlemsstat, har udstedt falske attester, ikke til hinder for, at medlemsstaterne på grundlag af nationale foranstaltninger kan pålægge dette selskab en sanktion i dets egenskab af en person, der har »medvirket til gennemførelsen af uregelmæssigheden«, af en person, der er »ansvarlig« for denne, i denne bestemmelses forstand, forudsat imidlertid, at der er klar og utvetydig hjemmel for en sådan sanktion, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at undersøge.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 346/15

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 21. oktober 2010 — Albron Catering BV mod FNV Bondgenoten og John Roest (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Gerechtshof te Amsterdam — Nederlandene)

(Sag C-242/09) (1)

(Socialpolitik - overførsel af virksomheder - direktiv 2001/23/EF - varetagelse af arbejdstagernes rettigheder - koncern, hvor arbejdstagerne er ansat af et centralt »arbejdsgiverselskab« og permanent tilknyttet et »driftsselskab« - overførsel af et driftsselskab)

2010/C 346/25

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Gerechtshof te Amsterdam

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Albron Catering BV

Sagsøgte: FNV Bondgenoten og John Roest

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Gerechtshof te Amsterdam — fortolkning af artikel 3, stk. 1, i Rådets direktiv 2001/23/EF af 12. marts 2001 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter (EFT L 82, s. 16) — selskab, der omfatter hele koncernens personale og stiller det til rådighed for koncernens produktionsselskaber efter disses behov — udflytning af et produktionsselskabs virksomhed til selskab uden for koncernen — kvalificering

Konklusion

Et selskab i en koncern, hvortil arbejdstagerne på permanent vis var udstationeret, dog uden at være knyttet til selskabet ved en arbejdskontrakt, kan, i tilfælde af en overførsel som omhandlet i Rådets direktiv 2001/23/EF af 12. marts 2001 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter af et selskab i en koncern til et selskab uden for denne koncern, ligeledes anses for at være »overdrager« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i nævnte direktivs artikel 2, stk. 1, litra a), selv om der inden for denne koncern findes et selskab, hvortil de pågældende arbejdstagere var knyttet ved en sådan arbejdskontrakt.

(1) EUT C 220 af 12.9.2009, s. 21.
1)

Artikel 7, stk. 3, i Rådets direktiv 93/104/EF af 23. november 1993 om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden har såvel i sin oprindelige version som i versionen som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2000/34/EF af 22. juni 2000 et selvstændigt anvendelsesområde i forhold til samme artikels stk. 2, således at den omstændighed, at et erhverv ikke er nævnt i stk. 2, ikke er til hinder for, at det kan være omfattet af undtagelsen i artikel 17, stk. 3, i direktiv 93/104 i de nævnte to versioner.
1)

Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3, stk. 2, og artikel 8, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/22/EF af 7. marts 2002 om forsyningspligt og brugerrettigheder i forbindelse med elektroniske kommunikationsnet og –tjenester (forsyningspligtdirektivet), idet den ikke i national ret har gennemført de EU-retlige bestemmelser, der regulerer udpegningen af en eller flere virksomheder til at udføre forsyningspligttjenester, og under alle omstændigheder har undladt at sikre anvendelsen af disse normer i praksis.
3)

Med hensyn til behandling, der ikke kan ydes i den medlemsstat, hvor den socialt sikrede er bosat, skal artikel 22, stk. 2, andet afsnit, i forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, som ændret ved forordning nr. 1992/2006, fortolkes således, at den tilladelse, der kræves i henhold til samme artikels stk. 1, litra c), nr. i), ikke må afslås: — hvis de ydelser, der er fastsat i national lovgivning, fremgår af en liste, som ikke udtrykkeligt og præcist nævner den anvendte behandlingsmetode, men definerer behandlingstyper, med hensyn til hvilke udgifterne refunderes af den kompetente institution, og det ved anvendelse af almindelige fortolkningsprincipper og efter en grundig efterprøvelse på grundlag af objektive kriterier, der ikke er udtryk for en forskelsbehandling, idet der skal tages hensyn til alle relevante medicinske oplysninger og til de videnskabelige data, der er til rådighed, er bevist, at denne behandlingsmetode svarer til de behandlingstyper, der er nævnt i denne liste, og — hvis en alternativ behandling, der frembyder samme grad af virkning, ikke kan ydes rettidigt i den socialt sikredes bopælsmedlemsstat. Samme artikel er til hinder for, at de nationale organer, der skal træffe afgørelse om en ansøgning om forhåndstilladelse, ved anvendelsen af denne bestemmelse baserer sig på en formodning om, at de hospitalsbehandlinger, der ikke kan ydes i den medlemsstat, hvor den socialt sikrede er bosat, ikke er opført under de ydelser, hvis refusion er fastsat i denne stats lovgivning, og omvendt, at de hospitalsbehandlinger, der er opført under disse ydelser, kan ydes i denne medlemsstat.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 328/5

Domstolens dom (Tredje Afdeling) af 7. oktober 2010 — Secretary of State for Work and Pensions mod Taous Lassal (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (Det Forenede Kongerige))

(Sag C-162/09) (1)

(Præjudiciel forelæggelse - fri bevægelighed for personer - direktiv 2004/38/EF - artikel 16 - ret til tidsubegrænset ophold - tidsmæssig anvendelse - perioder tilbagelagt inden gennemførelsesdatoen)

2010/C 328/08

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Secretary of State for Work and Pensions

Sagsøgt: Taous Lassal

Procesdeltager: The Child Poverty Action Group

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) — fortolkning af artikel 16, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område (EUT L 158, s. 77) — unionsborger der har opholdt sig lovligt i Det Forenede Kongerige i fem år forud for den 30. april 2006, den dato hvor direktivet skulle være gennemført, og som derefter har forladt området i en periode af 10 måneder — hensyntagen til perioden tilbagelagt inden den 30. april 2006 med henblik på anerkendelse af en permanent opholdsret

Konklusion

Artikel 16, stk. 1 og 4, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29. april 2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EØF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF skal fortolkes således, at

— ophold fem år i træk, der er tilbagelagt før gennemførelsesdatoen for direktiv 2004/38, dvs. den 30. april 2006, og som er tilbagelagt i overensstemmelse med de EU-retlige instrumenter, der var gældende før denne dato, skal tages i betragtning ved afgørelsen af, om der foreligger en ret til tidsubegrænset ophold som omhandlet i dette direktivs artikel 16, stk. 1, og

— fravær fra værtsmedlemsstaten af en kortere varighed end to på hinanden følgende år, før den 30. april 2006 og efter et lovligt ophold fem år i træk, der er tilbagelagt inden denne dato, ikke kan påvirke erhvervelsen af retten til tidsubegrænset ophold på grundlag af nævnte artikel 16, stk. 1.

(1) EUT C 153 af 4.7.2009.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 13/8

Domstolens dom (Første Afdeling) af 18. november 2010 — Finanzamt Leverkusen mod Verigen Transplantation Service International AG (anmodning om præjudiciel afgørelse fra Bundesfinanzhof — Tyskland)

(Sag C-156/09) (1)

(Sjette momsdirektiv - artikel 13, punkt A, stk. 1, litra c) - fritagelser til fordel for virksomhed af almen interesse - behandling af personer - udtagelse og opformering af bruskceller med henblik på reimplantation i patienten)

2011/C 13/12

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesfinanzhof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Finanzamt Leverkusen

Sagsøgt: Verigen Transplantation Service International AG

Sagens genstand

Anmodning om præjudiciel afgørelse — Bundesfinanzhof — fortolkning af artikel 13, punkt A, stk. 1, litra c), og artikel 28b, punkt F, første afsnit, i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag (EFT L 145, s. 1) — isolering af ledbruskceller fra bruskmateriale udtaget fra et menneske foretaget af personer etableret i andre medlemsstater og den efterfølgende celleopformering med henblik på reimplantering i en patient foretaget af de samme personer — fastlæggelse af stedet for levering af tjenesteydelser — fritagelse af disse ydelser som »behandling af personer som et led i udøvelse af lægegerning og dertil knyttede erhverv«

Konklusion

Artikel 13, punkt A, stk. 1, litra c), i Rådets sjette direktiv 77/388/EØF af 17. maj 1977 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter — Det fælles merværdiafgiftssystem: ensartet beregningsgrundlag, som ændret ved Rådets direktiv 95/7/EF af 10. april 1995, skal fortolkes således, at isolering af ledbruskceller fra bruskmateriale udtaget fra et menneske og den efterfølgende opformering af disse celler med henblik på deres reimplantation af terapeutiske grunde udgør en »behandling af personer« i denne bestemmelses forstand.

(1) EUT C 180 af 1.8.2009.
1)

Artikel 20, stk. 1, og artikel 138, stk. 1, i Rådets direktiv 2006/112/EF af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at kvalificeringen af en transaktion som levering eller erhvervelse inden for Fællesskabet ikke kan afhænge af overholdelsen af en frist, inden for hvilken transporten af den omhandlede vare fra leveringsmedlemsstaten til bestemmelsesmedlemsstaten skal påbegyndes eller afsluttes. I det særlige tilfælde, som erhvervelsen af et nyt transportmiddel som omhandlet i direktivets artikel 2, stk. 1, litra b), nr. ii), udgør, skal afgørelsen af, om transaktionen har karakter af en transaktion inden for Fællesskabet, træffes på grundlag af en samlet vurdering af alle de objektive omstændigheder såvel som erhververens hensigter, under forudsætning af at de understøttes ved objektive beviselementer, der tillader en bestemmelse af den medlemsstat, hvor den endelige anvendelse af den omhandlede vare tilsigtes.