RETTENS DOM (Appelafdelingen)

27. februar 2015

Sag T-430/13 P

Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (EØSU)

mod

Mohammed Achab

»Appel – personalesag – tjenestemænd – løn – udlandstillæg – naturalisation – artikel 4, stk. 1, litra a) og b), i bilag VII til vedtægten – tilbagesøgning af fejlagtigt udbetalte beløb – vedtægtens artikel 85, stk. 1«

Angående: Appel af dom afsagt af Retten for EU-Personalesager (Tredje Afdeling) den 26. juni 2013, Achab mod EØSU (F-21/12, Sml. Pers., EU:F:2013:95), med påstand om ophævelse af denne dom.

Udfald: Appellen forkastes. Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg (EØSU) bærer sine egne omkostninger og betaler Mohammed Achabs omkostninger i forbindelse med denne sag.

Sammendrag

1. Tjenestemænd – tilbagesøgning af fejlagtigt udbetalte beløb – betingelser – fejlens åbenbare karakter – kriterier

(Tjenestemandsvedtægten, art. 85)

2. Tjenestemænd – løn – udlandstillæg – omstændighed, der kan begrunde, at administrationen foretager en fornyet prøvelse af ydelsesmodtagerens situation – rækkevidde – ændring af nationalitet

[Tjenestemandsvedtægten, bilag VII, art. 4, stk. 1, litra a) og b)]

3. EU-retten – principper – EU’s princip om forbud mod uberettiget berigelse – begreb

4. Appel – anbringender – anbringende rettet mod Personalerettens afgørelse vedrørende sagens omkostninger – afvisning, såfremt alle øvrige anbringender forkastes

(Statutten for Domstolen, bilag I, art. 11, stk. 2)

1. I henhold til vedtægtens artikel 85 kræves ethvert beløb, der fejlagtigt er udbetalt, tilbagebetalt, når der er tale om en fejl, som burde være en omhyggelig tjenestemand bekendt. I denne forbindelse skal der i hver enkelt sag tages hensyn til den pågældende tjenestemands evne til at foretage den nødvendige kontrol.

Udtrykket »så åbenbar« i vedtægtens artikel 85, stk. 1, betyder i øvrigt ikke, at den tjenestemand, der modtager fejlagtigt udbetalte beløb, er fritaget for enhver overvejelse eller kontrol. Der skal tværtimod ske tilbagebetaling, så snart der er tale om en fejl, som opdages af en sædvanligt omhyggelig tjenestemand, som formodes at være bekendt med bestemmelserne vedrørende sine lønforhold.

De faktorer, der i denne forbindelse skal tages i betragtning af Unionens retsinstanser, er endelig tjenestemandens ansvarsniveau, lønklasse og anciennitet, hvorvidt betingelserne i de pågældende vedtægtsbestemmelser om udbetaling af tillægget er klare, samt betydningen af de ændringer, som er indtrådt i den pågældende tjenestemands personlige eller familiemæssige situation, når udbetalingen af det pågældende beløb afhænger af administrationens vurdering af denne situation. En tjenestemænd i en forholdsvis høj lønklasse og med lang anciennitet i Den Europæiske Unions offentlige tjeneste bør således være i stand til at indse den fejl, han drager fordel af.

Betingelsen om fejlens åbenlyse karakter, som den pågældende burde have kendskab til, skal ikke undersøges således, at kriteriet om anciennitet har forrang i forhold til de øvrige kriterier, såsom lønklasse og den stilling, den pågældende bestrider, men i lyset af samtlige omstændigheder, som gør det muligt at fastslå omfanget af det kendskab, den pågældende burde have haft til fejlen.

(jf. præmis 29-32)

Henvisning til:

Domstolen: dom af 11. juli 1979, Italien mod Kommissionen, 78/186, Sml., EU:C:1979:186, præmis 13 og 14, og af 17. januar 1989, Stempels mod Kommissionen, 310/87, Sml., EU:C:1989:9, præmis 10 og 11, samt kendelse af 14. juli 2005, Gouvras mod Kommissionen, C-420/04 P, Sml., EU:C:2005:482, præmis 59

Retten: dom af 28. februar 1991, Kormeier mod Kommissionen, T-124/89, Sml., EU:T:1991:12, præmis 17 og 18, af 24. februar 1994, Stahlschmidt mod Parlamentet, T-38/93, Sml. Pers., EU:T:1994:23, præmis 19, af 27. februar 1996, Galtieri mod Parlamentet, T-235/94, Sml. Pers., EU:T:1996:22, præmis 46 og den deri nævnte retspraksis, af 5. november 2002, Ronsse mod Kommissionen, T-205/01, Sml. Pers., EU:T:2002:269, præmis 47 og den deri nævnte retspraksis, og af 2. marts 2004, Di Marzio mod Kommissionen, T-14/03, Sml. Pers., EU:T:2004:59, præmis 91

2. For de tjenestemænd, der ikke er statsborgere i det land, hvor de gør tjeneste, forekommer tab af eller afslag på udlandstillægget kun i det tilfælde, hvor vedkommende har haft sit sædvanlige opholdssted i det fremtidige tjenesteland hele den pågældende femårige referenceperiode. For de tjenestemænd, der er statsborgere i tjenestelandet, er den omstændighed, at de har bevaret eller etableret deres sædvanlige opholdssted – endda for en meget kort periode i den pågældende tiårige periode – derimod tilstrækkelig til at medføre tab af eller afslag på dette tillæg.

Selv om artikel 4, stk. 1, litra a), i bilag VII til vedtægten er utvetydig, kan undersøgelsen af den pågældendes situation ligeledes nødvendiggøre en fortolkning af artikel 4, stk. 1, litra b), i det nævnte bilag. Dette er tilfældet i en situation for en tjenestemand, der under sin ansættelse var statsborger i et tredjeland, og som på trods af sit ophold i tjenestelandet i tre år forud for ansættelsen modtager udlandstillæg i henhold til artikel 4, stk. 1, litra a), i bilag VII til vedtægten og på grund af erhvervelse af statsborgerskab i tjenestelandet har fået afslag i henhold artikel 4, stk. 1, litra b), i bilag VII til vedtægten på at få tillægget med den begrundelse, at han i ti år forud for sin ansættelse havde bopæl i tjenestelandet.

For så vidt som, selv hvad angår en sædvanligt omhyggelig tjenestemand, de tre års ophold i tjenestelandet under femårsperioden forud for tiltrædelsen i tjenesten forhindrede tjenestemanden i at modtage udlandstillæg, kunne dette således med rette give ham grund til at antage, at denne periode ikke var en hindring for at modtage udlandstillægget, da han fik statsborgerskab i tjenestelandet.

(jf. præmis 53-56)

3. Ifølge de retsgrundsætninger, der er fælles for medlemsstaternes retssystemer, har en person, der har lidt et tab, der forbedrer en anden persons aktiver, uden at der er et juridisk grundlag for denne berigelse, normalt ret til tilbagebetaling for dette tab fra den berigede person. Det er således væsentligt, for at der kan gives medhold i dette søgsmål, at berigelsen ikke har noget gyldigt juridisk grundlag.

(jf. præmis 60)

Henvisning til:

Domstolen: dom af 16. december 2008, Masdar (UK) mod Kommissionen, C-47/07 P, Sml., EU:C:2008:726, præmis 44 og 46

4. Det fremgår af artikel 11, stk. 2, i bilag I til statutten for Domstolen, at appel ikke kan iværksættes alene til forandring af afgørelser om sagsomkostningerne eller om disses størrelse. Det følger heraf, at såfremt alle de øvrige anbringender under en appelsag til prøvelse af en afgørelse fra Personaleretten forkastes, må en påstand om, at Personalerettens afgørelse vedrørende sagsomkostningerne er retsstridig, afvises.

(jf. præmis 72)

Henvisning til:

Domstolen: dom af 26. maj 2005, Tralli mod ECB, C-301/02 P, Sml., EU:C:2005:306, præmis 88 og den deri nævnte retspraksis

Retten: kendelse af 29. oktober 2009, Nijs mod Revisionsretten, T-375/08 P, EU:T:2009:423, præmis 71