Sag C-109/08

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

mod

Den Hellenske Republik

»Traktatbrud — artikel 28 EF, 43 EF og 49 EF — direktiv 98/34/EF — tekniske standarder og forskrifter — nationale bestemmelser, der finder anvendelse på elektriske, elektromekaniske og elektroniske computerspil — Domstolens dom, der fastslår et traktatbrud — manglende gennemførelse — artikel 228 EF — økonomiske sanktioner«

Forslag til afgørelse fra generaladvokat Y. Bot fremsat den 12. marts 2009 I ‐ 4660

Domstolens dom (Anden Afdeling) af 4. juni 2009 I ‐ 4678

Sammendrag af dom

Traktatbrudssøgsmål – Domstolens dom, der fastslår et traktatbrud – tilsidesættelse af pligten til at opfylde dommen – økonomiske sanktioner – pålæggelse af et fast beløb

I artikel 228 EF er der ikke fastsat nogen frist, inden for hvilken medlemsstaten skal have opfyldt en dom, hvori det er blevet fastslået, at der foreligger et traktatbrud. Hensynet til en øjeblikkelig og ensartet anvendelse af fællesskabsretten kræver imidlertid, at denne opfyldelse iværksættes med øjeblikkelig virkning og gennemføres hurtigst muligt. Det relevante tidspunkt for bedømmelsen af, om der foreligger et traktatbrud i medfør af artikel 228 EF, er desuden udløbet af fristen, der er fastsat i den begrundede udtalelse, som er fremsat i medfør af denne bestemmelse. (jf. præmis 14 og 15)

I medfør af proceduren fastsat i artikel 228, stk. 2, EF tilkommer det Domstolen i hver enkelt sag ud fra sagens konkrete omstændigheder at bedømme, hvilke økonomiske sanktioner der skal fastsættes. Det skal i denne forbindelse bemærkes, at Kommissionens påstand ikke binder Domstolen og blot udgør et nyttigt sammenligningsgrundlag. Ligeledes er retningslinjer som dem, der er indeholdt i Kommissionens meddelelser, ikke bindende for Domstolen, men bidrager til at sikre gennemsigtigheden, forudsigeligheden og retssikkerheden i Kommissionens handlinger. En dom, hvorved det pålægges at betale en tvangsbøde og/eller et fast beløb, har til formål at pålægge en medlemsstat, der ikke har opfyldt sine forpligtelser, et økonomisk pres, der tilskynder den til at bringe det fastslåede traktatbrud til ophør. De pålagte økonomiske sanktioner skal følgelig fastsættes under hensyn til den grad af pression, der er nødvendig for at få den pågældende medlemsstat til at ændre sin adfærd. (jf. præmis 24-28)

Når en medlemsstat skal pålægges en tvangsbøde som straf for manglende opfyldelse af en traktatbrudsdom, tilkommer det Domstolen, når den udøver sit skøn, at fastsætte denne tvangsbøde således, at den på den ene side er afpasset efter omstændighederne og på den anden side er proportional med det fastslåede traktatbrud såvel som med den pågældende medlemsstats betalingsevne. Under denne synsvinkel er de grundkriterier, der skal tages i betragtning for at sikre tvangsbødens egenskab af tvangsmiddel med henblik på en ensartet og effektiv anvendelse af fællesskabsretten, i princippet overtrædelsens varighed, dens grovhed og den pågældende medlemsstats betalingsevne. Ved anvendelsen af disse kriterier skal der særligt tages hensyn til den manglende opfyldelses konsekvenser for private og offentlige interesser samt til den uopsættelighed, der er i at foranledige den pågældende medlemsstat til at overholde sine forpligtelser. (jf. præmis 31 og 32)