En medlemsstat tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til direktiv 89/48 om indførelse af en generel ordning for gensidig anerkendelse af eksamensbeviser for erhvervskompetencegivende videregående uddannelser af mindst tre års varighed, som ændret ved direktiv 2001/19, og særligt direktivets artikel 3, såfremt den afviser at anerkende erhvervsmæssige kvalifikationer som ingeniør, der er opnået i en anden medlemsstat på grundlag af en universitetsuddannelse, der kun gives i den pågældende medlemsstat.

Artikel 3, stk. 1, litra a), i nævnte direktiv giver, med forbehold af direktivets artikel 4, enhver ansøger, som er indehaver af et »eksamensbevis« i dette direktivs forstand, der giver vedkommende adgang til at udøve et lovreguleret erhverv i en medlemsstat, ret til at udøve samme erhverv i enhver anden medlemsstat. I øvrigt kan »eksamensbeviset« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 1, litra a), i direktiv 89/48, bestå af flere forskellige beviser.

Artikel 8, stk. 1, i direktiv 89/48 forpligter derfor under alle omstændigheder værtsmedlemsstaten til at acceptere de attester og dokumenter, som de andre medlemsstaters kompetente myndigheder har udstedt, som bevis for, at betingelserne for anerkendelse af et eksamensbevis er opfyldt. Følgelig kan værtsmedlemsstaten ikke prøve grundlaget for sådanne dokumenters udstedelse, når den samtidig har mulighed for at kontrollere, om betingelserne i artikel 1, litra a), i direktiv 89/48 er opfyldt, for så vidt som de ikke allerede må anses for opfyldt, henset til nævnte dokumenters ordlyd.

Selv om definitionen af begrebet »eksamensbevis« i artikel 1, litra a), i direktiv 89/48 indeholder visse forbehold hvad angår dette direktivs anvendelse på kvalifikationer opnået i tredjelande, er der desuden hverken i direktivets artikel 1, litra a), eller i nogen anden bestemmelse i direktivet fastsat begrænsninger med hensyn til, i hvilken medlemsstat en ansøger skal have opnået sine erhvervsmæssige kvalifikationer.

Det fremgår derimod udtrykkeligt af artikel 1, litra a), første afsnit, at det er tilstrækkeligt, at uddannelsen »overvejende har fundet sted i Fællesskabet«. Dette udtryk omfatter såvel den uddannelse, der i sin helhed er blevet gennemført i den medlemsstat, der har udstedt det omhandlede uddannelsesbevis, som den, der helt eller delvist er blevet gennemført i en anden medlemsstat. Der kan desuden ikke anføres nogen begrundelse for en sådan begrænsning, idet det væsentlige spørgsmål er, om ansøgeren har eller ikke har ret til at udøve et lovreguleret erhverv i en medlemsstat. Efter den ordning, som er indført ved dette direktiv, anerkendes et eksamensbevis ikke under hensyn til den iboende værdi af den uddannelse, som det attesterer, at den pågældende har, men fordi det i den medlemsstat, hvor det er blevet udstedt eller anerkendt, giver adgang til et lovreguleret erhverv.

I øvrigt har den generelle anerkendelsesordning, som er indført ved direktiv 89/48, netop til formål at give statsborgere i en medlemsstat, som har ret til at udøve et lovreguleret erhverv i en medlemsstat, mulighed for at få adgang til det samme erhverv i andre medlemsstater. På denne baggrund kan den omstændighed, at en statsborger fra en medlemsstat, der ønsker at udøve et lovreguleret erhverv, vælger at optage dette erhverv i en medlemsstat efter eget ønske, ikke i sig selv anses for misbrug af den generelle anerkendelsesordning, som er indført ved direktiv 89/48. Retten for en medlemsstats statsborgere til at vælge den medlemsstat, hvor de ønsker at opnå deres erhvervsmæssige kvalifikationer, er således inden for et enhedsmarked et led i udøvelsen af de grundlæggende friheder, der er garanteret ved traktaten. Værtsmedlemsstaten er i henhold til artikel 3, stk. 1, litra a), i direktiv 89/48, med forbehold af eventuelle udligningsforanstaltninger, ikke blot forpligtet til at anerkende eksamensbeviser som ingeniør fra en anden medlemsstat, når uddannelsen for at opnå dette bevis helt eller delvist har fundet sted i denne medlemsstat, men er også forpligtet til at anerkende de eksamensbeviser, som udstedes af denne medlemsstats kompetente myndigheder ved afslutningen af en uddannelse, der i sin helhed er givet i værtsmedlemsstaten.

(jf. præmis 54, 55, 61-64, 71-73 og 83 samt domskonkl.)