DA Den Europæiske Unions Tidende C 32/6

Appel iværksat den 23. november 2012 af Commune de Millau og Société d’économie mixte d’équipement de l’Aveyron (SEMEA) til prøvelse af dom afsagt af Retten (Tredje Afdeling) den 19. september 2012 i de forende sager T-168/10 og T-572/10, Europa-Kommissionen mod SEMEA og Commune de Millau

(Sag C-531/12 P)

2013/C 32/08

Processprog: fransk

Parter

Appellanter: Commune de Millau og Société d’économie mixte d’équipement de l’Aveyron (SEMEA) (ved advokat F. Bleykasten)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanterne har nedlagt følgende påstande

— Dom afsagt den 19. september 2012 af Den Europæiske Unions Ret ophæves,

Der træffes ny afgørelse i sagen, hvorefter

— det fastslås, at Retten ikke har kompetence til at behandle den stævning, som Kommissionen har udtaget mod Commune de Millau, i sag T-572/10,

— Kommissionen henvises til at anlægge sag ved de kompetente franske domstole,

— den stævning, som Kommissionen har udtaget mod SEMEA i sag T-168/10, afvises,

Vedrørende sagens realitet

— fastslås det, at den forpligtelse, som ligger til grund for Kommissionens krav, er forældet i henhold til fransk ret,

— afvises Kommissionens krav mod Commune de Millau og SEMEA,

Subsidiært

— fastslås det, at Kommissionen har tilsidesat retssikkerhedsprincippet og princippet om god forvaltningsskik,

— fastslås det, at Unionen er ifaldet ansvar uden for kontraktforhold over for Commune de Millau og SEMEA,

— tilpligtes Kommissionen at betale Commune de Millau og SEMEA et beløb på principalt 41 012 EUR med tillæg af renter og gebyrer, som beregnes efter fransk ret, og som er forfaldet til betaling på det tidspunkt, hvor der træffes afgørelse i sagen,

Under alle omstændigheder

— tilpligtes Kommissionen at betale sagsomkostningerne.

Anbringender og væsentligste argumenter

Sagsøgerne har fremsat fire anbringender til støtte for appellen.

For det første har Commune de Millau gjort gældende, at Retten ikke har kompetence til at behandle den stævning, der er udtaget mod kommunen. Ifølge sagsøgeren er det ikke muligt for en fransk offentligretlig juridisk person at vedtage en voldgiftsbestemmelse ved hjælp af et tredjemandsløfte. Der eksisterer ifølge sagsøgeren ingen konvention, hvorefter Commune de Millau kunne have fastsat en voldgiftsbestemmelse til fordel for Kommissionen.

For det andet har SEMEA gjort gældende, at ved at overføre sine aktiver til en partner i form af en offentligretlig juridisk person, som stadig er solvent (Commune de Millau), mens selskabet selv var gået i betalingsstandsning, har SEMEA afviklet sine rettigheder og forpligtelser af social karakter.

For det tredje har sagsøgerne påberåbt sig en retlig fejl begået af Retten, idet den ikke tog hensyn til den gældende lovbestemmelse om forældelse. Den omtvistede fordring opstod nemlig i forbindelse med handel mellem SEMEA og Kommissionen. Uanset den administrative karakter af den kontrakt, der er indgået mellem SEMEA og Kommissionen, er den forældelsesbestemmelse, som ifølge sagsøgerne finder anvendelse i denne sag, artikel 189a, nu artikel 100-4 i den franske code de commerce (den franske handelslovbog). Sagsøgerne finder således, at Kommissionens fordring er forældet.

Endelig har sagsøgerne foreholdt Retten, at den ikke lagde til grund, at Kommissionens var ifaldet ansvar, selv om dens passivitet i 12 år med henblik på at inddrive sit tilgodehavende, udgør en ansvarspådragende undladelse og en tilsidesættelse af artikel 41, stk. 3, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Størrelsen af de af Kommissionen krævede renter hænger ligeledes sammen med dens undladelse af at inddrive sit tilgodehavende, således at der er en årsagsforbindelse mellem det påståede tab og Kommissionens adfærd. Endelig gør sagsøgerne gældende, at tabet er forbundet med den omstændighed, at det ikke var muligt for dem at træffe de nødvendige foranstaltninger i tide for at opfylde Kommissionens krav.