ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
DOMSTOLENS DOM

AF 8. JULI 1965

Emmanuel Stipperger

mod Den Høje Myndighed for Det europæiske Kul- og Stålfællesskab

Sag 49/64

Processprog: Fransk

Angående :

Principalt annullation af en beslutning af 12. oktober 1964 fra formanden for Den Høje Myndighed og om fornødent af en stiltiende beslutning om afvisning fra formanden for Den Høje Myndighed som følge af udvist passivitet efter, at der den 1. juli 1964 var indgivet klage i overensstemmelse med vedtægtens artikel 90.

Generaladvokatens forslag til afgørelse:

Sagen bør behandles i realiteten, men sagsøgte frifindes. I overensstemmelse med procesreglementets artikel 70 bør Den Høje Myndighed bære sine egne sagsomkostninger og bør desuden, i overensstemmelse med procesreglementets artikel 69, stk. 3, godtgøre sagsøger en del af hans sagsomkostninger.

Domskonklusion:

1. Sagsøgte frifindes.

2. Det føres til protokollen, at sagsøgte fjerner dokumenterne nr. 110, 115 og 116 fra sagsøgers personlige akter.

3. Sagsøgte dømmes til at betale sagens omkostninger.

Sammendrag

Sagsomkostninger — unødvendige udgifter

(Procesreglementet, artikel 69, stk. 3)

Såfremt der ved en fejltagelse er blevet anlagt sag som følge af, at administrationen har formuleret sig uklart, er sagsøgers udgifter i den anledning unødvendige og skal godtgøres af administrationen.

Jf. sammendrag nr. 4, dom i sag 14/63, Sml. 1954 — 64, s. 453; sammendrag nr. 4, dom i forenede sager 16, 17 og 18/59, Sml. 1954 — 64, s. 163.
1.

Det følger af en samlet analyse af artiklerne 90 og 91 i tjenestemandsvedtægten, at den administrative klage opsætter fristen for klagen til Domstolen, forudsat at den selv er indgivet inden for de. frister, der er fastlagt for den indenretlige klage. I tilfælde af, at den administrative rekurs afvises, udgør den dato, på hvilken sagsøgeren får kendskab til denne afvisning, sluttidspunktet for den administrative procedure og markerer begyndelsestidspunktet for den frist, der gælder for klagen i tvistemålet
DOMSTOLENS DOM

AF 17. JUNI 1965

Den italienske Republiks Regering

mod Kommissionen for EØF

Sag 32/64

Processprog: Italiensk

Angående:

Annullation af artikel 3 i den af Kommissionen for Det europæiske økonomiske Fællesskab trufne beslutning af 22. maj 1964, offentliggjort i »Journal Officiel des Communautés Européennes« af 4. juli 1964, s. 1373 ff, i det omfang den tilladelse, som er givet Den italienske Republik, som beskyttelsesforanstaltninger og indtil den 25. februar 1965 fastsætter visse toldafgifter for produktionen af forskellige produkter på basis af silke i henhold til kapitel 50 i den italienske toldtarif.

Domskonklusion:

1. Den i stævningen i sag 32/64 indeholdte begæring om udsættelse med fuldbyrdelsen afvises.

2. Sagsøgte i sag 32/64 frifindes.

Generaladvokatens forslag til afgørelse:

At sagsøgte i den italienske regerings søgsmål om annullation af Kommissionens beslutning af 22. maj 1964 frifindes, og at begæringen om udsættelse med fuldbyrdelse af den anfægtede beslutning afvises.

Sammendrag

Falles toldtarif - oprettelse — produkter på liste G — silke — det italienske marked — isolation — positiv forhåndsindstilling til vedtagelse af beskyttelsesforanstaltninger — ikke bindende karakter — ingen fravigelse af EØF-traktaten — Kommissionens beføjelser og forpligtelser

(EØF-traktaten, artiklerne 14, 15, 226)

Protokol nr. VIII, artikel 2 til aftalen af 2. marts 1960 om oprettelse af en del af den fælles toldtarif vedrørende varerne på liste G (Journal Officiel des Communautés Européennes af 20. december 1960, s. 1855).

Artikel 2 i protokol nr. VIII angiver en retningslinje, som Kommissionen skal tage i betragtning uden dog at være pålagt en bestemt retlig forpligtelse. Da bestemmelsen ikke fastsætter nogen positiv retlig foranstaltning, har den hverken til virkning at fravige EØF-traktatens artikler 14 eller 15 eller at erstatte dem med en særlig regel for italienske silkeprodukter.

I øvrigt indebærer artikel 2 i protokol nr. VIII ingen fravigelse af artikel 226 i EØF-traktaten. Selv om medlemsstaterne giver udtryk for »en positiv forhåndsindstilling til en anvendelse af traktatens artikel 226«, har de villet forblive inden for sidstnævnte artikels rammer og ikke gribe ind i det skøn, som den overlader Kommissionen.
4.

Retsvirkningerne af en dom, der er afsagt af Domstolen i et tvistemål, og som indebærer annullation af en retsakt, gælder, foruden for parterne, kun for de personer, der direkte er berørt af selve den annullerede retsakt. En sådan dom kan kun udgøre et nyt retsfaktum over for disse personer.
1.

En beslutnings begrundelse, som den fremgår af selve beslutningen og af fremstillingen af grundene til tidligere beslutninger, som den er snævert forbundet med, er tilstrækkelig, når den dels giver de pågældende mulighed for at kende de faktiske og retlige betragtninger, hvortil Den Høje Myndighed støtter sig, dels tillader Domstolen at udøve den domstols-kontrol, som traktaten betror den. Jf. sammendrag nr. 1 i sag 1/63, Sml. 1954 — 64. s. 449.
DOMSTOLENS DOM

AF 2. JUNI 1965

Acciaieria Ferriera di Roma (Feram) og andre

mod Den Høje Myndighed for Det europæiske Kul- og Stålfællesskab

Forenede sager 9 og 25/64

Processprog: Italiensk

Angående:

Erstatning for den skade, som er forvoldt sagsøgerne ved en tjenstlig fejl begået af Den Høje Myndighed under forvaltningen af og kontrollen med den obligatoriske udligningsordning for indført skrot.

Domskonklusion :

Sagerne afvises.

Generaladvokatens forslag til afgørelse :

Sagerne 9 og 25/64 afvises..

Sammendrag

Der foreligger ikke sammendrag for denne dom.
Fri bevægelighed for personer – arbejdstagere efter EØF-Rådets forordning nr. 3 – begreb

Fri bevægelighed for personer – arbejdstagere – ulykkesforsikring – ydelser efter lovgivningen i en medlemsstat – skade indtruffet på en anden medlemsstats territorium – skade indtruffet før ikrafttrædelsen af EØF-Rådets forordning nr. 3 – forpligtede institutioner – krav over for en erstatningspligtig tredjemand – indtaling af refusionskrav – tilstedelighed

(EØF-Rådets forordning nr. 3, artikel 52; artikel 53, stk. 3)
DOMSTOLENS DOM

AF 30. JUNI 1966 ( 1 )

Société Technique Minière

mod Maschinenbau Ulm GmbH

Sag 56/65

Sammendrag

EØF's politik – konkurrenceregler gældende for virksomhederne – eneforhandlings-aftaler der falder ind under forbudet i artikel 85, stk. 1

EØF's politik – konkurrenceregler gældende for virksomhederne – ingen retsvirkning i henhold til EØF-traktatens artikel 85, stk. 2 – ugyldige kontraktsbestemmelser – virkning for de andre dele af aftalen

Stk. 1 i EØF-traktatens artikel 85 forudsætter en økonomisk vurdering af de forstyrrende virkninger af en aftale og kan derfor ikke fortolkes således, at den anlægger en forhåndsvurdering, f.eks. på en retligt bestemt gruppe af aftaler.

Undladelse af at foretage den i forordning nr. 17/62 og 153/62 foreskrevne anmeldelse til Kommissionen kan ikke medføre, at en aftale uden videre bliver forbudt, men kan kun eventuelt have virkning i henseende til fritagelsen efter artikel 85, stk. 3, hvis det skulle vise sig, at den pågældende aftale falder ind under forbudet i artikel 85, stk. 1.

Om en aftale er forbudt afhænger udelukkende af, om den i det konkrete tilfælde objektivt set besidder de egenskaber, som i henhold til artikel 85, stk. 1 gør den forbudt.

Jf. sammendrag nr. 3, dom i sag 32/65.

En aftale er kun egnet til at påvirke handelen mellem medlemsstater, såfremt den på grundlag af objektive, retlige eller faktiske omstændigheder gør det muligt med tilstrækkelig sandsynlighed at forudsige, at den, direkte eller indirekte, faktisk eller muligvis, kan øve en sådan indflydelse på samhandelen mellem medlemsstater, at det med rimelighed kan befrygtes, at den kan hindre virkeliggørelsen af et enhedsmarked mellem medlemsstaterne. I den forbindelse må det navnlig undersøges, om aftalen kan medføre, at der opstår handelsskranker mellem medlemsstaterne på markedet for bestemte produkter.

Ved undersøgelsen af, om en aftale bevirker, at konkurrencen begrænses inden for fællessmarkedet, må man først se på selve formålet med aftalen i forbindelse med den økonomiske sammenhæng, hvori den skal gælde, idet de i artikel 85, stk. 1 nævnte konkurrence-forstyrrelser må være en følge af alle eller en del af bestemmelserne i selve aftalen. Hvis en analyse af disse bestemmelser ikke med tilstrækkelig tydelighed viser, at konkurrencen vil lide skade, må der foretages en undersøgelse af aftalens virkninger, og for at den kan anses for forbudt, må der foreligge omstændigheder, der tilsammen viser, at konkurrencen faktisk er blevet hindret eller mærkbart indskrænket eller fordrejet; i den forbindelse skal konkurrencen vurderes inden for den ramme, hvori den ville udspille sig uden den omstridte aftale.

Ugyldigheden af en aftale i henhold til EØF-traktatens artikel 85, stk. 1 rammer kun de dele af aftalen, som er omfattet af forbudet, idet dog hele aftalen bliver ugyldig, såfremt disse dele ikke kan adskilles fra det øvrige indhold. Alle andre kontraktsbestemmelser, der ikke falder ind under forbudet, henhører ikke under fællesskabsretten.
Idet artikel 97 tillader de medlemsstater, som opkræver omsætningsafgift som en kumulativ flerledsaf gift, at fastsætte gennemsnitssatser for varer eller grupper af varer, udgør den en speciel regel for tilpasning af artikel 95, og denne regel er efter sin art ikke egnet til at afføde direkte virkninger for forholdet mellem medlemsstaterne og deres borgere. Dette forhold, der er særligt for artikel 97, kan under ingen omstændigheder have indflydelse på fortolkningen af artikel 95.
DOMSTOLENS DOM

AF 1. MARTS 1966

Alfons Lütticke GmbH o. a.

mod Kommissionen for Det europæiske økonomiske Fællesskab

Sag 48/65

Processprog: Tysk

Angående:

Principalt annullation af beslutning fra EØF-Kommissionen, subsidiært et passivitetssøgsmål mod Kommissionen, i begge tilfælde med hensyn til Forbundsrepublikken Tysklands opkrævning af en udligningsafgift for omsætningsafgiften på mælkeprodukter, som er indført efter 1. januar 1962.

Generaladvokatens forslag til afgørelse :

Søgsmålet 48/65 bør afvises.

Domskonklusion :

Søgsmålet 48/65 afvises.

Sammendrag

EØF-medlemsstater — undladelse af at opfylde en forpligtelse i henhold til traktaten — anmodning til Kommissionen om at indlede proceduren i henhold til EØF-traktatens artikel 169 — Kommissionens nægtelse — annullationssøgsmål — afvisning

Et annullationssøgsmål mod den retsakt, som Kommissionen har udstedt som svar på en anmodning om at indlede den procedure, der er fastsat for det tilfælde, at en medlemsstat undlader at opfylde en forpligtelse i henhold til EØF-traktaten, kan ikke antages til realitetsbehandling, da indledningen af nævnte procedure er et led i dennes administrative fase, som ikke indebærer nogen bindende retsakt fra Kommissionen.
DOMSTOLENS DOM

AF 8. FEBRUAR 1966

Acciaierie e Ferriere Pugliesi SpA

mod Den Høje Myndighed for Det europæiske Kul- og Stålfællesskab

Sag 8/65

Processprog: Italiensk

Angående:

Annullation af beslutningen af 13. november 1964 fra Den Høje Myndighed for Det europæiske Kul- og Stålfællesskab vedrørende det sagsøgende selskabs finansielle forpligtelser i henhold til udligningsordningen for importeret og hermed ligestillet skrot.

Generaladvokatens forslag til afgørelse:

Annullation af Den Høje Myndigheds beslutning af 13. november 1964 om at pålægge selskabet »Acciaierie e Ferriere Pugliesi« at betale et beløb på 39329539 lire.

Domskonklusion :

Beslutningen af 13. november 1964 fra Den Høje Myndighed for Det europæiske Kul- og Stålfællesskab vedrørende det sagsøgende selskabs finansielle forpligtelser i henhold til udligningsordningen for importeret og hermed ligestillet skrot annulleres.

Sammendrag

Påligning — fastsættelse ex officio — begrundelse

Når der gennem en kortfattet angivelse af det væsentligste grundlag er givet en retligt tilstrækkelig begrundelse for fastsættelsen ex officio, er administrationen ikke forpligtet til at give yderligere detaljerede forklaringer vedrørende en sådan fastsættelse eller til at fremlægge det regnskabsmateriale og de tekniske undersøgelser, som den er baseret på.

Såfremt en virksomhed fremkommer med forklaringer, der ikke er fuldstændigt irrelevante, kan den sagsøgte Høje Myndighed ikke begrænse sig til en bemærkning om, at disse forklaringer ikke er afgørende, og undlade at give en begrundelse for sin beslutning.
1.

En fritagelse for betaling af bidrag til en prisudligningsordning bør undergives en snæver fortolkning og må ikke stride mod en sådan ordnings formål og grundprincipper og kravene til dens funktion, navnlig ikke mod princippet om, at de, der er undergivet ordningen er ligeligt forpligtede til at betale bidrag i forhold til deres respektive forbrug, og kravet om, at den nævnte ordning anvendes ensartet over for alle.
DOMSTOLENS DOM

AF 15. DECEMBER 1965

Werner Klaer

mod Den Høje Myndighed for Det europæiske Kul- og Stålfællesskab

Sag 15/65

Processprog: Tysk

Angående:

Annullation af beslutning af 2./16. december 1964 om at knytte sagsøger til generaldirektoratet for økonomi og energi og subsidiært erklæring om, at denne beslutning er ulovlig.

Domskonklusion:

Sagsøgtes beslutning af 2. december 1964, der blev forkyndt den 16. december 1964, og som går ud på at knytte sagsøger til generaldirektoratet for økonomi og energi som assisterende generaldirektør, annulleres.

Generaladvokatens forslag til afgørelse:

— Søgsmålet bør antages til realitetsbehandling;

— Den Høje Myndigheds beslutning af 2. december 1964 bør annulleres.

Sammendrag

Tjenestemand — udførte opgaver, lønklasse og beskæftigelse — sammenhæng — administrationens forpligtelser

(EKSF-tjenestemandsvedtægten, artikel 5, 7, bilag I)

Det følger af bestemmelserne i artiklerne 5 og 7 i EKSF-tjenestemandsvedtægten, at tjenestemanden ikke blot har krav på at forblive i sin lønklasse og at modtage den løn, der svarer hertil, men også på, at alle opgaver og beføjelser, der overdrages ham, svarer til den beskæftigelse, som hænger sammen med hans lønklasse i stillingshierarkiet.

Jf. sammendrag nr. 4, dom i sag 102/63, Sml. 1954 — 64, s. 561.
2.

Vurderingen af hensigtsmæssigheden eller nødvendigheden af at gennemføre en udvælgelsesprøve ligger inden for ansættelsesmyndighedens eneområde. Under disse omstændigheder kan Domstolen ikke bestemme, at en udvælgelsesprøve skal gennemføres eller gøres om, uden at trænge ind på et område, hvor den administrative myndighed er enekompetent.
1.

Tjenestemand — ansættelse — udvælgelsesprøve — udvælgelseskomiteens handlinger — retlig karakter — klage over selve udnævnelsen — eneste mulighed for at anfægte disse handlinger (EØF-tjenestemandsvedtœgten, artikel 29, 91)
2.

Tjenestemand — klage over en retsakt der bekrafter en tidligere beslutning — frist for klage over denne beslutning udløbet — fortabelse af klageadgangen (EKSF-tjenestemandsvedtagten, artikel 91)
3.

Artikel 2 og 3 i forordning nr. 19 »om den gradvise indførelse af en fælles markedsordning for korn« skal forstås således, at franko grænse-prisen ligeledes kan bestemmes på basis af prisnoteringerne for det korn fra tredjelande, som handles i den udførende medlemsstat.
DOMSTOLENS DOM

AF 17. NOVEMBER 1965

Umberto Collotti

mod De europæiske Fællesskabers Domstol

Sag 20/65

Processprog: Italiensk

Angående:

Annullation af den foranstaltning, som blev meddelt sagsøgeren i brev af 18. februar 1965 fra justitssekretæren for De europæiske Fællesskabers Domstol, og ændring af sagsøgerens pension med udgangspunkt i hans indplacering i lønklasse L/A 3, 8. løntrin med virkning fra 1. januar 1962.

Domskonklusion :

Sagsøgers klage 20/65 afvises.

Generaladvokatens forslag til afgørelse:

Sagsøgtes anmodning om særskilt forudgående pådømmelse af formaliteten bør efterkommes.

Sagsøgers klage 20/65 bør afvises.

Sammendrag

Tjenestemænd — klage over en retsakt, som bekræfter en tidligere beslutning — fristen for klage over denne beslutning udløbet — fortabelse af klageadgang

(Vedtægten for tjenestemænd, artikel 91)

Jf. sammendrag nr. 2, dom i sag 55/64.
DOMSTOLENS DOM

AF 8. JULI 1965

Waldemar Deutschmann

mod Forbundsrepublikken Tyskland

Sag 10/65

Processprog: Tysk

Angående:

en anmodning, som i medfør af EØF-traktatens artikel 177 er indgivet til Domstolen af forvaltningsdomstolen i Frankfurt am Main for i den for denne ret verserende sag at opnå en præjudiciel afgørelse vedrørende fortolkningen af artikel 95 i EØF-traktaten.

Domskonklusion:

En skat på udstedelsen af en importlicens, uden hvilken importen ikke ville være mulig, henhører ikke under artikel 95 i EØF-traktaten.

Generaladvokatens forslag til afgørelse:

Artikel 95 — 1 i traktaten bør fortolkes således, at den kun omfatter de interne afgifter, som både belaster importen og den nationale produktion, men den første mere end den sidste.

Sammendrag

EØF's politik — fælles regler — fiskale bestemmelser — importlicenser — skat på udstedelsen af disse falder ikke ind under begrebet afgifter i den betydning, der er forudsat i EØF-traktaten

En skat på udstedelsen af en importlicens, uden hvilken importen ikke ville være mulig, henhører ikke under artikel 95 i EØF-traktaten, idet en sådan skat har den samme virkning på den frie varebevægelighed som en toldafgift.

Jf. sammendrag nr. 5 i dom de forenede sager 2 og 3/62, Sml. 1954 — 64, s. 339.
DOMSTOLENS DOM (FØRSTE AFDELING)

AF 15. MARTS 1967

Max Gutmann

mod Kommissionen for Det europæiske Atomenergifællesskab

Forenede sager 18 og 35/65

Processprog: Fransk

Angående, på sagens nuværende trin:

Annullation af beslutningerne af 20. og 21. januar 1965 og af 13. maj 1965 fra Kommissionen for Det europæiske Atomenergifællesskab vedrørende indledningen og udsættelsen af en ny disciplinærsag samt krav om erstatning i anledning af en tjenstlig fejl, som skulle være begået overfor sagsøgeren.

Domskonklusion:

1. Kommissionens beslutning af 20. og 21. januar 1965 om indledning af en undersøgelse »på det disciplinære område« og Kommissionens beslutning af 13. maj 1965 om udsættelse af afgørelsen i disciplinærsagen, indtil Domstolens dom i det første annullationssøgsmål foreligger, annulleres;

2. påstandene om fjernelse af visse dokumenter fra sagsøgerens personlige aktsamling er for tiden genstandsløse;

3. sagsøgerens øvrige påstande forkastes.

Generaladvokatens forslag til afgørelse :

Sagsøgerens påstand om annullation af beslutningerne af 20. og 21. januar samt beslutningen af 13. maj 1965 bør tages til følge. Endvidere bør det bestemmes, at samtlige dokumenter, som Kommissionen i forbindelse med værksættelsen af den anden disciplinærsag har henlagt på sagsøgerens personlige aktsamling, skal fjernes fra denne. Endelig bør Kommissionen dømmes til at afbøde den ikke-økonomiske skade, som sagsøgeren har lidt, ved på passende måde at offentliggøre afdelingens dom.

Sammendrag

Tjenestemænd — disciplinærordning — disciplinær forfølgning — kriterier for iværksættelsen

(Vedtægten for tjenestemænd i De europæiske Fællesskaber, artikel 86)

Disciplinær forfølgning bør ikke indledes på et generelt grundlag, der kan omfatte et ubestemt og ukontrollabelt antal forseelser, men på grundlag af kendsgerninger, der er beskrevet tilstrækkeligt klart til, at de kan skelnes fra andre klagepunkter.
3.

I et søgsmål mod en retsakt, som er led i en række individuelle retsakter, der udgør en helhed, kan sagsøgeren påberåbe sig, at en generel beslutning, der danner grundlag for en af de individuelle retsakter, lider af retlige mangler.
2.

For at kunne foretage en fastsættelse ex officio skal Den Høje Myndighed godt gøre, at den pågældende virksomhed har undladt enten at meddele de oplysninger, der er nødvendige for fastsættelsen af dens bidrag, eller at fremkomme med dokumentation herfor.
2.

En part kan rejse en erstatningssag uden at være tvunget til at kræve annullation af den ulovlige retsakt, som har forårsaget tabet. En part kan dog ikke på denne måde søge at opnå samme resultat, som en annullation af nævnte retsakt ville medføre, når søgsmålet om annullation af denne retsakt ikke kan antages til realitetsbehandling.
1.

Ved ansættelse af tjenestemænd skal administrationen bringe begreberne udvælgelsesprøve og udvælgelse i bestemmelserne i vedtægtens artikler 29 og 30 i overensstemmelse med hinanden. Skønt administrationen ved sin udvælgelse er berettiget til at fravige den nøjagtige rækkefølge, som er resultat af udvælgelsesprøven, ud fra motiver, som det påhviler den at vurdere og begrunde for Domstolen, kan den dog ikke gå så vidt, at den udhuler selve udvælgelsesbegrebet ved uden vægtig grund helt at se bort fra resultatet af udvælgelsesprøven.
DOMSTOLENS DOM

AF 15. DECEMBER 1966

Kommissionen for Det europæiske Atomenergifællesskab

mod Fulvio Fonzi

Sag 31/65

Processprog: Italiensk

Angående :

a) Annullation af beslutningen af 7. oktober 1964 om forfremmelser for året 1964, bekendtgjort ved opslag den 9. oktober 1964;

b) annullation af den i brev af 16. februar 1965 meddelte beslutning af 3. februar 1965 om afvisning af sagsøgers forvaltningsklage af 10. december 1964 over beslutningen om forfremmelserne for året 1964.

Domskonklusion :

Klage nr. 31/65 afvises fra realitetsbehandling.

Generaladvokatens forslag til afgørelse:

Sagerne 28/65 og 31/65 bør afvises fra realitetsbehandling, for så vidt angår påstandene om annullation. Under alle omstændigheder savner klage nr. 31/65 tillige fornødent grundlag; hvad angår påstandene i sag 28/65 om, at Kommissionen dømmes til betaling af skadeserstatning og rejsedagpenge, bør sagsøgte under alle omstændigheder frifindes.

Sammendrag

1. Retspleje — forlængelse af procesfristen under hensyn til afstanden — sagsøgers faste opholdssted afgørende (Procesreglement, bilag II, artikel 1)

2. Tjenestemænd — sager mod administrationen — forvaltningsklage indgivet inden for søgsmålsfristerne — afbrydelse af søgsmålsfristen (Vedtægten for tjenestemænd i EØF, artikel 90, artikel 91)

1. Jf. sammendrag nr. 1 i sag 28/65.
DOMSTOLENS DOM

AF 15. DECEMBER 1966

Kommissionen for Det europæiske Atomenergifællesskab

mod Fulvio Fonzi

Sag 28/65

Processprog: Italiensk

Angående:

a) Annullation af den i brev af 12. oktober 1964 meddelte beslutning af 7. oktober 1964 og sagsøgers forflyttelse til generaldirektoratet for administration og personale i Bruxelles;

b) annullation af den i brev af 5. februar 1965 meddelte beslutning af 3. februar 1965 om afvisning af den administrative klage af 10. december 1964 over den ovennævnte beslutning om forflyttelse;

c) udbetaling af rejsedagpenge i henhold til artikel 13 i vedtægtens bilag 7;

d) udbetaling af skadeserstatning.

Domskonklusion:

1. Klage nr. 28/65 afvises.

2. Det aktstykke, der udgør bilag 22 til replikken, skal fjernes fra sagsmappen.

Generaladvokatens forslag til afgørelse :

Sagerne 28/65 og 31/65 bør afvises fra realitetsbehandling for så vidt angår påstandene om annullation. Under alle omstændigheder savner klage nr. 31/65 tillige fornødent grundlag; hvad angår påstandene i sag 28/65 om, at Kommissionen dømmes til betaling af skadeserstatning og rejsedagpenge, bør sagsøgte under alle omstændigheder frifindes.

Sammendrag

1. Retspleje — forlængelse af procesfristen under hensyn til afstanden — sagsøgers faste opholdssted afgørende (Procesreglement, bilag II, artikel 1)

2. Tjenestemænd — sager mod administrationen — administrativ klage indgivet inden for søgsmålsfristerne — afbrydelse af søgsmålsfristen (Vedtægt for tjenestemænd i Euratom, artikel 90, artikel 91).

3. Retspleje — hovedpåstand — afvisning af hovedpåstand, der medfører afvisning af en un derordnet båstand

4. Retspleje — sagsakter — fjernelse af bilag fra sagsmappen, der kan skade tjenestemænd — betingelser (Procesreglement, artikel 37)

1. Forlængelse af klagefristen under hensyn til afstanden afhænger alene af den faktiske situation, dvs. af sagsøgers faste opholdssted. Det faste opholdssted for sagsøgers advokat er uden betydning.

2. Jf. sammendrag nr. 1, dommen i de forenede sager 27 og 30/64, Sml. 1965 — 68, s. 97.

3. Afvisning af en hovedpåstand medfører også afvisning af en påstand, der er underordnet denne.