ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Kúria (Ungarn) den 30. juli 2020 — CHEP Equipment Pooling NV mod Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

(Sag C-396/20)

(2020/C 423/36)

Processprog: ungarsk

Den forelæggende ret

Kúria

Parter i hovedsagen

Appellant: CHEP Equipment Pooling NV

Indstævnt: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 20, stk. 1, i Rådets direktiv 2008/9/EF (1) af 12. februar 2008 om detaljerede regler for tilbagebetaling af moms i henhold til direktiv 2006/112/EF til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i tilbagebetalingsmedlemsstaten, men i en anden medlemsstat (direktiv 2008/9/EF), fortolkes således, at tilbagebetalingsmedlemsstaten, selv i tilfælde af åbenbare beløbsmæssige forskelle mellem anmodningen om tilbagebetaling og den faktura, der er til skade for den afgiftspligtige person, uden at der rejses spørgsmål om en pro rata-sats, kan lægge til grund, at det ikke er nødvendigt at anmode om supplerende oplysninger, og at den har modtaget alle de relevante oplysninger, der er nødvendige for at træffe afgørelse om en tilbagebetaling?

(1) EUT 2008, L 44, s. 23.
2)

Skal artikel 6, stk. 1, i direktiv 93/13 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for anvendelsen af en national lov såsom den særlov, der er omtvistet i hovedsagen — ZID ZPK 2015 — Zakon o konverziji (konverteringsloven), der på den ene side i henhold til en ufravigelig bestemmelse pålægger tjenesteydere at tilbyde forbrugere at indgå tillæg til låneaftaler på de i loven fastsatte betingelser, hvilket tillæg erstatter de enkelte kontraktvilkår — som på tidspunktet for lovens ikrafttræden (vilkår vedrørende en ensidig ændring af rentesatsen) eller senere (vilkår vedrørende en klausul om valuta knyttet til CHF) er blevet erklæret ugyldige ved en domstolsafgørelse — med gyldige kontraktvilkår, på en sådan måde, at vilkårene i tillægget anses for at have været i kraft fra begyndelsen, hvilket sikrer aftalens gyldighed, og som på den anden side bestemmer, at de betalinger, der er foretaget af forbrugeren, som frivilligt har accepteret at indgå tillægget, i henhold til de urimelige vilkår, skal anvendes for at opfylde den pågældende forbrugers forpligtelser i henhold til vilkårene i det gyldige tillæg, i kraft af en aftale om rådighed over et eventuelt overskydende beløb eller tilbagebetaling til forbrugeren såfremt det overskydende beløb overstiger summen af lige store delbetalinger i henhold til den nye tilbagebetalingsplan for lånet, hvorved ovenstående skal ske på den måde, der er foreskrevet i loven?
2.

Skal bestemmelsen i artikel 299 TEUF, hvori det fastslås, at fuldbyrdelsespåtegning skal påføres efter en prøvelse, der kun omfatter ægtheden af det pågældende fuldbyrdelsesgrundlag, fortolkes således, at en national domstol, som træffer afgørelse om fuldbyrdelsespåtegning, og som anvender den borgerlige retsplejes regler i denne medlemsstat, ikke har kompetence til at undersøge, om kravet som fuldbyrdelsespåtegningen vedrører, er forældet?
1)

Skal eller kan artikel 168, litra a), i Rådets direktiv 2006/112/EF (1) af 28. november 2006 om det fælles merværdiafgiftssystem (herefter »momsdirektivet«) fortolkes på en sådan måde, at der i henhold til den nævnte bestemmelse — på grund af udtrykket »anvendes«, der optræder heri — ikke kan nægtes fradrag af moms af en transaktion, der er omfattet af momsdirektivets anvendelsesområde, med den begrundelse, at den ydelse, som en fakturaudsteder leverer inden for rammerne af en transaktion mellem uafhængige parter, efter en afgiftsmyndigheds opfattelse ikke er »fordelagtig« for fakturamodtagerens afgiftspligtige aktiviteter, for så vidt som: — værdien af den tjenesteydelse (reklameydelse), der leveres af den part, som udsteder fakturaen, er uforholdsmæssig i forhold til den fordel (omsætning/stigning i omsætning), som den nævnte tjenesteydelse har skabt for fakturamodtageren, eller — den nævnte tjenesteydelse (reklameydelse) ikke har genereret nogen omsætning for fakturamodtageren?
1)

Skal artikel 13, stk. 2, sammenholdt med artikel 11, stk. 1, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (1) fortolkes således, at bestemmelsen kan påberåbes af en person, der som modydelse til tjenester, der er leveret til den direkte skadelidte i et trafikuheld, har overtaget denne skadelidtes erstatningskrav, når den pågældende person ikke driver erhvervsmæssig virksomhed med at gøre erstatningskrav gældende over for forsikringsselskaber, og når den pågældende på det sted, hvor vedkommende har bopæl, har anlagt sag mod skadevolderens ansvarsforsikringsselskab, som har hjemsted i en anden medlemsstat?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Consiglio di Stato (Italien) den 23. september 2020 — PJ mod Agenzia delle dogane e dei monopoli — Ufficio dei monopoli per la Toscana og Ministero dell'Economia e delle Finanze

(Sag C-452/20)

(2020/C 423/43)

Processprog: italiensk

Den forelæggende ret

Consiglio di Stato

Parter i hovedsagen

Appellant: PJ

Indstævnte: Agenzia delle dogane e dei monopoli — Ufficio dei monopoli per la Toscana og Ministero dell'Economia e delle Finanze

Præjudicielt spørgsmål

Udgør artikel 25, stk. 2, i kongeligt dekret nr. 2316 af 24. december 1934, som erstattet af artikel 24, stk. 3, i lovdekret nr. 6/2016 (gennemførelse af direktiv 2014/40/EU (1) om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om fremstilling, præsentation og salg af tobak og relaterede produkter og om ophævelse af direktiv 2001/37/EF) — for så vidt angår den del, hvor det bestemmes, at »[e]nhver, der sælger eller udleverer tobaksvarer eller elektroniske cigaretter eller genopfyldningsbeholdere til elektroniske cigaretter, som indeholder nikotin, eller nye kategorier af tobaksvarer, til personer under 18 år, pålægges en administrativ finansiel sanktion på 500,00 til 3 000,00 EUR og 15 dages suspension af bevillingen til udøvelse af aktiviteten« — en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet og forsigtighedsprincippet i EU-retten, sådan som de fremgår af artikel 5 TEU og artikel 23, stk. 3, i samt 21. og 60. betragtning til direktiv 2014/40, idet den omhandlede bestemmelse giver forrang for forsigtighedsprincippet uden at afveje det mod proportionalitetsprincippet, hvorfor de økonomiske aktørers interesser forringes uforholdsmæssigt til gavn for beskyttelsen af retten til sundhed, således at der ikke sikres den rimelige balance mellem de forskellige grundlæggende rettigheder, så meget desto mere når sanktionen ved en tilsidesættelse af 8. betragtning til direktivet ikke effektivt forfølger formålet om at nedbringe rygeprævalensen blandt unge?«

(1) EUT 2014, L 127, s. 1.
1)

Skal artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 79/7/EØF (1) af 19. december 1978 om gradvis gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring, som forbyder enhver direkte eller indirekte forskelsbehandling på grundlag af køn i forbindelse med pligten til at bidrage til de sociale sikringsordninger, og artikel 5, litra b), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/54/EF (2) af 5. juli 2006 om gennemførelse af princippet om lige muligheder for og ligebehandling af mænd og kvinder i forbindelse med beskæftigelse og erhverv, som fastsætter et lignende forbud mod direkte eller indirekte forskelsbehandling på grundlag af køn med hensyn til anvendelsesområdet for de sociale sikringsordninger og vilkårene for adgangen hertil samt for så vidt angår bidragspligten og beregningen af bidrag, fortolkes således, at de er til hinder for en national bestemmelse som artikel 251, litra d), i lov om social sikring? »d) beskyttelsesforanstaltningen under særordningen for hushjælp omfatter ikke foranstaltninger i forbindelse med arbejdsløshed.«
—

det for så vidt angår et værk (der er blevet udsendt i radioen, stillet til rådighed for almenheden eller optaget på et i kommercielt øjemed fremstillet lagringsmedium) vedrørende hvilket det på grundlag af dets karakter må påregnes, at det til egen eller privat brug vil blive reproduceret, idet det arkiveres på et »lagringsmedium af enhver art, der er egnet til en sådan reproduktion og markedsføres i indlandet i forretningsmæssigt øjemed mod vederlag«,
1)

Er punkt 8 i bilag I til direktiv (EU) 2016/681 (1) foreneligt med artikel 7, 8 og 52, stk. 1, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder henset til, at det ikke klart fremgår, om punktet alene omfatter oplysningen om, at den pågældende person har status som hyppig rejsende, eller også andre oplysninger om flyrejser og reservationer inden for bonusprogrammet, hvilket kan indebære, at bestemmelser, som gør indgreb i retten til privatlivets fred og retten til beskyttelse af personoplysninger, ikke opfylder kravene om klarhed og præcision?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Högsta förvaltningsdomstolen (Sverige) den 24. september 2020 — Advania Sverige AB og Kammarkollegiet mod Dustin Sverige AB

(Sag C-461/20)

(2020/C 414/34)

Processprog: svensk

Den forelæggende ret

Högsta förvaltningsdomstolen

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Advania Sverige AB og Kammarkollegiet

Sagsøgt: Dustin Sverige AB

Præjudicielt spørgsmål

Indebærer den omstændighed, at en ny leverandør har overtaget den oprindelige leverandørs rettigheder og forpligtelser i henhold til en rammeaftale, efter at den oprindelige leverandør er erklæret konkurs og konkursboet har overdraget aftalen, at den nye leverandør skal anses for at være indtrådt i den oprindelige leverandørs rettigheder under sådanne forhold, som er omhandlet i udbudsdirektivets (1) artikel 72, stk.1, litra d), nr. ii)?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU af 26.2.2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF (EUT 2014, L 94, s. 65).
C 414/21

Appel iværksat den 29. juni 2020 af Bergslagernas Järnvaruaktiebolag til prøvelse af dom afsagt af Retten (Første Afdeling) den 29. april 2020 i sag T-73/19 — Bergslagernas Järnvaruaktiebolag mod EUIPO — Scheppach Fabrikation von Holzbearbeitungsmaschinen (Træflækningsværktøj)

(Sag C-284/20 P)

(2020/C 414/28)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Bergslagernas Järnvaruaktiebolag (ved Rechtsanwälte S. Kirschstein-Freund og B. Breitinger)

Den anden part i appelsagen i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret

Domstolen (Afdelingen for bevilling af appel) fastslog ved kendelse af 6. oktober 2020, at appellen ikke admitteres, og bestemte, at Bergslagernas Järnvaruaktiebolag bærer sine egne omkostninger.
C 414/22

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Belgien) den 3. september 2020 — Viasat UK Ltd og Viasat Inc. mod Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT), État belge og Inmarsat Ventures SE

(Sag C-417/20)

(2020/C 414/30)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Tribunal de première instance francophone de Bruxelles

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Viasat UK Ltd og Viasat Inc.

Sagsøgte: Institut belge des services postaux et des télécommunications (IBPT), État belge og Inmarsat Ventures SE

Domstolen har ved kendelse af 8. oktober 2020 besluttet, at sagen skal slettes af registret.
C 414/22

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Hamburg (Tyskland) den 8. september 2020 — F. Reyher Nchfg. GmbH & Co. KG mod Hauptzollamt Hamburg

(Sag C-419/20)

(2020/C 414/31)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Hamburg

Parter i hovedsagen

Sagsøger: F. Reyher Nchfg. GmbH & Co. KG, repræsenteret ved komplementar Verwaltungsgesellschaft F. Reyher Nchfg. mbH

Sagsøgt: Hauptzollamt Hamburg

Præjudicielt spørgsmål

Foreligger der også en tilsidesættelse af EU-retten, der er en betingelse for det EU-retlige rentekrav, som Den Europæiske Unions Domstol har udviklet, såfremt en myndighed i en medlemsstat ved anvendelse af EU-retten fastsætter en afgift, men en ret i en medlemsstat senere fastslår, at de faktiske forudsætninger for opkrævningen af afgiften ikke foreligger?
C 414/21

Appel iværksat den 10. juli 2020 af Abarca — Companhia de Seguros SA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Sjette Afdeling) den 29. april 2020 i sag T-106/19, Abarca mod EUIPO — Abanca Corporación Bancaria (ABARCA SEGUROS)

(Sag C-313/20 P)

(2020/C 414/29)

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: Abarca — Companhia de Seguros SA (ved advogado J.M. Pimenta og advogada Á. Pinho)

De andre parter i appelsagen: Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) og Abanca Corporación Bancaria, SA

Ved kendelse af 13. oktober 2020 har Domstolen (Afdelingen for bevilling af appel) besluttet, at appellen ikke admitteres, og bestemt, at Abarca — Companhia de Seguros SA bærer sine egne sagsomkostninger.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Hof van beroep te Antwerpen (Belgien) den 5. august 2020 — Openbaar Ministerie og Federale Overheidsdienst Financiën mod Profit Europe NV og Gosselin Forwarding Services NV

(Sag C-362/20)

(2020/C 399/32)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Hof van beroep te Antwerpen

Parter i hovedsagen

Appellanter: Openbaar Ministerie og Federale Overheidsdienst Financiën

Indstævnte: Profit Europe NV og Gosselin Forwarding Services NV

Præjudicielt spørgsmål

Er rørfittings af støbejern med kuglegrafit med gevind fra Kina pålagt antidumpingtold i henhold til Kommissionens forordning (EU) nr. 1071/2012 af 14. november 2012 om indførelse af en midlertidig antidumpingtold på importen af rørfittings af deformerbart støbejern med gevind med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Thailand (EUT 2012, L 318, s. 10) og Rådets gennemførelsesforordning (EU) nr. 430/2013 af 13. maj 2013 om indførelse af en endelig antidumpingtold og om endelig opkrævning af den midlertidige told på importen af rørfittings af deformerbart støbejern med gevind med oprindelse i Folkerepublikken Kina og Thailand og om afslutning af proceduren for Indonesien (EUT 2013, L 129, s. 1), idet Den Europæiske Unions domstol i dom af 12. juli 2018 i de forenede sager C-397/17 og C-398/17 udtalte, at rørfittings af støbejern med kuglegrafit ikke er rørfittings af deformerbart støbejern, og at støbte rørfittings af støbejern med kuglegrafit skal henføres under en anden underposition end støbte rørfittings af deformerbart støbejern?
3)

Finder de principper, som Domstolen fastslog i dom af 5. september 2019, Lombardi, C-333/18, af 5. april 2016, PFE, C-689/13, og af 4. juli 2013, Fastweb, C-100/12, i relation til artikel 1, stk. 1 og 3, og artikel 2, stk. 1, i direktiv 89/665/EØF (1), som ændret ved direktiv 2007/66/EF (2), anvendelse i den i hovedsagen omhandlede situation, hvor Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) — idet en tilbudsgiver havde bestridt sin udelukkelse fra en udbudsprocedure og tildelingen af kontrakten til en anden virksomhed — kun realitetsbehandlede anbringendet, hvormed den udelukkede tilbudsgiver havde anfægtet, at dets tekniske bud var blevet tildelt færre point end »tærsklen«, og — da Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) først behandlede kontraappellen anlagt af den ordregivende myndighed og den tilbudsgiver, hvis bud var blevet antaget — tog kontraappellen til følge samt afviste (og undlod at realitetsbehandle) de øvrige anbringender fremført til støtte for hovedappellen, hvormed tilbudsgiveren havde anfægtet udfaldet af udbudsproceduren af andre grunde (uklarhed i udbudsmaterialet omkring kriterierne for vurdering af buddene, manglende begrundelse for de tildelte point, retsstridig udnævnelse og sammensætning af udbudskomitéen), med henvisning til en national retspraksis, hvorefter en virksomhed, der er blevet udelukket fra en udbudsprocedure, savner retlig interesse i at fremsætte påstande vedrørende tildelingen af kontrakten til konkurrenten, herunder en påstand om annullation af udbudsproceduren, og er det da foreneligt med EU-retten, at virksomheden som følge heraf fratages retten til at opnå domstolsprøvelse — på et hvilket som helst grundlag — med henblik på at anfægte udfaldet af udbudsproceduren i en situation, hvor virksomhedens udelukkelse ikke er blevet endeligt fastlagt, og hvor alle tilbudsgivere kan påberåbe sig en ligeværdig retlig interesse i, at bud fra de øvrige tilbudsgivere udelukkes, hvilket kan føre til, at det er umuligt for den ordregivende myndighed at udvælge et foreneligt bud, og at en ny udbudsprocedure, hvori alle konkurrenter kan deltage, indledes?
4)

Såfremt det første, det andet og det tredje spørgsmål besvares benægtende: Skal artikel 2, litra j), i forordning (EF) nr. 261/2004 fortolkes således, at der i et tilfælde, hvor luftfartspassagererne stiller sig i kø foran indcheckningsskranken i god tid (her: ca. to timer) inden afgang, men på grund af flyselskabets mangler ved tilrettelæggelsen (f.eks. et utilstrækkeligt antal åbne indcheckningsskranker, personalemangel, ingen information af passagererne over højttalersystemer) og/eller på grund af driftsforstyrrelser i lufthavnen (her: et defekt bagagetransportbånd) først når frem til indcheckningsskranken på et tidspunkt (her: fem minutter før den planlagte afgangstid), hvor boardingen allerede er afsluttet, og passagerne derfor afvises, er tale om »boardingafvisning« som omhandlet i forordningens artikel 2, litra j)?
—

Den appellerede dom ophæves delvist, appellantens påstande i sag T-518/18 antages til realitetsbehandling og appellanten gives medhold, og afgørelsen om, at Kommissionen tilpligtedes at betale sagsomkostningerne, stadfæstes.
C 433/33

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberlandesgericht München (Tyskland) den 1. oktober 2020 — Vodafone Kabel Deutschland GmbH mod Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

(Sag C-484/20)

(2020/C 433/41)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Oberlandesgericht München

Parter i hovedsagen

Sagsøgt og appellant: Vodafone Kabel Deutschland GmbH

Sagsøger og indstævnt: Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände — Verbraucherzentrale Bundesverband e.V.

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 62, stk. 4, i direktiv (EU) 2015/2366 (1) fortolkes således, at bestemmelsen er til hinder for en national lovgivning eller praksis, der har form af en overgangsbestemmelse for så vidt angår løbende skyldforhold med forbrugere, og hvorefter forbuddet mod gebyrer på anvendelse af betalingsinstrumenter og betalingstjenester i henhold til den relevante nationale gennemførelsesbestemmelse kun finder anvendelse, såfremt det tilgrundliggende skyldforhold er opstået den 13. januar 2018 eller senere, men ikke når det tilgrundliggende skyldforhold bestod før den 13. januar 2018, men hvor gennemførelsen af (yderligere) betalingstransaktioner dog først blev påbegyndt den 13. januar 2018 eller senere?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2015/2366 af 25.11.2015 om betalingstjenester i det indre marked, om ændring af direktiv 2002/65/EF, 2009/110/EF og 2013/36/EU og forordning (EU) nr. 1093/2010 og om ophævelse af direktiv 2007/64/EF (EUT 2015, L 337, s. 35).
2)

Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, og denne ordning dermed er mulig, skal artikel 49 TEUF og artikel 76 og 77 i (sammenholdt med artikel 74 i og bilag XIV til) udbudsdirektivet da fortolkes således, at ordregivende myndigheder kan benytte sig af aftaler med private nonprofitenheder — ikke kun frivillige organisationer — med henblik på levering af alle former for sociale tjenesteydelser til personer mod godtgørelse af udgifter uden at anvende de procedurer, der er fastlagt i udbudsdirektivet, og uanset den anslåede værdi af disse tjenesteydelser, idet det forholder sig sådan, fordi denne godtgørelse ganske enkelt forudgående kvalificeres som værende af ikke-kontraktuel karakter, når denne nationale lovgivning desuden ikke udtrykkeligt omfatter de krav, der er fastsat i førnævnte direktivs artikel 77, men derimod henviser til en senere lovgivningsmæssig udvikling, uden at det udtrykkeligt er fastsat i retningslinjerne for denne lovgivningsmæssige udvikling, at den udtrykkeligt skal omfatte de krav, der er fastsat i nævnte direktivs artikel 77?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht Bremen (Tyskland) den 2. september 2020 — S mod Familienkasse Niedersachsen-Bremen der Bundesagentur für Arbeit

(Sag C-411/20)

(2020/C 423/39)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht Bremen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: S

Sagsøgt: Familienkasse Niedersachsen-Bremen der Bundesagentur für Arbeit

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 24 i direktiv 2004/38/EF (1) og artikel 4 i forordning (EF) nr. 883/2004 (2) fortolkes således, at de er til hinder for en ordning i en medlemsstat, hvorefter en statsborger i en anden medlemsstat, som etablerer bopæl eller sædvanligt opholdssted i indlandet og ikke dokumenterer at have indenlandske indtægter fra land- og skovbrug, erhvervsvirksomhed, selvstændigt arbejde eller ansættelse, i de første tre måneder efter etableringen af bopælen eller det sædvanlige opholdssted ikke har ret til familieydelser som omhandlet i artikel 3, stk. 1, litra j), sammenholdt med artikel 1, litra z), i forordning (EF) nr. 883/2004, mens en statsborger i den pågældende medlemsstat, som befinder sig i samme situation, har ret til familieydelser som omhandlet i artikel 3, stk. 1, litra j), sammenholdt med artikel 1, litra z), i forordning (EF) nr. 883/2004 uden at skulle dokumentere indenlandske indtægter fra land- og skovbrug, erhvervsvirksomhed, selvstændigt arbejde eller ansættelse?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2004/38/EF af 29.4.2004 om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område, om ændring af forordning (EF) nr. 1612/68 og om ophævelse af direktiv 64/221/EØF, 68/360/EØF, 72/194/EØF, 73/148/EØF, 75/34/EØF, 75/35/EØF, 90/364/EØF, 90/365/EØF og 93/96/EØF (EUT 2004, L 158, s. 77).

(2) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 883/2004 af 29.4.2004 om koordinering af de sociale sikringsordninger (EUT 2004, L 166, s. 1).
2.

Vedrørende de obligatoriske oplysninger i henhold til artikel 10, stk. 2, i direktiv 2008/48/EF: a) Skal artikel 10, stk. 2, litra a), i direktiv 2008/48/EF fortolkes således, at kreditaftalen for så vidt angår oplysninger om kredittypen i givet fald skal angive, at der er tale om en tilknyttet kreditaftale? Såfremt dette spørgsmål besvares benægtende: b) Skal artikel 10, stk. 2, litra l), i direktiv 2008/48/EF fortolkes således, at kreditaftalen skal angive den gældende sats for morarenter på tidspunktet for indgåelse af aftalen som et absolut tal, men som minimum den gældende referencesats (i det foreliggende tilfælde basisrentesatsen i henhold til § 247 i [Bürgerliches Gesetzbuch, den borgerlige lovbog, herefter »BGB«], på grundlag af hvilken den gældende sats for morarenter beregnes ved et tillæg (i det foreliggende tilfælde fem procentpoint i henhold til BGB’s § 288, stk. 1, andet punktum), som et absolut tal? Såfremt dette spørgsmål besvares benægtende: c) Skal artikel 10, stk. 2, litra t), i direktiv 2008/48/EF fortolkes således, at kreditaftalens tekst skal angive de væsentlige formelle betingelser for klageadgang og adgang til udenretslig bilæggelse af tvister? Såfremt et af de ovenstående spørgsmål 2. a)-c) besvares bekræftende? d) Skal artikel 14, stk. 1, andet punktum, litra b), i direktiv 2008/48/EF fortolkes således, at fristen for udøvelse af fortrydelsesretten kun begynder at løbe, såfremt oplysningerne i henhold til artikel 10, stk. 2, i direktiv 2008/48/EF er angivet fuldstændigt og indholdsmæssigt korrekt, og det ikke har nogen betydning, om det forhold, at en oplysning mangler eller er forkert, kan påvirke forbrugernes mulighed for at bedømme omfanget af deres forpligtelse? Såfremt ovenstående spørgsmål 1. a) og/eller et af de under 2. a)-c) stillede spørgsmål besvares bekræftende: