Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Tilnærmelse af lovgivningerne – urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler – direktiv 93/13 – afgørelse om tvangsfuldbyrdelse af en endelig voldgiftsafgørelse i en udeblivelsessag

(Rådets direktiv 93/13, art. 6, stk. 1)

2. Tilnærmelse af lovgivningerne – urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler – direktiv 93/13 – urimeligt kontraktvilkår – generelle bedømmelseskriterier

(Rådets direktiv 93/13, art. 3 og 4)

3. Tilnærmelse af lovgivningerne – forbrugerbeskyttelse med hensyn til forbrugerkredit – direktiv 87/102 – forbrugerkreditaftale – manglende angivelse af de samlede årlige omkostninger i procent i aftalen

(Rådets direktiv 87/102, som ændret ved direktiv 98/7, art. 4, og direktiv 93/13, art. 3 og 4)

Sammendrag

1. Direktiv 93/13 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler indebærer, at en national ret, der skal træffe afgørelse om en begæring om tvangsfuldbyrdelse af en endelig voldgiftsafgørelse i en sag, hvor forbrugeren udeblev, i tilfælde, hvor retten har det i så henseende fornødne kendskab til de retlige og faktiske omstændigheder, også ex officio skal prøve, om en sanktion, som fremgår af en kreditaftale, som en långiver har indgået med en forbruger, og som er bragt i anvendelse i den nævnte afgørelse, er forholdsmæssig, når en sådan prøvelse ifølge de nationale processuelle bestemmelser kan foretages i lignende sager, der anlægges i medfør af national ret.

I betragtning af karakteren og betydningen af den offentlige interesse, som den beskyttelse, direktiv 93/13 giver forbrugerne, hviler på, skal direktivets artikel 6 anses for ligeværdig med nationale regler, der inden for den interne retsorden har rang af ufravigelige retsgrundsætninger.

(jf. præmis 50 og 54 samt konkl. 1)

2. Med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt et bestemt kontraktvilkår må anses for urimeligt, er det i artikel 4 i direktiv 93/13 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler anført, at afgørelsen heraf træffes under hensyn til, hvilken type varer eller tjenesteydelser aftalen omfatter, og ved at tage hensyn til alle de omstændigheder, der forelå på tidspunktet for aftalens indgåelse. Det bemærkes herved, at der ligeledes skal tages hensyn til, hvilke konsekvenser nævnte kontraktvilkår kan have i henhold til de retsregler, der finder anvendelse på kontrakten. Dette indebærer, at der må foretages en undersøgelse af den nationale retsorden.

Det følger heraf, at Domstolen i forbindelse med udøvelsen af den kompetence, som den i henhold til artikel 267 TEUF har til at fortolke EU-retten, kan fortolke de generelle kriterier, som EU-lovgiver har anvendt som definition på begrebet urimeligt kontraktvilkår. Domstolen kan derimod ikke udtale sig om anvendelsen af disse generelle kriterier på et bestemt kontraktvilkår, som skal fortolkes under hensyn til de faktiske omstændigheder i det konkrete tilfælde.

Det tilkommer derfor den pågældende nationale ret at afgøre, om et vilkår i en kreditaftale, der pålægger forbrugeren at betale en uforholdsmæssigt stor bod, under hensyn til alle de omstændigheder, der forelå på tidspunktet for aftalens indgåelse, skal anses for urimeligt i henhold til artikel 3 og 4 i direktiv 93/13. I bekræftende fald tilkommer det den forelæggende ret at drage alle de konsekvenser, der følger heraf efter national lovgivning, for at sikre, at forbrugeren ikke er bundet af nævnte vilkår. Samme nationale ret skal desuden, jf. direktivets artikel 6, stk. 1, vurdere, om aftalen kan opretholdes uden det eventuelt urimelige kontraktvilkår.

(jf. præmis 59-61 og 63 samt konkl. 2)

3. Det forhold, at den omhandlede kreditaftale ikke indeholder nogen oplysning om de samlede årlige omkostninger i procent (ÅOP) – hvilken oplysning ifølge direktiv 87/102 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes love og administrative bestemmelser om forbrugerkredit, som ændret ved direktiv 98/7, er af væsentlig betydning – kan udgøre et afgørende element i den nationale rets vurdering med henblik på at fastslå, om et vilkår vedrørende de omkostninger, der er forbundet med en forbrugerkreditaftale, som ikke indeholder denne oplysning, er affattet klart og forståeligt som omhandlet i artikel 4 i direktiv 93/13 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler. Hvis dette ikke er tilfældet, kan den forelæggende ret også af egen drift og under hensyn til alle de omstændigheder, der forelå på tidspunktet for aftalens indgåelse, efterprøve, om den manglende angivelse af ÅOP i vilkåret vedrørende låneomkostningerne indebærer, at dette vilkår skal anses for urimeligt i henhold til artikel 3 og 4 i direktiv 93/13.

Uanset muligheden for at efterprøve kontrakten i henhold til direktiv 93/13 skal direktiv 87/102 imidlertid fortolkes således, at det giver de nationale retter mulighed for af egen drift at anvende de bestemmelser, der i national ret gennemfører direktivets artikel 4, og hvorefter en manglende angivelse af ÅOP i en forbrugerkreditaftale indebærer, at den ydede kredit anses for at være rente- og omkostningsfri.

(jf. præmis 77 og konkl. 3)