133

Kommissionen har henvist til følgende erklæringer: – En erklæring fra Rumæniens daværende premierminister i en avisartikel af 1. oktober 2012, hvori han bl.a. erklærede, at han »i dag [skulle] forklare reserveplanen for at genoptage driften, redde arbejdspladser og forberede en ny privatiseringsprocedure, under meget anderledes og markant bedre betingelser«, at »[p]lanen for genoptagelsen af Oltchims drift« ville blive fremlagt snarest, og at myndighederne ville indlede officielle forhandlinger med alle hovedkreditorerne i dette selskab med henblik herpå (27. betragtning til den anfægtede afgørelse). Denne erklæring meddelte indledningen af de drøftelser, der førte til vedtagelsen af memorandummet ca. halvanden måned senere. Den havde således ikke et selvstændigt indhold i forhold til selve memorandummet. – En erklæring af 17. oktober 2012 fra statssekretæren for økonomiministeriet, hvori den pågældende meddelte, at dele af sagsøgeren ville blive genåbnet, og at regeringen ville betale selskabet redningsstøtte (28. betragtning til den anfægtede afgørelse). Nævnte »redningsstøtte« blev imidlertid ikke indrømmet og er under alle omstændigheder ikke genstand for den anfægtede afgørelse. – En erklæring af 15. november 2012 fra økonomiministeren, hvori denne i det væsentlige erklærede, at »[s]pørgsmålet om insolvens ikke [var] relevant, fordi [der ville være blevet] indgået en aftale med hovedkreditorerne i [Oltchim]«, og meddelte vedtagelsen af memorandummet, som blev underskrevet otte dage senere, hvis formål ifølge denne erklæring var »at kunne genstarte, redde og omstrukturere Oltchim på en kontrolleret måde med kreditorernes billigelse« (30. betragtning til den anfægtede afgørelse). Dels er virkningen af denne erklæring begrænset, eftersom insolvensbehandlingen i modsætning til, hvad nævnte minister netop havde meddelt, blev indledt ca. to måneder senere. Dels meddeler denne erklæring kun, at memorandummet blev underskrevet, og har således ikke et selvstændigt indhold i forhold til dette. – Erklæringer fra ledelsen i sagsøgerens ansattes fagforening [204. betragtning, litra b), til og fodnote 72 i den anfægtede afgørelse]. Eftersom disse erklæringer ikke er erklæringer fra statens repræsentanter, er de imidlertid uden betydning. – En avisartikel af 26. januar 2013, hvori nævnes, at den tidligere økonomiminister havde drøftet følgerne af den mislykkede privatisering af sagsøgeren, idet han bl.a. omtalte, at »insolvensbehandlingen af Oltchim [ville være] en chance for at omstrukturere og nyttiggøre de rentable dele« [204. betragtning, litra c), til den anfægtede afgørelse]. Denne erklæring indebærer ikke nogen forpligtelse fra statens side. – En avisartikel af 29. marts 2013, hvoraf i det væsentlige fremgår, at den rumænske premierminister havde anført, at Kommissionen ikke ville godkende tildelingen af statsstøtte til sagsøgeren, at dette selskab derfor skulle opnå finansiering fra banker og virksomheder, og at regeringen havde interesse i at »bevare arbejdspladser« [204. betragtning, litra d), til den anfægtede afgørelse]. I modsætning til, hvad Kommissionen har anført, angiver denne erklæring, at den pågældende medlemsstat ikke havde til hensigt at indrømme sagsøgeren statsstøtte. Hvad angår den omstændighed, at regeringen »havde interesse i« at bevare arbejdspladser, kan dette efter Rettens opfattelse ikke kritiseres, og det er heller ikke et indicium for statens hensigt om at indrømme sagsøgeren statsstøtte. – En erklæring fra økonomiministeren i marts 2013, hvori han anførte at han foretrak at finde en strategisk investor i sagsøgerens kapital, hvilket var vigtigere end salgsprisen [204. betragtning, litra e), til den anfægtede afgørelse]. Denne erklæring indebærer ikke nogen forpligtelse fra de rumænske myndigheders side. – En erklæring af 30. maj 2013 fra økonomiministeren, hvori han anførte, at »Oltchim – ud over dets varemærke – [havde] et betydeligt antal patenter til en værdi af flere millioner euro«, og at »ødelæggelsen af dette selskab svarede til ødelæggelsen af et skatkammer af intellektuel ejendom« [204. betragtning, litra f), til den anfægtede afgørelse]. Denne erklæring har således ingen forbindelse med de omhandlede foranstaltninger. – En erklæring af 9. juli 2013 fra økonomiministeren, hvori han bl.a. anførte, at »der [kunne] findes løsninger, som [kunne] redde selskabet«, at sagsøgerens problem var et spørgsmål om »national stolthed og national værdighed«, og at selskabet var »værd at redde« [204. betragtning, litra g), til den anfægtede afgørelse]. Selv om denne erklæring ganske vist efterlader det indtryk, at de rumænske myndigheder ønskede at »redde« sagsøgeren, er der blot tale om en politisk erklæring om at sikre de ansatte, og mere generelt offentligheden. Erklæringen indeholder endvidere intet klart, præcist, konkret og fast tilsagn fra de rumænske myndigheders side om at få vedtaget saneringsplanen, for hvilken rammerne endnu ikke var kendte på tidspunktet for denne erklæring. – En erklæring af september 2013 fra økonomiministeren, hvori han i det væsentlige anførte, at sagsøgerens kreditorer snart ville godkende »en finansiering«, at selskabet ville få kredit af private banker, og at »Oltchim nr. 2« ville være fri for gæld »ved udgangen af september« [204. betragtning, litra h), til den anfægtede afgørelse]. Denne erklæring synes at henvise til en privat finansiering og indeholder ikke noget klart, præcist, konkret og fast tilsagn fra staten. Den omstændighed, at nævnte minister udtalte sig »mod likvidationen af store statsejede virksomheder«, er i øvrigt ligeledes blot udtryk for en politisk erklæring, som ikke indeholder et klart tilsagn fra staten. – En erklæring af 19. februar 2014 fra den rumænske premierminister, hvori han opfordrede den nye økonomiminister til at overtage »Oltchim-problemet«, idet han tilføjede, at han »ikke [ønskede], at situationen [eksploderede] […] som følge af mangel på politisk kapacitet« [204. betragtning, litra i), til den anfægtede afgørelse]. Dette er en meget generel erklæring. – Erklæringer af 2014 fra økonomiministeren om, at sagsøgeren »[var] et selskab af national og strategisk interesse«, om »investorernes interesse i også at overtage Arpechim-raffinaderiet«, og om at »Oltchim aldrig vil blive lukket« [204. betragtning, litra j), til den anfægtede afgørelse]. Selv om sidstnævnte udsagn faktisk kunne antyde, at de rumænske myndigheder ønskede at undgå lukning af sagsøgeren, fremgår det ikke desto mindre heraf, at nævnte erklæring ikke er tilstrækkeligt specifik og konkret.