FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT

CHRISTINE STIX-HACKL

fremsat den 25. november 2003

Sag C-222/02



Peter Paul m.fl.

mod

Forbundsrepublikken Tyskland





(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland))

»Kreditinstitutter – indskudsgarantiordning – tilsynsforanstaltninger – statens ansvar«

Indhold

I – Indledende bemærkninger

II – Relevante retsforskrifter

A – Fællesskabsret

1. Direktiv 94/19

2. Direktiv 77/780/EØF – Første samordningsdirektiv

3. Direktiv 89/646/EØF – Andet samordningsdirektiv

4. Direktiv 89/299/EØF – Egenkapitaldirektivet

5. Øvrige bankretlige direktiver

B – National ret

III – Faktiske omstændigheder og retsforhandlinger i hovedsagen

IV – De præjudicielle spørgsmål

V – Formaliteten

A – Parternes argumenter

B – Vurdering

VI – Det første præjudicielle spørgsmål

A – Parternes væsentligste argumenter

B – Vurdering

1. Den direkte virkning af artikel 3 og 7 i direktiv 94/19

a) Artikel 7 i direktiv 94/19

b) Artikel 3, stk. 1, i direktiv 94/19

c) Artikel 3, stk. 2 til 5, i direktiv 94/19

2. Medlemsstatens erstatningsansvar

a) Spørgsmålet om rettigheder er tillagt private

b) Tilstrækkelig kvalificeret retskrænkelse

c) Direkte årsagsforbindelse

VII – Det andet præjudicielle spørgsmål

A – Parternes væsentligste argumenter

B – Vurdering

1. Første del af det andet præjudicielle spørgsmål

a) Første samordningsdirektiv

b) Andet samordningsdirektiv

c) Egenkapitaldirektivet

d) Direktiv 95/26

2. Anden del af det andet præjudicielle spørgsmål

VIII – Tredje præjudicielle spørgsmål

IX – Forslag til afgørelse

– ordningen eksisterer og er officielt anerkendt på tidspunktet for dette direktivs vedtagelse

– ordningen har til formål at undgå, at indskud i kreditinstitutter, der er omfattet af ordningen, bliver indisponible, og den råder med henblik herpå over tilstrækkelige midler

– ordningen består ikke af en garanti, der ydes et kreditinstitut af medlemsstaterne selv eller af deres lokale eller regionale myndigheder

– ifølge ordningen er indskyderne sikret oplysninger på de i artikel 9 fastlagte vilkår.

1) Giver artikel 3 og artikel 7 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 94/19/EF af 30. maj 1994 om indskudsgarantiordninger, foruden ret til dækning i form af en indskudsgarantiordning for beløb op til det i artikel 7, stk. 1, nævnte beløb for det tilfælde, at indskyderen ikke kan råde over sit indskud, indskyderen den mere vidtgående ret til at kræve, at de kompetente myndigheder bringer de foranstaltninger, der er nævnt i artikel 3, stk. 2-5, i anvendelse, og om fornødent tillige inddrager kreditinstituttets tilladelse?

Såfremt indskyderen har en sådan ret, omfatter denne da tillige en ret til at kræve erstatning for tab, som overstiger det beløb, der er nævnt i direktivets artikel 7, stk. 1, og som beror på en fejl fra de kompetente myndigheders side?

2) Giver de nedenfor anførte direktivbestemmelser om harmonisering af lovgivningen om banktilsyn ─ hver for sig, i forening og i givet fald da fra hvilket tidspunkt ─ indskydere og investorer rettigheder i den forstand, at de kompetente myndigheder i medlemsstaterne har pligt til at træffe de tilsynsforanstaltninger, der påhviler dem i medfør af disse direktiver, i denne personkreds' interesse, og således at de pådrager sig ansvar i tilfælde af fejl,

– Rådets første direktiv af 12. december 1977 om samordning af lovgivningen om adgang til at optage og udøve virksomhed som kreditinstitut (77/780/EØF), artikel 6, stk. 1, og 4. og 12. betragtning

– Rådets andet direktiv af 15. december 1989 om samordning af lovgivningen om adgang til at optage og udøve virksomhed som kreditinstitut og om ændring af direktiv 77/780/EØF (89/646/EØF), artikel 3, artikel 4-7, artikel 10-17, og 11. betragtning

– Rådets direktiv af 17. april 1989 om kreditinstitutters egenkapital (89/299/EØF), artikel 7 sammenholdt med artikel 2-6

– Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 95/26/EF af 29. juni 1995, 15. betragtning.

– Rådets direktiv 92/30/EØF af 6. april 1992 om tilsyn med kreditinstitutter på et konsolideret grundlag, 11. betragtning

– Rådets direktiv 93/6/EØF af 15. marts 1993 om kravene til investeringsselskabers og kreditinstitutters kapitalgrundlag, 8. betragtning

– Rådets direktiv 93/22/EØF af 10. maj 1993 om investeringsservice i forbindelse med værdipapirer 2., 5., 29., 32., 41. og 42. betragtning

3) Såfremt Domstolen måtte fastslå, at de nævnte direktiver eller enkelte af disse giver indskydere eller investorer ret til at kræve, at de kompetente myndigheder i deres interesse træffer tilsynsforanstaltninger, stilles følgende yderligere spørgsmål:

Har en indskyders eller en investors ret til at kræve, at der træffes tilsynsforanstaltninger i hans interesse, direkte virkning under en sag, som er anlagt mod medlemsstaten, således at der skal bortses fra modstridende nationale bestemmelser,

eller hæfter den medlemsstat, der ikke ved direktivets gennemførelse har taget hensyn til denne ret for indskydere eller investorer, alene på grundlag af de fællesskabsretlige principper om erstatningsansvar for staten?

Har medlemsstaten i det sidstnævnte tilfælde gjort sig skyldig i en tilstrækkelig kvalificeret tilsidesættelse af fællesskabsretten, såfremt den ikke har været opmærksom på, at der består et retligt krav på iværksættelse af tilsynsforanstaltninger?

1) Bestemmelserne i artikel 3, stk. 2 til 5, i Europa-Parlaments og Rådets direktiv 94/19/EF af 30. maj 1994 om indskudsgarantiordninger skal fortolkes således, at de ikke tillægger indskydere ret til at kræve, at de kompetente myndigheder gør brug af de foranstaltninger, som er nævnt i artikel 3, stk. 2-5.

Direktiv 94/19 skal fortolkes således, at en indskyder ikke kan kræve en erstatning, der overstiger det i artikel 7, stk. 1, i direktiv 94/19 nævnte beløb, for en skade, som skyldes fejl fra de kompetente myndigheders side.

2) Direktiv 94/19 indeholder udtømmende særbestemmelser, der dækker samtlige tilfælde af, at indskud ikke er disponible.

De direktiver, der er nævnt i det andet præjudicielle spørgsmål, indeholder ingen fortolkningsbidrag.

– Originalsprog: tysk.

– EFT L 135, s. 5.

– EFT L 322, s. 30.

– EFT L 386, s. 1.

– EFT L 124, s. 16.

– EFT L 168, s. 7.

– EFT L 110, s. 52.

– EFT L 141, s. 1.

– EFT L 141, s. 27.

– RGBl. 1896, s. 195.

– BGBl. 1949, s. 1.

– Direktiv 94/19 blev først gennemført i tysk ret den 16.7.1998.

– Dom af 26.1.1993, forenede sager C-320/90, C-321/90 og C-322/90, Telemarsicabruzzo m.fl., Sml. I, s. 393, præmis 6, og kendelse af 19.3.1993, sag C-157/92, Banchero, Sml. I, s. 1085, præmis 4, af 9.8.1994, sag C-378/93, La Pyramide, Sml. I, s. 3999, præmis 14, af 23.3.1995, sag C-458/93, Saddik, Sml. I, s. 511, præmis 12, og af 28.6.2000, sag C-116/00, Laguillaumie, Sml. I, s. 4979, præmis 15.

– Dom af 3.3.1994, sag C-316/93, Vaneetveld, Sml. I, s. 763, præmis 13, samt kendelse af 13.3.1996, sag C-326/95, Banco de Fomento e Exterior SA, Sml. I, s. 1385, præmis 8, og af 30.6.1997, sag C-66/97, Banco do Fomento e Exterior SA, Sml. I, s. 3757, præmis 9.

– Dom af 1.4.1982, forenede sager 141/81, 142/81 og 143/81, Holdijk m.fl., Sml. s. 1299, præmis 6, samt kendelse i sag C-458/93, nævnt i fodnote 13, præmis 13, og i sag C-116/00, nævnt i fodnote 13, præmis 24.

– Kendelse af 25.6.1996, sag C-101/96, Italia Testa, Sml. I, s. 3081, præmis 6, af 8.7.1998, sag C-9/98, Agostini, Sml. I, s. 4261, præmis 6, og kendelse i sag C-116/00, nævnt i fodnote 13, præmis 16.

– Dom af 13.5.1997, sag C-233/94, Tyskland mod Parlamentet og Rådet, Sml. I, s. 2405.

– Jf. grundlæggende vedrørende problematikken Klein: Unmittelbare Geltung, Anwendbarkeit und Wirkung von Europäischem Gemeinschaftsrecht, Saarbrücken 1988, s. 3 ff., Klagian: Die objektiv unmittelbare Wirkung von Richtlinien, Zeitschrift für öffentliches Recht, 2001, 305 (306 ff.).

– Jf. Jarass: Grundfragen der innerstaatlichen Bedeutung des EG Rechts ─ Die Vorgaben des Rechts der Europäischen Gemeinschaft für die nationale Rechtsanwendung und die nationale Rechtssetzung nach Maastricht, Köln 1994, s. 68.

– Jf. i denne retning dom af 19.1.1982, sag 8/81, Becker, Sml. s. 53, præmis 25, af 8.10 1987, sag 80/86, Kolpinghuis Nijmegen, Sml. s. 3969, præmis 7, af 22.6.1989, sag 103/88, Fratelli Costanzo, Sml. s. 1839, præmis 29, af 25.5.1993, sag C-193/91, Mohsche, Sml. I, s. 2615, præmis 17, og af 26.9.2000, sag C-134/99, IGI, Sml. I, s. 7717, præmis 36.

– Dom af 11.8.1995, sag C-431/92, Kommissionen mod Tyskland, Sml. I, s. 2189.

– Rådets direktiv 85/337/EØF af 27.6.1985 om vurdering af visse offentlige og private projekters indvirkning på miljøet (EFT L 175, s. 40).

– Jf. Epiney: Unmittelbare Anwendbarkeit und objektive Wirkung von Richtlinien, Deutsches Verwaltungsblatt 1996, 433 (437).

– Dom af 4.12.1974, sag 41/74, Van Duyn, Sml. s. 1337, præmis 13 f., af 3.4. 1968, sag 28/67, Molkerei Zentrale Westfalen/Lippe, Sml. 1965-1968, s. 475, org. ref.: Rec. s. 211, og dom af 23.2. 1994, sag C-236/92, Difesa, Sml. I, s. 483.

– Dom af 19.1.1982, sag 8/81, nævnt i fodnote 20, præmis 27.

– Dom af 12.5.1987, forenede sager 372/85, 373/85 og 374/85, Anklagemyndigheden mod Traen m.fl., Sml. s. 2141, præmis 25.

– Jf. om den direkte virkning af bank- og forsikringstilsynsbestemmelser i direktiver Gratias: Staatshaftung für fehlerhafte Banken- und Versicherungsaufsicht im Europäischen Binnenmarkt, 1999, s. 150 ff.; Schenke/Ruthig: Amtshaftungsansprüche von Bankkunden, Neue Juristische Wochenschrift 1994, s. 2324.

– Jf. Jarass: Voraussetzungen der innerstaatlichen Wirkung des EG Rechts, Neue Juristische Wochenschrift 1990, s. 2420 (2422 ff.); Winter: Direktwirkung von EG Richtlinien, Deutsches Verwaltungsblatt 1991, s. 657; Augi/Baratella: Neue Entwicklungen in der Rechtsprechung des Europäischen Gerichtshofs zur direkten Anwendbarkeit von Gemeinschaftsrichtlinien, The European Legal Forum, 2000, 83 f.; Jiménez Blanco Carrillo de Albornoz: De nuevo sobre el efecto de las directivas, Noticias de la Unión Europea 2002, s. 115; Colgan: Triangular situations: the coup de grâce for the denial of horizontal direct effect of Community directives, European public law 2002, s. 545; Edward: Direct effect: muyth, mess or mystery?, 2002, s. 215.

– Med hensyn til den direkte virkning i forbindelse med dette kriterium se allerede dommen i sag C-236/92, nævnt i fodnote 31.

– Jf. Gratias: Zur staatshaftungsrechtlichen Relevanz der verspäteten Umsetzung der EG Einlegerschutzrichtlinie und zur Rechtmäßigkeit des § 6 IV KWG, Neue Juristische Wochenschrift, 2000, s. 786; Gratias, nævnt i fodnote 27.

– Jf. dom af 26.3.1996, sag C-392/93, British Telecommunications, Sml. I, s. 1631, af 8.10.1996, forenede sager C-178/94, C-179/94 og C-188/94 – C-190/94, Dillenkofer m.fl., Sml. I, s. 4845, af 17.10.1996, forenede sager C-283/94, C-291/94 og C-292/94, Denkavit m.fl., Sml. I, s. 5063, af 10.7. 1997, forenede sager C-94/95 og C-95/95, Bonifaci m.fl. og Berto m.fl., Sml. I, s. 3969, af 24.9.1998, sag C-319/96, Brinkmann, Sml. I, s. 5255, og af 15.6.1999, sag C-140/97, Rechberger m.fl., Sml. I, s. 3499.

– Jf. dom af 5.3.1996, forenede sager C-46/93 og C-48/93, Brasserie du Pêcheur og Factortame, Sml. I, s. 1029, præmis 18-22, og af 4.12.1997, sag C-97/96, Daihatsu Deutschland, Sml. I, s. 6843, præmis 25.

– Jf. Jarass: Haftung für die Verletzung von EU Recht durch nationale Organe und Amtsträger, Neue Juristische Wochenschrift, 1994, s. 881.

– Jf. dom af 19.11.1991, forenede sager C-6/90 og C-9/90, Francovich og Bonifaci m.fl., Sml. I, s. 5357, præmis 40, og dommen i sag C-319/96, nævnt i fodnote 31, præmis 24.

– Dommen i de forenede sager C-46/93 og C-48/93, nævnt i fodnote 32, præmis 55-57, i sag C-392/93, nævnt i fodnote 31, præmis 41, i de forenede sager C-283/94, C-291/94 og C-292/94, nævnt i fodnote 31, præmis 49, dom af 1.6.1999, sag C-302/97, Konle, Sml. I, s. 3099, præmis 58, og dom af 30.9. 2003, sag C-224/01, Köbler, Sml. I, s. 10239, præmis 100.

– Dommen i sag C-392/93, nævnt i fodnote 31, præmis 41, og i de forenede sager C-283/94, C-291/94 og C-292/94, nævnt i fodnote 31, præmis 49.

– Se f.eks. dommen i sag C-392/93, nævnt i fodnote 31, præmis 41ff., i de forenede sager C-283/94, C-291/94 og C-292/94, nævnt i fodnote 31, præmis 49 ff., og i sag C-224/01, nævnt i fodnote 35, præmis 101 ff.

– Se om begunstigelser af private, der er en rent faktisk refleksvirkning, Ukrow: Richterliche Rechtsfortbildung durch den EuGH, 1995, s. 292.

– Min fremhævelse.

– Jf. i denne retning Deckert: Zur Haftung des Mitgliedstaates bei Verstößen seiner Organe gegen europäisches Gemeinschaftsrecht, Europarecht, 1997, s. 230 f.

– Se hertil dom af 18.1.2001, sag C-150/99, Stockholm Lindöpark, Sml. I, s. 493, præmis 39, og dommen i sag C-224/01, nævnt i fodnote 35. En udtrykkelig henvisning til skønnet findes derimod i dom af 2.4.1998, sag C-127/95, Norbrook Laboratories, Sml. I, s. 1531, præmis 109, dommen i sag C-140/97, nævnt i fodnote 31, præmis 51, dom af 4.7.2000, sag C-424/97, Haim, Sml. I, s. 5123, præmis 38, og dom af 28.6.2001, sag C-118/00, Larsy, Sml. I, s. 5063, præmis 38.

– Dommen i de forenede sager C-6/90 og C-9/90, nævnt i fodnote 34, præmis 44, og i de forenede sager C-178/94, C-179/94 og C-188/94 til C-190/94, nævnt i fodnote 31, præmis 26.

– Dom af 13.11.1990, sag C-106/89, Marleasing, Sml. I, s. 4135.

– EFT L 126, s. 1.