ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
2)

Skal artikel 30 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder fortolkes således, at bestemmelsen heri vedrørende beskyttelse mod ubegrundet opsigelse skal finde anvendelse, uanset at en medlemsstat ikke anerkender, at artikel 24 i den reviderede europæiske socialpagt er bindende for denne?
4)

Såfremt det følger af besvarelsen af spørgsmål 1, at omregningen helt eller delvist skal ske i overensstemmelse med artikel 90 i forordning (EF) nr. 987/2009, sammenholdt med afgørelse nr. H3 af 15. oktober 2009: I henhold til hvilken bestemmelse [nr. 2, nr. 3, litra a), eller nr. 3, litra b)] i afgørelse nr. H3 af 15. oktober 2009 skal omregningen af familieydelser ske, og hvorledes skal den foretages, når national ret for så vidt angår den nationale familieydelse bestemmer, at tildeling af ydelsen er udelukket (§ 65, stk. 1, nr. 2), i EStG), og den alene ydes i henhold til EU-retten? Er det af betydning for omregningen, hvornår den schweiziske institution har bevilget eller udbetalt familieydelserne?
3)

Er forskellen i størrelsen af afgiften for myndighedsgodkendelse for privates brug og for virksomheders brug og det forhold, at denne afgift alene pålægges abonnementsaftaler og ikke taletidskort, i overensstemmelse med kriterierne om rimelighed og hensigtsmæssighed og ikke til hinder for skabelsen af et konkurrencebaseret marked?
2)

Kan kravet om skriftlighed af værnetingsaftalen i henhold til artikel 23, stk. 1, litra a), i forordning nr. 44/2001 anses for at være opfyldt, når en sådan aftale er indsat i et dokument (»Information memorandum«), som er affattet ensidigt af en udsteder af obligationer, og indebærer, at værnetingsaftalen finder anvendelse på tvister med en hvilken som helst efterfølgende erhverver af obligationerne vedrørende disses gyldighed, eller kan — i benægtende fald — indsættelsen af værnetingsaftalen i et dokument, der har til formål at regulere en udstedelse af obligationer, der er tiltænkt at være genstand for grænseoverskridende handel, anses for at udgøre en form, der er i overensstemmelse med en sædvane inden for international handel, som omhandlet i artikel 23, stk. 1, litra c), i samme forordning?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 260/32

Appel iværksat den 3. juli 2013 af Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops) til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 19. april 2013 i sag T-51/11, Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops) mod Kommissionen

(Sag C-379/13 P)

2013/C 260/59

Processprog: portugisisk

Parter

Appellant: Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops) (ved advogados N. Morais Sarmento og L. Pinto Monteiro)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Rettens dom ophæves i sin helhed.

— Den anfægtede afgørelse annulleres i sin helhed.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Manglende overholdelse af en rimelig frist for vedtagelse af en afgørelse

1) Udløb af forældelsesfristen for retsforfølgning

Appellanten er af den opfattelse, at den anfægtede afgørelse blev vedtaget efter udløbet af forældelsesfristen for retsforfølgning på fire år som fastsat i artikel 3 i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 (1). Ligeledes selv om der skulle være sket en eventuel afbrydelse af forældelsesfristen for retsforfølgning, er forældelsesfristen overskredet med det dobbelte, uden at nogen afgørelse er blevet vedtaget i henhold til nævnte forordnings artikel 3, stk. 1, fjerde afsnit. Idet der derved er fastsat en ret, bør den anfægtede afgørelse erklæres ulovlig, og den kan ikke håndhæves.

2) Tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet

Appellanten har anført, at det forhold, at Kommissionen har ladet mere end 20 år forløbe mellem de ulovligheder, den tilregner appellanten, og vedtagelsen af den anfægtede afgørelse, udgør en tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet. Dette grundlæggende princip i Den Europæiske Unions retsorden bestemmer, at enhver person har ret til, at den pågældendes sager behandles af Unionens institutioner inden for en rimelig frist.

3) Tilsidesættelse af retten til forsvar

Appellanten har gjort gældende, at retten til forsvar er blevet tilsidesat, i det omfang appellanten under hensyntagen til, at der er forløbet mere end 20 år mellem de ulovligheder, appellanten tilregnes, og vedtagelsen af den endelige afgørelse, er blevet frataget retten til i tide at fremsætte bemærkninger, dvs. på et tidspunkt, hvor appellanten endnu rådede over de dokumenter, der havde kunnet dokumentere de udgifter, som Kommissionen ikke finder støtteberettigede.

(1) Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18.12.1995 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser, EFT L 312, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 260/33

Appel iværksat den 3. juli 2013 af Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops) til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 19. april 2013 i sag T-53/11, Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops) mod Kommissionen

(Sag C-381/13 P)

2013/C 260/61

Processprog: portugisisk

Parter

Appellant: Associação de Empresas de Construção e Obras Públicas e Serviços (Aecops) (ved advogados N. Morais Sarmento og L. Pinto Monteiro)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Rettens dom ophæves i sin helhed.

— Den anfægtede afgørelse annulleres i sin helhed.

— Kommissionen tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Manglende overholdelse af en rimelig frist for vedtagelse af en afgørelse

1) Udløb af forældelsesfristen for retsforfølgning

Appellanten er af den opfattelse, at den anfægtede afgørelse blev vedtaget efter udløbet af forældelsesfristen for retsforfølgning på fire år som fastsat i artikel 3 i Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 (1). Ligeledes selv om der skulle være sket en eventuel afbrydelse af forældelsesfristen for retsforfølgning, er forældelsesfristen overskredet med det dobbelte, uden at nogen afgørelse er blevet vedtaget i henhold til nævnte forordnings artikel 3, stk. 1, fjerde afsnit. Idet der derved er fastsat en ret, bør den anfægtede afgørelse erklæres ulovlig, og den kan ikke håndhæves.

2) Tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet

Appellanten har anført, at det forhold, at Kommissionen har ladet mere end 20 år forløbe mellem de ulovligheder, den tilregner appellanten, og vedtagelsen af den anfægtede afgørelse, udgør en tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet. Dette grundlæggende princip i Den Europæiske Unions retsorden bestemmer, at enhver person har ret til, at den pågældendes sager behandles af Unionens institutioner inden for en rimelig frist.

3) Tilsidesættelse af retten til forsvar

Appellanten har gjort gældende, at retten til forsvar er blevet tilsidesat i det omfang appellanten under hensyntagen til, at der er forløbet mere end 20 år mellem de ulovligheder, appellanten tilregnes, og vedtagelsen af den endelige afgørelse, er blevet frataget retten til i tide at fremsætte bemærkninger, dvs. på et tidspunkt, hvor appellanten endnu rådede over de dokumenter, der havde kunnet dokumentere de udgifter, som Kommissionen ikke finder støtteberettigede.

(1) Rådets forordning (EF, Euratom) nr. 2988/95 af 18.12.1995 om beskyttelse af De Europæiske Fællesskabers finansielle interesser, EFT L 312, s. 1.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 260/21

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht München (Tyskland) den 29. maj 2013 — Data I/O GmbH mod Hauptzollamt München

(Sag C-297/13)

2013/C 260/36

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Finanzgericht München

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Data I/O GmbH

Sagsøgt: Hauptzollamt München

Præjudicielt spørgsmål

Skal bestemmelse 2 a) til afsnit XVI (1) fortolkes således, at en vare, der opfylder betingelserne såvel for tarifering som del i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i pos. 8473 i den kombinerede nomenklatur (herefter »KN«) som for tarifering som selvstændig vare i en anden position i kapitel 84 i KN eller en position i kapitel 85 i KN, skal tariferes i den anden position, fordi pos. 8473 i KN ikke har forrang for de andre positioner i kapitel 84 og positionerne i kapitel 85 i KN?

(1) Rådets forordning (EØF) nr. 2658/87 af 23.7.1987 om told- og statistiknomenklaturen og Den Fælles Toldtarif, EFT L 256, s. 1, som ændret ved Kommissionens forordning (EF) nr. 2031/2001 af 6.8.2001, EFT L 279, s. 1, forordning (EF) nr. 1832/2002 af 1.8.2002, EFT L 290, s. 1, forordning (EF) nr. 1789/2003 af 11.9.2003, EUT L 281, s. 1, og forordning (EF) nr. 1810/2004 af 7.9.2004, EUT L 327, s. 1.
—

Rumænien pålægges i henhold til artikel 260, stk. 3, TEUF at betale en tvangsbøde på 30 228,48 EUR for hver dags forsinkelse for at have tilsidesat forpligtelsen til at meddele de nødvendige foranstaltninger for at gennemføre direktiv 2009/73/EF, at regne fra datoen for afsigelsen af dommen i nærværende sag.
1)

Henset til den individuelle karakter af et design, som påstås at være berettiget til at blive beskyttet som et uregistreret EF-design i henhold til Rådets forordning (EF) nr. 6/2002 af 12. december 2001 om EF-design (1), skal det helhedsindtryk, designet giver den informerede bruger i den i forordningens artikel 6 omhandlede forstand, da bedømmes under henvisning til, om det adskiller sig fra en sådan brugers helhedsindtryk af a) ethvert individuelt design, som tidligere er blevet offentliggjort, eller b) enhver kombination af kendte designbestanddele af flere sådanne ældre design?
1)

Retten har tilsidesat artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning nr. 207/2009 (1) ved at foretage en ukorrekt fortolkning af rækkevidden af de tjenesteydelser, der er omfattet af det ansøgte varemærke i klasse 35 og 39 i Nice-arrangementet. Vurderingen af varernes og tjenesteydelserne lighed er ikke korrekt, idet Retten ikke har taget hensyn til, at de tjenesteydelser, der er omfattet af det ansøgte varemærke, fra sit anvendelsesområde udelukker de aktiviteter, som en erhvervsdrivende tilbyder for egen regning i forbindelse med sine egne varer. Spørgsmålet om, hvorvidt sådanne tjenesteydelser efter Nice-arrangementet skal leveres for tredjemands regning, er et retligt spørgsmål, der bør afklares af Domstolen.
3)

På grundlag af skrivelser fra de cypriotiske myndigheder og de nationale foranstaltninger, der er givet meddelelse om, har Kommissionen under den administrative procedure, og inden det blev besluttet at anlægge nærværende sag, fastslået, at Republikken Cypern ikke har vedtaget alle de nødvendige love og administrative bestemmelser for at bringe de nationale retlige rammer fuldt ud i overensstemmelse med direktiv 2009/28/EF, og Kommissionen har besluttet at anlægge sag ved Domstolen i henhold til artikel 258 TEUF, sammenholdt med artikel 260, stk. 3, TEUF med henblik på, at det fastslås, at Republikken Cypern har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til dette direktivs artikel 27, stk. 1.
1)

Skal artikel 76 i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet (1) under omstændighederne i denne sag, nemlig at sagsøgeren, hendes ægtemand og barn bor i Frankrig, at hendes ægtemand arbejder i Frankrig, at centeret for deres interesser er i Frankrig, og at sagsøgeren i Frankrig har modtaget fuld familieydelse PAJE (prestation d’accueil du jeune enfant, småbørnsydelse), fortolkes således, at Den Tjekkiske Republik er den stat, som har kompetence til at tildele en familieydelse/et forældretilskud? Såfremt spørgsmål 1 besvares bekræftende:
DA Den Europæiske Unions Tidende C 260/28

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supreme Court of the United Kingdom (Det Forenede Kongerige) den 27. juni 2013 — Public Relations Consultants Association Ltd mod The Newspaper Licensing Agency Ltd m.fl.

(Sag C-360/13)

2013/C 260/50

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Supreme Court of the United Kingdom

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Public Relations Consultants Association Ltd

Sagsøgt: The Newspaper Licensing Agency Ltd m.fl.

Præjudicielle spørgsmål

Under omstændigheder, hvor:

i) en slutbruger ser på en webside uden at downloade den, printe den eller foretage sig andet for at frembringe en kopi af den

ii) der automatisk frembringes kopier af den pågældende webside på skærmen og i »internetcachen« på slutbrugerens harddisk

iii) de tekniske processer i forbindelse med en korrekt og effektiv internetbrowsing kræver, at der frembringes disse kopier

iv) kopien forbliver på skærmen, indtil slutbrugeren går væk fra den pågældende webside, hvorefter den slettes automatisk ved computerens normale funktion,

v) kopien i cachen forbliver i cachen, indtil den overskrives af andet materiale, når slutbrugeren ser på andre websider, hvorefter den automatisk slettes ved computerens normale funktion, og

vi) kopierne kun bibeholdes, så længe som de ovenfor i iv) og v) omhandlede almindelige processer forbundet med brug af internettet fortsætter,

er disse kopier da i) midlertidige, ii) flygtige eller tilfældige og iii) udgør de en integrerende og væsentlig del af den tekniske proces i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 5, stk. 1, i direktiv 2001/29/EF (1)?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22.5.2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet (EFT L 167, s. 10).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 260/20

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 13. maj 2013 — Elena Recinto-Pfingsten mod Swiss International Air Lines AG

(Sag C-259/13)

2013/C 260/34

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Elena Recinto-Pfingsten

Sagsøgt: Swiss International Air Lines AG

Præjudicielt spørgsmål

Skal aftalen (1) mellem Det Schweiziske Forbund og Det Europæiske Fællesskab af 21. juni 1999 om luftfart, som affattet i afgørelse nr. 2/2010 (2) vedtaget af Luftfartsudvalget Fællesskabet/Schweiz den 26. november 2010, fortolkes således, at Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 (3) af 11. februar 2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 i henhold til sin artikel 3, stk. 1, litra a), også gælder for passagerer til en flyafgang fra en lufthavn, der er beliggende i Schweiz, til en lufthavn beliggende i et tredjeland?

(1) Aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om luftfart — slutakt — fælles erklæringer — underretning om ikrafttrædelsen af syv aftaler med Det Schweiziske Forbund inden for sektorerne fri bevægelighed for personer, luft- og landtransport, offentlige indkøb, videnskabeligt og teknisk samarbejde, gensidig anerkendelse af overensstemmelsesvurdering og handel med landbrugsprodukter (EFT 2002 L 114, s. 73).

(2) Afgørelse nr. 2/2010 vedtaget af Luftfartsudvalget Fællesskabet/Schweiz, der er oprettet i henhold til aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om luftfart af 26. november 2010 om erstatning af bilaget til aftalen mellem Det Europæiske Fællesskab og Det Schweiziske Forbund om luftfart (EUT L 347, s. 54).

(3) Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 261/2004 af 11.2.2004 om fælles bestemmelser om kompensation og bistand til luftfartspassagerer ved boardingafvisning og ved aflysning eller lange forsinkelser og om ophævelse af forordning (EØF) nr. 295/91 (EUT L 46, s. 1).
4)

Efter at have vurderet de svar, som Den Hellenske Republik har afgivet på ovennævnte skrivelser, og nærmere bestemt de otte bemærkninger om fremskridtene i denne gennemførelse, som Den Hellenske Republik har fremsat, har Kommissionen konstateret, at Den Hellenske Republik endnu ikke, mere end seks år efter ovennævnte domsafsigelse, har truffet alle de nødvendige foranstaltninger, som kræves til at gennemføre Domstolens dom af 6. oktober 2005, sag C-502/03, og har besluttet at indbringe sagen for Domstolen som fastsat i artikel 260, stk. 2, TEUF.
2)

Er det relevant for bedømmelsen af spørgsmål 1, at den pågældende arbejdstager såfremt medlemsstat B’s lovgivning anses for at være gældende lovgivning ikke er berettiget til at få udbetalt sociale ydelser, hvorimod dette ikke er tilfældet, hvis lovgivningen i den medlemsstat, hvor hun har bopæl (medlemsstat A), anses for at gælde?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 274/8

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugal) den 3. juli 2013 — Ascendi Beiras Litoral e Alta og Auto Estradas das Beiras Litoral e Alta, SA mod Autoridade Tributária e Aduaneira

(Sag C-377/13)

2013/C 274/13

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)

Parter i hovedsagen

Sagsøgere: Ascendi Beiras Litoral e Alta og Auto Estradas das Beiras Litoral e Alta, SA

Sagsøgt: Autoridade Tributária e Aduaneira

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 4, stk. 1, litra c), og stk. 2, litra a), artikel 7, stk. 1, og artikel 10, litra a), i Rådets direktiv 69/335/EØF (1) af 17. juli 1969 (som ændret ved Rådets direktiv 85/303/EØF (2) af 1. juni 1985) til hinder for en national lovgivning, så som lovdekret nr. 322-B/2001 af 14. december 2001, hvorefter kapitalselskabers kapitalforhøjelser gennem konvertering til selskabskapital af aktionærers fordringer som følge af accessoriske ydelser leveret tidligere til selskabet, selv hvis disse accessoriske ydelser var blevet leveret i kontanter, blev pålagt stempelafgift, når der henses til, at fra den 1. juli 1984 var kapitalforhøjelser, som var foretaget på denne måde, i henhold til national lovgivning pålagt stempelafgift med en sats på 2 %, og at kapitalforhøjelser foretaget i kontanter fra samme dato var fritaget fra stempelafgift?

(1) Rådets direktiv 69/335/EØF af 17.7.1969 om kapitaltilførselsafgifter (EFT 1969 II, s. 405).

(2) Rådets direktiv 85/303/EØF af 10.6.1985 om ændring af direktiv 69/335/EØF om kapitaltilførselsafgifter (EFT L 156, s. 23).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 274/10

Sag anlagt den 12. juli 2013 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Belgien

(Sag C-395/13)

2013/C 274/18

Processprog: fransk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved O. Beynet og E. Manhaeve, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Kongeriget Belgien

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 3 og 4 i Rådets direktiv 91/271/EØF af 21. maj 1991 om rensning af byspildevand (1), idet det ikke har sikret opsamlingen og rensningen af byspildevand fra 57 byområder med mere end 2 000 og mindre end 10 000 personækvivalenter.

— Kongeriget Belgien tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Til støtte for søgsmålet har Kommissionen anført, at Kongeriget Belgien i syvoghalvtreds byområder ikke har gennemført Rådets direktiv 91/271/EØF af 21. maj 1991 om rensning af byspildevand korrekt.

I medfør af artikel 3, stk. 1, og artikel 4, stk. 1, i direktiv 91/271/EØF skulle byområder med personækvivalenter (PE) mellem 2 000 og 10 000 være forsynet med kloaknet senest den 31. december 2005.

For så vidt angår forpligtelserne til at rense byspildevand pålægger direktivets artikel 4, stk. 1, medlemsstaterne forpligtelsen til at sikre, at det spildevand, der tilledes kloaknet før udledningen, underkastes sekundær rensning eller en tilsvarende rensning.

Endelig gør kontrolprocedurerne, der er opstillet i direktivets bilag I, punkt D, det muligt at undersøge, om udledningerne fra rensningsanlæg af byspildevand er i overensstemmelse med direktivets krav på området for udledning af spildevand.

(1) EFT L 135, s. 40.
1)

Kan en aftale som den i hovedsagen omtvistede, hvorefter der til fordel for leverandøren af olieprodukter stiftes en ret til bebyggelse og bygninger for en periode på 45 år, mod at denne opfører en tankstation og bortforpagter den til grundens ejer for et tidsrum, der svarer til denne rettighed, med pålæg om eksklusivt køb i den samme periode, anses for at være af uvæsentlig betydning og for ikke at være omfattet af forbuddet i artikel 81, stk. 1, EF (nu artikel 101, stk. 1, TEUF) som følge af leverandørens beskedne markedsandel, som ikke overstiger 3 %, når den sammenlignes med, at blot tre leverandørers samlede markedsandel udgør ca. 70 %, uanset at varigheden overstiger den gennemsnitlige varighed af de kontrakter, der normalt indgås på det pågældende marked?
1)

En retlig fejl ved at fastslå, at Generaldirektoratet for Handels vademecum vedrørende aktindsigt i dokumenter (vademecummet) ikke havde til formål at fremkalde retsvirkninger udadtil.
DA Den Europæiske Unions Tidende C 274/14

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supreme Court of the United Kingdom (Det Forenede Kongerige) den 16. juli 2013 — R på vegne af ClientEarth mod Secretary of State for the Environment, Food and Rural Affairs

(Sag C-404/13)

2013/C 274/25

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

Supreme Court of the United Kingdom

Parter i hovedsagen

Sagsøger: ClientEarth

Sagsøgt: Secretary of State for the Environment, Food and Rural Affairs

Præjudicielle spørgsmål

1) Hvis der i henhold til luftkvalitetsdirektivet (2008/50/EF) (1) (herefter »direktivet«) i en given zone eller et givet bymæssigt område ikke er opnået overholdelse af grænseværdierne for nitrogendioxid inden for fristen den 1. januar 2010, således som specificeret i bilag XI til direktivet, skal en medlemsstat da i henhold til direktivet og/eller artikel 4 TEU ansøge om udsættelse af fristen i overensstemmelse med direktivets artikel 22?

2) Hvis dette er tilfældet, under hvilke omstændigheder (om nogen) kan en medlemsstat da blive fritaget for denne forpligtelse?

3) I hvilket omfang (om overhovedet) påvirkes forpligtelserne for en medlemsstat, som ikke har overholdt artikel 13, da af artikel 23 (navnlig stk. 2)?

4) Hvis artikel 13 eller 22 ikke er overholdt, hvilke (om nogen) retsmidler skal en national ret da stille til rådighed i henhold til EU-retten for at overholde direktivets artikel 30 og/eller artikel 4 TEU eller 19 TEU?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/50/EF af 21.5.2008 om luftkvaliteten og renere luft i Europa (EUT L 152, s. 1).