Inden for rammerne af afgørelse 2011/72/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse personer og enheder på baggrund af situationen i Tunesien påhviler det således i princippet ikke Rådet selv at undersøge og vurdere relevansen og rigtigheden af de elementer, som de retslige procedurer, som de personer, hvis navne er opført på bilaget i denne afgørelse, hviler på. Rådet har således ved at vedtage denne afgørelse og de efterfølgende afgørelser ikke selv haft til hensigt at sanktionere den uretmæssige tilegnelse af offentlige midler, som de tunesiske myndigheder undersøger, men at sikre disse myndigheders mulighed for at fastslå nævnte uretmæssige tilegnelse og at inddrive udbyttet heraf. Det påhviler således de kompetente tunesiske myndigheder efter efterprøve de nævnte elementer, og at udlede de passende konsekvenser deraf. Det påhviler således i princippet ikke Rådet eller Retten at efterprøve, om sådanne procedurer er velbegrundede, men blot, om afgørelsen om indefrysning af midler med hensyn til de elementer, der er fremlagt af de tunesiske myndigheder, er velbegrundet. I modsat fald kunne der opstå situationer, hvor Rådet ville drage for tidlige konklusioner vedrørende nævnte efterforsknings velbegrundethed, hvilke kunne afvige fra de konklusioner, som de tunesiske myndigheder selv ville nå frem til. En sådan situation kunne få det paradoksale udfald, at på det tidspunkt, hvor den berørte person af disse myndigheder dømmes og eventuelt anses for ansvarlig for uretmæssig tilegnelse af offentlige midler, er der ikke længere indefrosne aktiver i Den Europæiske Union, der gør det muligt at inddrive udbyttet af den uretmæssige tilegnelse af offentlige midler, som han lægges til last. Den effektive virkning af afgørelse 2011/72 kan ikke åbenbart sikres.

Inden for rammerne af afgørelse 2011/72/FUSP om restriktive foranstaltninger over for visse personer og enheder på baggrund af situationen i Tunesien skal Rådet under alle omstændigheder ikke verificere de tunesiske retslige myndigheders konstateringer, der fremgår af de dokumenter, som sidstnævnte har fremlagt. Det påhviler således Rådet omhyggeligt og upartisk at undersøge de beviser, som fremsendes af de kompetente myndigheder, henset særligt til de bemærkninger og eventuelle formildende omstændigheder, som sagsøgeren har fremført. Denne forpligtelse følger desuden af princippet om god forvaltningsskik, som er fastsat i artikel 41 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Med henblik på at opfylde sin pligt til at foretage en omhyggelig og upartisk undersøgelse, påhviler det Rådet at vurdere nødvendigheden af at indhente yderligere oplysninger eller beviser fra de kompetente myndigheder på grundlag af sagsøgerens bemærkninger og de af denne fremførte faktuelle elementer. Selv om det ikke påhviler Rådet at træde i stedet for de tunesiske retslige myndigheder i vurderingen af spørgsmålet om, hvorvidt den igangværende retslige efterforskning, som sagsøgeren er genstand for, er velbegrundet, kan det ikke udelukkes, at denne institution har pligt til at anmode om præciseringer vedrørende de elementer, som denne efterforskning er baseret på. Da Rådet har fremlagt beviser for, at der er en igangværende retslig efterforskning vedrørende sagsøgeren, og da disse bevisers troværdighed ikke bestrides, påhviler det sagsøgeren at forklare de konkrete elementer, som han påberåber sig for at rejse tvivl om, at denne efterforskning er velbegrundet.

I denne henseende gælder iagttagelsen af retsstatsprincippet og af principperne om respekt for menneskerettighederne og den menneskelige værdighed for enhver handling fra Unionen, herunder på området for fælles udenrigs og sikkerhedspolitik, således som det fremgår af bestemmelserne i artikel 21, stk. 1, første afsnit, TEU, artikel 21, stk. 2, litra b), TEU og artikel 21, stk. 3, TEU, sammenholdt med bestemmelserne i artikel 23 TEU. Det bemærkes særligt, at artikel 21, stk. 1, TEU bestemmer, at Unionens optræden på den internationale scene tilstræber i den øvrige verden at fremme bl.a. retsstatsprincippet, menneskerettighedernes og de grundlæggende frihedsrettigheders universalitet og udelelighed og respekt for folkeretten. Princippet om en rimelig sagsbehandlingstid er imidlertid en del af retten til en retfærdig rettergang, som beskyttes i bestemmelserne i diverse bindende folkeretlige instrumenter. Stillet over for objektive, pålidelige, præcise og samstemmende elementer af en art, der kan give anledning til berettigede forespørgsler vedrørende overholdelsen af den pågældende persons ret til en rimelig sagsbehandlingstid i forbindelse med den igangværende retslige efterforskning, som han er genstand for, og som er grundlaget for indefrysning hans aktiver i Unionen, kan det ikke udelukkes, at Rådet foretager den nødvendige efterprøvelse.

(jf. præmis 41, 42, 48, 64 og 65)