DA Den Europæiske Unions Tidende C 285/23

Sag anlagt den 12. august 2008 — Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Forbundsrepublikken Tyskland

(Sag C-369/08)

(2008/C 285/37)

Processprog: tysk

Parter

Sagsøger: Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber (ved E. Traversa og P. Dejmek, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Forbundsrepublikken Tyskland

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at nr. 21 i bilag VIIIb til den tyske lov om indregistrering med henblik på færdsel (Strassenverkehrszulassungsordnung) tilsidesætter artikel 43 EF, sammenholdt med artikel 48 EF.

— Forbundsrepublikken Tyskland tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Ifølge artikel 43, stk. 1, EF er der forbud mod restriktioner, som hindrer statsborgere i en medlemsstat i frit at etablere sig på en anden medlemsstats område. Det fremgår af artikel 48 EF, at selskaber, som er stiftet i overensstemmelse med en medlemsstats lovgivning, og hvis vedtægtsmæssige hjemsted, hovedkontor eller hovedvirksomhed er beliggende inden for Fællesskabet, skal ligestilles med personer, der er statsborgere i medlemsstaterne, for så vidt angår anvendelsen af traktatens regler om etableringsretten. Ifølge Kommissionen forbyder bestemmelserne om ligebehandling ikke blot åbenbar forskelsbehandling på baggrund af nationalitet eller hjemsted, for så vidt angår selskaber, men desuden enhver form for skjult forskelsbehandling, som ved anvendelse af andre sondringskriterier reelt fører til samme resultat.

I henhold til nr. 21 i bilag VIIIb til den tyske lov om indregistrering med henblik på færdsel (Strassenverkehrszulassungsordnung) har et kontrolorgan kun tilladelse til at foretage tekniske undersøgelser, sikkerhedskontrol eller inspektion af motorkøretøjer, såfremt det består af mindst 60 uafhængige bilsagkyndige, og udøver denne virksomhed som hovedbeskæftigelse, hvilket indebærer, at kontrolorganet skal bestå af mindst 1 og højst 30 kontrolingeniører med hjemsted inden for det godkendte område for hvert 100 000 godkendte motorkøretøjer eller anhængere.

Ifølge Kommissionen udgør dette krav en ulovlig restriktion for etableringsfriheden, der er uforenelig med artikel 43 EF, i givet fald sammenholdt med artikel 48 EF. Kravet om, at organet udelukkende skal være sammensat af et minimum af uafhængige eksperter og udøve dets virksomhed som hovedbeskæftigelse, udgør en kvalitativ restriktion, eftersom de selskaber, der ønsker at udøve den omhandlede virksomhed, er forpligtede til at have en særlig struktur. Denne betingelse indebærer navnlig, at ansatte eksperter, som ikke tilhører et sådant organ, udelukkes. Den omtvistede bestemmelse udgør ligeledes en kvantitativ restriktion, idet den foreskriver et minimumsantal medlemmer af kontrolorganet. Dette godkendelseskrav hindrer alle erhvervsdrivende, der er lovligt etableret i en anden medlemsstat, og som har en anden juridisk form eller en anderledes intern struktur, i at tilbyde kontroltjenester i Tyskland. Kravet om, at der skal være mindst 1 kontrolingeniør med hjemsted inden for det godkendte område for hvert 100 000 godkendte motorkøretøjer eller anhængere, udgør desuden en restriktion, som er i strid med artikel 43 EF (sammenholdt med artikel 48 EF), for så vidt som dette kriterium for det første stiller juridiske personer, der allerede er etableret i en anden medlemsstat, og hvis kontrolingeniører ikke nødvendigvis har deres hjemsted inden for det godkendte område, mindre fordelagtigt.

I det foreliggende tilfælde finder hverken artikel 45 EF eller 46 EF anvendelse.

I henhold til artikel 45 EF er virksomhed, som i en medlemsstat varigt eller lejlighedsvis er forbundet med udøvelsen af offentlig myndighed, ikke omfattet traktatens bestemmelser om etableringsfrihed. De kriterier, som ifølge fast retspraksis finder anvendelse ved direkte og specifik udøvelse af offentlig myndighed inden for rammerne af kontrolvirksomhed, navnlig for så vidt angår teknisk kontrol, er imidlertid ikke opfyldt. Hverken den omstændighed, at disse organer skal tage stilling til tildeling eller fjernelse af kontrolplaketter, eller den omstændighed, at de er underlagt statens kontrol, er bevis på, at de varetager myndighedsopgaver. For det første er det udelukkende den enkelte delstats kompetente myndigheder (dvs. registreringsmyndigheden), der kan træffe den endelig afgørelse om at afvise at udstede kontrolplaketter, og ikke kontrolorganet. Sidstnævnte organ har snarere en vejledende og forberedende funktion i forhold til registreringsmyndigheden. For det andet indebærer den omstændighed, at staten udøver tilsyn med visse organer ikke, at al virksomhed, som udøves af disse organer, skal anses for at være forbundet med udøvelsen af offentlig myndighed. Selv om det antages, at en del af kontrolorganets virksomhed indebærer udøvelse af offentlig myndighed, ville en udelukkelse af teknisk kontrol af køretøjer fra etableringsrettens anvendelsesområde være for vidtgående og falde uden for formålet med undtagelsen i artikel 45 EF. Kontrol af køretøjer er ifølge Kommissionen rent teknisk virksomhed, som ganske vist har offentligretlige følger, men som ikke kan anses for at udgøre direkte myndighedsudøvelse.

Artikel 46 EF, hvorefter det er muligt at forskelsbehandle, såfremt det er begrundet i hensynet til den offentlige orden, den offentlige sikkerhed eller den offentlige sundhed, kan kun påberåbes, når der foreligger en virkelig og tilstrækkelig alvorlig trussel mod et af de nævnte grundlæggende samfundshensyn. Eftersom de tyske myndigheder ikke har godtgjort, at der foreligger en sådan trussel, er betingelserne for at påberåbe sig undtagelsesbestemmelsen i artikel 46 EF ikke opfyldt. Kommissionen er overbevist om, at formålet med de omtvistede foranstaltninger, nemlig en opretholdelse af trafiksikkerheden, ville kunne opnås ved mindre indgribende foranstaltninger, f.eks. i form af en kontrolordning for alle kontrolingeniører og kontrolorganer i Tyskland.