Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1 Ansvar uden for kontraktforhold - betingelser - retsstridighed - skade - aarsagsforbindelse - kumulative betingelser - forpligtelse for Faellesskabets retsinstanser til at undersoege betingelserne i en bestemt raekkefoelge - foreligger ikke

(EF-traktaten, art. 215, stk. 2 (nu art. 288, stk. 2, EF))

2 Tjenestemaend - institutionernes ansvar uden for kontraktforhold - vurdering af tabet - hensyn til ydelser udbetalt i henhold til vedtaegtens artikel 73

(EF-traktaten, art. 215 (nu art. 288 EF); tjenestemandsvedtaegten, art. 73)

3 Appel - anbringender - fejlagtig bedoemmelse af faktiske omstaendigheder - formalitetsmangel - Domstolens proevelse af bevisbedoemmelsen - udelukket bortset fra tilfaelde af urigtig gengivelse

(EF-traktaten, art. 168 A (nu art. 225 EF); EF-statutten for Domstolen, art. 51)

4 Appel - anbringender - utilstraekkelig begrundelse - kriterier anvendt af Retten ved fastsaettelsen af erstatningsbeloebet - Domstolens proevelse

5 Appel - anbringender - anbringende, som ikke stoettes af en retlig argumentation - afvisning

[EF-statutten for Domstolen, art. 51, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 112, stk. 1, litra c)]

Sammendrag

1 Flere betingelser skal vaere opfyldt, for at Faellesskaberne kan ifalde ansvar, idet de handlinger, institutionerne kritiseres for at have begaaet, skal vaere ulovlige, ligesom der skal vaere lidt et tab og vaere aarsagsforbindelse mellem handlingerne og tabet.

Faellesskabets retsinstanser er ikke forpligtet til at undersoege betingelserne vedroerende institutionernes erstatningsansvar i en bestemt raekkefoelge. Da alle disse tre betingelser skal vaere opfyldt, er det tilstraekkeligt til at forkaste erstatningssoegsmaalet, at en af dem ikke er det.

2 En tjenestemand kan ikke, hvis en ulykke eller en erhvervssygdom kan tilregnes den institution, som beskaeftiger ham, kraeve det lidte tab erstattet to gange, foerst i henhold til vedtaegtens artikel 73 og derpaa i henhold til traktatens artikel 215 (nu artikel 288 EF).

Foelgelig skal Faellesskabets retsinstanser ved fastsaettelsen af det tab, som skal erstattes, under en erstatningssag, som er anlagt under henvisning til, at den institution, som er tjenestemandens arbejdsgiver, har begaaet en erstatningspaadragende fejl, tage hensyn til de ydelser, der er udbetalt tjenestemanden i henhold til vedtaegtens artikel 73.

3 Ligesom Domstolen ikke under en appelsag har kompetence til at fastslaa de faktiske omstaendigheder, har den principielt ikke kompetence til at bedoemme de beviser, som Retten har lagt til grund for sin konstatering af, at disse omstaendigheder foreligger. Naar disse beviser er blevet forskriftsmaessigt tilvejebragt, og de almindelige retsgrundsaetninger og de processuelle regler om bevisbyrde og bevisfoerelse er blevet overholdt, er det alene Retten, der har kompetence til at vurdere, hvilken bevisvaerdi der skal tillaegges de oplysninger, den har faaet forelagt. Denne vurdering udgoer derfor ikke et retsspoergsmaal - medmindre beviserne er gengivet forkert - der som saadan er undergivet Domstolens proevelsesret.

4 Naar Retten har fastslaaet, at der er indtraadt et tab, har den alene kompetence til inden for rammerne af den nedlagte paastand at fastslaa, hvorledes og i hvilket omfang skaden skal erstattes. For at Domstolen kan udoeve sin kontrol med Rettens domme, skal disse imidlertid vaere tilstraekkeligt begrundede, ligesom de hvad angaar vurderingen af tabet skal angive de kriterier, der er lagt til grund for fastsaettelsen af erstatningsbeloebet.

Paa dette punkt er det en tilstraekkelig begrundelse for en dom, at Retten anvender flere forskellige kriterier til efterproevelse af, om det af sagsoegeren modtagne beloeb udgoer en passende godtgoerelse af det tab, han har lidt.

5 Det fremgaar af artikel 51, stk. 1, i statutten for Domstolen og af procesreglementets artikel 112, stk. 1, litra c), at et appelskrift skal angive praecist, hvilke elementer der anfaegtes i den dom, som paastaas ophaevet, samt de retlige argumenter, der saerligt stoetter denne paastand.

Et anbringende, hvorved Retten kritiseres for at have haft en bestemt opfattelse, men uden en praecis angivelse af det retsgrundlag, som burde have foranlediget den til at have en anden opfattelse, opfylder ikke dette krav.