Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – fastlæggelse af den relevante EU-ret – omformulering af spørgsmålene

(Art. 267 TEUF)

2. Fri bevægelighed for personer – arbejdstagere – EU-retlige bestemmelser – arbejdstager, som er bosat i en medlemsstat, ansat i en virksomhed i en anden medlemsstat og udøver sin beskæftigelse i et tredjeland – anvendelsesbetingelse – arbejdsforholdets tilknytning til en medlemsstats ret

(Art. 45 TEUF)

3. Fri bevægelighed for personer – arbejdstagere – restriktioner – udelukkelse af fritagelse for indkomstbeskatning for beskæftigelse udøvet af en arbejdstager, som er bosat i en medlemsstat og ansat i en virksomhed i en anden medlemsstat – ikke tilladt – berettigelse – foreligger ikke

(Art. 45 TEUF)

4. Fri bevægelighed for personer – arbejdstagere – restriktioner – arbejdstager, som er bosat i en medlemsstat og udøver sin beskæftigelse i et tredjeland – national lovgivning, der betinger vedkommendes fritagelse for indkomstbeskatning af, at tredjelandet indgiver oplysninger – administrativt samarbejde på beskatningsområdet – direktiv 2011/16 – pligt til gensidig bistand mellem en medlemsstats og en tredjestats kompetente myndigheder – foreligger ikke

(Art. 45 TEUF; Rådets direktiv 77/799 og 2011/16)

Sammendrag

1. Jf. afgørelsens tekst.

(jf. præmis 23 og 24)

2. De EU-retlige bestemmelser kan finde anvendelse på erhvervsmæssig beskæftigelse, der udøves uden for Unionens område, når arbejdsforholdet bevarer en tilstrækkelig snæver tilknytning til dette område. Dette princip bør forstås således, at det ligeledes omfatter tilfælde, hvor arbejdsforholdet har en tilstrækkelig tilknytning til en medlemsstats ret og dermed til de relevante retsregler i EU-retten.

En sådan tilknytning kan følge af den omstændighed, at en unionsborger, der er hjemmehørende i en medlemsstat, er blevet ansat af en virksomhed, der er etableret i en anden medlemsstat, og for hvilken unionsborgeren er beskæftiget. Den omstændighed, at unionsborgeren målrettet udelukkende har udøvet beskæftigelse i en tredjestat inden for rammerne af udviklingsbistanden, kan ikke drage tilknytningselementerne til EU-retten i tvivl.

(jf. præmis 41-43)

3. Artikel 45 TEUF skal fortolkes således, at den er til hinder for en national bestemmelse i en medlemsstat, hvorefter indtægter fra lønnet beskæftigelse oppebåret af en fuldt skattepligtig person, der er hjemmehørende i denne medlemsstat, er fritaget for indkomstbeskatning, når arbejdsgiveren er etableret i den nævnte medlemsstat, men ikke er skattefritaget, når arbejdsgiveren er etableret i en anden medlemsstat.

En sådan bestemmelse udgør en restriktion for arbejdskraftens frie bevægelighed, og den pågældende medlemsstat kan ikke påberåbe sig den omstændighed, at der ikke kan kræves samarbejde fra en anden medlemsstats side med henblik på at udføre undersøgelser eller indhente oplysninger for at foretage en korrekt ansættelse af de pågældende skatter og afgifter med henblik på at begrunde et afslag på en skattefordel. Der er nemlig intet til hinder for, at de berørte skattemyndigheder afkræver den skattepligtige de beviser, som de finder nødvendige i det førnævnte øjemed, og i givet fald afslår en anmodet fritagelse, hvis sådanne beviser ikke fremlægges. Det kan i denne forbindelse ikke udelukkes på forhånd, at den skattepligtige er i stand til at fremlægge relevant dokumentation, på grundlag af hvilken skattemyndighederne i beskatningsmedlemsstaten klart og præcist kan kontrollere, at den skattepligtige opfylder betingelserne for at opnå den pågældende skattefordel.

(jf. præmis 46, 51, 52 og 62 samt domskonkl.)

4. Jf. afgørelsens tekst.

(jf. præmis 55)