ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fri bevægelighed for personer − undtagelser − ansættelse i den offentlige administration − begreb − kaptajn og øverstestyrmand på skibe i handelsflåden − omfattet − betingelser — (Art. 39, stk. 4, EF)

2. Fri bevægelighed for personer — undtagelser — beskyttelse af den offentlige orden, den offentlige sikkerhed og den offentlige sundhed — generel udelukkelse af statsborgere i andre medlemsstater fra adgangen til stillinger som kaptajn og øverstestyrmand på skibe i handelsflåden — ulovligt — (Art. 39, stk. 3, EF)

3. Medlemsstater − forpligtelser − gennemførelse af fællesskabsretten − betingelse om gensidighed − ulovligt

4. Fri bevægelighed for personer — arbejdstagere — adgang for statsborgere i andre medlemsstater til stillinger som kaptajn og øverstestyrmand på skibe i handelsflåden betinget af gensidighed — ulovligt — (Art. 39 EF)

Sammendrag

1. Artikel 39, stk. 4, EF skal fortolkes således, at den kun giver en medlemsstat ret til at forbeholde stillinger som kaptajn og øverstestyrmand på handelsskibe, der sejler under dens flag, for sine egne statsborgere, såfremt de myndighedsbeføjelser, som er tildelt kaptajner og øverstestyrmænd på disse skibe, faktisk udøves regelmæssigt og ikke udgør en meget begrænset del af deres arbejde.

Undtagelsen fra arbejdskraftens frie bevægelighed ved ansættelser i den offentlige administration skal begrænses til, hvad der er absolut nødvendigt for at tilgodese den pågældende medlemsstats almene interesser. Disse interesser kommer ikke i fare, hvis offentligretlige beføjelser kun sporadisk eller snarere undtagelsesvis udøves af andre medlemsstaters statsborgere.

(jf. præmis 44 og 50 samt domskonkl. 1)

2. En medlemsstats generelle udelukkelse af statsborgere i andre medlemsstater fra adgangen til stillinger som kaptajn og øverstestyrmand i handelsflåden kan ikke retfærdiggøres af hensynet til den offentlige orden, den offentlige sikkerhed og den offentlige sikkerhed, som omhandlet i artikel 39, stk. 3, EF, idet medlemsstaternes adgang til at begrænse den frie bevægelighed for personer af disse hensyn ikke har til formål at undtage erhvervssektorer såsom handelsflåden eller erhverv såsom erhvervet som kaptajn eller øverstestyrmand på handelsskibe fra anvendelsesområdet for dette princip, for så vidt angår adgangen til beskæftigelse, men skal gøre det muligt for medlemsstaterne at nægte personer adgang til eller ophold på deres territorium, såfremt disses adgang eller ophold dér i sig selv udgør en fare for den offentlige orden, den offentlige sikkerhed og den offentlige sundhed.

(jf. præmis 48 og 49)

3. Gennemførelsen af de forpligtelser, som påhviler medlemsstaterne i medfør af traktaten eller afledt ret, kan ikke betinges af gensidighed.

(jf. præmis 61)

4. Artikel 39 EF skal fortolkes således, at den er til hinder for, at en medlemsstat stiller krav om gensidighed for at give statsborgere i de øvrige medlemsstater adgang til stillinger som kaptajn og øverstestyrmand på handelsskibe, der sejler under dens flag.

(jf. præmis 62 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Frie varebevægelser — samhandelen med tredjelande — proceduren for passiv forædling — fuldstændig eller delvis fritagelse for importafgifter af forædlingsprodukter — manglende overholdelse af betingelser og forpligtelser under denne ordning — bevis for manglende reel betydning — rækkevidde — (Rådets forordning nr. 2913/92, art. 145-151)

Sammendrag

Artikel 145-151 i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks skal fortolkes således, at de ikke er til hinder for, at en erhvervsdrivende, der har angivet varer under en ukorrekt toldposition ved disses midlertidige udførsel fra Fællesskabets område i henhold til proceduren for passiv forædling – selv i mangel af en formel ændring af angivelsen til midlertidig udførsel – fører bevis for, at den ukorrekte angivelse ikke har haft en reel betydning for denne procedures virkemåde i forordningens artikel 150, stk. 2’s forstand. Et sådant bevis skal gøre det muligt, uden nogen tvivl, at godtgøre, at forædlingsprodukterne er blevet fremstillet på grundlag af de midlertidigt udførte varer. Det tilkommer den forelæggende ret at afgøre – henset til samtlige omstændigheder i den foreliggende hovedsag – om den erhvervsdrivende har ført dette bevis. I bekræftende tilfælde kan det beløb i importafgifter, som ville være gældende for de midlertidigt udførte varer ifølge disses korrekte position, fradrages, når forædlingsprodukterne overgår til fri omsætning.

(jf. præmis 55 og domskonkl. 1-4)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Socialpolitik — tilnærmelse af lovgivningerne — overførsel af virksomheder — varetagelse af arbejdstagernes rettigheder — direktiv 77/187 — anvendelsesområde — ordregiver, der indgår aftale om overdragelse af den fulde drift af et storkøkken — væsentlige materielle aktiver, som tilhørte ordregiveren, og som de to erhvervsdrivende har anvendt i umiddelbar forlængelse af hinanden − tilkendegivelse fra den anden erhvervsdrivende om ikke at ville overtage den første erhvervsdrivendes ansatte − omfattet — (Rådets direktiv 77/187, art. 1)

Sammendrag

Artikel 1 i direktiv 77/187 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder, bedrifter eller dele af bedrifter skal fortolkes således, at direktivet finder anvendelse i en situation, hvor en ordregiver, som ved aftale havde overdraget den fulde drift af et hospitalsstorkøkken til en erhvervsdrivende, opsiger aftalen og indgår en ny aftale med en anden erhvervsdrivende, som skal levere den samme ydelse, når det forholder sig således, at den anden erhvervsdrivende anvender væsentlige materielle aktiver, som tidligere blev anvendt af den første erhvervsdrivende, og som ordregiveren har stillet til deres rådighed i umiddelbar forlængelse af hinanden, selv om den anden erhvervsdrivende havde tilkendegivet ikke at ville overtage den første erhvervsdrivendes ansatte.

(jf. præmis 43 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Landbrug — fælles markedsordning — anvendelse af national konkurrenceret — de nationale myndigheders kompetence — grænser

2. Landbrug — fælles markedsordning — sukker — produktionskvoter — beslutning truffet af en medlemsstats kompetente myndighed om, at der i forbindelse med godkendelsen af en sammenlægning af sukkervirksomheder foretages en omfordeling af sukkerproduktionskvoter — omfordeling mod vederlag — ulovlig — (Rådets forordning nr. 1785/81, art. 25, stk. 1, nr. 193/82, art. 4, og nr. 1260/2001)

Sammendrag

1. Når medlemsstaterne er beføjede til at anvende deres nationale konkurrenceret på en sektor omfattet af en fælles markedsordning, skal de overholde de principper og almindelige regler, der gælder for den fælles landbrugspolitik, og afholde sig fra at gøre undtagelser fra eller i øvrigt tilsidesætte den omhandlede fælles markedsordning.

(jf. præmis 54)

2. Såfremt den kompetente myndighed i en medlemsstat, der varetager udøvelsen af den administrative kontrol med fusioner og virksomhedsovertagelser, af hensyn til beskyttelsen af konkurrencen finder det nødvendigt, at der foretages en ny fordeling af sukkerproduktionskvoterne mellem de virksomheder, der er etableret i medlemsstaten, er bestemmelserne i forordning nr. 1785/81 om den fælles markedsordning for sukker og bestemmelserne i forordning nr. 193/82 om almindelige regler for overførsel af kvoter i sukkersektoren til hinder for, at denne myndighed bestemmer, at en sådan overførsel eller omfordeling foretages mod vederlag.

Kvoteordningen udgør nemlig en markedsreguleringsmekanisme for sukkersektoren, som skal sikre gennemførelsen af formål i almenhedens interesse. Disse kendetegn ved kvoteordningen i sukkersektoren udelukker, at kvoterne kan overføres fra en virksomhed til en anden mod vederlag i henhold til markedsmekanismerne. Et kvotesalg ved offentlige licitation, som bygger på rent økonomiske betragtninger, tager ikke højde for formålene i almenhedens interesse, som er fastsat i fællesskabslovgivningen vedrørende sukkersektoren, og kvotesalget ville derfor ikke gøre det muligt for de nationale myndigheder at sikre overholdelsen af betingelserne i disse bestemmelser. Endvidere ville en overførsel mod vederlag give de virksomheder, som erhverver kvoterne, en ejendomsret til dem. En sådan ret ville imidlertid begrænse medlemsstaternes skønsmargen ved udøvelsen af den kompetence, de er blevet tildelt på kvoteområdet ved fællesskabsbestemmelserne. Hvis der bestod en sådan ejendomsret, kunne det gøre indgreb i den fleksibilitet, der præger et markedsreguleringsinstrument, såsom kvoterne i sukkersektoren, som kan variere over tid ud fra situationen på markedet og kravene til den fælles landbrugspolitik.

Ikrafttrædelsen af forordning nr. 1260/2001 om den fælles markedsordning for sukker ændrer i denne forbindelse ikke fortolkningen af fællesskabsbestemmelserne, for så vidt som den gentager indholdet af de relevante bestemmelser i de nævnte forordninger, som den erstatter.

(jf. præmis 47-50, 62, 65 og 66 samt domskonkl. 1 og 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fællesskabsret — tekster på flere sprog — ensartet fortolkning — uoverensstemmelse mellem de forskellige sproglige versioner — ordningens almindelige opbygning og formål afgørende for vurderingen

2. Fælles toldtarif — toldværdi — transaktionsværdi — fastsættelse — rentebetaling i henhold til en finansieringsordning — manglende inddragelse — betingelser — renter angivet særskilt i forhold til den pris, der faktisk er betalt eller skal betales — deklaration uden angivelse af renter, der er betalt eller skal betales — [Kommissionens forordning nr. 1495/80, art. 3, stk. 2, litra a)]

Sammendrag

1. Samtlige sproglige versioner af en fællesskabstekst bør principielt tillægges den samme værdi, som navnlig ikke kan afhænge af størrelsen af den befolkning i medlemsstaterne, der benytter sig af det pågældende sprog. Af hensyn til en fortsat ensartet fortolkning af fællesskabsretten er det vigtigt, at den pågældende bestemmelse, når der er uoverensstemmelse mellem versionerne, fortolkes på baggrund af den almindelige opbygning af og formålet med det regelsæt, som den indgår i.

(jf. præmis 32 og 33)

2. Artikel 3, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1495/80 om gennemførelse af visse bestemmelser i forordning nr. 1224/80 om varers toldværdi, som ændret ved forordning nr. 220/85, hvorefter undladelsen af at medregne renter i henhold til en finansieringsordning i toldværdien er underordnet kravet om, at rentebeløbet skal være »særskilt angivet« i forhold til den pris, der er betalt eller skal betales for de indførte varer, skal fortolkes således, at betaling af renter er særskilt angivet i forhold til selve vareprisen, også når der ved toldmyndighedernes registrering af toldangivelsen alene foreligger en faktura vedrørende nettoprisen for varerne, og uanset det hverken på grundlag af denne eller af toldværdideklarationen udtrykkeligt eller forudsætningsvis kan udledes, at køberen ved den omhandlede købstransaktion har betalt eller skal betale renter til sælger.

(jf. præmis 30 og 43 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fiskale bestemmelser — harmonisering af lovgivningerne — omsætningsafgifter — det fælles merværdiafgiftssystem — fritagelser i henhold til sjette direktiv — fritagelse for behandling af personer som led i udøvelse af lægegerning og dertil knyttede erhverv — rækkevidde — lægesagkyndig vurdering i forbindelse med tilkendelse af en invalidepension — ikke omfattet — [Rådets direktiv 77/388, art. 13, punkt A, stk. 1, litra c)]

Sammendrag

Artikel 13, punkt A, stk. 1, litra c), i sjette direktiv 77/388 om fritagelse for merværdiafgift af visse lægelige ydelser fritager ikke alle ydelser, der kan udføres som led i udøvelse af lægegerning og dertil knyttede erhverv, men udelukkende »behandling af personer«.

Det er i denne forbindelse formålet med en lægelig ydelse, der afgør, om ydelsen skal være momsfritaget. Hvis en sådan ydelse er udført i en sammenhæng, der gør det muligt at fastslå, at hovedformålet ikke er at beskytte, herunder at fastholde eller retablere, en sundhedstilstand, men snarere at levere en udtalelse, der er påkrævet forud for, at der træffes en beslutning, der har retlige virkninger, finder fritagelsen ikke anvendelse på denne ydelse.

Artikel 13, punkt A, stk. 1, litra c), skal herefter fortolkes således, at merværdiafgiftsfritagelsen efter denne bestemmelse ikke finder anvendelse på en læges ydelser, der består i at udarbejde en undersøgelsesrapport om en persons sundhedstilstand med henblik på at underbygge eller underkende en ansøgning om udbetaling af invalidepension. Den omstændighed, at den lægesagkyndige er udmeldt af en ret eller en pensionsforsikringsanstalt, er herved uden betydning.

(jf. præmis 35, 42 og 45 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Statsstøtte — begreb — betaling af omkostningerne ved bortskaffelse af døde dyr og slagteaffald forbundet med kvægavleres og slagteriers erhvervsmæssige virksomhed — omfattet — (EF-traktaten art. 92, stk. 1 (efter ændring nu art. 87, stk. 1, EF))

2. Statsstøtte — begreb — foranstaltningens selektive karakter — (EF-traktaten art. 92, stk. 1 (efter ændring nu art. 87, stk. 1, EF))

3. Statsstøtte — påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne — bedømmelseskriterier — (EF-traktaten art. 92 (efter ændring nu art. 87 EF))

Sammendrag

1. Støttebegrebet kan ikke blot omfatte positive ydelser som bl.a. tilskud, lån eller deltagelse i virksomheders kapital, men ligeledes indgreb, der under forskellige former, f.eks. levering af varer eller tjenesteydelser på præferencevilkår, letter de byrder, som normalt belaster en virksomheds budget, og derved, uden at være tilskud i ordets egentlige forstand, er af samme art og har tilsvarende virkninger. I denne forbindelse sondrer traktatens artikel 92, stk. 1 (efter ændring nu artikel 87, stk. 1, EF) ikke under hensyn til grundene til eller formålet med de statslige interventioner, men definerer dem i kraft af deres virkninger.

Da den økonomiske byrde ved bortskaffelse af døde dyr og slagteaffald således skal betragtes som en omkostning forbundet med kvægavleres og slagteriers erhvervsmæssige virksomhed, må et offentligt tiltag for at fritage dem for denne økonomiske byrde ses som en økonomisk fordel, der kan fordreje konkurrencen, som omhandlet i traktatens artikel 92, stk. 1.

(jf. præmis 28, 29, 31, 33 og 34)

2. Ifølge traktatens artikel 92, stk. 1 (efter ændring nu artikel 87, stk. 1, EF) skal der tages stilling til, om en statslig foranstaltning som led i en bestemt retlig ordning kan begunstige »visse virksomheder eller visse produktioner« i forhold til andre virksomheder. I bekræftende fald opfylder foranstaltningen den betingelse om selektivitet, der er afgørende for begrebet statsstøtte, som omhandlet i denne bestemmelse.

Den omstændighed, at de virksomheder, som kan have fordel af den omhandlede foranstaltning, hører til i forskelligartede erhvervssektorer, er ikke tilstrækkelig til at rejse tvivl med hensyn til støttens selektive karakter, og følgelig til, at foranstaltningen ikke kvalificeres som statsstøtte.

(jf. præmis 35 og 39)

3. Når en økonomisk støtte, som ydes af en stat, styrker en virksomheds stilling i forhold til andre virksomheder, som den konkurrerer med i samhandelen inden for Fællesskabet, må det antages, at denne samhandel påvirkes af støtten.

(jf. præmis 41)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug — tilnærmelse af lovgivningerne — sundhedsbestemmelser for produktion og afsætning af rå mælk, varmebehandlet mælk og mælkebaserede produkter — direktiv 92/46 — nationale bestemmelser, der for mælk pasteuriseret ved høj temperatur fastsætter en sidste anvendelsesdato på fire dage — ulovlig — (Art. 28 EF og 30 EF; Rådets direktiv 92/46)

Sammendrag

Direktiv 92/46 om sundhedsbestemmelser for produktion og afsætning af rå mælk, varmebehandlet mælk og mælkebaserede produkter, som ændret ved direktiv 94/71, samt artikel 28 EF og 30 EF er til hinder for nationale bestemmelser, der for mælk pasteuriseret ved høj temperatur fastsætter en sidste anvendelsesdato på fire dage efter emballeringen af produktet.

(jf. præmis 54 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer — arbejdstagere — ligebehandling — personer, der har forladt deres oprindelsesstat for at arbejde som tjenestemænd ved De Europæiske Fællesskaber i en anden medlemsstat — udgifter til en hushjælp i denne medlemsstat — bopæl i skattemæssig henseende i oprindelsesstaten — fradrag af disse udgifter i deres skattepligtige indkomst — afslag — ulovlig — (EF-traktaten, art. 48 (efter ændring nu art. 39 EF); protokollen vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter, art. 14)

Sammendrag

Traktatens artikel 48 (efter ændring nu artikel 39 EF), sammenholdt med artikel 14 i protokollen vedrørende De Europæiske Fællesskabers privilegier og immuniteter, er til hinder for, at tjenestemænd ved De Europæiske Fællesskaber med oprindelse i Tyskland, som er bosiddende i Luxembourg, hvor de udøver deres beskæftigelse som tjenestemænd, og som har udgifter til en hushjælp i Luxembourg, ikke kan fratrække disse udgifter i deres skattepligtige indkomst i Tyskland, fordi de bidrag, der er indbetalt for hushjælpen, ikke er blevet betalt til den lovpligtige pensionsforsikring i denne stat, men til den luxembourgske ordning.

(jf. præmis 44 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Etableringsfrihed — fri udveksling af tjenesteydelser — restriktioner — national lovgivning, der under trussel om straf indeholder et forbud mod indsamling af væddemål uden en koncession eller tilladelse — ikke tilladt — begrundet i almene hensyn — overholdelse af proportionalitetsprincippet og af forbuddet mod forskelsbehandling — efterprøvelse ved de nationale domstole — (Art. 43 EF og 49 EF)

Sammendrag

En national lovgivning, der – under trussel om straf – indeholder et forbud mod udøvelse af virksomhed med indsamling, modtagelse, registrering og videresendelse af tilbud om væddemål, navnlig vedrørende sportsbegivenheder, uden en koncession eller tilladelse, der er udstedt af den pågældende medlemsstat, udgør en restriktion for etableringsfriheden og for den frie udveksling af tjenesteydelser i medfør af artikel 43 EF, henholdsvis artikel 49 EF, der for at være berettiget skal kunne begrundes i tvingende almene hensyn, være egnet til at sikre virkeliggørelsen af det formål, der forfølges, ikke gå ud over, hvad der er nødvendigt for at opnå dette formål, og anvendes uden forskelsbehandling.

I den forbindelse tilkommer det de nationale domstole at afgøre, om den nationale lovgivning under hensyn til den måde, hvorpå den konkret gennemføres, virkelig har de formål, der kunne begrunde den, og om de restriktioner, som den pålægger, ikke virker uforholdsmæssige i forhold til disse formål.

I det omfang myndighederne i en medlemsstat ansporer og opmuntrer forbrugerne til at deltage i lotterier, hasard- eller væddemålsspil med henblik på, at de offentlige finanser kan drage fordel heraf på det økonomiske plan, kan myndighederne i den pågældende stat især ikke påberåbe sig, at hensynet til den offentlige orden gør det nødvendigt at reducere spillemulighederne, som begrundelse for foranstaltninger som dem, der er omhandlet i hovedsagen. Såfremt straf pålægges enhver, der indgår væddemål via internettet fra sin bopæl i denne medlemsstat med en bookmaker, der er etableret i en anden medlemsstat, skal de nationale domstole endvidere sikre sig, at dette ikke er en uforholdsmæssig sanktion.

(jf. præmis 65, 69, 72 og 76 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende — arbejdsløshed — grænsearbejder, der er helt arbejdsløs — søgning efter beskæftigelse i en eller flere andre medlemsstater — fortsat ret til ydelser i bopælsmedlemsstaten — [Rådets forordning nr. 1408/71, art. 69 og 71, stk. 1, litra a), nr. ii)]

Sammendrag

Ved ikke at give grænsearbejdere, der er helt arbejdsløse, mulighed for at benytte sig af den i artikel 69 i forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 2001/83, foreskrevne mulighed for, på de i denne artikel fastsatte betingelser at rejse til en eller flere andre medlemsstater for at søge beskæftigelse dér samtidig med, at retten til ydelser ved arbejdsløshed bevares, tilsidesætter en medlemsstat de forpligtelser, der påhviler den i henhold til forordningens artikel 69 og 71.

Bopælsmedlemsstaten har nemlig enekompetence til efter sin lovgivning og ved sine institutioner at udrede ydelser ved arbejdsløshed til de grænsearbejdere, der er omfattet af artikel 71, stk. 1, litra a), nr. ii), i forordning nr. 1408/71. Det følger heraf, at det ligeledes alene er denne medlemsstat, der er i stand til at sikre en eventuel fortsat opretholdelse af disse ydelser til fordel for denne arbejdstager, når den pågældende rejser til en anden medlemsstat med henblik på at søge beskæftigelse dér.

(jf. præmis 33 og 48 samt domskonkl. 1)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Konventionen om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser — specielle kompetenceregler — kompetence i sager om underholdspligt — regressøgsmål iværksat af en offentlig myndighed, der er indtrådt i den underholdsberettigedes krav — konventionens artikel 5, nr. 2, ikke anvendelig — (Bruxelles-konventionen af 27.9.1968, art. 5, nr. 2)

Sammendrag

Artikel 5, nr. 2, i konventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgørelser i borgerlige sager, herunder handelssager, som ændret ved konventionen af 9. oktober 1978 om Kongeriget Danmarks, Irlands og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands tiltrædelse, ved konventionen af 25. oktober 1982 om Den Hellenske Republiks tiltrædelse og ved konventionen af 26. maj 1989 om Kongeriget Spaniens og Den Portugisiske Republiks tiltrædelse, som bestemmer, at i sager om underholdspligt er retten på det sted, hvor den underholdsberettigede har sin bopæl eller sit sædvanlige opholdssted, tillagt en speciel kompetence, skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke kan gøres gældende af en offentlig myndighed, der har iværksat et regressøgsmål for at inddrive beløb, som den i henhold til offentlig ret har udbetalt i form af uddannelsesstøtte til en underholdsberettiget, i hvis krav på underhold myndigheden er indtrådt i forhold til den underholdsforpligtede.

Når den underholdsberettigede har modtaget den støtte, som vedkommende havde krav på, er der ingen grund til, at den underholdspligtige fratages den beskyttelse, han er tillagt i konventionens artikel 2, navnlig ikke når retterne i den stat, hvor sagsøgte har bopæl, er bedre i stand til at vurdere sagsøgtes økonomiske situation.

(jf. præmis 31 og 34 samt domskonkl.)