RETTEN FOR EU-PERSONALESAGERS DOM

(Anden Afdeling)

11. december 2013

Carlos Andres m.fl.

mod

Den Europæiske Centralbank (ECB)

»Personalesag — ansatte i ECB — ændring af pensionsordningen — frysning af pensionsordningen — iværksættelse af pensionsordningen — høring af tilsynsudvalget — høring af Personaleudvalget — høring af Det Generelle Råd — høring af Styrelsesrådet — treårlig evaluering af pensionsordningen — tilsidesættelse af ansættelsesvilkårene — åbenbart urigtigt skøn — proportionalitetsprincippet — erhvervede rettigheder — retssikkerhedsprincippet og princippet om forudsigelighed — oplysningspligt«

Angående:

Søgsmål anlagt i henhold til artikel 36.2 i protokollen om statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank, som er bilagt EU-traktaten og EUF-traktaten, hvorunder Carlos Andres og 168 andre sagsøgere i det væsentlige har nedlagt påstand dels om annullation af deres lønsedler for juni måned 2009, for så vidt som denne lønseddel udgør den første iværksættelse i forhold til dem af den nye pensionsordning for Den Europæiske Centralbank (ECB), der blev vedtaget den 4. maj 2009, samt annullation af alle tidligere og fremtidige lønsedler, dels at ECB tilpligtes at betale forskellen mellem den løn eller den pension, som sagsøgerne ville have modtaget under anvendelse af den tidligere gældende pensionsordning, og den løn eller den pension, der følger af den nye pensionsordning såvel som til betaling af erstatning og renter for det tab, de mener at have lidt på grund af faldet i deres købekraft.

Udfald:

Den Europæiske Centralbank frifindes. Carlos Andres og de 168 øvrige sagsøgere, hvis navne er anført i bilaget, bærer deres egne omkostninger og betaler ECB’s omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – ansatte ved Den Europæiske Centralbank – pensioner – udskiftning af pensionsplanen med en pensionsordning – ophævelse af retten til tidlig pensionering med fuld pension fra en alder af 60 år – anvendelse af de nye bestemmelser over for ansatte, der ikke har opnået denne alder på datoen for reformens ikrafttræden – tilsidesættelse af princippet om opretholdelse af velerhvervede rettigheder – foreligger ikke – ret til opretholdelse af de tidligere gældende omregningsfaktorer for pension – foreligger ikke

Den Europæiske Centralbank – direktion – møder – indkaldelse – pligt for formanden for ECB til at indkalde til et møde for at behandle en skrivelse fra ECB’s personaleudvalg – foreligger ikke

Da tilsynsudvalget for Den Europæiske Centralbanks opgaver alene vedrører gennemførelsen af pensionsplanen og ikke dens udarbejdelse, kan det nævnte udvalg udelukkende afgive udtalelser i forbindelse med aspekter, der vedrører den generelle gennemførelse af pensionsplanen, og har ingen kompetence til i al almindelighed at afgive udtalelser vedrørende de ændringer i pensionsordningen, som Den Europæiske Centralbank overvejer. Tilsynsudvalgets kompetencer er derfor ikke overskredet, hvis høringen af udvalget er begrænset til den del af reformen, der er relateret til en frysning af pensionsordningen. I denne forbindelse, og idet pligten til at udvise rettidig omhu er pålagt Den Europæiske Centralbank, når den vedtager en generel retsakt over for sine ansatte, forhindrer denne pligt dog ikke administrationen i at se bort fra rækkevidden af de relevante bestemmelser. Selv om det således er korrekt, at hverken det tidligere gældende bilag III til ansættelsesvilkårene eller mandatet for tilsynsudvalget udtrykkeligt forbyder høring af det nævnte udvalg vedrørende de ændringer, der overvejes i forbindelse med reformen af pensionsordningen, forholder det sig nemlig på den ene side således, at disse bestemmelser ikke medfører en pligt til at foretage en sådan høring, og på den anden side, at tilsynsudvalget kun har ret til at afgive udtalelser om spørgsmål, der vedrører den almindelige gennemførelse af pensionsplanen. Under disse omstændigheder kan ECB ikke foreholdes, at den ikke tog hensyn til personalets interesser i forbindelse med sin beslutning om ikke at høre tilsynsudvalget omkring oprettelsen af pensionsordningen. (jf. præmis 141, 143, 146 og 147) Henvisning til: Personaleretten: 15. december 2010, sag F-66/09, Saracco mod ECB, præmis 106; 29. september 2011, sag F-9/07, Angé Serrano mod Parlamentet, præmis 89

Den forpligtelse til høring, som påhviler Den Europæiske Centralbank i forbindelse med en reform af sin pensionsordning, medfører, at den skal give tilsynsudvalget for pensionsplanen de relevante oplysninger under hele høringsprocessen, i hvilken forbindelse målet er, at det nævnte udvalg kan medvirke i høringsprocessen så fuldstændigt og effektivt som muligt. Dette opnås ved, at ECB giver udvalget alle nye, relevante oplysninger, indtil den nævnte proces er afsluttet. Interne forberedende dokumenter, som ECB i princippet skal nægte at give aktindsigt i til andre organer end dens beslutningstagende organer, er ikke omfattet af denne forpligtelse. Det samme gælder for forberedende dokumenter til møder afholdt af Styrelsesrådet, direktionen og Det Generelle Råd samt de skærmpræsentationer, der laves i løbet af disse. Hvad i øvrigt angår referater af de møder, der afholdes af Styrelsesrådet, direktionen og Det Generelle Råd i henhold til artikel 10.4 i protokol om statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank og til artikel 23.1 i Den Europæiske Centralbanks forretningsorden, er de møder, der afholdes af ECB’s beslutningstagende organer, fortrolige, medmindre Styrelsesrådet giver formanden for ECB lov til at offentliggøre disses forhandlinger. Under disse omstændigheder er ECB ikke forpligtet til på eget initiativ at videregive dem til tilsynsudvalget. (jf. præmis 153, 154, 157, 164 og 220) Henvisning til: Domstolen: 10. september 2009, sag C-44/08, Akavan Erityisalojen Keskusliitto AEK m.fl., præmis 53

Høringen af Personaleudvalget består alene i en ret til at blive hørt. Selv om den forudgående høring af det nævnte udvalg er et vigtigt element i den sociale dialog, idet den i forhold til visse områder, der vedrører personalets interesser, gør det muligt for udvalget at deltage effektivt i beslutningsprocessen, er der dog tale om en beskeden deltagelse i en beslutning, for så vidt som bestemmelsen ikke indeholder nogen forpligtelse for administrationen til at efterkomme de udtalelser, som Personaleudvalget afgiver under høringen. Administrationen skal nøje overholde denne forpligtelse, når høringen af nævnte udvalg er egnet til at kunne udøve indflydelse på den vedtagne retsakts indhold, idet den effektive virkning af pligten til at høre nævnte udvalg ellers ville blive tilsidesat. Personaleudvalget for Den Europæiske Centralbanks ret til at blive hørt medfører således ikke en sikkerhed for at have indflydelse på beslutningsprocessen, idet ECB ikke er forpligtet til at følge de synspunkter, som det organ, der er blevet hørt, har givet udtryk for. I denne forbindelse afhænger spørgsmålet om, hvorvidt høringsprocessen har eller ikke har en effektiv virkning, således ikke af antallet eller indholdet af de ændringer, som ECB har foretaget på begæring af personaleudvalget i sit oprindelige reformforslag, men af de reelle muligheder, som nævnte udvalg har fået for på hensigtsmæssig måde at fremføre deres synspunkter vedrørende ECB’s forslag og til at undersøge andre mulige løsninger. (jf. præmis 191 og 192) Henvisning til: Retten i Første Instans: 20. november 2003, sag T-63/02, Cerafogli og Poloni mod ECB, præmis 23 og den deri nævnte retspraksis

Formanden for ECB er på ingen måde forpligtet til at træffe foranstaltninger – herunder at indkalde ECB’s direktion til møde, for at en skrivelse fra Personaleudvalget kan fremlægges for medlemmerne af direktionen og Styrelsesrådet. Selv om det i henhold til artikel 6 i Den Europæiske Centralbanks forretningsorden er korrekt, at formanden for sidstnævnte kan indkalde direktionen til møder, når han vurderer, at dette er nødvendigt, og at artikel 4 i forretningsordenen for direktionen giver direktionen mulighed for at træffe beslutninger via telekonference, gælder det, at det tilkommer nævnte formand at vurdere behovet for at indkalde til et sådant møde med direktionen eller til at organisere en telekonference. (jf. præmis 241)

I overensstemmelse med princippet om forsvarlig økonomisk forvaltning er det Den Europæiske Centralbanks ansvar at gennemføre de foranstaltninger, som den vurderer er egnede til at afhjælpe det strukturelle underskud, i sin pensionsplan. Selv om det er korrekt, at artikel 6.3 i det tidligere gældende bilag III til ansættelsesvilkårene for ansatte ved Den Europæiske Centralbank bestemmer, at sidstnævnte skal betale de supplerende bidrag fra ECB’s almindelige aktiver, som Styrelsesrådet på baggrund af aktuarmæssig rådgivning vurderer er passende, er ECB, når det nævnte råd vurderer, at det ikke er hensigtsmæssigt for fremtiden at opretholde ECB’s forpligtelse til at betale supplerende bidrag til pensionsplanen, ikke forpligtet til at gennemføre en sådan betaling. Ligeledes kan det ikke med rette hævdes, at Den Europæiske Centralbank burde have genoprettet den finansielle ligevægt i pensionsplanen ved at hæve sine regelmæssige bidrag i medfør af artikel 6.6 i det tidligere gældende bilag III til ansættelsesvilkårene. Det fremgår nemlig af selve ordlyden i denne bestemmelse, at en sådan beslutning udelukkende træffes af Styrelsesrådet. I øvrigt har Styrelsesrådet i medfør af artikel 5.1 og 6.6 i det tidligere gældende bilag III til ansættelsesvilkårene til en hver tid beføjelse til at standse ECB’s bidrag til selve pensionsplanen. Navnlig er det ligeledes beføjet til at træffe væsentlig mindre drastiske beslutninger såsom at nægte at betale supplerende bidrag eller forhøjede almindelige bidrag. (jf. præmis 268, 269, 271 og 272)

Den aktuarmæssige balance i EU-tjenestemændenes pensionsordning, som vedtægtens bilag XII definerer de nærmere regler for, tager på lang sigt hensyn til den økonomiske udvikling og de finansielle variabler og kræver komplicerede statistiske beregninger. Derfor råder EU-lovgiver over et vidt skøn til at vedtage de nærmere regler for pensionsordningens balance. Det samme gælder for de regulerende foranstaltninger, der er truffet af Styrelsesrådet for Den Europæiske Centralbank, idet dette ligeledes råder over et vidt skøn i forhold til at sikre den aktuarmæssige balance i pensionsordningen for ECB’s personale. Når det imidlertid drejer sig om et område, hvor lovgiver råder over et vidt skøn, er proportionalitetskontrollen begrænset til en undersøgelse af, om den pågældende foranstaltning er åbenbart uhensigtsmæssig i forhold til det mål, som vedkommende institution har til opgave at forfølge. I denne forbindelse kan den omstændighed, at følgerne af reformen er anderledes i forhold til bidragene for personalet og for ECB i dennes egenskab af arbejdsgiver, ikke alene medføre, at der er sket en tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet, idet det tidligere gældende bilag III til ansættelsesvilkårene ikke indførte nogen forpligtelse for ECB til automatisk at betale supplerende bidrag med det formål at fjerne et eventuelt underskud i pensionsplanen, i hvilken forbindelse Styrelsesrådet – der har vurderet, at det er hensigtsmæssigt at fastfryse pensionsplanen og erstatte den med pensionsordningen – i øvrigt skal give samtykke til en sådan betaling. (jf. præmis 315-318 og 321) Henvisning til: Personaleretten: 11. juli 2007, sag F-105/05, Wils mod Parlamentet, præmis 70, 72 og 73

Selv om arbejdsforholdet mellem ECB og personalet er af kontraktmæssig karakter, fremgår det også af artikel 9, litra a), i de nævnte ansættelsesvilkår, at dette forhold er reguleret ved ansættelseskontrakter, der er indgået i overensstemmelse med de nævnte ansættelsesvilkår. Heraf følger, at betingelserne i de nævnte ansættelsesvilkår samt i det tidligere gældende bilag III vedrørende ECB’s pensionsordning udgør en del af personalets ansættelseskontrakter. I denne forbindelse kan arbejdsvilkårene ikke anses for at være en kollektiv overenskomst som omhandlet i artikel 2, stk. 2, litra j) og i), i direktiv 91/533 om arbejdsgiverens pligt til at underrette arbejdstageren om vilkårene for arbejdskontrakten eller ansættelsesforholdet, idet de er blevet ensidigt vedtaget af Styrelsesrådet alene i forbindelse med udøvelsen af dets reguleringsmæssige beføjelser, som er tillagt det i medfør af artikel 36.1 i protokol om statutten for Det Europæiske System af Centralbanker og Den Europæiske Centralbank, og de har ikke været genstand for forhandlinger mellem institutionen og dens ansatte. Da ansættelseskontrakterne indgås i overensstemmelse med ansættelsesvilkårene, følger det således af nævnte artikel 9, litra a), at når de ansatte medunderskriver det ansættelsesbrev, som omhandles i vilkårenes artikel 10, litra a), forpligter de sig til at følge sidstnævnte vilkår uden individuelt at kunne forhandle om noget forhold. De overensstemmende viljeserklæringer er således delvis begrænset til en accept af de rettigheder og pligter, der er fastsat i ansættelsesvilkårene. Disse kontrakter er i vidt omfang af vedtægtsmæssig karakter, og allerede på stadiet for deres indgåelse er de fremtidige ansattes partsautonomi meget svag. Kontrakterne kan ganske vist indeholde andre forhold, som den pågældende ansatte har accepteret efter afslutningen af drøftelser om f.eks. det væsentlige indhold af de opgaver, han betros. Eksistensen af sådanne forhold er dog ikke i sig selv til hinder for, at ECB’s beslutningstagende organer kan udøve deres frie skøn for at iværksætte de foranstaltninger, der følger af de pligter af almen interesse, som hidrører fra ECB’s særlige opgave. De nævnte organer kan således, for at tage højde for sådanne opgavemæssige krav, og herunder bl.a. for selv at kunne tilpasse sig nye behov, træffe beslutninger eller ensidige foranstaltninger, som bl.a. vil kunne ændre vilkårene for opfyldelsen af ansættelseskontrakterne. Heraf følger, at ECB’s beslutningstagende organer ved udøvelsen af denne beføjelse på ingen måde befinder sig i en anden situation end den, som gælder for beslutningstagende organer i de andre af Unionens organer og institutioner i deres forhold til deres ansatte. Følgelig kan bestemmelserne i ansættelsesvilkårene for ansatte ved Den Europæiske Centralbank samt bestemmelserne i det tidligere gældende bilag III vedrørende pensionsplanen ikke anses for at være urørlige betingelser i ansættelsesforholdet mellem ECB og dens personale, der er af en sådan art, at Den Europæiske Centralbank er retligt ude af stand til at ændre dem uden samtykke fra sit personale, og at ECB ved at handle således ville have overtrådt de grundlæggende betingelser i personalets ansættelsesvilkår. (jf. præmis 373-375 og 377-380) Henvisning til: Den Europæiske Unions Ret: 14. oktober 2004, sag C-409/02, Pflugradt mod ECB, præmis 34-37, 49 og 53 Retten i Første Instans: 18. oktober 2001, sag T-333/99, X mod ECB, præmis 61

En tjenestemand kan kun støtte sig på en velerhvervet rettighed, hvis det retsstiftende forhold er opstået inden for rammerne af den ordning, som var gældende før den ændring af denne, som sagsøgeren anfægter ved sit søgsmål. Hvad angår en reform af ansættelsesvilkårene for ansatte ved Den Europæiske Centralbank, der involverer ændringen af det tidligere gældende bilag III til de nævnte vilkår for at fastfryse ECB’s pensionsplan og udskiftningen af nævnte plan med en ny pensionsordning, nemlig pensionsordningen for så vidt angår et medlem af nævnte personales velerhvervede ret til pensionering med fuld pension fra en alder af 60 år i medfør af artikel 11.1 og 11.5 i det nævnte tidligere gældende bilag III, følger det af disse bestemmelser, at den omstændighed, at et medlem har nået en alder af 60 år, udgør det retsstiftende forhold, som gør det muligt for vedkommende at anmode om den umiddelbare afvikling af sine pensionsrettigheder og betaling af ydelserne, uden at disse er blevet reduceret. Følgelig har et medlem af ECB’s personale, der ikke er fyldt 60 år på datoen for reformens ikrafttræden på dette tidspunkt, kun en delvis erhvervet ret og ikke en velerhvervet ret til at få afviklet sine pensionsrettigheder uden reduktion af ydelserne. I øvrigt, og idet der er en klar sondring mellem erhvervelse af ret til pension og den udbetaling af ydelser, der følger heraf, bliver de velerhvervede rettigheder i forhold til en pension ikke tilsidesat, når ændringer af størrelsen af de faktisk udbetalte beløb følger af omregningsfaktorernes indflydelse, i hvilken forbindelse disse ændringer ikke anfægter selve pensionsretten. Omregningsfaktorerne for pension er ikke en del af selve pensionsretten, men udgør et instrument, der sikrer, at pensionsydelserne bliver beregnet ud fra de seneste dødelighedstabeller. Idet omregningsfaktorerne imidlertid navnlig er baseret på dødelighedstabeller, er en regelmæssig ajourføring afgørende i forbindelse med at afspejle prognoserne med hensyn til den forventede levealder. Følgelig kan et medlem af ECB’s personale ikke drage fordel af en velerhvervet ret til opretholdelsen af de anvendte omregningsfaktorer for pension, som var i kraft inden reformens ikrafttrædelse, eller, når tiden er inde, af afviklingen af sine pensionsrettigheder for de perioder, der er tilbagelagt inden for rammerne af den – navnlig i medfør af de nævnte faktorer – fastfrosne plan. (jf. præmis 385-387, 389 og 390) Henvisning til: Domstolen: 11. marts 1982, sag 127/80, Grogan mod Kommissionen, præmis 14 og 15 Retten i Første Instans: 29. november 2006, sag T-135/05, Campoli mod Kommissionen, præmis 78 og 80; 11. juli 2007, sag T-58/05, Centeno Mediavilla m.fl. mod Kommissionen, præmis 58 og den deri nævnte retspraksis