Forslag til afgørelse fra generaladvokat Mischo fremsat den 5. februar 1987. - SISMA S. P. A. MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - EKSF - STAALPRODUKTIONSKVOTER - BOEDE. - SAG 32/86.



Samling af Afgørelser 1987 side 01645



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

I en sag anlagt i henhold til EKSF-traktatens artikel 36, stk . 2, har Società industrie siderurgische meccaniche e affini - SpA ( herefter benaevnt "SISMA ") nedlagt paastand principalt om annullation, subsidiaert om aendring af den individuelle beslutning, hvorved Kommissionen i medfoer af EKSF-traktatens artikel 58, stk . 4, og artikel 12 i Kommissionens beslutning 234/84/EKSF ( 1 ) paalagde sagsoegeren en boede paa 85 650 ECU for overskridelse af produktionskvoterne for produkter i grupperne IV og VI i foerste kvartal 1984 .

Allerede tidligere, nemlig ved beslutning af 18 . juni 1985, var selskabet Sisma blevet paalagt en boede paa 27 850 ECU for overskridelse af dets produktionskvoter for produkter i de samme grupper i sidste kvartal 1983 . Selv om den foreliggende sag ikke drejer sig om denne beslutning, spiller beslutningen en afgoerende rolle for parternes argumentation og derfor ogsaa for afgoerelsen af tvisten .

Lad mig desuden naevne, at sagsoegeren ikke reelt har bestridt overskridelsen af produktionskvoten for produkter i gruppe IV paa 51 tons, og at den derfor kun spiller en sekundaer rolle, idet sagsoegerens anbringender retter sig mod hele den anfaegtede beslutning .

Efter disse generelle bemaerkninger skal jeg kun komme naermere ind paa de faktiske omstaendigheder og argumenter, i det omfang det er noedvendigt for vurderingen af de anbringender, sagsoegeren har fremfoert .

Der er tale om i alt tre anbringender : jeg vil behandle dem i den raekkefoelge, de er fremsat .

I - Tilsidesaettelse af vaesentlige formforskrifter

1 . Sagsoegeren har understreget, at det i oversendelsesskrivelsen er anfoert, at den anfaegtede beslutning blev vedtaget den 20 . december 1985, mens den vedlagte kopi er dateret den 27 . december 1985 . Sagsoegeren har draget foelgende to slutninger heraf :

- for det foerste, at "den uvished med hensyn til dato og frister, der ofte er skaebnesvanger for virksomhederne, maa have de samme retsvirkninger for Kommissionen",

- for det andet, at hvis beslutningen virkelig er vedtaget den 27 . december 1985, altsaa mellem jul og nytaar, "opstaar det spoergsmaal, om Kommissionen som et kollegialt organ eventuelt kan undlade at udoeve en kompetence, den er tillagt, og delegere den til tredjemand ."

Efter min opfattelse er den argumentation ikke holdbar .

For det foerste fremgaar det af dokumenterne i sagen og navnlig af et uddrag af Tidende ( 2 ), at den anfaegtede beslutning faktisk blev vedtaget den 20 . december 1985 .

Selv om beslutningen var blevet vedtaget den 27 . december, dvs . at den skriftlige procedure var afsluttet paa det tidspunkt, ville sagsoegeren vanskeligt kunne bevise, at Kommissionens medlemmer i hele den periode, hvor den skriftlige procedure fandt sted, ikke havde haft mulighed for at tage stilling til forslaget og i givet fald fremsaette indsigelser herimod .

I dommen af 28 . maj 1984 ( 3 ), som sagsoegeren har henvist til, var spoergsmaalet, om Kommissionen som kollegialt organ fortsat kunne paalaegge en boede i henhold til EKSF-traktatens artikel 64 for overtraedelse af prisreglerne, efter at den paa bestemte betingelser og med visse begraensninger havde delegeret befoejelsen inden for omraadet til det kompetente medlem . Domstolen fastslog ganske vist udtrykkeligt, at de paagaeldende bemyndigelsesregler paa ingen maade havde medfoert, at Kommissionen havde fralagt sig sine kollegiale befoejelser . Men Domstolen tog ikke stilling til reglerne som saadan . I dommen af 23 . september 1986, sag 5/85, AKZO mod Kommissionen ( Sml . s . 2585 ), fastslog Domstolen endog udtrykkeligt, at saadanne bemyndigelsesregler er forenelige med kollegialitetsprincippet . Saa meget mere maa det forholde sig paa samme maade med hensyn til regler om, at alle Kommissionens medlemmer skal vaere med til at traeffe beslutningen, selv om den traeffes ved en hurtig og forenklet skriftlig procedure .

For det andet har den naevnte afvigelse med hensyn til datoen paa ingen maade kunnet tilfoeje sagsoegeren skade . I henhold til EKSF-traktatens artikel 15, stk . 2, er individuelle beslutninger foerst bindende, naar de meddeles . Og soegsmaalsfristerne begynder endog foerst at loebe "dagen efter den dag, hvor den paagaeldende har faaet meddelelse om retsakten" ( artikel 81, stk . 1, i Domstolens procesreglement ).

I den foreliggende sag blev beslutningen foerst afsendt den 2 . januar 1986, og Kommissionen har ikke gjort gaeldende, at Sisma har anlagt sagen for sent .

Under den mundtlige forhandling har sagsoegeren desuden anfoert, at de "sanktionsprocedurer", Kommissionen vedtog den 5 . september 1984 (( dokument SEK ( 84 ) 1365 )), ikke hjemlede mulighed for, at Kommissionen kunne vedtage beslutninger om fastsaettelse af boeder for kvoteoverskridelser ved en hurtig og forenklet skriftlig procedure .

Den del af beslutningen, der vedroerer sanktionerne i forbindelse med kvoteordningen, er utvivlsomt uheldigt formuleret og tvetydig .

I beslutningens foerste afsnit, som opregner de tilsidesaettelser, der kan sanktioneres ved den hurtige og forenklede procedure, naevnes ikke kvoteoverskridelser som saadan, men kun helt konkrete tilfaelde som f.eks . afvisningen af at lade foretage kontrol, urigtige oplysninger, manglende teknisk og regnskabsmaessig dokumentation, som virksomhederne skal ligge inde med, samt afvisningen af at fremsende den paagaeldende dokumentation .

Paa den anden side er i punkt 2, litra b ), i samme afsnit i beslutningen fastsat boedesatsen ( pr . ton ) kvoteoverskridelse, idet der er henvist til de artikler i de fem paa hinanden foelgende kommissionsbeslutninger, hvorved saadanne boeder er fastsat . En af de naevnte artikler er artikel 12 i beslutning nr . 234/84/EKSF, som ( sammen med artikel 58, hvilken artikel ligeledes citeres i det paagaeldende afsnit ) er hjemmel for den anfaegtede beslutning .

Endelig har selve titlen paa det paagaeldende dokument foelgende ordlyd :

"- Sanktionsprocedure i forbindelse med staalproduktionskvotesystemet og anti-kriseforanstaltningerne 1983/84 - kvoteoverskridelse/manglende overholdelse af minimumspriserne og andre prisregler samt af ordningen om sikkerhedsstillelse .

- Opkraevning af boeder paalagt i henhold til EKSF-traktatens artikler 58 og 64 ." ( 4 )

Trods den naevnte tvetydighed er det saaledes tilstraekkelig klart, at Kommissionen ogsaa har villet anvende den hurtige og forenklede procedure ved beslutninger om fastsaettelse af boeder for kvoteoverskridelser . Den omtvistede beslutning har saaledes gyldigt kunne udstedes paa det grundlag .

2 . Sagsoegeren har desuden gjort gaeldende, at der i den omtvistede beslutning henvises til "beslutning nr . 234/84/EKSF ..., som senest aendret ved Kommissionens beslutning nr . 2760/85/EKSF" ( 5 ), selv om den naevnte beslutning ikke var traadt i kraft paa tidspunktet for den konstaterede overskridelse og absolut intet har med overskridelsen at goere .

Jeg finder det naermest overfloedigt at understrege, at det er fast praksis, at den seneste aendring af en generel beslutning angives i enhver individuel beslutning, der udstedes i henhold hertil . Dette betyder paa ingen maade, at Kommissionen i den foreliggende sag har anvendt beslutning nr . 2760/85/EKSF med tilbagevirkende gyldighed paa omstaendigheder, der er indtruffet, inden beslutningen traadte i kraft . Saaledes har den anfaegtede beslutning faktisk hjemmel i artikel 12 i beslutning nr . 234/84/EKSF, hvori er fastsat den boedesats, der skal anvendes . Den artikel er imidlertid ikke aendret, idet der ved beslutning nr . 2760/85/EKSF kun er indsat en artikel 14 D i beslutning nr . 234/84/EKSF .

3 . Endelig har sagsoegeren gjort gaeldende, at den omtvistede beslutning maa annulleres som foelge af den i beslutningen angivne begrundelse, der baade er utilstraekkelig og selvmodsigende .

Ifoelge sagsoegeren er den utilstraekkelig, fordi den hverken indeholder oplysning om de tildelte produktionskvoter eller den matematiske beregning af den konstaterede overskridelse .

Det kan imidlertid fastslaas, at der i den anfaegtede beslutning udtrykkeligt henvises til de skrivelser, hvori Sisma fik meddelelse om kvoteoverskridelserne for foerste kvartal 1984, ligesom der i beslutningen baade er givet oplysning om de konstaterede overskridelser og den anvendte boedesats . Desuden har Sisma kunnet skaffe sig yderligere oplysninger under den administrative procedure efter selskabets modtagelse af meddelelsen om klagepunkter og navnlig under det moede, der fandt sted den 26 . april 1985 .

Domstolen har imidlertid anset en saadan begrundelse for tilstraekkelig, jfr . blandt andet ovennaevnte dom af 28 . marts 1984 i Bertoli-sagen ( praemisserne 12-17 ).

I oevrigt har Domstolen mere generelt fastslaaet, at selv om en begrundelse i en beslutning om paalaeggelse af en boede er kortfattet, maa den anses for tilstraekkelig, saafremt den virksomhed, den er rettet til, har vaeret delagtig i udarbejdelsen af beslutningen og kendte den anvendte beregningsmetode ( 6 ).

Ifoelge sagsoegeren er begrundelsen desuden selvmodsigende, idet det i beslutningen haevdes, men ikke bevises, at Sisma havde overskredet sine produktionskvoter for fjerde kvartal 1983, og at den tillaegskvote paa 1 491 tons, der blev ydet i henhold til en skrivelse, der var dateret den 29 . december 1983, men kom frem til Sisma den 9 . januar 1984, burde henfoeres til det sidste kvartal 1983 .

Dette synspunkt stemmer ikke med de faktiske forhold, idet Sisma faktisk blev paalagt en boede for at have overskredet sine produktionskvoter for fjerde kvartal 1983 . Spoergsmaalet om, hvorvidt Kommissionen kunne henfoere den paagaeldende tillaegskvote til det naevnte kvartal, og om den faktisk har gjort det, er en del af realiteten i den foreliggende sag .

Ingen af de af sagsoegeren fremfoerte anbringender om formmangler kan saaledes laegges til grund .

II - Tilsidesaettelse af traktaten og af beslutning nr . 234/84/EKSF

1 . Sagsoegeren har foerst gjort gaeldende, at Kommissionen ved beregningen af den konstaterede overskridelse ikke har taget hensyn til samtlige de produktionskvoter, der tilkom sagsoegeren i den paagaeldende periode, dvs . foerste kvartal 1984 .

For produkter i gruppe VI androg kvoterne 26 563 tons, senere forhoejet med 610 tons, der blev ydet i henhold til artikel 14 C i beslutning nr . 234/84/EKSF, og som skulle daekke saerlige eksportordrer af specialprodukter til Sovjetunionen .

Sisma har anfoert, at de naevnte maengder burde forhoejes med yderligere to maengder, der ogsaa var bestemt til levering paa det sovjetiske marked, nemlig de allerede naevnte 1 491 tons og 1 428 tons, svarende til en ordre paa specialprofiler . Ifoelge sagsoegeren er et saadant produkt ikke omfattet af kvotesystemet .

Som allerede naevnt blev tillaegskvoten paa 1 491 tons faktisk ydet sagsoegeren, men for fjerde kvartal 1983 . Det er korrekt, at Kommissionens beslutning, der er indeholdt i en skrivelse af 29 . december 1983, foerst kom frem til sagsoegeren den 9 . januar 1984 .

Den sagsoegende virksomhed har haevdet, at den af den grund havde ret til at "overfoere" den naevnte kvote til foerste kvartal 1984 .

For saa vidt der i argumentet ligger, at Kommissionen paa et tidspunkt, der laa saa taet paa kvartalets slutning, ikke laengere kunne yde en tillaegskvote for det samme kvartal, men burde have ydet den for det foelgende kvartal, indebaerer det, at sagsoegeren anfaegter gyldigheden af beslutningen af 29 . december 1983, der er blevet endelig, idet den ikke er blevet anfaegtet inden for de fastsatte frister . "Det fremgaar (( imidlertid )) af Domstolens faste praksis, at en sagsoeger ikke under et annullationssoegsmaal til proevelse af en individuel beslutning via en ulovlighedsindsigelse kan goere gaeldende, at andre individuelle beslutninger, som er rettet til sagsoegeren, og som er blevet endelige, er ugyldige" ( 7 ).

Derfor er det efter min opfattelse heller ikke noedvendigt at tage stilling til sagsoegerens argument om, at der ved tildelingen af kvoterne skal laegges det kvartal til grund, hvor produktionen finder sted, og ikke det, hvor leveringen finder sted ( replikken, s . 8 ). I oevrigt har Sisma ikke bevist, at virksomheden ikke faktisk fremstillede den naevnte maengde paa 1 491 tons i fjerde kvartal 1983, idet selskabet i skrivelsen af 15 . september 1983 nemlig havde anmodet herom for det kvartal . Tvaertimod tyder den omstaendighed, at det i det kvartal overskred sin produktionskvote, snarere paa, at virksomheden har foregrebet Kommissionens beslutning af 29 . december 1983 .

Med hensyn til, om sagsoegeren selv kunne "overfoere" den paagaeldende kvote til foerste kvartal 1984, uden hensyntagen til Kommissionens beslutning af 29 . december 1983, skal jeg naevne, at de forskellige tilfaelde, der er naevnt i artikel 11, stk . 3, i beslutning nr . 234/84/EKSF, kun goer en overfoersel mulig, saafremt produktionskvoterne ikke er udnyttet fuldt ud .

Her maa det imidlertid endnu engang fastslaas, at Sisma i fjerde kvartal 1983 ikke alene udtoemte sine produktionskvoter, herunder tillaegskvoten paa 1 491 tons, men overskred dem med 462 tons, selv naar overskridelsestolerancen paa 3% tages i betragtning . Beslutningen af 18 . juni 1985, hvorved Kommissionen paalagde virksomheden en boede for den overskridelse, er blevet endelig, idet der ikke er anlagt annullationssoegsmaal mod den .

I oevrigt har sagsoegeren i sit svar af 18 . september 1984 paa Kommissionens skrivelse vedroerende den overskridelse, udtrykkeligt indroemmet, at "de naevnte produktionsoverskridelser har faktisk fundet sted ". Ganske vist forsoegte sagsoegeren i den samme skrivelse samt under det moede, der fandt sted den 14 . december 1984, at forklare de naevnte overskridelser med, at selskabet i henhold til artikel 11, stk . 3, litra d ), i den generelle beslutning nr . 2177/83/EKSF ( 8 ), som var gaeldende paa det tidspunkt, og som svarer til den samme artikel i beslutning nr . 234/84/EKSF, mente, at ikke-udnyttede maengder kunne overfoeres fra det foregaaende kvartal, hvor visse af sagsoegerens anlaeg var lukkede paa grund af ombygning . Bortset fra, at artikel 11, stk . 3, litra d ), ikke finder anvendelse i det tilfaelde, skal Kommissionen udtrykkeligt give tilladelse til en overfoersel i henhold til den naevnte bestemmelse .

Jeg skal endvidere bemaerke, at sagsoegerens henvisning i replikken ( s . 7 ) til dommen af 16 . november 1983 i Thyssen-sagen ( 9 ), ikke er relevant i den foreliggende sag . I den sag fastslog Domstolen nemlig ogsaa, at den ordning, der var gaeldende paa det tidspunkt, begraensede mulighederne for overfoersel til de produktionskvoter, der ikke var udnyttet ( praemis 8 ). Desuden var den afgoerende grund til, at Domstolen nedsatte boeden til et symbolsk beloeb, at "forsinkelsen med meddelelsen af den endelige kvote (( havde )) forhindret Thyssen i at producere den maengde, som virksomheden havde ret til, i sidste kvartal 1980" ( praemis 21 ), overskridelsestolerancen paa 3% iberegnet . Jeg skal i oevrigt understrege, at end ikke en anerkendelse af, at der forelaa en "usaedvanlig situation" i sig selv kunne begrunde en annullation af Kommissionens beslutning om at paalaegge en boede for en kvoteoverskridelse i det foelgende kvartal, men alene indebar, at Domstolen kunne anlaegge "en vurdering, der var forskellig fra Kommissionens, med hensyn til overtraedelsens grovhed og fastsaettelsen af boedens stoerrelse" ( praemis 22 ).

I en nyere sag, sag 41/85, Sideradria mod Kommissionen ( 10 ), fandt Domstolen, henset til den fulde proevelsesret, den er tillagt i henhold til EKSF-traktatens artikel 36, stk . 2, det rimeligt at ophaeve en boede, der var paalagt for overskridelse af en produktionskvote for fjerde kvartal 1982, idet den fastslog, at sagsoegeren kun havde haft én maaned af det foregaaende kvartal til at udnytte de tillaegskvoter, Kommissionen havde tildelt virksomheden meget sent, nemlig ved beslutning af 19 . august 1982 ( praemis 12 ). Jeg skal ogsaa understrege, at de produktionskvoter, der var tildelt sagsoegeren i den sag for hele perioden fra og med tredje kvartal 1981 til og med tredje kvartal 1982, i virkeligheden blev forhoejet med tilbagevirkende gyldighed ved den naevnte beslutning, samtidig med, at mulighederne for overfoersel blev begraenset til tredje kvartal 1982 . I samme sag havde sagsoegeren heller ikke kunnet udnytte alle de tildelte tillaegskvoter paa grund af den sene meddelelse af Kommissionens beslutning .

Derimod havde Sisma, som jeg netop har understreget, ikke alene i fjerde kvartal 1983 overskredet summen af produktionskvoten og den tillaegskvote, virksomheden var tildelt ved beslutning af 29 . december 1983, forhoejet med overskridelsestolerancen paa 3%; de dokumenter, Kommissionen har fremlagt paa Domstolens anmodning, viser desuden, at Kommissionen har taget hensyn til den naevnte tillaegskvote ved beregningen af overskridelsen, der i modsat fald ville have vaeret endnu stoerre .

Under de omstaendigheder var Kommissionen paa ingen maade forpligtet til at tage hensyn til den samme tillaegskvote paa 1 491 tons endnu engang ved beregningen af overskridelsen for foerste kvartal 1984 .

Med hensyn til maengden paa 1 428 tons specialprofiler er loesningen efter min opfattelse ikke helt saa aabenbar .

Saaledes har Sisma aldrig anmodet om en tillaegskvote for den maengde i henhold til artikel 14 C i beslutning nr . 234/84/EKSF . Ved skrivelsen af 19 . marts 1984 gav virksomheden blot Kommissionen meddelelse om den indgaaede ordre og gav udtryk for den opfattelse, at de naevnte specialprofiler burde kunne fremstilles helt uden for kvotesystemet .

Ved skrivelse af 22 . maj 1984, som er underskrevet af direktoeren for "staal", og som de to parter ikke betragter som en beslutning i egentlig forstand, kunne Kommissionen saaledes noejes med at svare, at i forhold til den kvote, sagsoegeren var tildelt, var de 1 428 tons under alle omstaendigheder en for lille maengde til, at artikel 14 C kunne komme i betragtning, og at desuden ingen profil, uanset hvor speciel den end er, faldt uden for kvotesystemet .

Det kan i den forbindelse ikke goeres gaeldende, saaledes som sagsoegeren goer det paa s . 7 og 9 i staevningen, at Kommissionen har handlet selvmodsigende derved, at den i december 1983 betragtede de profiler, der skulle leveres til Sovjetunionen, som specialprodukter, der kunne give ret til tillaegskvoter, men afviste, at det samme var tilfaeldet med senere udfoersler af tilsvarende produkter .

Kommissionens synspunkt er faktisk ikke aendret : ogsaa i december 1983 fandt den, at specialprodukter var omfattet af kvotesystemet, idet den i modsat fald hverken kunne eller burde have ydet en tillaegskvote; og i maj 1984 afviste den - saafremt det antages, at skrivelsen fra Kommissionens direktoer var en egentlig beslutning, hvilket ikke er tilfaeldet - at tildele en saadan kvote, idet betingelserne i artikel 14 C efter Kommissionens opfattelse ikke var opfyldt .

I oevrigt har jeg svaert ved at se, hvordan det kan tjene sagsoegerens sag at fremhaeve en saadan modsigelse . Hvis den sagsoegende virksomhed vil haevde, at den baade for de 1 428 tons og for de 1 491 tons har haft ret til en tillaegskvote, burde den udtrykkeligt have anmodet herom eller i det mindste opfattet Kommissionens skrivelse af 22 . maj 1984 som et afslag og lade det proeve ved Domstolen . Sagsoegeren har imidlertid ikke gjort nogen af delene ( 11 ).

Det er sandsynligvis af den grund, at sagsoegeren i replikken ikke laengere har lagt vaegt paa denne selvmodsigelse, men har gentaget det argument, der blev fremfoert i sagsoegerens skrivelse af 19 . marts 1984, hvorefter sagsoegeren frit, dvs . uden for kvotesystemet, burde have kunnet fremstille de 1 428 tons specialprofiler, eller i det mindste vaere tildelt en tillaegskvote i henhold til artikel 10, stk . 2, i beslutning nr . 234/84/EKSF ( replikken s . 9 ). I ovennaevnte skrivelse af 22 . maj 1984 havde Kommissionen med saerlig henvisning til den artikel understreget, at "selv specialprodukter, der fremstilles af et meget lille antal virksomheder, med meget konkrete formaal for oeje, er omfattet af kvotesystemet ".

For det foerste bestemmer artikel 4, stk . 1, i beslutning nr . 234/84/EKSF imidlertid udtrykkeligt, at kvotesystemet for staalproduktionen under de naevnte grupper omfatter "alle staalkvaliteter og -sorteringer ".

For det andet er det i artikel 10, stk . 2, fastsat, at Kommissionen kan ( og ikke skal, som haevdet af sagsoegeren ) tildele tillaegskvoter, som kan leveres paa det faelles marked, til de virksomheder, der anmoder herom, saafremt de opfylder de i bestemmelsen angivne betingelser . Da Sisma ikke har fremsat en saadan anmodning og i oevrigt heller ikke synes at opfylde betingelserne, kan virksomheden under alle omstaendigheder ikke have krav paa en tillaegskvote .

Kommissionen var derfor ikke paa nogen maade forpligtet til at tage hensyn til de 1 428 tons specialprofiler ved beregningen af Sisma' s overskridelse af produktionskvoterne for foerste kvartal 1984 .

For fuldstaendighedens skyld skal jeg desuden naevne, at sagsoegeren i replikken ( s . 9 ) ogsaa har beklaget sig over, at Kommissionen foerst den 17 . april 1984 ydede sagsoegeren en tillaegskvote paa 610 tons for foerste kvartal 1984 og paa den maade reagerede paa sagsoegerens anmodning af 10 . februar 1984, som vedroerte 4 452 tons . Sagsoegeren synes heraf at konkludere, at virksomheden som foelge af forsinkelsen ikke kunne henfoere de 610 tons til det foerste kvartal 1984, men lovligt kunne udnytte den maengde i det foelgende kvartal .

Bortset fra, at spoergsmaalet om medregningen af de naevnte 610 tons for foerste gang fremfoeres i replikken, og sagsoegeren herved anfaegter en individuel beslutning, der i mellemtiden er blevet endelig, maa jeg indroemme, at argumentet har overrasket mig noget . Saaledes oplyste Sisma i anmodningen udtrykkeligt, at leveringen forventedes at finde sted i foerste kvartal 1984 og vedroerte tildeling af tillaegskvoter for netop det kvartal . Selv om Sisma foerst fik meddelelse om tildelingen af kvoten i loebet af andet kvartal 1984, har den i virkeligheden bidraget til at daekke en del af sagsoegerens produktion i foerste kvartal, der skulle leveres til Sovjetunionen i loebet af det kvartal .

Hvis de naevnte 610 tons skulle medregnes i andet kvartal 1984, ville den fastslaaede overskridelse for foerste kvartal 1984 desuden blive forhoejet tilsvarende .

2 . Sagsoegeren har dernaest kritiseret Kommissionen for at have truffet den omtvistede beslutning rent "automatisk" uden at have foretaget en tilbundsgaaende undersoegelse af de saerlige omstaendigheder i sagen og af virksomhedens forhold . Sagsoegeren har desuden gjort gaeldende, at de haevdede "uregelmaessigheder i forbindelse med Kommissionens adfaerd" ud over den blotte "uvished" har fremkaldt fejltagelser fra sagsoegerens side, for hvilke sagsoegeren ikke boer kunne forfoelges . Den sagsoegende virksomhed har her henvist til, at Kommissionens foerst sent gjorde den opmaerksom paa, at den ikke kunne foretage den i artikel 11, stk . 3, litra d ), i beslutning nr . 234/84/EKSF naevnte overfoersel, idet bestemmelsen kun finder anvendelse, hvis produktionskvoterne ikke har kunnet udnyttes paa grund af force majeure eller et produktionsstop med henblik paa reparation .

Det er vel rigtigt, saaledes som sagsoegeren har understreget, at de fire foerste dele af den fjerde betragtning til den anfaegtede beslutning er helt identiske med beslutningen af 18 . juni 1985, bortset fra henvisningen til det kvartal, de vedroerer . Dette er der imidlertid intet unormalt i, idet der herved alene angives hjemmelen for de paalagte boeder samt fastsaettelsen af boedesatsen pr . ton overskridelse .

Derimod har Kommissionen i den anden og tredje betragtning til de to beslutninger hver gang gentaget de forskellige argumenter, Sisma har fremfoert i de to tilfaelde, og Kommissionen har taget stilling hertil, punkt for punkt . Efter min opfattelse kan man derfor ikke tale om en ren "automatisk" beslutning .

Det maa her fastslaas, at Kommissionen ved udstedelsen af den anfaegtede beslutning herved tog hensyn til, at den ikke i tide havde gjort Sisma opmaerksom paa, at virksomhedens fortolkning af artikel 11, stk . 3, litra d ), i beslutning nr . 234/84/EKSF var fejlagtig . Af den grund nedsatte Kommissionen saaledes boedesatsen fra 50% til 25% af den normale sats paa 100 ECU pr . ton overskridelse, saaledes som den er fastsat i samme beslutnings artikel 12, stk . 1 .

Bortset fra, at betingelserne for at anvende artikel 11, stk . 3, litra d ), under ingen omstaendigheder var opfyldt, var Kommissionen ikke forpligtet til at foretage denne nedsaettelse : den paagaeldende bestemmelse forudsaetter nemlig en forudgaaende tilladelse fra Kommissionen, for at en virksomhed kan foretage den dér naevnte overfoersel, og Sisma er aldrig fremkommet med en saadan anmodning .

Hvis der maatte vaere tale om en forsoemmelse fra Kommissionens side, maa det desuden understreges, at en fejlagtig adfaerd fra Kommissionen ikke kan begrunde en virksomheds overtraedelse af faellesskabsretten ( 12 ), og at selv "en lempelig administrativ praksis ikke kan retfaerdiggoere et retsbrud" ( 13 ).

I dommen af 21 . marts 1985 ( 14 ) fastslog Domstolen udtrykkeligt, at saadanne undladelser fra Kommissionens side "ikke indebaerer, at sagsoegeren ikke kan antages at have overtraadt faellesskabsreglerne, og saaledes ikke kan begrunde en annullation af den anfaegtede beslutning, (( men )) imidlertid (( kan )) danne grundlag for en nedsaettelse af boeden" ( praemis 22 ).

Det er saaledes alene ved fastsaettelsen af boedens stoerrelse, at der boer tages hensyn til denne del af sagsoegerens andet anbringende, hvilket ogsaa er sket, saaledes som det fremgaar af det foelgende .

Sagsoegerens realitetsanbringender er saaledes ikke tilstraekkelige til, at den anfaegtede beslutning uden videre boer annulleres .

Herefter mangler jeg kun at behandle det tredje anbringende, som sagsoegeren har fremfoert subsidiaert til stoette for en nedsaettelse af boeden, idet Kommissionen ifoelge sagsoegeren ikke har anerkendt, at der foreligger saerlige omstaendigheder, som berettiger til en anden vurdering af spoergsmaalet om overtraedelsens grovhed, og dermed en nedsaettelse af boeden til et symbolsk beloeb .

III - Manglende hensyntagen til saerlige omstaendigheder

Sagsoegeren har endelig gjort gaeldende, at saafremt de fremfoerte soegsmaalsgrunde ikke foerer til, at den anfaegtede beslutning annulleres, maa der tages hensyn til dem i den forstand, at der foreligger saadanne saerlige omstaendigheder, at boeden boer nedsaettes til et symbolsk beloeb .

Jeg maa derfor ogsaa behandle sagsoegerens anbringender ud fra det synspunkt, hvilket jeg desvaerre ikke kan goere, uden at jeg i et vist omfang gentager mig selv .

Jeg vil foerst pege paa, at den forsinkede meddelelse af Kommissionens beslutninger om tildeling af tillaegskvoter, samt den tid, der forloeb, indtil Kommissionen besvarede sagsoegerens skrivelse af 19 . marts 1984 vel er beklagelige i sig selv, men ikke har vaeret til hinder for, at Sisma har kunnet udfolde en saadan aktivitet, at virksomheden overskred sine produktionskvoter, endda ogsaa tillaegskvoterne, og det baade i sidste kvartal 1983 og i foerste kvartal 1984 .

Navnlig maa det med hensyn til den kvote paa 1 491 tons, sagsoegeren blev tildelt for fjerde kvartal 1983, antages, at sagsoegeren i virkeligheden foregreb beslutningen af 29 . december 1983 .

Selv om der maaske gik for lang tid, inden sagsoegeren modtog svar, maa det med hensyn til maengden paa 1 428 tons endnu engang naevnes, at Kommissionen ikke har modtaget nogen konkret anmodning herom . Hvis sagsoegeren har villet fremstille den naevnte maengde specialprofiler uden for kvotesystemet, maa sagsoegeren baere foelgerne af sin fejltagelse, navnlig naar henses til, at sagsoegeren for tilsvarende produkter tidligere var blevet tildelt tillaegskvoter . Hvis sagsoegeren derimod ventede at opnaa saadanne kvoter, burde sagsoegeren have vaeret konsekvent og have afventet Kommissionens reaktion, inden virksomheden paabegyndte produktionen . Kommissionen kunne imidlertid vanskeligt reagere inden udloebet af det paagaeldende kvartal, idet Sisma' s skrivelse om, at virksomheden havde modtaget den naevnte ordre, foerst er dateret den 19 . marts 1984 .

Endelig er forholdet efter min opfattelse det, at den forsinkelse, sagsoegeren foreholder Kommissionen, kun kan have paafoert sagsoegeren skade med hensyn til de 610 tons, sagsoegeren blev tildelt for selve det foerste kvartal 1984 . Anmodningen er dateret den 10 . februar 1984 og drejede sig om tildeling af tillaegskvoter for foerste kvartal 1984 . Kommissionens beslutning om tillaegskvote blev imidlertid foerst truffet den 17 . april 1984 og fandt derfor anvendelse med tilbagevirkende gyldighed paa det foerste kvartal 1984 . Der kunne derfor vaere sket det, at Sisma i mellemtiden havde fremstillet en stoerre maengde end virksomheden i sidste instans blev tildelt .

Men den sagsoegende virksomhed har ikke fremfoert det argument . Som vi har set, har den tvaertimod med henvisning til det forsinkede svar haevdet, at den ikke laengere kunne henfoere de 610 tons til det foerste kvartal 1984 . Underligt nok har sagsoegeren imidlertid tilfoejet, at "varerne var blevet afsendt endnu i marts maaned" ( replikken s . 8 ).

Desuden ville en simpel beregning paa grundlag af oplysningerne i stk . 1 og 2 i artikel 14 C have vaeret tilstraekkelig til at overbevise den sagsoegende virskomhed om, at den under ingen omstaendigheder kunne opnaa en tillaegskvote, der var hoejere end 610 tons .

Forholdet er nemlig det, at produktionskvoten for foerste kvartal 1984 ved beslutning af 14 . februar 1984 oprindelig blev fastsat til 26 563 tons, og den del af kvoten, der kunne leveres paa det faelles marked, til 23 070 tons . I henhold til de naevnte bestemmelser kan tillaegskvoten ikke vaere hoejere end forskellen mellem summen af de modtagne ordrer til tredjelande og den kvotedel, som virksomheden ikke kan levere paa det faelles marked, forhoejet med 10 %: i det foreliggende tilfaelde kunne kvoten saaledes under ingen omstaendigheder vaere hoejere end de 610 tons, hvilket svarer til forskellen mellem ordren paa 4 452 tons og det saaledes fastsatte loft ( 3 493 t + 349 t = 3 842 t ).

Heraf foelger, at forsinkelsen i forbindelse med meddelelsen af beslutningen af 17 . april 1984 kun kunne begrunde en eventuel overskridelse, hvis den kvote, der i sidste instans blev tildelt, var mindre end 610 tons, hvilket ikke paa forhaand kunne udelukkes, hvis andet og tredje punktum af stk . 2 i artikel 14 C skulle have vaeret anvendt .

Da de endog gentagne forsinkelser fra Kommissionens side hverken har vaeret til hinder for, at sagsoegeren i foerste kvartal 1984 kunne producere den maengde, virksomheden kunne opnaa, eller, at "sagsoegeren (( kunne )) ... tilrettelaegge sin produktion paa en saadan maade, at kvoten for det paagaeldende kvartal ikke blev overskredet" ( 15 ), var Kommissionen ikke af billighedshensyn forpligtet til at tage hensyn hertil ved fastsaettelsen af boedesatsen .

For saa vidt angaar den omstaendighed, at Kommissionen ikke i tide underrettede sagsoegeren om den korrekte fortolkning af artikel 11, stk . 3, litra d ), i beslutning nr . 234/84/EKSF, skal jeg alene minde om, at den tog hensyn hertil, idet den nedsatte boedesatsen fra 50 til 25 ECU pr . ton overskridelse .

Og ikke nok med det : Kommissionen havde allerede taget hensyn til den samme omstaendighed ved fastsaettelsen af boeden for den overskridelse, den konstaterede for fjerde kvartal 1983 .

Selv om Kommissionens fremgangsmaade peger i retning af, at den har anlagt billighedsbetragtninger med hensyn til sidstnaevnte overskridelse, var den ikke paa nogen maade forpligtet til at tage de samme hensyn endnu engang, nemlig med hensyn til overskridelsen i foerste kvartal 1984 . De paagaeldende anlaeg var lukket i perioden 13 . august - 3 . oktober 1983, dvs . i tredje kvartal 1983 . En overfoersel til foerste kvartal 1984 var derfor ogsaa af den grund udelukket . I oevrigt gav Sisma foerst ved skrivelse af 3 . november 1983 Kommissionen meddelelse om, at virksomheden ville foretage en overfoersel, og ved skrivelse af 6 . februar 1984 gav den Kommissionen meddelelse om, at den havde foretaget den . I det foreliggende tilfaelde kunne der derfor kun vaere tale om en overfoersel, der alene vedroerte fjerde kvartal 1983 .

Sagsoegeren har endvidere anfoert, at Kommissionen ikke har taget hensyn til, at sagsoegeren som foelge af ovennaevnte strukturomlaegningsarbejder, der indebar en midlertidig lukning af visse anlaeg, ikke i 1983 kunne udnytte omkring 8 000 tons af de produktionskvoter, virksomheden var blevet tildelt .

Da sagsoegerens fejlagtige fortolkning af artikel 11, stk . 3, litra d ), netop bestod i, at selskabet efter bestemmelsen kunne foretage en overfoersel som foelge af de omstruktureringsarbejder, der var gennemfoert i loebet af tredje kvartal 1983, kan den nedsaettelse af boeden, der af den grund blev ydet, ogsaa betragtes som et udslag af de saerlige omstaendigheder som foelge af de naevnte arbejder og som aarsag til, at sagsoegeren ikke i loebet af 1983 har kunnet udnytte alle de kvoter, virksomheden var blevet tildelt .

Generelt skal jeg i den forbindelse naevne, saaledes som Domstolen i oevrigt understregede i dommen af 19 . oktober 1983 ( 16 ), at "den afgoerende periode ved anvendelsen af ordningen er kvartalet" ( praemis 20 ).

Domstolen udledte heraf, at "en produktionsnedsaettelse i et efterfoelgende kvartal ikke (( kan )) afhjaelpe en tidligere retsstridighed" ( praemis 22 ) ( 17 ).

I den sag nedsatte Domstolen den paalagte boede, idet den tog hensyn til dels, at sagsoegeren havde tilbudt en saadan udligning og frivilligt begraenset sin produktion ( praemis 26 ), dels at Kommissionen havde ladet sagsoegeren svaeve i uvished med hensyn til, om Kommissionen accepterede virksomhedens tilbud ( praemis 27 ).

I den foreliggende sag er haendelsesforloebet det stik modsatte : Sisma vil begrunde overskridelsen af kvoterne i det foerste kvartal 1984 med, at virksomheden ikke har udnyttet alle de kvoter, den blev tildelt i kvartalerne i 1983 . ( Virksomheden "straffer" altsaa langt fra sig selv, men tager paa en maade "loven i egen haand ".

For at tage hoejde for de problemer, en for streng anvendelse af kvartalsordningen kan medfoere for virksomhederne, indeholder kvotesystemet flere bestemmelser, der udtrykkeligt gaar i retning af en vis smidighed .

Saaledes fremgaar det f.eks . af Kommissionens skrivelse om den konstaterede overskridelse for fjerde kvartal 1983, at Kommissionen faktisk har taget hensyn til visse kvoter, der var overfoert fra tredje kvartal 1983 i henhold til artikel 11, stk . 3, litra a ), i Kommissionens beslutning nr . 2177/83/EKSF af 28 . juli 1983 ( EFT L 208, s . 1 ).

I loebet af netop tredje kvartal havde Sisma ligeledes mulighed for at udnytte artikel 11, stk . 4, i samme beslutning, idet det heri er fastsat, at "virksomhederne efter forudgaaende anmeldelse foretaget af hver enkelt af de beroerte virksomheder hvert kvartal kan udveksle eller saelge kvoter eller dele af kvoter, som henhoerer under det indevaerende kvartal ".

De samme muligheder havde virksomheden i de to foerste kvartaler 1983 i henhold til Kommissionens beslutning nr . 1696/82/EKSF af 30 . juni 1982 ( EFT L 191, s . 1 ).

Under de omstaendigheder mener jeg, at det ikke kan bebrejdes Kommissionen, at den har udvidet sit skoen med hensyn til fastsaettelsen af boeden fejlagtigt, og navnlig ikke, at den ikke har taget tilstraekkeligt hensyn til den saerlige situation, den sagsoegende virksomhed befandt sig i .

Sammenfatning

Paa baggrund af de anfoerte betragtninger mener jeg derfor, at sagsoegeren ikke har foert bevis for, at den anfaegtede kommissionsbeslutning er retsstridig eller i det mindste urimelig . Jeg skal derfor foreslaa, at sagsoegte frifindes, og at sagsoegeren doemmes til at betale sagens omkostninger .

(*) Oversat fra fransk .

( 1 ) Kommissionens beslutning nr . 234/84/EKSF af 31 . januar 1984 om forlaengelse af overvaagningsordningen og systemet for produktionskvoter for visse produkter for virksomhederne i jern - og staalindustrien ( EFT L 29, s . 1 ).

( 2 ) EFT C 347 af 31.12.1985, s . 1 .

( 3 ) Sag 8/83, Bertoli mod Kommissionen, Sml . 1984, s . 1649, navnlig praemisserne 24-26 .

( 4 ) Domstolens oversaettelse . O.a .

( 5 ) Kommissionens beslutning nr . 2760/85/EKSF af 30 . september 1985 om aendring af beslutning nr . 234/84/EKSF ( EFT L 260, s . 7 ).

( 6 ) Jfr . som eksempel, dom af 11 . december 1980 i sag 1252/79, Lucchini mod Kommissionen, Sml . s . 3753, praemis 14 .

( 7 ) Jfr . f.eks . dom af 10 . december 1986 i sag 41/85, Sideradria mod Kommissionen, Sml . s . 0000, praemisserne 5 og 10 .

( 8 ) Kommissionens beslutning nr . 2177/83/EKSF af 28 . juli 1983 om forlaengelse af overvaagningsordningen og systemet for produktionskvoter for visse produkter for virksomhederne i jern - og staalindustrien ( EFT L 208, s . 1 ).

( 9 ) Sag 188/82, Thyssen mod Kommissionen, Sml . 1983, s . 3721 .

( 10 ) Dom af 10 . december 1986, Sml . s . 3917 .

( 11 ) For god ordens skyld skal jeg goere opmaerksom paa, at Kommissionens passivitet over for en anmodning om tilpasning kun kan opfattes som et stiltiende afslag og ikke som et stiltiende samtykke ( jfr . dom af 16 . februar 1984 i sag 76/83, Boël mod Kommissionen, Sml . s . 859, praemis 11 ).

( 12 ) Jfr . ovennaevnte dom i sag 188/82, Thyssen mod Kommissionen, Sml . 1983, s . 3721, praemis 10 .

( 13 ) Jfr . ovennaevnte dom i sag 8/83, Bertoli mod Kommissionen, Sml . 1984, s . 1649, praemis 21 .

( 14 ) Sag 66/84, Ferriere di Borgaro mod Kommissionen, dom af 21 . marts 1985, Sml . s . 927 .

( 15 ) Det synspunkt begrundede en nedsaettelse af boeden i sag 66/84, Ferriere di Borgaro mod Kommissionen, dom af 21 . marts 1985, Sml . s . 939, praemisserne 21-23 ).

( 16 ) Sag 179/82, Lucchini mod Kommissionen, Sml . 1983, s . 3083 .

( 17 ) Jfr . ogsaa dom af 14 . februar 1984 i sag 2/83, Alfer mod Kommissionen, Sml . s . 799, praemis 12 .