Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Ansvar uden for kontraktforhold - betingelser - institutionernes retsstridige adfærd - mælkeproducenter, som er nægtet en referencemængde i henhold til tillægsafgiftsordningen efter at have indstillet deres leverancer i henhold til præmieordningen for ikke-markedsføring - afslag på en specifik referencemængde ifølge en selvstændig afgørelse fra de nationale myndigheder - afgørelsen begrundet i overvejelser forskellige fra dem vedrørende producenter, som genoptog driften ved arv efter udløb af den af arveladeren indgåede forpligtelse til ikke-markedsføring - ansvar ikke pådraget

(EF-traktaten, art. 215, stk. 2 (nu art. 288, stk. 2, EF); Rådets forordning nr. 1078/77, nr. 857/84 og nr. 764/89)

2. Erstatningssøgsmål - forældelsesfrist - begyndelsestidspunkt - ansvar som følge af forordning nr. 857/84, som indebar, at mælkeproducenter, der havde påtaget sig en ikke-markedsføringsforpligtelse, ikke fik tildelt en referencemængde - relevant dato

(EF-traktaten, art. 178 og 215 (nu art. 235 EF og 288 EF); statutten for Domstolen, art. 43; Rådets forordning nr. 1078/77 og 857/84)

3. Erstatningssøgsmål - forældelsesfrist - afbrydelse - betingelser - indgivelse af stævning til Fællesskabets retsinstanser eller ved, at kravet forud gøres gældende over for den kompetente institution

(EF-traktaten, art. 173 (efter ændring nu art. 230 EF) og art. 175 (nu art. 232 EF); statutten for Domstolen, art. 43; Rådets forordning nr. 1078/77, nr. 857/84 og nr. 2187/93; meddelelse nr. 92/C 198/04 fra Rådet og Kommissionen)

Sammendrag

1. Fællesskabet kan ikke pålægges ansvar for tab hidrørende fra gennemførelsen af forordning nr. 857/84 - om fastsættelse, under ordningen for tillægsafgift på mælk, af referencemængden for den enkelte producent på grundlag af de i løbet af et referenceår foretagne leverancer - i påkommende tilfælde for tab opstået efter ikrafttrædelsen af forordning nr. 764/89 om ændring af forordning nr. 857/84, når afslaget på en specifik referencemængde følger af en selvstændig afgørelse fra de nationale myndigheder og begrundes i overvejelser, som i meget vidt omfang er forskellige fra dem, Domstolen omtalte i Rauh-dommen af 21. marts 1991 (sag C-314/89), vedrørende de producenter, som efter udløbet af den af indehaveren indgåede forpligtelse i medfør af forordning nr. 1078/77 har overtaget bedriften ved arv eller på lignende måde.

( jf. præmis 57 )

2. Forældelsesfristen for sager mod Fællesskabet om erstatning uden for kontraktforhold, jf. artikel 43 i statutten for Domstolen, kan ikke begynde at løbe, før alle de betingelser, som er en forudsætning for erstatningspligten, er opfyldt, og i tilfælde, hvor erstatningsansvaret skyldes en generel retsakt, navnlig ikke før retsaktens skadevoldende følger har vist sig.

Vedrørende tabet for en producent af mælk eller mejeriprodukter, som efter en forpligtelse til ikke-markedsføring eller omstilling indgået i medfør af forordning nr. 1078/77 ikke - under hensyn til forordning nr. 857/84 - kunne opnå en referencemængde og følgelig heller ikke kunne afsætte nogen mælkemængde uden tillægsafgiften, er det på datoen for anvendelsen af forordning nr. 857/84 i hans tilfælde, at betingelserne for en erstatningssag mod Fællesskabet var opfyldt, og forældelsesfristen begyndte at løbe. Da dette tab i øvrigt ikke blev forårsaget øjeblikkeligt, men fortsatte dagligt over en vis periode, vedrører erstatningskravet derfor flere på hinanden følgende perioder med begyndelsestidspunkt hver dag, hvor det ikke var muligt at markedsføre mælk. Da det retligt er fastslået, at det tab, som sagsøgeren - som er en producent, der har overtaget en drift ved arv efter udløb af den af arveladeren indgåede forpligtelse til ikke-markedsføring - påstår at have lidt efter datoen for ikrafttrædelsen af forordning nr. 764/89 om ændring af forordning nr. 857/84, ikke længere står i forbindelse med ulovligheden af fællesskabslovgivningen og derfor ikke kan tilregnes Fællesskabet, udløb forældelsesfristen fem år efter denne dato, medmindre den inden dette tidspunkt var blevet afbrudt.

( jf. præmis 59-62 )

3. Ifølge artikel 43 i Domstolens statut afbrydes forældelsesfristen alene ved indgivelse af stævning til Fællesskabets retsinstanser eller ved, at skadelidte forud gør sit krav gældende over for vedkommende institution i Fællesskabet, idet afbrydelsen dog kun indtræder i sidstnævnte tilfælde, såfremt kravet følges op af et sagsanlæg inden den frist, der er fastsat i EF-traktatens artikel 173 (efter ændring nu artikel 230 EF) eller EF-traktatens artikel 175 (nu artikel 232 EF). Henvisningen i traktatens artikel 173 og 175 til statuttens artikel 43, sidste punktum, indebærer, at de i disse traktatbestemmelser indeholdte regler om beregning af frister finder anvendelse hvad angår afbrydelsen af forældelsen.

Vedrørende tabet for en producent af mælk eller mejeriprodukter, som efter en forpligtelse til ikke-markedsføring eller omstilling indgået i medfør af forordning nr. 1078/77 ikke - under hensyn til forordning nr. 857/84 - kunne opnå en referencemængde og følgelig heller ikke kunne afsætte nogen mælkemængde uden tillægsafgiften, er afkaldet på at påberåbe sig forældelsen ifølge Rådets og Kommissionens meddelelse vedrørende den senere vedtagelse af forordning nr. 2187/93 - med et tilbud om erstatning rettet til de pågældende producenter - en ensidig handling, hvis formål var at tilskynde producenterne til at afvente iværksættelsen af den ordning for tilkendelse af en fast erstatning, der blev indført ved nævnte forordning. Under hensyn til formålet med dette afkald ophørte det med at have retsvirkning ved udløbet af perioden for accept af tilbuddet om erstatning fremsat ifølge denne forordning, eller ved det udtrykkelige afslag på tilbuddet, såfremt der gaves afslag inden udløbet af denne frist. Fra det tidspunkt kunne institutionerne altså på ny påberåbe sig forældelsen.

Når en producent har modtaget et tilbud om erstatning på grundlag af forordning nr. 2187/93, kan han kun med retsvirkning påberåbe sig afkaldet på forældelsesindsigelsen, der fremgår af nævnte meddelelse fra Rådet og Kommissionen, såfremt der er anlagt erstatningssag inden udløbet af en frist på to måneder efter udløbet af fristen for accept af erstatningstilbuddet eller det udtrykkelige afslag på dette tilbud, såfremt dette fremsættes, inden den nævnte frist udløber. Hvis nævnte producent imidlertid har fremsendt en ansøgning om erstatning til institutionerne på et tidligere tidspunkt end ved denne meddelelse, og hvis ansøgningen er kommet frem inden for den frist, der er fastsat i artikel 43, sidste punktum, i statutten for Domstolen, for at anlægge sag, er forældelsesfristen blevet afbrudt på dagen for erstatningsansøgningen. I så fald medfører institutionernes forpligtelse en suspension af søgsmålsfristen, så længe det ovennævnte afkald har retsvirkning.

( jf. præmis 63 og 66-69 )