ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
1)

Kan betingelserne for EF-støtte inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik (EUGFL) være forskellige fra betingelserne for supplerende national støtte, dvs. kan der for supplerende national støtte fastsættes andre og strengere regler end dem, der regulerer støtte finansieret af EUGFL?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 134/25

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Symvoulio tis Epikrateias (Grækenland) den 11. marts 2010 — Naftiliaki Etaireia Thasou A.E. mod Ypourgos Emborikis Naftilias

(Sag C-128/10)

2010/C 134/38

Processprog: græsk

Den forelæggende ret

Symvoulio tis Epikrateias

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Naftiliaki Etaireia Thasou Α.Ε.

Sagsøgt: Ypourgos Emborikis Naftilias

Præjudicielt spørgsmål

Tillader bestemmelserne i artikel 1, 2 og 4 i Rådets forordning (EØF) nr. 3577/92 af 7. december 1992 om anvendelse af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser inden for søtransport i medlemsstaterne (cabotagesejlads) (EFT L 364, s. 7), når de fortolkes i overensstemmelse med princippet om fri udveksling af tjenesteydelser, at der fastsættes nationale regler om, at skibsredere kun efter forudgående administrativ godkendelse må levere tjenesteydelser inden for cabotagesejlads, når: a) godkendelsesordningen har til formål at kontrollere, om de sejlplaner, en reder har anmeldt, kan gennemføres, idet forholdene i en konkret havn tages i betragtning, med sikkerhed for skibet og under overholdelse af god orden i havnen, samt at kontrollere, om det skib, der skal indsættes på ruten, kan anløbe den pågældende havn uden problemer på det tidspunkt, rederen har angivet som det foretrukne tidspunkt på en konkret rute, uden at det på forhånd fastlægges ved en retsforskrift, hvilke kriterier forvaltningen skal anvende for at afgøre disse spørgsmål, især i tilfælde af, at flere redere er interesseret i at anløbe samme havn på samme tidspunkt; b) denne godkendelsesordning samtidig udgør et middel til at pålægge forpligtelser til offentlig tjeneste, idet ordningen på dette punkt udviser følgende karakteristika: i) den gælder uden undtagelse for samtlige sejlruter, der betjener øerne, ii) de dertil kompetente myndigheder råder ved meddelelsen af godkendelsen over et meget vidt skøn hvad angår pålæggelse af forpligtelser til offentlig tjeneste, uden at det ved en retsforskrift på forhånd fastlægges, hvilke kriterier der skal anvendes ved udøvelsen af denne skønsbeføjelse, og uden at det på forhånd fastlægges, hvad indholdet er af de forpligtelser til offentlig tjeneste, der kan pålægges?
a)

Skal den rene »påfyldning« af emballager, der er forsynet med et tegn […] [bl.a. ordmærket Bullfighter, Pittbull, Red Horn, senere ændret til Long Horn, og Live Wire] anses for brug af dette tegn i forbindelse med handel i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i varemærkedirektivets artikel 5 (1), også selv om påfyldningen foretages som en tjenesteydelse, som leveres til en tredjemand og på dennes anmodning med henblik på at adskille varen fra ordregiverens varer?
2)

Er det tilstrækkeligt til at begrunde en reformatio in pejus ved den nævnte regel om tidsbegrænset ansættelse og til ikke at blive omfattet af forbuddet i rammeaftalens § 8, stk. 3, som gennemført ved direktiv 1999/70/EF, at lovgiver forfølger et hvilket som helst formål, når blot der er tale om et andet formål end gennemførelsen af direktivet, eller skal et sådant formål ikke alene nyde mindst samme beskyttelse som det formål, der er knyttet sanktioner til, men tillige være udtrykkeligt »angivet«?
b)

Indebærer rækkevidden af den forbrugerbeskyttelse, som fremgår af Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler, at prisen også kan anses for et urimeligt kontraktvilkår i en forbrugerkreditaftale, for så vidt som den ikke er tilstrækkelig gennemskuelig og forståelig, når aftalen ikke indeholder oplysninger om de samlede omkostninger for forbrugerkreditten udtrykt i procentpoints, og omkostningerne [ved kreditten] udelukkende er angivet i et pengebeløb, som består af flere tillægsomkostninger, som dels fremgår af aftalen og dels af de generelle kontraktvilkår?
4)

Skal de generelle principper i den gældende fællesskabsret om retssikkerhed, beskyttelse af den berettigede forventning, ligestilling af sagens parter, effektiv retsbeskyttelse, retten til en uafhængig domstol og mere generelt til en retfærdig rettergang, som garanteres ved artikel 6, stk. 2, i traktaten om Den Europæiske Union (som ændret ved Lissabontraktatens artikel 1, stk. 8, og hvortil artikel 46 i traktaten om Den Europæiske Union henviser) — sammenholdt med artikel 6 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, undertegnet i Rom den 4. november 1950, og med artikel 46, 47 og 52, stk. 3, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, proklameret i Nice den 7. december 2000, som gennemført ved Lissabontraktaten — fortolkes således, at principperne er til hinder for, at den italienske stat efter et betragteligt tidsrum (5 år) indfører en autoritativ fortolkningsregel, der afviger fra den ordlyd, der skal fortolkes, og som strider mod den faste og konsoliderede fortolkning fra det organ, der har til opgave at sikre en ensartet fortolkning af loven, en regel som endvidere har betydning ved afgørelsen af tvister, hvor den italienske stat optræder som part?
1)

Berettiger artikel 4, stk. 1, i Rådets direktiv 97/80/EF (1) en ansøger til en erhvervsuddannelse, der mener, at han eller hun er blevet nægtet adgang til erhvervsuddannelse, fordi princippet om ligebehandling var blevet tilsidesat i forhold til ham eller hende, til oplysninger om de respektive kvalifikationer hos de andre ansøgere til den pågældende uddannelse, og navnlig de ansøgere, der ikke blev nægtet adgang til erhvervsuddannelse, således at ansøgeren »over for en domstol eller en anden kompetent myndighed [kan fremføre] faktiske omstændigheder, som giver anledning til at formode, at der har været tale om direkte eller indirekte forskelsbehandling«?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 134/26

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Symvuolio tis Epikrateias (Statsrådet) (Grækenland) den 11. marts 2010 — Amaltheia I Naftiki Etaireia mod Ypourgos Emporikis Naftilías

(Sag C-129/10)

2010/C 134/39

Processprog: græsk

Den forelæggende ret

Symvuolio tis Epikrateias (Statsrådet)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Amaltheia I Naftiki Etaireia

Sagsøgt: Ypourgos Emporikis Naftilías (ministeren for handelsflåden)

Præjudicielt spørgsmål

Tillader bestemmelserne i artikel 1 og 2 i Rådets forordning (EØF) nr. 3577/92 af 7. december 1992 om anvendelse af princippet om fri udveksling af tjenesteydelser inden for søtransport i medlemsstaterne (cabotagesejlads) (EFT L 364, s. 7), når de fortolkes i overensstemmelse med princippet om fri udveksling af tjenesteydelser, at der fastsættes nationale regler om, at skibsredere kun efter forudgående administrativ godkendelse må levere tjenesteydelser inden for cabotagesejlads, når: a) godkendelsesordningen har til formål at kontrollere, om de sejlplaner, en reder har anmeldt, kan gennemføres, idet forholdene i en konkret havn tages i betragtning, med sikkerhed for skibet og under overholdelse af god orden i havnen, samt at kontrollere, om det skib, der skal indsættes på ruten, kan anløbe den pågældende havn uden problemer på det tidspunkt, rederen har angivet som det foretrukne tidspunkt på en konkret rute, uden at det på forhånd fastlægges ved en retsforskrift, hvilke kriterier forvaltningen skal anvende for at afgøre disse spørgsmål, især i tilfælde af, at flere redere er interesserede i at anløbe samme havn på samme tidspunkt?
1)

Finder romkonventionen om forbundne rettigheder af 26. oktober 1961, TRIPS-aftalen (The agreement on Trade Related Aspects of Intellectual Property) og WIPO-traktaten (World Intellectual Property Organization) om fremførelser og fonogrammer (WPPT) direkte anvendelse i Fællesskabets retsorden?
1)

Giver direktiv 2001/29 (1) og 2004/48 (2) sammenholdt med direktiv 95/46 (3), 2000/31 (4) og 2002/58 (5), som fortolket navnlig i henhold til artikel 8 og 10 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder, medlemsstaterne mulighed for at tillade en national ret, der skal behandle en sags realitet, og alene på grundlag af en retsforskrift, der bestemmer, at »[d]er kan ligeledes [af den nationale ret] nedlægges forbud om ophør over for mellemmænd, hvis tjenesteydelser anvendes af tredjemænd til at krænke ophavsretten eller en beslægtet rettighed«, at pålægge en udbyder af internetadgang over for sine kunder, helt generelt og præventivt og for internetudbyderens egen regning og uden tidsbegrænsning at indføre et system med filtrering af al indgående og udgående elektronisk kommunikation, der gennemføres ved hjælp af internetudbyderens tjenesteydelser, navnlig ved anvendelse af peer to peer software, med henblik på i udbyderens netværk at identificere omsætning af elektroniske filer, der indeholder et musikværk, kinematografisk værk eller audiovisuelt værk, som sagsøgeren hævder at have rettigheder til, og dernæst blokere overførslen af disse filer, enten på tidspunktet for opkaldet til dem eller i forbindelse med fremsendelsen af dem?
1)

Skal artikel 14, stk. 1, litra b), første punktum, i Rådets direktiv 2003/96/EF af 27. oktober 2003 om omstrukturering af EF-bestemmelserne for beskatning af energiprodukter og elektricitet (1) fortolkes således, at den omstændighed, at ikke-erhvervsmæssig privatflyvning ikke er omfattet af skattefordelen, indebærer, at alene luftfartsselskaber skal indrømmes en skattefritagelse for energiprodukter, der leveres til anvendelse som flybrændstof, eller skal skattefritagelsen udstrækkes til at omfatte al brændstof, der anvendes ved luftfart, for så vidt som flyet anvendes til erhvervsmæssige formål?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 113/18

Appel iværksat den 2. februar 2010 af Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o.o. til prøvelse af dom afsagt af Retten i Første Instans den 19. november 2009 i de forenede sager T-200/07 — T-202/07, Agencja Wydawnicza Technopol mod KHIM (222)

(Sag C-55/10 P)

2010/C 113/28

Processprog: polsk

Parter

Appellant: Agencja Wydawnicza Technopol sp. z o.o. (ved D. Rzążewska)

Den anden part i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design)

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Dommen afsagt af Retten i Første Instans den 19. november 2009 i de forenede sager T-200/07 — T-202/07 ophæves.

— Sagen hjemvises til Retten til fornyet prøvelse.

— Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) tilpligtes at betale sagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har kritiseret Retten i Første Instans for at have tilsidesat artikel 7, stk. 1, litra c), i EF-varemærkeforordningen (1), idet den har anvendt forkerte retlige kriterier, da den fastslog, at appellantens varemærker ikke kunne registreres.

Desuden har Retten i Første Instans tilsidesat EF-varemærkeforordningens artikel 7, stk. 1, litra c), eller artikel 76 eller begge bestemmelser, idet den ikke i tilstrækkeligt omfang har taget hensyn til Harmoniseringskontorets praksis i forhold til registrering af tegn, der består af tal eller henviser til indholdet af en offentliggørelse.

(1) Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20.12.1993 om EF-varemærker (EFT 1994 L 11, s. 1), erstattet af Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker (kodificeret udgave) (EUT L 78, s. 1).
DA Den Europæiske Unions Tidende C 113/21

Appel iværksat den 9. februar 2010 af European Renewable Energies Federation ASBL (EREF) til prøvelse af kendelse afsagt den 19. november 2009 af Retten i Første Instans (Sjette Afdeling) i sag T-40/08, European Renewable Energies Federation ASBL (EREF) mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

(Sag C-75/10 P)

2010/C 113/33

Processprog: engelsk

Parter

Appellant: European Renewable Energies Federation ASBL (EREF) (ved Rechtsanwalt J. Kuhbier)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Kendelse afsagt den 19. november 2009 af Retten i Første Instans i sag T-40/08, EREF mod Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber, ophæves.

— Sagen hjemvises til Retten i Første Instans (Sjette Afdeling).

— Europa-Kommissionen betaler appelsagens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanten har nedlagt påstand om, at Domstolen ophæver Rettens kendelse af 19. november 2009 i sag T-40/08 og hjemviser sagen til Retten til fornyet prøvelse.

Appellanten har anfægtet Rettens konklusion, hvorefter appellantens advokat, Dr. Fouquet, ikke kunne repræsentere appellanten i sagen ved Retten, og at søgsmålet derfor skulle afvises.

Retten mente ikke, at Dr. Fouquet kunne anses for en uafhængig tredjemand, eftersom hun blev udnævnt til direktør for EREF den 29. juni 2004. Appellanten har gjort gældende, at Dr. Fouquet formelt set ikke var udnævnt som direktør for EREF, eftersom en sådan udnævnelse ifølge belgisk ret kræver officiel registrering ved de kompetente belgiske myndigheder. Dr. Fouquet’s stilling som direktør for EREF var blot en stillingsbetegnelse, og indebar ikke — eller kun i meget begrænset omfang — nogen beføjelse til at repræsentere organisationen.

Appellanten har ligeledes gjort gældende, at selv om det lægges til grund, at Dr. Fouquet’s stilling som direktør skal anses for at være af formel karakter, var Rettens anvendelse af kriteriet for vurderingen af, om en advokat kan anses for en uafhængig tredjemand, forkert. Retten misforstod både Dr. Fouquet’s retlige status som repræsentant for EREF ved Retten og den faktiske fordeling af opgaver og forpligtelser mellem Dr. Fouquet og EREF. Som direktør for EREF ville Dr. Fouquet godt kunne repræsentere appellanten ved Retten ifølge tysk ret.
2)

Er fællesskabsretten til hinder for, at der, når en medlemsstat opkræver afgifter af en privatperson, som på sin side er forpligtet til at overvælte afgiften på en anden privatperson, med hvilken han gennemfører handelstransaktioner inden for en sektor, for hvilken medlemsstaten har indført et blandet system af støtte og afgifter, men dette fremstår ikke alene som delvist ulovligt, men også som delvist uforeneligt, med fællesskabsretten, derefter i henhold til nationale bestemmelser for disse privatpersoner gælder en kortere forældelsesfrist for tilbagesøgning af bidrag, der er i strid med fællesskabsretten, med hensyn til medlemsstaten, mens de har en længere forældelsesfrist med hensyn til en privat mellemmand med henblik på tilbagesøgning af de samme bidrag, således at denne mellemmand muligvis befinder sig i en situation, hvor fordringerne mod ham ikke er forældet, men fordringerne mod medlemsstaten er, og andre aktører således nok kan gøre krav gældende mod denne mellemmand, der så i givet fald må adcitere medlemsstaten, men de bidrag, som han selv har betalt direkte til medlemsstaten, ikke kan tilbagesøges fra medlemsstaten?
DA Den Europæiske Unions Tidende C 148/21

Appel iværksat den 6. april 2010 af Karen Goncharov til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 21. januar 2010 i sag T-34/07, Karen Goncharov mod Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design), den anden part i sagen for appelkammeret ved Harmoniseringskontoret: DSB

(Sag C-156/10 P)

2010/C 148/32

Processprog: tysk

Parter

Appellant: Karen Goncharov (ved Rechtsanwälte A. Späth og G. N. Hasselblatt)

De andre parter i appelsagen: Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) og DSB

Appellanten har nedlagt følgende påstande

— Rettens dom af 21. januar 2010 (sag T-34/07) ophæves.

— Afgørelse truffet den 4. december 2006 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1330/2005-2) annulleres.

— Harmoniseringskontoret tilpligtes at betale sagens omkostninger ved Domstolen, Retten og appelkammeret, samt appellantens omkostninger.

Anbringender og væsentligste argumenter

Rettens dom af 21. januar 2010 (sag T-34/07) ophæves, idet den tilsidesætter bestemmelsen om udelukkelse fra registrering pga. relative beskyttelseshindringer i artikel 8, stk. 1, litra b), i Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af 20. december 1993 om EF-varemærker (nu erstattet ved Rådets forordning (EF) nr. 207/2009 af 26.2.2009 om EF-varemærker).

Retten har ifølge appellanten anvendt de almindelige principper til bedømmelse af risikoen for forveksling forkert. Navnlig har Retten ikke i tilstrækkeligt omfang vurderet den omstændighed — idet den ikke tog højde for den — at de omhandlede varemærker er dannet af akronymer.

Endelig støttede Retten alene sin afgørelse på et empirisk princip, hvorefter forbrugeren sædvanligvis tillægger den første del af ord mere vægt. I henhold til dette princip var forskellen i udformningen af bogstavet »W« i det anfægtede varemærke ikke tilstrækkeligt til at eliminere den visuelle og fonetiske lighed.

Retten har derved overset, at det i forhold til de omtvistede varemærker ikke drejer sig om ord, men om akronymer. Dommens begrundelser viser, at Retten ikke har foretaget nogen tilbundsgående prøvelse af risikoen for forveksling, men derimod har støttet sig til et empirisk princip, der desuden slet ikke kan finde anvendelse på den foreliggende tvist.

Ved akronymer er forbrugeren nemlig vant til at rette sin opmærksomhed mod hvert enkelt bogstav. Empiriske principper vedrørende ordmærker, som består af ord, kan derfor ikke uden videre anvendes på ordmærker, som består af akronymer.
—

Det fastslås, at Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Kommissionens direktiv 2005/81/EF af 28. november 2005 om ændring af direktiv 80/723/EØF om gennemskueligheden af de økonomiske forbindelser mellem medlemsstaterne og de offentlige virksomheder og om den finansielle gennemskuelighed i bestemte virksomheder (1), idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, og idet det under alle omstændigheder ikke har underrettet Kommissionen herom.
—

Det fastslås, at Republikken Østrig har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/21/EF af 15. marts 2006 om håndtering af affald fra udvindingsindustrien og om ændring af direktiv 2004/35/EF (1), idet den ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet, eller ikke fuldt ud har givet Kommissionen meddelelse herom.
2)

Såfremt det første spørgsmål besvares benægtende, skal udtrykket «fødseli» § 2, stk. 1, i [bilaget til] Rådets direktiv 96/34/EF da forstås således, at det giver arbejdstagende forældre en dobbelt ret til forældreorlov, som hviler på, at en tvillingegraviditet ender med to på hinanden følgende barnefødsler (tvillinger), eller skal det forstås således, at forældreorlov gives til én fødsel, uafhængigt af, hvor mange børn der fødes ved denne, uden at dette i sidstnævnte tilfælde udgør en tilsidesættelse af ligheden for loven i henhold til artikel 20 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder?
1)

Skal artikel 6 i Rådets forordning (EF) nr. 44/2001 af 22. december 2000 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område (1) fortolkes således, at det ikke er til hinder for bestemmelsens anvendelse og dermed for at behandle sagerne samtidigt, at de søgsmål, der er anlagt mod flere sagsøgte vedrørende indholdsmæssigt identiske ophavsretskrænkelser, hviler på forskellige nationale retsgrundlag, der dog i det væsentlige er indholdsmæssigt identiske, idet retten til at kræve forbud mod objektive krænkelser og retten til en passende godtgørelse for ophavsretskrænkelser samt retten til at kræve skadeserstatning som følge af den retsstridige anvendelse gælder for alle europæiske stater?
1)

Skal begrebet »driftsrestriktioner« som omhandlet i artikel 2, litra e), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/30/EF af 26. marts 2002 med henblik på bestemmelser og procedurer for indførelse af støjrelaterede driftsrestriktioner i Fællesskabets lufthavne fortolkes således, at det omfatter regler, der fastsætter støjgrænser målt på jordniveau, som skal overholdes ved overflyvning af områder i nærheden af lufthavnen, og ved hvis overskridelse ophavsmanden til overskridelsen ifalder en straf, idet det forudsættes, at flyene skal følge flykorridorerne og overholde de af andre administrative myndigheder fastsatte procedurer for landing og start, hvorved disse myndigheder ikke har taget hensyn til overholdelsen af støjgrænserne?
3)

Såfremt spørgsmål 2 besvares bekræftende: Kan en negativ forskelsbehandling af kvindelige pensionsmodtagere ved den årlige forhøjelse af deres pension være begrundet i den lavere pensionsalder og/eller længere udbetalingsperiode for kvindelige pensionsmodtagere og/eller i den omstændighed, at den vejledende sats for minimumsindkomst i henhold til socialretlige forskrifter (Ausgleichzulagenrichtsatz — vejledende sats for den kompenserende tillægsydelse) blev forhøjet mere end proportionalt, når det følger af de socialretlige bestemmelser om sikring af en minimumsindkomst (Ausgleichszulage — kompenserende tillægsydelse), at pensionsmodtagerens øvrige personlige indtægter samt en samlevende ægtefælles indtægter skal medregnes, mens forhøjelsen for andre pensionsmodtagere foretages uden medregning af øvrige personlige indtægter eller ægtefællens indkomst?
2)

Skal toldmyndighedens afgørelse om straks at antage toldangivelsen i medfør af artikel 63 i Rådets forordning (EØF) nr. 2913/92 af 12. oktober 1992 om indførelse af en EF-toldkodeks under omstændighederne i hovedsagen anses for en toldmyndigheds afgørelse i henhold til toldkodeksens artikel 4, nr. 5), sammenholdt med artikel 8, stk. 1, første led, herunder med hensyn til det samlede indhold i den afgivne toldangivelse, når der samtidigt foreligger følgende omstændigheder: a) toldmyndighedens afgørelse om antagelse af toldangivelsen blev alene truffet på grundlag af dokumenter, der blev fremlagt sammen med toldangivelsen b) der var i forbindelse med gennemførelsen af den påkrævede kontrol før antagelsen af toldangivelsen mistanke om, at den angivne toldtarifkode for varen var urigtig c) i forbindelse med gennemførelsen af den påkrævede kontrol før antagelsen af toldangivelsen var de oplysninger om den anmeldte vares indhold, som er af betydning for den korrekte fastsættelse af toldtarifkoden, ufuldstændige d) ved kontrollen før antagelsen af angivelsen blev der udtaget en prøve til brug for udarbejdelse af en ekspertudtalelse med henblik på en korrekt fastsættelse af varens toldtarifkode?
1)

Skal artikel 282 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, navnlig ordene »[i] denne henseende repræsenteres det af Kommissionen«, der findes i artiklens andet punktum, fortolkes således, at en institution har gyldig bemyndigelse til at repræsentere Fællesskabet alene på grundlag af en bemyndigelse, hvorved Kommissionen har delegeret sin kompetence til at repræsentere Fællesskabet i retssager til denne institution, uafhængigt af om bemyndigelsen ved navns nævnelse udpeger en fysisk person, som er beføjet til at repræsentere den institution, der er delegeret til?
2)

Skal artikel 3, stk. 3, i forordning nr. 2988/95 af 18. december 1995 forstås således, at bestemmelsen er begrænset til at finde anvendelse i de tilfælde, hvori uregelmæssigheden begås af støttemodtageren, idet den almindelige forældelsesregel på fire år finder anvendelse i alle tilfælde af uregelmæssigheder begået af støttemodtageres medkontrahenter under hensyn til den maksimale frist på fire år, der finder anvendelse på [Fællesskabets] retsforskrifter for medkontrahenter inden for rammerne af den fælles markedsordning for mælk og mejeriprodukter?