ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Socialpolitik – rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP – direktiv 1999/70

[Rådets direktiv 1999/70, bilag, § 1, litra b), og § 5]

Sammendrag

Rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, som er opført som bilag til direktiv 1999/70 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal fortolkes således, at den i princippet ikke er til hinder for nationale bestemmelser, der i tilfælde af misbrug som følge af, at en arbejdsgiver i den offentlige sektor anvender flere på hinanden følgende tidsbegrænsede kontrakter eller ansættelsesforhold, udelukker, at disse kontrakter ændres til tidsubegrænsede kontrakter eller ansættelsesforhold, selv om der er fastsat bestemmelser om en sådan ændring for så vidt angår kontrakter og ansættelsesforhold indgået med en arbejdsgiver i den private sektor, når disse bestemmelser indeholder andre effektive foranstaltninger, hvorved det forhindres, og i givet fald sanktioneres, at en arbejdsgiver i den offentlige sektor misbruger flere på hinanden følgende tidsbegrænsede kontrakter.

(jf. præmis 57 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Socialpolitik – rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er indgået af EFS, UNICE og CEEP – direktiv 1999/70

[Rådets direktiv 1999/70, bilag, § 1, litra b), og § 5]

Sammendrag

Rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, der er opført som bilag til direktiv 1999/70 om rammeaftalen vedrørende tidsbegrænset ansættelse, som er indgået af EFS, UNICE og CEEP, skal fortolkes således, at den i princippet ikke er til hinder for nationale bestemmelser, der i tilfælde af misbrug som følge af, at en arbejdsgiver i den offentlige sektor anvender flere på hinanden følgende tidsbegrænsede kontrakter eller ansættelsesforhold, udelukker, at disse kontrakter ændres til tidsubegrænsede kontrakter eller arbejdsforhold, selv om der er fastsat bestemmelser om en sådan ændring for så vidt angår kontrakter og ansættelsesforhold indgået med en arbejdsgiver i den private sektor, når disse bestemmelser indeholder andre effektive foranstaltninger, hvorved det hindres, og eventuelt sanktioneres, at en arbejdsgiver i den offentlige sektor misbruger flere på hinanden følgende tidsbegrænsede kontrakter.

(jf. præmis 42 og domskonkl.)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål

–

Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget

–

relevant forhold

–

forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 13)

Sagens genstand

Angående: Traktatbrud – tilsidesættelse af artikel 11 i Rådets direktiv 96/62/EF af 27. september 1996 om vurdering og styring af luftkvalitet (EFT L 296, s. 55), sammenholdt med samme direktivs artikel 4, stk. 1, og med direktiv 1999/30/EF af 22. april 1999 om luftkvalitetsgrænseværdier for svovldioxid, nitrogendioxid og nitrogenoxyder, partikler og bly i luften (EFT L 163, s. 41)

Afgørelse

Konklusion: 1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 11 i Rådets direktiv 96/62/EF af 27. september 1996 om vurdering og styring af luftkvalitet, sammenholdt med dette direktivs artikel 4, stk. 1, samt med Rådets direktiv 1999/30/EF af 22. april 1999 om luftkvalitetsgrænseværdier for svovldioxid, nitrogendioxid og nitrogenoxider, partikler og bly i luften og artikel 1 i Kommissionens beslutning 2001/839/EF af 8. november 2001 om udarbejdelse af et spørgeskema med henblik på den årlige rapportering om vurdering af luftkvaliteten i henhold til direktiv 96/62 og direktiv 1999/30, idet den ikke for så vidt angår 2001 har tilstillet Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber alle påkrævede oplysninger vedrørende de stoffer, der er reguleret i direktiv 1999/30, som foreskrevet i artikel 11, stk. 1, litra a), nr. i) og ii), samt artikel 11, stk. 1, litra b), i direktiv 96/62.

2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Socialpolitik – beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed – direktiv 89/391 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet (Rådets direktiv 89/391, art. 2, stk. 1 og 2, og art. 4) (jf. præmis 22, 26 og 40)

2. Institutionernes retsakter – direktiver – medlemsstaternes gennemførelse (art. 249, stk. 3, EF) (jf. præmis 35)

3. Traktatbrudssøgsmål – Domstolens undersøgelse af søgsmålsgrundlaget – relevante forhold – forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 37)

Sagens genstand

Angående: Traktatbrud – ufuldstændig gennemførelse af artikel 2, stk. 1 og 2, og artikel 4 i Rådets direktiv 89/391/EØF af 12. juni 1989 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet (EFT L 183, s. 1) – ikke-civilt personale inden for den offentlige administration – direktiv 89/391’s anvendelsesområde.

Afgørelse

Konklusion: 1) Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 2, stk. 1 og 2, og artikel 4 i Rådets direktiv 89/391/EØF af 12. juni 1989 om iværksættelse af foranstaltninger til forbedring af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet for så vidt angår ikke-civilt personale inden for den offentlige administration, idet det ikke har truffet de nødvendige foranstaltninger for at efterkomme direktivet.

2) Kongeriget Spanien betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål

–

Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget

–

relevante forhold

–

forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 5)

Sagens genstand

Angående:

Traktatbrud – manglende gennemførelse inden for den fastsatte frist af Rådets direktiv 2001/55/EF af 20. juli 2001 om minimumsstandarder for midlertidig beskyttelse i tilfælde af massetilstrømning af fordrevne personer og om foranstaltninger, der skal fremme en ligelig fordeling mellem medlemsstaterne af indsatsen med hensyn til modtagelsen af disse personer og følgerne heraf (EFT L 212, s. 12).

Afgørelse

Konklusion:

1) Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2001/55/EF af 20. juli 2001 om minimumsstandarder for midlertidig beskyttelse i tilfælde af massetilstrømning af fordrevne personer og om foranstaltninger, der skal fremme en ligelig fordeling mellem medlemsstaterne af indsatsen med hensyn til modtagelsen af disse personer og følgerne heraf, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet.

2) Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer

–

arbejdstagere

–

ligebehandling (art. 39 EF; Rådets forordning nr. 1612/68, art. 7) (jf. præmis 14-19 og domskonkl.)

Sagens genstand

Angående:

Traktatbrud – artikel 39 EF og artikel 7 i Rådets forordning nr. 1612/68/EØF af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet (EFT 1968 II, s. 467) – adgang til ansættelse i den offentlige forvaltning i Spanien – forpligtelse til for EF-borgeres vedkommende at tage hensyn til deres tidligere ansættelse i en anden medlemsstats offentlige forvaltning ved fastsættelsen af deres økonomiske rettigheder.

Afgørelse

Konklusion:

1) Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 39 EF og artikel 7 i Rådets forordning nr. 1612/68/EØF af 15. oktober 1968 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet, idet det ikke har vedtaget lovbestemmelser, som udtrykkeligt foreskriver, at der ved ansættelse i den offentlige forvaltning i Spanien skal tages hensyn til EF-borgeres tidligere ansættelse i en anden medlemsstats offentlige forvaltning ved fastsættelsen af deres økonomiske rettigheder.

2) Kongeriget Spanien betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Frie kapitalbevægelser – restriktioner

(EF-traktaten, art. 73 B, stk. 1 (nu art. 56, stk. 1, EF))

Sammendrag

Traktatens artikel 73 B, stk. 1 (nu artikel 56, stk. 1, EF), er ikke til hinder for retsforskrifter i en medlemsstat, hvorefter der ved opkrævning af indkomstskat anvendes samme procentsats for beskatning af udbytte af aktier fra selskaber, som er etableret på den pågældende stats område, og udbytte af aktier fra selskaber, som er etableret i en anden medlemsstat, uden mulighed for indrømmelse af fradrag for kildeskat, der er opkrævet i den anden medlemsstat.

De ugunstige virkninger, som anvendelsen af en sådan ordning for indkomstbeskatning kan medføre, beror nemlig på, at to medlemsstater udøver deres beskatningskompetence sideløbende med hinanden. Der er ikke hvad angår ophævelsen af dobbeltbeskatning inden for Fællesskabet på fællesskabsrettens nuværende udviklingstrin hvad angår en sådan situation fastsat generelle kriterier for fordelingen af medlemsstaternes kompetence. Det tilkommer derfor medlemsstaterne at træffe de nødvendige foranstaltninger til at undgå situationer, hvor der opstår dobbeltbeskatning, ved bl.a. inden for rammerne af konventioner til undgåelse af dobbeltbeskatning at anvende de kriterier for fordeling af kompetencen, som følges i praksis ved international beskatning.

(jf. præmis 20-24 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fælles toldtarif – toldværdi – transaktionsværdi – fastsættelse

(Rådets forordning nr. 2913/92, art. 32, stk. 1)

Sammendrag

Ved indførsel af computere, som sælgeren har udstyret med software, der indeholder et eller flere styresystemer, som køberen gratis har stillet til rådighed for ham, skal værdien af denne software ved fastsættelsen af disse computeres toldværdi i henhold til artikel 32, stk. 1, litra b) eller c), i forordning nr. 2913/92 om indførelse af en EF-toldkodeks lægges til disse computeres transaktionsværdi, hvis værdien af softwaren ikke er medregnet i den pris, der faktisk er betalt eller skal betales for de nævnte computere.

Tilsvarende gælder, når de nationale myndigheder i overensstemmelse med fællesskabsretten lægger prisen i en anden købsaftale end den, fællesskabskøberen har indgået, til grund som transaktionsværdi. I et sådant tilfælde skal der ved »køber« som omhandlet i nævnte bestemmelse forstås den køber, som har indgået den anden købsaftale.

(jf. præmis 37 og 38 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Økonomisk og social samhørighed – strukturelle interventioner – fællesskabsfinansiering – tildeling af finansiel støtte fra EUGFL

(Rådets forordning nr. 4253/88, art. 21, stk. 3, andet afsnit, som ændret ved forordning nr. 2082/93)

Sammendrag

Artikel 21, stk. 3, andet afsnit, i forordning nr. 4253/88 om gennemførelsesbestemmelser til forordning (EØF) nr. 2052/88 for så vidt angår samordningen af de forskellige strukturfondes interventioner indbyrdes såvel som med interventionerne fra Den Europæiske Investeringsbank og de øvrige eksisterende finansielle instrumenter, som ændret ved forordning 2082/93, foreskriver, at betalingerne skal ske til de endelige støttemodtagere uden nogen form for fradrag eller tilbageholdelse, der kan nedsætte den finansielle støtte, de har krav på. Ovennævnte bestemmelse forbyder, at de nationale myndigheder foretager fradrag i udbetalingerne eller opkræver betaling af de administrative omkostninger ved behandlingen af ansøgningerne, når dette bevirker, at støttebeløbene reduceres.

Forbuddet omfatter det forhold, at den myndighed, som en medlemsstat har udpeget som eneste national partner for EUGFL, »Udviklingssektionen«, hos støttemodtagerne opkræver gebyrer svarende til en procentdel af det samlede beløb til det finansierede projekt, hvilket forholdsmæssigt nedsætter de beløb, støttemodtagerne modtager på grundlag af den støtte, som er tildelt af EUGFL, »Udviklingssektionen«. Forbuddet mod enhver form for fradrag gælder nemlig enhver byrde, som har en direkte og naturlig sammenhæng med de til landbrugerne udbetalte beløb, og ikke blot de reelt foretagne fradrag ved betalingerne.

(jf. præmis 33 og 35-39)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri udveksling af tjenesteydelser – restriktioner – skattelovgivning

(Art. 49 EF og 50 EF)

Sammendrag

En medlemsstat tilsidesætter de forpligtelser, der påhviler den i medfør af artikel 49 EF og artikel 50 EF, hvis den forpligter opdragsgivere og entreprenører, som indgår aftale med udenlandske medkontrahenter, der ikke er registreret hos myndighederne i den pågældende medlemsstat, til at tilbageholde 15% af det skyldige beløb for udførte arbejder, og som pålægger samme opdragsgivere og entreprenører et solidarisk ansvar for betaling af sådanne medkontrahenters skattegæld.

Selv om indeholdelsesforpligtelsen og det solidariske ansvar finder anvendelse uden forskel i tilfælde af anvendelse af en ikke-registreret tjenesteyder, uanset om denne er etableret i den pågældende medlemsstat eller en anden medlemsstat, udgør de en restriktion for den frie udveksling af tjenesteydelser, da de kan afholde tjenesteydere, der ikke er registreret og ikke etableret i den pågældende medlemsstat, fra at gå ind på denne medlemsstats marked med henblik på her at levere tjenesteydelser eller afholde opdragsgivere eller entreprenører fra at anvende tjenesteydelser fra nævnte tjenesteydere.

Nødvendigheden af at bekæmpe skattesvig kan ikke begrunde den generelle og præventive anvendelse af indeholdelsesforpligtelsen og den solidariske hæftelse over for alle tjenesteydere, der ikke er etableret og ikke registreret i den pågældende medlemsstat, når en del af dem i princippet ikke skylder ovennævnte skatter, beløb vedrørende indeholdelsespligtige skatter og afgifter, som disse foranstaltninger skal sikre inddrivelsen af, og der findes mindre restriktive midler til at sikre inddrivelsen af skatter, beløb vedrørende indeholdelsespligtige skatter og afgifter, som sådanne tjenesteydere i visse situationer kan være skyldige.

(jf. præmis 30-32, 36, 37 og 42 samt domskonkl. 1)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fri bevægelighed for personer – arbejdstagere – traktatbestemmelser – personelt anvendelsesområde

(Art. 39 EF)

2. Unionsborgerskab – ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område – skattelovgivning

(Art. 18 EF)

Sammendrag

1. Personer, som har haft hele deres beskæftigelse i den medlemsstat, i hvilken de er statsborgere, og først gør brug af retten til ophold i en anden medlemsstat efter at være gået på pension uden at have til hensigt på nogen måde dér at udøve lønnet beskæftigelse, kan ikke påberåbe sig den frie bevægelighed, som artikel 39 EF garanterer.

(jf. præmis 16)

2. Artikel 18 EF skal fortolkes således, at den er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter indkomstskatten af pension, der udbetales af en institution i en medlemsstat til en person med bopæl i en anden medlemsstat, i visse tilfælde overstiger den skat, der ville være skyldig, hvis denne person boede i den førstnævnte medlemsstat, når den nævnte pension udgør hele eller næsten hele nævnte persons indkomst.

Nationale bestemmelser, der er til skade for visse af landets egne statsborgere, alene fordi de har udnyttet deres ret til frit at færdes og opholde sig i en anden medlemsstat, udgør en ulige behandling, der er i strid med de principper, der ligger til grund for unionsborgerskabet, nemlig princippet om, at unionsborgerne skal tilsikres den samme retlige behandling under udøvelsen af deres ret til fri bevægelighed.

Ganske vist er situationen for hjemmehørende og ikke-hjemmehørende for så vidt angår direkte skatter som udgangspunkt ikke sammenlignelig. For så vidt som den i en medlemsstat udbetalte pension udgør hele eller næsten hele indtægten for pensionister, der ikke er bosiddende i medlemsstaten, befinder de sig imidlertid objektivt for så vidt angår indkomstskat i samme situation som pensionister, der bor i denne medlemsstat og oppebærer en tilsvarende pension.

(jf. præmis 22, 26, 31 og 39 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Fri udveksling af tjenesteydelser – frie kapitalbevægelser – traktatens bestemmelser – undersøgelse af en national foranstaltning med tilknytning til disse to grundlæggende friheder

(Art. 49 EF og 56 EF)

2. Fri udveksling af tjenesteydelser – traktatens bestemmelser – anvendelsesområde

(Art. 49 EF og 56 EF)

Sammendrag

1. Det fremgår af ordlyden af artikel 49 EF og 56 EF samt af bestemmelsernes placering i to forskellige kapitler i traktatens afsnit III, at disse bestemmelser, selv om de hænger nært sammen, har til formål at regulere forskellige tilfælde, og at de hver især har et forskelligt anvendelsesområde. Ganske vist kan det ikke udelukkes, at i visse særlige tilfælde, hvor en national bestemmelse både vedrører fri udveksling af tjenesteydelser og frie kapitalbevægelser, kan den samtidigt hindre udøvelsen af begge disse friheder.

Det kan i den forbindelse ikke gøres gældende, at under disse omstændigheder finder bestemmelserne om fri udveksling af tjenesteydelser subsidiært anvendelse i forhold til bestemmelserne om frie kapitalbevægelser.

Når en national foranstaltning på én gang vedrører fri udveksling af tjenesteydelser og frie kapitalbevægelser, skal det undersøges, i hvilket omfang foranstaltningen påvirker udøvelsen af disse grundlæggende friheder, og om et af principperne under de i hovedsagen foreliggende omstændigheder har forrang for det andet. Undersøgelsen af den pågældende foranstaltning foretages i princippet alene i forhold til den ene af disse to grundlæggende friheder, hvis det i lyset af sagens konkrete omstændigheder fremgår, at en af disse er helt sekundær i forhold til den anden og kan henføres til denne.

(jf. præmis 28, 30, 31 og 34)

2. En national ordning, hvorefter en medlemsstat stiller krav om forudgående godkendelse af erhvervsmæssig långivningsvirksomhed, der udøves på statens område af et selskab med hjemsted i et tredjeland, og hvorefter en sådan godkendelse bl.a. skal nægtes, såfremt selskabet ikke har sin ledelse eller en filial på dette område, og hvis virkning er at hindre adgangen til en medlemsstats finansielle marked for selskaber med hjemsted i tredjelande, påvirker overvejende den frie udveksling af tjenesteydelser som omhandlet i artikel 49 ff. EF.

Eftersom de restriktive virkninger af en sådan ordning for de frie kapitalbevægelser kun er en uundgåelig konsekvens af hindringen for den frie udveksling af tjenesteydelser, skal ordningens forenelighed med artikel 56 ff. EF ikke undersøges.

Et selskab med hjemsted i et tredjeland kan ikke påberåbe sig artikel 49 ff. EF. I modsætning til bestemmelserne i traktatens kapitel om frie kapitalbevægelser indeholder kapitlet om den frie udveksling af tjenesteydelser således ingen bestemmelser, som udvider anvendelsesområdet for bestemmelserne til at omfatte tjenesteydere, der er tredjelandsstatsborgere med hjemsted uden for Den Europæiske Union, idet formålet med sidstnævnte kapitel er at sikre medlemsstaternes borgere ret til fri udveksling af tjenesteydelser.

(jf. præmis 25, 49 og 50 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer – arbejdstagere – ligebehandling

(Art. 39 EF; Rådets forordning nr. 1612/68, art. 7)

Sammendrag

En medlemsstat tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til artikel 39 EF og artikel 7, stk. 1, i forordning nr. 1612/68 om arbejdskraftens frie bevægelighed inden for Fællesskabet, hvis den ikke tager hensyn til den erhvervserfaring og anciennitet, der er erhvervet ved udførelse af et sammenligneligt arbejde inden for en offentlig myndighed i en anden medlemsstat af en fællesskabsstatsborger, der er ansat i den nationale offentlige sektor.

(jf. præmis 22 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri udveksling af tjenesteydelser – restriktioner – skattelovgivning

(EF-traktaten, art. 59 (efter ændring nu art. 49 EF))

Sammendrag

Traktatens artikel 59 (efter ændring nu artikel 49 EF) er ikke til hinder for en national lovgivning, der som betingelse for tilbagebetaling af selskabsskat indeholdt ved kilden af indtægter, der er erhvervet af en begrænset skattepligtig, kræver, at de driftsomkostninger, den skattepligtige anmoder om fradrag for, er direkte forbundet med de indtægter, der er erhvervet i forbindelse med en virksomhed, der er udført i den omhandlede medlemsstat, for så vidt som alle de omkostninger, der er uløseligt forbundet med denne virksomhed, anses for at have en sådan direkte forbindelse, uanset hvor eller hvornår disse omkostninger er opstået. Traktatens artikel 59 er derimod til hinder for en national lovgivning, hvorefter tilbagebetalingen af kildeskatten til denne skattepligtige gøres betinget af, at de samme driftsomkostninger overstiger halvdelen af disse indtægter.

(jf. præmis 38 og domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer – arbejdstagere – etableringsfrihed – fri udveksling af tjenesteydelser – begrænsninger – skattelovgivning

(Art. 39 EF, 43 EF og 49 EF)

Sammendrag

En medlemsstat, der i sin lovgivning bestemmer, at retten til med hensyn til den skattepligtige indkomst at fradrage eller se bort fra indbetalinger til en pensionsordning udelukkende indrømmes for indbetalinger i henhold til kontrakter indgået med pensionsinstitutter med hjemsted på denne medlemsstats område, mens der ikke indrømmes nogen sådan skattelettelse for indbetalinger i henhold til kontrakter indgået med pensionsinstitutter med hjemsted i andre medlemsstater, tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til artikel 39 EF, 43 EF og 49 EF.

Idet indbetalinger til et pensionsinstitut med hjemsted i en anden medlemsstat generelt nægtes en skattefordel, kan en sådan lovgivning ikke begrundes med nødvendigheden af at sikre sammenhængen i det nationale skattesystem, eftersom den faktor, som kan være til skade for denne sammenhæng, består i, at den skattepligtige flytter sin bopæl mellem tidspunktet for indbetalingen af bidrag til en pensionsordning og tidspunktet for de modsvarende udbetalinger, således at denne medlemsstat, alene i dette tilfælde, mister retten til at beskatte de udbetalinger, der modsvarer de indbetalinger, som der er foretaget fradrag for, eller som der er bortset fra.

Da traktatens bestemmelser om den frie udveksling af tjenesteydelser, arbejdskraftens frie bevægelighed og etableringsfriheden er til hinder for den omhandlede lovgivning, er det ufornødent at foretage en særskilt prøvelse af denne lovgivning i lyset af artikel 56 EF vedrørende kapitalens frie bevægelighed.

(jf. præmis 64, 71-74 og 76 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål – sagens genstand – fastlæggelse under den administrative procedure

(Art. 226 EF)

Sammendrag

Den begrundede udtalelse og det søgsmål, der er omhandlet i artikel 226 EF, skal sammenhængende og præcist redegøre for klagepunkterne, således at medlemsstaten og Domstolen utvetydigt forstår omfanget af den påståede tilsidesættelse af fællesskabsretten, hvilket er en nødvendig forudsætning for, at denne stat effektivt kan tage til genmæle, og at Domstolen kan efterprøve, om det påståede traktatbrud foreligger.

Et traktatbrudssøgsmål, der hviler på en modsætningsfyldt argumentation, og som følgelig ikke opfylder kravene til at være sammenhængende og præcist, skal derfor afvises.

(jf. præmis 21, 25 og 26)