Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Konkurrence aftaler samordnet praksis begreb samordning og samarbejde, der er uforenelige med enhver virksomheds pligt til selvstændigt at fastlægge sin adfærd på markedet møder mellem konkurrenter med henblik på udveksling af oplysninger, som er afgørende for deltagernes fastlæggelse af deres markedsstrategi

(EF-traktaten, art. 85, stk. 1 (nu art. 81, stk. 1, EF))

2. Konkurrence aftaler samordnet praksis begreb samordning og samarbejde, der er uforenelige med enhver virksomheds pligt til selvstændigt at fastlægge sin adfærd på markedet møder mellem konkurrenter med henblik på udveksling af oplysninger, som er afgørende for deltagernes fastlæggelse af deres markedsstrategi

(EF-traktaten, art. 85, stk. 1 (nu art. 81, stk. 1, EF))

3. Konkurrence aftaler skadelig virkning på konkurrencen kriterier konkurrencebegrænsende formål tilstrækkeligt

(EF-traktaten, art. 85, stk. 1 (nu art. 81, stk. 1, EF))

4. Konkurrence aftaler påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne kriterier

(EF-traktaten, art. 85, stk. 1 (nu art. 81, stk. 1, EF))

5. Konkurrence aftaler påvirkning af samhandelen mellem medlemsstaterne aftale alene vedrørende en medlemsstat aftale, hvorved der indføres fælles beskyttelse mod udenlandsk konkurrence

(EF-traktaten, art. 85, stk. 1 (nu art. 81, stk. 1, EF))

6. Konkurrence bøder størrelse fastsættelse kriterier overtrædelsens varighed vurdering hensyntagen til andre faktorer, som har kendetegnet den pågældende overtrædelse

(Rådets forordning nr. 17, artikel 15, stk. 2)

7. Konkurrence bøder størrelse fastsættelse kriterier overtrædelsens grovhed forhold, der indgår i bedømmelsen forhold vedrørende selve overtrædelsen forhold vedrørende alene den berørte virksomhed

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2; Kommissionens meddelelse 98/C 9/03)

8. Konkurrence bøder størrelse fastsættelse kriterier overtrædelsens grovhed og varighed mulighed for at forhøje bødens størrelse med henblik på at forstærke den forebyggende virkning

(Rådets forordning nr. 17, art. 15, stk. 2)

Sammendrag

1. Den omstændighed, at kun en af deltagerne i møder mellem konkurrerende virksomheder meddeler sine hensigter, er ikke tilstrækkeligt til at udelukke, at der foreligger en aftale. De kriterier om koordination og samarbejde, som er fastlagt ved Domstolens praksis i kartelsager, og som langt fra stiller krav om udarbejdelse af en egentlig »plan«, skal nemlig forstås ud fra den grundtanke, der ligger bag traktatens konkurrencebestemmelser, og hvorefter enhver erhvervsdrivende uafhængigt skal tage stilling til den politik, han vil føre på det fælles marked.

Selv om dette krav om uafhængighed ganske vist ikke udelukker de erhvervsdrivendes ret til at foretage de nødvendige tilpasninger til deres konkurrenters konstaterede eller antagelige adfærd, forhindrer det imidlertid kategorisk enhver direkte eller indirekte kontakt mellem sådanne erhvervsdrivende, som har til formål eller til følge enten at påvirke en aktuel eller mulig konkurrents markedsadfærd, eller at informere en sådan konkurrent om den markedsadfærd, som man har besluttet sig til eller overvejer selv at følge.

( jf. præmis 54, 55 og 56 )

2. Den konstatering, at en virksomhed ved sin deltagelse i et møde, som har et konkurrencebegrænsende formål, ikke alene har haft som formål at fjerne den usikkerhed, der har været med hensyn til konkurrenternes fremtidige adfærd, men at den også nødvendigvis må have taget hensyn direkte eller indirekte til de oplysninger, som den har fået ved sådanne møder, ved fastlæggelsen af den politik, den agtede at føre på markedet, er ligeledes relevant i et tilfælde, hvor en eller flere virksomheders deltagelse i møder med et konkurrencebegrænsende formål ikke indebærer udveksling af oplysninger, men begrænser sig til, at de blot modtager oplysninger om konkurrenternes fremtidige adfærd på markedet.

( jf. præmis 58 )

3. Ved anvendelsen af traktatens artikel 85, stk. 1 (nu artikel 81, stk. 1, EF), er det ikke nødvendigt at tage hensyn til en aftales konkrete virkning, når det fremgår, at formålet hermed er at hindre, begrænse eller fordreje konkurrencen inden for fællesmarkedet.

( jf. præmis 72 )

4. En aftale mellem virksomheder eller en samordnet praksis skal for at kunne påvirke samhandelen mellem medlemsstater gøre det muligt på grundlag af en række objektive retlige eller faktiske omstændigheder med en tilstrækkelig grad af sikkerhed at forudse, at den kan udøve direkte eller indirekte, aktuel eller potentiel indflydelse på handelsstrømmene mellem medlemsstaterne på en måde, som kan skade virkeliggørelsen af formålene med et fællesmarked mellem medlemsstaterne. Det er derfor ikke nogen betingelse, at den påtalte adfærd rent faktisk har påvirket handelen mellem medlemsstater mærkbart, idet det er tilstrækkeligt at påvise, at den er egnet hertil.

( jf. præmis 78 )

5. Den omstændighed, at et kartel kun angår afsætning af varer i en enkelt medlemsstat, er ikke tilstrækkeligt til at udelukke, at samhandelen mellem medlemsstater kan være påvirket. Deltagerne i et nationalt priskartel på et marked, der står åbent for indførte produkter, kan i et sådant tilfælde kun bevare deres markedsandel ved at beskytte sig mod udenlandsk konkurrence.

( jf. præmis 79 )

6. Overtrædelsens varighed udgør i henhold til artikel 15, stk. 2, andet afsnit, i forordning nr. 17 et af de forhold, der skal tages i betragtning ved udmåling af den økonomiske sanktion, der skal pålægges virksomheder, som har overtrådt konkurrencereglerne.

Den kan ikke antages, at Kommissionen kun kan forhøje en bøde under hensyn til overtrædelsens varighed, hvis, og i den udstrækning, der er en direkte forbindelse mellem varigheden og den skade, som er blevet tilføjet de ved traktatens konkurrenceregler tilstræbte fællesskabsformål, hvorved det er udelukket, at en sådan skade kan foreligge, når overtrædelsen ikke har påvirket markedet. Tværtimod skal betydningen af overtrædelsens varighed for beregning af bøden ligeledes bedømmes ud fra de andre forhold, som har kendetegnet den pågældende overtrædelse.

( jf. præmis 104 og 106 )

7. Det fremgår af punkt 1 A og 2 i Kommissionens meddelelse vedrørende retningslinjer for beregningen af bøder i henhold til artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17 og artikel 65, stk. 5, i EKSF-traktaten, at bedømmelsen af overtrædelsens grovhed falder i to trin. På det første trin bedømmes grovheden alene under hensyn til forhold, der vedrører selve overtrædelsen, såsom dens art og dens indvirkning på markedet. På det andet trin nuanceres bedømmelsen af grovheden under hensyn til den pågældende virksomheds situation, hvorved Kommissionen i øvrigt ikke alene tager hensyn til eventuelle skærpende omstændigheder, men i givet fald også til formildende omstændigheder. Ved hjælp af denne fremgangsmåde, som ingenlunde er i strid med ordlyden af eller formålet med artikel 15, stk. 2, i forordning nr. 17, kan der især når det drejer sig om en overtrædelse, hvori flere virksomheder er involveret ved bedømmelsen af, hvor alvorlig overtrædelsen er, tages hensyn til den rolle, som hver enkelt virksomhed har spillet, og dens holdning over for Kommissionen under proceduren.

( jf. præmis 109 )

8. Kommissionens kompetence til at pålægge de virksomheder bøder, som forsætligt eller uagtsomt overtræder traktatens artikel 85, stk. 1 (nu artikel 81, stk. 1, EF), eller traktatens artikel 86 (nu artikel 82 EF), udgør et af de midler, Kommissionen har fået tildelt, for at den kan udføre sin tilsynsopgave ifølge fællesskabsretten. Denne opgave indebærer ikke blot, at individuelle overtrædelser skal efterforskes og forfølges, men også en pligt til at føre en generel politik med det formål, at der på konkurrenceområdet anvendes de i traktaten fastlagte principper, og at virksomhedernes adfærd påvirkes i denne retning. Heraf følger, at Kommissionen har beføjelse til at fastsætte bødernes størrelse således, at deres forebyggende virkning forstærkes, når en bestemt form for overtrædelser på grund af den fortjeneste, som visse virksomheder kan opnå herved, stadig er forholdsvis hyppige, skønt deres ulovlighed allerede blev fastslået i begyndelsen af Fællesskabets fælles konkurrencepolitik.

I denne sammenhæng kan det forhold, at Kommissionen tidligere har pålagt bøder af en bestemt størrelsesorden i tilfælde af visse typer overtrædelser, ikke berøve den muligheden for at forhøje dette niveau inden for de i forordning nr. 17 angivne rammer, hvis det er nødvendigt for at gennemføre Fællesskabets konkurrencepolitik. For at Fællesskabets konkurrenceregler kan gennemføres effektivt, må Kommissionen tværtimod til enhver tid have mulighed for at tilpasse bødeniveauet efter konkurrencepolitikkens krav. I øvrigt kan Kommissionen ved fastlæggelsen af det generelle bødeniveau tage hensyn til, at åbenbare overtrædelser af Fællesskabets konkurrenceregler fortsat er relativt hyppige, hvorfor den har adgang til at forhøje bødeniveauet for at forstærke bødernes forebyggende virkning. Endelig kan Kommissionen ved fastsættelsen af det generelle bødeniveau tage hensyn til, at en overtrædelse af traktatens artikel 85, stk. 1, har været langvarig og åbenbar, uanset den advarsel, der må antages at ligge i Kommissionens hidtidige beslutningspraksis.

( jf. præmis 133, 134, 143, 144 og 145 )