ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Skønt det kan være ønskeligt, at en institution underretter sit personale individuelt på tidspunktet for tiltrædelsen af tjenesten om de vigtigste rettigheder og forpligtelser, står det dog fast, at artikel 11, stk. 2, i vedtægtens bilag VIII som udgangspunkt med hensyn til overførsel af pensionsrettigheder kræver et initiativ fra den pågældende tjenestemand. Det er kun, når der foreligger et sådant initiativ, at det påhviler institutionen, navnlig i kraft af dens omsorgsforpligtelse og princippet om god forvaltningsskik, at underrette den pågældende tjenestemand om den fremgangsmåde, der skal følges, med hensyn til overførsel af hans pensionsrettigheder.

Det påhviler dog institutionen i kraft af dens omsorgsforpligtelse at underrette sit personale om den fremgangsmåde, der skal følges med hensyn til overførsel af pensionsrettigheder, når en sådan overførsel på tidspunktet for fastansættelsen viser sig umulig, fordi der ikke er indgået aftale herom mellem Fællesskabet og den pågældende stat eller det pågældende organ. I et sådant tilfælde påhviler det nemlig institutionen at tage initiativ til at underrette sit personale om indgåelsen af en sådan aftale og om muligheden for anvendelse af artikel 11, stk. 2, i vedtægtens bilag VIII.

Den omstændighed, at den pågældende overgår fra at være midlertidigt ansat til at være tjenestemand, udgør derimod ikke et sådant afbræk, at det berettiger ham til at anse de individuelle og generelle oplysninger, som blev givet ham, da han var midlertidigt ansat, for at være uden betydning.

Of. præmis 67, 68 og 92)
Begrebet udlændighed afhænger af tjenestemandens særlige forhold, for den, der er statsborger i den medlemsstat, hvor han gør tjeneste, således bl.a. af, om han faktisk har afbrudt de sociale og faglige bånd til den pågældende stat ved fuldstændigt og i længere tid at have taget varigt ophold uden for den nævnte stats europæiske område. Undtagelsesbestemmelsen i artikel 4, stk. 1, litra b), i vedtægtens bilag VII omfatter således kun personer, som har måttet flytte det varige centrum for deres interesser uden for tjenestelandet og følgelig ikke længere kan antages at have et egentligt tilhørsforhold til den pågældende stat.

Det fremgår af ordlyden af artikel 4, stk. 1, litra b), i bilag VII til vedtægten og af fortolkningen heraf i retspraksis, at det påhviler vedkommende tjenestemand at afkræfte en simpel formodning om »ikke-udlændighed« ved at påvise, at han varigt har afbrudt ethvert bånd til den stat, hvor der gøres tjeneste. Den omstændighed, som nævnes i artikel 4, stk. 1, litra b), i bilag VII til vedtægten, nemlig at tjenestemanden på en varig måde i den tiårsperiode, der udløber ved ansættelsestidspunktet, har boet uden for statens europæiske område, fremstår derfor som et indicium for et sådant brud.

(jf. præmis 49 og 50)

Henvisning til: Domstolen, 13. november 1986, sag 330/85, Richter mod Kommissionen, Sml. s. 3439, præmis 6.
RETTENS DOM (Fjerde Afdeling)

20. september 2000

Sag T-220/99

Joachim Behmer

mod

Europa-Parlamentet

»Tjenestemænd — udnævnelse ved forfremmelse — lønklasse LA3 — sammenligning af fortjenester«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-851

Angående:

Påstand om annullation af afgørelsen af 7. januar 1999, da denne for det første indeholder en udnævnelse af Dhyvert til vicekontorchef for den tyske oversættelsesafdeling i Europa-Parlamentet og for det andet indeholder et afslag på sagsøgerens ansøgning om denne stilling.

Udfald:

Parlamentet frifindes. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – meddelelse om ledig stilling – genstand – sammenligning af fortjenester – ansættelsesmyndighedens skøn – grænser – overholdelse af betingelserne i meddelelsen om ledig stilling – domstolskontrol – rækkevidde

(Tjenestemandsvedtægten, art. 7)

Det skøn, ansættelsesmyndigheden har ved udnævnelser, forudsætter en nøje undersøgelse af sagsakterne og en omhyggelig iagttagelse af de i stillingsopslaget opstillede betingelser. Stillingsopslaget udgør en retlig ramme, ansættelsesmyndigheden selv har opstillet, og som den nøje skal overholde.

Med henblik på at undersøge, om ansættelsesmyndigheden ikke har overskredet grænserne for denne retlige ramme og derfor alene har handlet i tjenestens interesse, må Retten for det første fastslå, hvilke betingelser der kræves efter stillingsopslaget, og derefter undersøge, om den ansøger, ansættelsesmyndigheden valgte til den ledige stilling, faktisk opfyldte disse betingelser. En sådan undersøgelse indebærer ikke, at Retten kan sætte sin egen vurdering af disse fortjenester i stedet for ansættelsesmyndighedens, men begrænser sig til spørgsmålet, om administrationen på baggrund af de forhold, den kan have lagt til grund for vurderingen, har holdt sig inden for rimelige grænser og ikke har anvendt sine beføjelser åbenbart fejlagtigt.

(jf. præmis 31 og 32)

Henvisning til: Domstolen, 12. februar 1987, sag 233/85, Bonino mod Kommissionen, Sml. s. 739, præmis 5; Retten, 11. december 1991, sag T-169/89, Frederiksen mod Parlamentet, Sml. II, s. 1403, præmis 69; Domstolen, 18. marts 1993, sag C-35/92, Parlamentet mod Frederiksen, Sml. I, s. 991, præmis 15 og 16; Retten, 9. februar 1994, sag T-82/91, Latham mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 15, og II, s. 61, præmis 62; Retten, 19. marts 1997, sag T-21/96, Giannini mod Kommissionen, Sml. Pers. IA, s. 69, og II, s 211. præmis 19.
RETTENS DOM (Fjerde Afdeling)

20. september 2000

Sag T-203/99

Patrizia de Palma m.fl.

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — tjenestefrihed med henblik på deltagelse i fagforeningsarbejde«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-839

Angående:

Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af 23. september 1998 om ikke at give sagsøgerne tjenestefrihed med henblik på deltagelse i fagforeningsarbejde.

Udfald:

Kommissionens afgørelse af 23. september 1998 om ikke at give sagsøgerne tjenestefrihed med henblik på deltagelse i fagforeningsarbejde annulleres. Kommissionen betaler sagens omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – rettigheder og forpligtelser – fagforeningsret – rammeaftale indgået mellem Kommissionen og fagforeningerne og de faglige organisationer – tjenestefrihed med henblik på deltagelse i fagforeningsarbejde, der tilkendes for at give de på generalforsamlinger eller fagforeningskongresser valgte delegerede mulighed for at deltage – hensyn til rejsedage – Kommissionens skønsbeføjelse – domstolskontrol – afvejning af tjenestens interesse og fagforeningsrepræsentanternes interesse

(Tjenestemandsvedtægten, art. 24a)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Kommissionen - aktindsigt i Kommissionens dokumenter - afgørelse 94/90 - undtagelser fra princippet om aktindsigt - fortolkning - rækkevidde

(Kommissionens afgørelse 94/90)

Sammendrag

$$Den adfærdskodeks, der er vedtaget i henhold til afgørelse 94/90 om aktindsigt i Kommissionens dokumenter, indeholder to kategorier af undtagelser fra retten til aktindsigt i Kommissionens dokumenter. Den første kategori, hvis ordlyd er bindende, omfatter de »obligatoriske undtagelser«, som tilsigter at beskytte interesserne for tredjemand eller for offentligheden som sådan. Den anden kategori, hvis ordlyd er fakultativ, vedrører derimod institutionens interne forhandlinger, og det er alene institutionens interne interesser, der her er involveret.

Ligesom Kommissionen på én gang kan påberåbe sig en undtagelse henhørende under den første kategori og en undtagelse henhørende under den anden kategori som begrundelse for at afslå at give aktindsigt i dokumenter, den ligger inde med, kan Kommissionen også være foranlediget til på én gang at påberåbe sig flere undtagelser, der henhører under den første kategori. Det kan således ikke udelukkes, at en offentliggørelse af visse dokumenter kunne skade såvel offentlige interesser som særlige interesser for tredjemand.

( jf. præmis 39 og 40 )
RETTENS DOM (Første Afdeling)

11. juli 2000

Sag T-134/99

Anna Skrzypek

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — familietillæg — børnepension — tildelingsbetingelser — faktisk forsørgelse af barnet«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-633

Angående:

Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af 9. marts 1999, hvorved sagsøgeren fik afslag på tildeling af familietillæg og, for sin mindreårige datter, tildeling af en børnepension.

Udfald:

Der er ikke længere grund til at træffe afgørelse vedrørende sagsøgerens påstand om tilkendelse af ret til familietillæg fra juli 1998. Sagsøgerens påstande om, at hun og hendes barn, Mira Posnantek, indrømmes ret til de familietillæg, som burde have været oppebåret af Roger Posnantek med tillæg af renter i henhold til vedtægtens artikel 67, afvises. Kommissionens afgørelse af 9. marts 1999 annulleres, for så vidt som Kommissionen herved dels afslår at indrømme sagsøgeren ret til husstandstillæg og børnetilskud i tidsrummet fra Roger Posnantek's dødsfald indtil udgangen af den tredje måned efter dødsfaldet, og dels barnet Mira Posnantek's ret til børnepension fra juli 1998. Kommissionen tilpligtes at betale sagsøgeren det beløb i tillæg og pension, som er angivet i domskonklusionens punkt 3) fodtøjet med renter på 6,25% p.a. med fradrag af ydelser af samme karakter, som sagsøgeren har modtaget andetsteds fra. I øvrigt frifindes Kommissionen. Kommissionen tilpligtes foruden at bære sine egne omkostninger at betale to tredjedele af sagsøgerens omkostninger. Sagsøgeren bærer en tredjedel af sine egne omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – søgsmål – fuld prøvelsesret – påstand om domfældelse til betaling af skyldige beløb – antagelse til realitetsbehandling (Tjenestemandsvedtægten, art. 91, stk. 1) Tjenestemænd – søgsmål – betingelser for antagelse til realitetsbehandling – ufravigelige – Fællesskabernes retsinstansers beføjelse – kvalifikation af retsakter, der er fremkommet under den forudgående administrative klageprocedure (Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91) Tjenestemænd – vederlag – familietillæg – børnetilskud – tildelingsbetingelser – faktisk forsørgelse – efterprøvelse foretaget af ansættelsesmyndigheden – kriterier (Tjenestemandsvedtægten, bilag 7, art. 2, stk. 2)
RETTENS DOM (Fjerde Afdeling)

14. juli 2000

Sag T-146/99

Rui Teixiera Neves

mod

De Europæiske Fællesskabers Domstol

»Tjenestemænd — intern udvælgelsesprøve — meddelelse om udvælgelsesprøve — udnævnelse i stilling som juridisk konsulent — obligatorisk element — udvælgelseskriterium — begrundelse — magtfordrejning«

Fuldstændig gengivelse på portugisisk II-731

Angående:

Påstand om annullation dels af den af udvælgelseskomiteen for udvælgelsesprøve CJ 41/98 trufne afgørelse af 15. marts 1999 om ikke at optage sagsøgeren på egnethedslisten, dels af alle efterfølgende handlinger i forbindelse med den nævnte udvælgelsesprøve, herunder udnævnelsen af en af ansøgerne i stillingen som juridisk konsulent for administrative anliggender.

Udfald:

Frifindelse. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Henset til, at formålet med en meddelelse om udvælgelsesprøve er at underrette de interesserede så nøjagtigt som muligt om arten af de betingelser, der stilles for at beklæde den stilling, der skal besættes, skal adgangsbetingelserne fortolkes i lyset af formålet med den pågældende udvælgelsesprøve, således som det fremgår af beskrivelsen af de opgaver, der skal udføres i stillingen. Den del af meddelelsen om udvælgelsesprøven, der omhandler disse opgaver, og den del, der vedrører betingelserne for at få adgang til udvælgelsesprøven, skal derfor undersøges sammen. Den omstændighed, at det i en meddelelse om udvælgelsesprøve er fastsat, at visse kvalifikationer kun er ønskværdige, betyder, at der hverken er tale om et obligatorisk eller et fakultativt element, men om et udvælgelseskriterium. (jf. præmis 34 og 36) Henvisning til: Retten, 19. marts 1997, sag T-21/96, Giannini mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 69, og II, s. 211, præmis 21, og den heri anførte retspraksis.

Udvælgelseskomiteen råder over en vid skønsbeføjelse med hensyn til bedømmelsen af de nærmere bestemmelser for og det nærmere indhold af de prøver, der afholdes som led i en udvælgelsesprøve. Retten kan kun efterprøve de nærmere bestemmelser for en prøves forløb i det omfang, det er nødvendigt for at sikre ligebehandling af ansøgerne og objektivitet med hensyn til valget mellem dem. Det tilkommer heller ikke Retten at efterprøve det detaljerede indhold af en prøve, medmindre det går ud over den i meddelelsen om udvælgelsesprøven fastsatte ramme eller ikke er i overensstemmelse med formålet med prøven eller udvælgelsesprøven. På samme måde kan Retten ikke sætte sin bedømmelse af prøvernes sværhedsgrad i stedet for udvælgelseskomiteens. (jf. præmis 37 og 56) Henvisning til: Domstolen, 1. oktober 1981, sag 268/80, Guglielmi mod Parlamentet, Sml. s. 2295, præmis 8; Retten, 16. oktober 1990, sag T-132/89, Sml. II, s. 549, præmis 27, og den heri anførte retspraksis.
Retten bemærkede, at for at Fællesskabet kan pådrage sig et erstatningsansvar skal en række betingelser være opfyldt med hensyn til, at den adfærd, som bebrejdes institutionen, er retsstridig, at der er indtrådt et økonomisk tab, og at der er årsagssammenhæng mellem adfærden og det påberåbte tab.

Retten fastslog, at det påhviler sagsøgeren over for Fællesskabets retsinstanser at føre bevis for, at det tab, der hævdes at være lidt, faktisk er indtrådt, og tabets omfang.

(jf. præmis 50 og 63)

Henvisning til: Domstolen, 27. januar 1982, forenede sager 256/80, 257/80, 265/80, 267/80 og 5/81, Birra Wührer m.fl. mod Rådetog Kommissionen, Sml. s. 85, præmis 9; Domstolen, 27. januar 1982, sag 51/81, De Franceschi mod Rådet og Kommissionen, Sml. s. 117, præmis 9; Retten, 26. maj 1998, sag T-205/96, Bieber mod Parlamentet, Sml. Pers. I-A, s. 231, og II, s. 723, præmis 48 og 67 og den heri nævnte praksis; Retten, 6. juli 1999, forenede sager T-112/96 og T-115/96, Séché mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 115, og II, s. 623, præmis 279; Retten, 23. februar 2000, sag T-164/98, Carraro mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 35, og II, s. 157, præmis 42; Domstolen, 15. juni 2000, sag C-237/98 P, Dorsch Consult mod Rådet, Sml. I, s. 4549, præmis 23 og den heri nævnte retspraksis.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Ansvar uden for kontraktforhold - betingelser - tab - årsagsforbindelse - bevisbyrde

(EF-traktaten, art. 215, stk. 2 (nu art. 288, stk. 2, EF))

Sammendrag

$$Det påhviler den part, som gør gældende, at Fællesskabet har pådraget sig ansvar, at fremlægge afgørende beviser for det påberåbte tabs eksistens og omfang og at bevise, at der er direkte årsagsforbindelse mellem den ulovlige adfærd, som han foreholder institutionen, og hans påståede tab.

( jf. præmis 55 og 76 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. EF-varemærker - definition og erhvervelse af et EF-varemærke - tegn, der kan udgøre et varemærke - betingelse - adskillelsesevne - bedømmelse i relation til de varer eller tjenesteydelser, der er omfattet af registreringsansøgningen

(Rådets forordning nr. 40/94, art. 4)

2. EF-varemærker - definition og erhvervelse af et EF-varemærke - absolutte hindringer for registrering - varemærke, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares egenskaber - ordet »DOUBLEMINT«

[Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra c)]

Sammendrag

1. Det følger af artikel 4 i forordning nr. 40/94, hvorefter det afgørende kriterium for, at et tegn, der kan gengives grafisk, kan udgøre et EF-varemærke, er, at det er egnet til at adskille en virksomheds varer fra en anden virksomheds, at bedømmelsen af, om et tegn, der søges registreret, har adskillelsesevne, kun kan foretages i relation til de varer eller tjenesteydelser, som tegnet søges registreret for.

( jf. præmis 17 og 18 )

2. Ifølge artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94 om EF-varemærker afvises registrering af »varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der i omsætningen kan tjene til at betegne varens eller tjenesteydelsens art, beskaffenhed, mængde, anvendelse, værdi, geografiske oprindelse, tidspunktet for varens fremstilling eller for præstationen af tjenesteydelsen eller andre egenskaber ved disse«, og lovgiver har hermed bestemt, at sådanne tegn som følge af deres rent beskrivende karakter skal anses for uegnede til at adskille en virksomheds varer fra en anden virksomheds. Derimod kan tegn eller angivelser, hvis betydning går ud over det rent beskrivende, registreres som EF-varemærker.

Såfremt der indgives ansøgning om registrering af ordet »DOUBLEMINT« for visse varer, der kan have smag af mynte, gør dette ord det ikke muligt for den berørte offentlighed umiddelbart og uden yderligere overvejelse at opdage en beskrivelse af en egenskab ved de pågældende varer. De mange betydninger, der indeholdes i dette sammensatte ord - hvis bestanddele begge er et almindeligt ord i det engelske sprog - giver sig af sig selv, i det mindste ved associering eller hentydning, for en engelsk gennemsnitsforbruger, og de fratager dermed dette tegn enhver beskrivende funktion i betydningen i artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 40/94, hvorimod ordet for en forbruger, der ikke behersker det engelske sprog tilstrækkeligt, efter sin art vil have en ubestemt, fantasipræget betydning. Ordet »DOUBLEMINT« har således et ubestemt og suggestivt indhold, som kan fortolkes på forskellige måder. Som følge af det store antal mulige semantiske kombinationer er det udelukket, at forbrugeren vælger én bestemt af disse. Følgelig kan dette ord ikke betegnes som udelukkende beskrivende, og det kan ikke afslås at registrere det med denne begrundelse.

( jf. præmis 19, 20, 29, 30 og 31 )
Retten bemærkede, at anvendelsen af ordet »muligheder« i vedtægtens artikel 29 utvetydigt angiver, at ansættelsesmyndigheden ikke ubetinget er forpligtet til at gøre brug af de fremgangsmåder, der er nævnt i bestemmelsen, herunder forfremmelse eller forflyttelse inden for institutionen, idet der blot påhviler ansættelsesmyndigheden en forpligtelse til i alle tilfælde at undersøge, om disse vil være egnede til at sikre, at der udnævnes en person, som er i besiddelse af de højeste kvalifikationer hvad angår kompetence, tjenstlig indsats og integritet. Ansættelsesmyndigheden er således ikke forpligtet til i den angivne orden at gøre brug af de forskellige procedurer, der er opregnet i vedtægtens artikel 29, stk. 1.

Retten tilføjede, at ansættelsesmyndigheden også kan overgå fra en ansættelsesprocedure, der er iværksat i henhold til vedtægtens artikel 29, stk. 1, til en procedure i henhold til artiklens stk. 2, idet ansættelsesmyndigheden ikke er forpligtet til at forfølge en ansættelsesprocedure, når en sådan er blevet iværksat, men råder over et skøn, hvorved den for at tilgodese tjenestens interesser kan udvide sine valgmuligheder.

Retten bemærkede endelig, at en beslutning om under en allerede fremskreden ansættelsesprocedure at anvende vedtægtens artikel 29, stk. 2, ikke nødvendigvis behøver at være truffet samtidig med offentliggørelsen af stillingsopslagene eller at blive bekendtgjort.

(jf. præmis 33-36)

Henvisning til: Domstolen, 29. oktober 1975, forenede sager 81 /74-88/74, Marencom.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1247, præmis 21 og 23; Domstolen, 19. maj 1983, sag 289/81, Mavridis mod Parlamentet, Sml. s. 1731, præmis 23; Domstolen, 12. december 1989, sag C-331/87, Exarchosmod Parlamentet, Sml. s. 4185; Retten, 14. februar 1990, sag T-38/89, Hoehbaum mod Kommissionen, Sml. II, s. 43, præmis 15; Retten, 23. februar 1994, forenede sager T-18/92 og T-68/92, Coussios mod Kommissionen, Sml. Pers. l-A, s. 47, og II, s. 171, præmis 98; Retten, 22. marts 1995, sag T-586/93, Kotzonis mod ØSU, Sml. II, s. 665, præmis 43 og 44; Retten, 11. juni 1996, sag T-118/95, Anacoreta Correia mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 283, og II, s. 835, præmis 34.
Retten bemærkede, at såfremt en udvælgelseskomite for en udvælgelsesprøve får forelagt en anmodning om at tage en afgørelse om ikke at give en ansøger, der har deltaget i en udvælgelsesprøve, op til fornyet overvejelse, har udvælgelseskomiteen pligt til med den fornødne omhu at foretage en egentlig fornyet behandling af den afgørelse, anmodningen vedrører. Såfremt en sådan anmodning om at tage en afgørelse op til fornyet overvejelse indgives i forbindelse med en stopprøve, der er et led i en generel udvælgelsesprøve med mange deltagere, og som udgøres af multiple choice-spørgsmål, kan den pågældende forpligtelse med rimelighed begrænses til en kontrol af, at de karakterer, der er meddelt den forbigåede kandidat, svarer til dem, han har opnået. Dette gælder ikke mindst, såfremt ansøgerens anmodning om, at afgørelsen tages op til fornyet overvejelse, er holdt i generelle vendinger og ikke anfægter særlige aspekter i forbindelse med afviklingen af de stopprøver, han har deltaget i.

Retten bemærkede, at udvælgelseskomiteen for en udvælgelsesprøve har et vidt skøn med hensyn til fastsættelsen af vilkårene for afholdelsen af udvælgelsesprøven og det nærmere indhold af de fastsatte prøver. Fællesskabets retsinstanser kan derfor kun efterprøve vilkårene for prøverne i det omfang, det er nødvendigt for at sikre en lige behandling af ansøgerne og sikre objektivitet i det valg, som foretages mellem ansøgerne. Dette vide skøn må med de samme begrænsninger tillægges udvælgelseskomiteen for en udvælgelsesprøve, såfremt den stilles over for uregelmæssigheder eller fejl, der er opstået i forbindelse med afviklingen af en generel udvælgelsesprøve med mange deltagere, og som i medfør af proportionalitetsprincippet og princippet om god forvaltningsskik ikke kan afhjælpes derved, at prøverne gentages.

Retten tilføjede, at argumentet om, at den omstændighed, at visse spørgsmål ikke tages i betragtning, udgør en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet, idet den tid, der er anvendt på de pågældende spørgsmål, er forskellig for de enkelte ansøgere, er baseret på en fejlagtig opfattelse af det pågældende princip. Argumentet vedrører således hverken en uregelmæssighed med hensyn til de vilkår for udvælgelsesprøven, der har været gældende for ansøgerne, eller en ulige behandling i forbindelse med udvælgelseskomiteens bedømmelse af de forskellige ansøgere, men derimod de pågældende ansøgeres individuelle adfærd. Argumentet er således ikke et bevis på, at der er begået nogen form for forskelsbehandling, men understreger blot, at der er forskel mellem de ansøgere, der deltager i en udvælgelsesprøve.

(jf. præmis 25 og 26)

Henvisning til: Retten, 15. juli 1993, sag T-27/92, Camera-Lampitelli m.fl. mod Kommissionen, Sml. II, s. 873, præmis 45; Retten, 21. maj 1996, sag T-153/95, Kaps mod Domstolen, Sml. Pers. I-A, s. 233, og II, s. 663, præmis 37; Domstolen, 4. juli 1996, sag C-254/95 P, Parlamentet mod Innamorati, Sml. I, s. 3423, præmis 33.