DOMSTOLENS DOM AF 4. OKTOBER 1991. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD IRLAND. - FISKERI - LICENSER - ETABLERINGSRET. - SAG C-93/89.



Samling af Afgørelser 1991 side I-04569



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

Fri bevaegelighed for personer - etableringsfrihed - fiskeri - en medlemsstats udstedelse af fiskerilicenser til fartoejer, der er registreret i det paagaeldende land - licensudstedelse for andre medlemsstaters statsborgere betinget af oprettelse af et selskab i det paagaeldende land - ulovlighed

(EOEF-Traktaten, art. 52)

Sammendrag

Det forhold, at en medlemsstat kraever, at andre medlemsstaters statsborgere, der ejer et fiskerfartoej, som er registreret i det paagaeldende land, skal oprette et selskab i henhold til landets lovgivning for at kunne opnaa fiskerilicens, mens der ikke stilles et saadant krav til landets egne statsborgere, udgoer en forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet i forbindelse med etableringsretten, som er forbudt i henhold til Traktatens artikel 52, og som ikke kan begrundes med henvisning til Faellesskabets ordning med nationale fiskekvoter, idet formaalet med de omhandlede licenser ikke er at fastsaette de naermere regler for udnyttelsen af disse kvoter.

Dommens præmisser

1 Ved staevning, indgivet til Domstolens Justitskontor den 20. marts 1989, har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-Traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det fastslaas, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-Traktatens artikel 52 ved at kraeve, at andre medlemsstaters statsborgere skal oprette et irsk selskab for at kunne faa licens til havfiskeri.

2 Ved section 2 i Fisheries (Amendment) Act 1983 blev der i Fisheries (Consolidation) Act 1959 (herefter benaevnt "1959-loven") indsat en section 222 B. I henhold til section 222 B, stk. 2, kan et fiskerfartoej, der er registreret i Irland, kun anvendes til havfiskeri, det vaere sig inden for eller uden for Irlands eksklusive fiskerizone, hvis det har en licens udstedt af den kompetente minister.

3 Section 222 B, stk. 4, litra a), lyder saaledes:

"Ministeren udsteder kun licens i henhold til naervaerende bestemmelse, saafremt det paagaeldende fiskerfartoej ejes fuldstaendigt af en irsk statsborger eller en juridisk person, der er oprettet i henhold til irsk lovgivning og underlagt denne, og som har sit hovedforretningssted (principal place of business) i Irland."

4 Kommissionen fandt, at section 222 B, stk. 4, litra a), i 1959-loven er i strid med Traktatens artikel 52, og indledte derfor den i Traktatens artikel 169 foreskrevne procedure mod Irland.

5 Ved kendelse af 4. oktober 1989 har Domstolen tilladt Det Forenede Kongerige at indtraede i sagen til stoette for Irlands paastande.

6 Vedroerende sagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises i oevrigt til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.

7 Indledningsvis bemaerkes, at der mellem Kommissionen og Irland er enighed om, at genstanden for det paastaaede traktatbrud udelukkende er betingelserne for at opnaa fiskerilicens i section 222 B, stk. 4, litra a), i 1959-loven og ikke de i henhold til irsk lovgivning gaeldende betingelser for registrering af fiskerfartoejer til havfiskeri, som er identiske med betingelserne i den naevnte bestemmelse.

8 Ifoelge Kommissionen er section 222 B, stk. 4, litra a), i 1959-loven i strid med Traktatens artikel 52, da den medfoerer en forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet af andre medlemsstaters statsborgere, der ejer fiskerfartoejer, som er registreret i Irland. De paagaeldende statsborgere skal nemlig i modsaetning til irske statsborgere oprette et irsk selskab for at kunne faa fiskerilicens, hvilket er forbundet med besvaer og udgifter.

9 Den irske regering har gjort gaeldende, at den omtvistede nationale bestemmelse paa ingen maade er diskriminerende. For det foerste er bestemmelsen ikke rettet mod andre medlemsstaters statsborgere, men finder anvendelse paa alle fiskerfartoejer, der er registreret eller skal registreres i Irland. For det andet forhindrer den ikke ejere af fiskerfartoejer, der er registreret i andre medlemsstater, i at etablere sig i Irland og udnytte deres fartoejer til fiskeri fra irske havne.

10 Det skal paa baggrund af de saaledes fremfoerte argumenter bemaerkes, at Kommissionens kritik i naervaerende sag ikke angaar en forskelsbehandling mellem fartoejer, der er registreret i forskellige medlemsstater, men derimod en forskelsbehandling som foelge af den omhandlede bestemmelse mellem irske statsborgere, der ejer et i Irland registreret fiskerfartoej, og andre medlemsstaters statsborgere, der ligeledes ejer et i Irland registreret fiskerfartoej.

11 Der er herved tale om en forskelsbehandling paa grundlag af nationalitet i forbindelse med etableringsretten, hvilket er forbudt i henhold til Traktatens artikel 52.

12 Den irske regering har endvidere anfoert, at den omhandlede nationale bestemmelse er begrundet i Faellesskabets kvoteordning for fiskeriet, idet den har til formaal at beskytte de irske kvoter mod den form for misbrug, der betegnes som "quota hopping". Regeringen har tilfoejet, at medlemsstaternes korrekte gennemfoerelse af ordningen falder ind under begrebet den offentlige orden i EOEF-Traktatens artikel 56, stk. 1.

13 For det foerste bemaerkes, at Domstolen i dommene af 14. december 1989 i sag C-3/87, Agegate, Sml. s. 4459, og i sag C-216/87, Jaderow, Sml. s. 4509, har udtalt, at medlemsstaterne under udoevelsen af deres befoejelse til at fastsaette de naermere regler for udnyttelsen af kvoterne kan bestemme, hvilke fartoejer i deres fiskerflaade der skal have adgang til at fiske paa deres kvoter, paa betingelse af, at de kriterier, der anvendes, er forenelige med faellesskabsretten. I sidstnaevnte dom kendte Domstolen bl.a. for ret, at en medlemsstat kan fastsaette betingelser, der skal sikre, at fartoejet har en reel oekonomisk tilknytning til medlemsstaten, for saa vidt som tilknytningen kun vedroerer forbindelsen mellem fiskeriet fra fartoejet og den befolkning, der er afhaengig af fiskeriet og de dertil knyttede industrier.

14 Der skal i den forbindelse henvises til, at formaalet med de i den omtvistede nationale bestemmelse omhandlede licenser, der ikke specielt angaar arter, som er omfattet af kvoterne, ikke er at fastsaette de naermere regler for udnyttelsen af de irske kvoter, men at give tilladelse til fiskeri i almindelighed for ethvert fiskerfartoej, der er registreret i Irland. En saadan bestemmelse kan foelgelig ikke begrundes med henvisning til Faellesskabets ordning med nationale kvoter, uanset hvilke maal den nationale lovgiver har forfulgt.

15 Det maa herefter fastslaas, at Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-Traktatens artikel 52 ved at kraeve, at andre medlemsstaters statsborgere skal oprette et irsk selskab for at kunne faa licens til havfiskeri.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

16 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Irland har tabt sagen og boer derfor betale sagens omkostninger. Det Forenede Kongerige, som er indtraadt i sagen til stoette for Irlands paastande, boer baere sine egne omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

udtaler og bestemmer

DOMSTOLEN

1) Irland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-Traktatens artikel 52 ved at kraeve, at andre medlemsstaters statsborgere skal oprette et irsk selskab for at kunne faa licens til havfiskeri.

2) Irland betaler sagens omkostninger.

3) Det Forenede Kongerige baerer sine egne omkostninger.