ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
PERSONALERETTENS KENDELSE (Anden Afdeling)

10. juni 2008

Sag F-40/07

Cécile Baudelet-Leclaire

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Personalesag – almindelig udvælgelsesprøve – ikke opførelse på reservelisten – ligebehandling«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og 153 EA, hvorved Cécile Baudelet-Leclaire har nedlagt påstand om annullation af den almindelige udvælgelsesprøve EPSO/AST/7/05, afholdt med henblik på oprettelse af en ansættelsesreserve af assistenter (AST3) på områderne »finansiel forvaltning/regnskabsføring« og »forvaltning af projekter/kontrakter«.

Udfald: Søgsmålet afvises som åbenbart ugrundet. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – ligebehandling – ansættelse – udvælgelsesprøve

(Tjenestemandsvedtægten, bilag III, art. 5)

I forbindelse med en almindelig udvælgelsesprøve med henblik på ansættelse ved Fællesskabets institutioner, som er åben for såvel ansøgere, der har arbejdet eller arbejder ved en institution, som ansøgere, der ikke har en sådan erhvervserfaring, kan det på grundlag af statistiske oplysninger, som viser en højere beståelsesprocent for ansøgere fra den første gruppe, ikke formodes, at der har fundet en forskelsbehandling sted mellem ansøgere, som tilhører den ene eller den anden gruppe, idet denne forskel kan forklares under henvisning til flere objektive forhold, som for eksempel et bedre kendskab til udvælgelsesprøvens område.

(jf. præmis 41, 43 og 44)

Henvisning til:

Retten i Første Instans, 31. maj 2005, sag T-294/03, Gibault mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 141, og II, s. 635, præmis 53; 30. november 2005, sag T-361/03, Vanlangendonck mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 377, og II, s. 1709, præmis 52; 12. marts 2008, sag T-100/04, Giannini mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 157.
PERSONALERETTENS KENDELSE

(Første Afdeling)

22. maj 2008

Sag F-107/07

Constantin Daskalakis

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Personalesag – tjenestemænd – løn – vedtægtens artikel 7, stk. 2 – kompensationstillæg ved midlertidig tjeneste i en anden stilling – afvisning«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorunder Constantin Daskalakis har nedlagt påstand om annullation af Kommissionens ansættelsesmyndigheds afgørelse af 28. juni 2007 om at begrænse den periode, i hvilken sagsøgeren kan oppebære det tillæg, der er fastsat i tjenestemandsvedtægtens artikel 7, stk. 2, til et år.

Udfald: Sagen afvises. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Procedure – antagelse til realitetsbehandling af processkrifter – bedømmelse på tidspunktet for indgivelsen af dokumentet

(Rettens procesreglement, art. 114; Personalerettens procesreglement, art. 78)

Når en formalitetsindsigelse vedrører en stævning, som er indgivet til Personalerettens Justitskontor inden datoen for ikrafttrædelsen af Personalerettens procesreglement, anvendes dels procedurereglerne i artikel 78 i Personalerettens procesreglement, herunder navnlig bestemmelsen i artikel 78, stk. 3, hvorefter Retten kan træffe afgøre ved kendelse uden at tage stilling til sagens realitet, dels reglerne om en stævnings antagelse til realitetsbehandling, hvortil der henvises i artikel 114 i procesreglementet for Retten i Første Instans, som finder anvendelse mutatis mutandis på Personaleretten indtil ikrafttrædelsen af dens procesreglement.

Henset til, at fristen for indgivelse af en formalitetsindsigelse, hvad enten man befinder sig inden for anvendelsesområdet for artikel 114 i procesreglementet for Retten i Første Instans eller inden for anvendelsesområdet for artikel 78 i Personalerettens procesreglement, regnes fra forkyndelsen af stævningen, når denne forkyndelse er sket før ikrafttrædelsen af procesreglementet for Personaleretten, er den frist, som skal overholdes, den frist, som på dette tidspunkt var i kraft, og som følger af procesreglementet for Retten i Første Instans. I overensstemmelse med retssikkerhedsprincippet kan ikrafttrædelsen af Personalerettens procesreglement således ikke retligt medføre begrænsning af den frist for indgivelse af en formalitetsindsigelse ved et særskilt dokument, som allerede løber fra datoen for dets ikrafttræden.

Den relevante dato ved afgørelsen af, om denne frist er blevet overholdt, er datoen for indgivelsen af formalitetsindsigelsen for Personaleretten.

(jf. præmis 23, 25 og 26)

Henvisning til:

Retten, 14. december 1992, sag T-47/92, Lenz mod Kommissionen, Sml. II, s. 2523, præmis 34.

Personaleretten, 26. april 2006, sag F-16/05, Falcione mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A-1, s. 3, og II-A-1, s. 7, præmis 84; 14. december 2007, sag F-82/06, Duyster mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 40; 25. januar 2008, sag F-80/06, Duyster mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 38-43.
PERSONALERETTENS KENDELSE

(Første Afdeling)

22. maj 2008

Sag F-101/07

Philippe Cova

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Personalesag – tjenestemænd – løn – vedtægtens artikel 7, stk. 2 – kompensationstillæg ved midlertidig tjeneste i en anden stilling – afvisning«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorunder Philippe Cova har nedlagt påstand om annullation af Kommissionens ansættelsesmyndigheds afgørelse af 29. juni 2007 om at begrænse den periode, i hvilken sagsøgeren kan oppebære det tillæg, der er fastsat i tjenestemandsvedtægtens artikel 7, stk. 2, til et år.

Udfald: Sagen afvises. Hver part bærer sine egne omkostninger.

Sammendrag

Procedure – antagelse til realitetsbehandling af processkrifter – bedømmelse på tidspunktet for indgivelsen af dokumentet

(Rettens procesreglement, art. 114; Personalerettens procesreglement, art. 78)

Når en formalitetsindsigelse vedrører en stævning, som er indgivet til Personalerettens Justitskontor inden datoen for ikrafttrædelsen af Personalerettens procesreglement, anvendes dels procedurereglerne i artikel 78 i Personalerettens procesreglement, herunder navnlig bestemmelsen i artikel 78, stk. 3, hvorefter Retten kan træffe afgøre ved kendelse uden at tage stilling til sagens realitet, dels reglerne om en stævnings antagelse til realitetsbehandling, hvortil der henvises i artikel 114 i procesreglementet for Retten i Første Instans, som finder anvendelse mutatis mutandis på Personaleretten indtil ikrafttrædelsen af dens procesreglement.

Henset til, at fristen for indgivelse af en formalitetsindsigelse, hvad enten man befinder sig inden for anvendelsesområdet for artikel 114 i procesreglementet for Retten i Første Instans eller inden for anvendelsesområdet for artikel 78 i Personalerettens procesreglement, regnes fra forkyndelsen af stævningen, når denne forkyndelse er sket før ikrafttrædelsen af procesreglementet for Personaleretten, er den frist, som skal overholdes, den frist, som på dette tidspunkt var i kraft, og som følger af procesreglementet for Retten i Første Instans. I overensstemmelse med retssikkerhedsprincippet kan ikrafttrædelsen af Personalerettens procesreglement således ikke retligt medføre begrænsning af den frist for indgivelse af en formalitetsindsigelse ved et særskilt dokument, som allerede løber fra datoen for dets ikrafttræden.

Den relevante dato ved afgørelsen af, om denne frist er blevet overholdt, er datoen for indgivelsen af formalitetsindsigelsen for Personaleretten og ikke datoen for forkyndelsen af formalitetsindsigelsen for sagsøgte.

(jf. præmis 23, 25 og 26)

Henvisning til:

Retten, 14. december 1992, sag T-47/92, Lenz mod Kommissionen, Sml. II, s. 2523, præmis 34.

Personaleretten, 26. april 2006, sag F-16/05, Falcione mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A-1, s. 3, og II-A-1, s. 7, præmis 84; 14. december 2007, sag F-82/06, Duyster mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 40; 25. januar 2008, sag F-80/06, Duyster mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 38-43.
DA
SamlingafAfgørelser
ECLI:EU:F:2010 :108 1KENDELSE AFSAGT A F FORMANDEN FOR PERSONALERETTT ENS ANDEN A FDELING
23. september 2010
Sag F-51/07 RENV
Philippe Bui Van
mod
Europa-Komm issionen
»Mindelig bilæggelse af tvisten på Personalerettens initiativ — slettelse«
Angående:Søgsmål anlagt i h enhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorved Philippe B ui Van har 
nedlagt p åstand o m a nnullation a f afgørelse truffet d en 4. oktober 2006 a f 
generaldirektøren for Det Fælles Forskningscenter ve d Kommissionen, for så vidt som 
sagsøgeren herved blev indplaceret i lønklasse AS T3, løntrin 2, skønt han oprindeligt var 
blevet indplaceret i lønklasse AS T4, løntrin 2, og af ansættelsesmyndighedens afgørelse af 
5. marts 2007 , hvorved denne afslog sagsøgerens klage, samt tilkendelse af en symbolsk 
erstatning på 1 EUR f or den påståede ikke-økono miske skade.
Udfald: Sag F-51/07 RENV, Bui Van mod Kommissionen, slettes af Personalerettens register. Det 
noteres, at Kommissionen anerkender, at sagsøgeren har ret til at beholde det beløb p å 
1 500  EUR, som b lev u dbetalt til ham t il opfyldelse af Personalerettens dom a f 
11. september 2008 , sag F-51/07, Bui Van mod Kommissionen. Det noteres, at sagsøgeren 
anerkender, at Kommissionen som godtgørelse for en del af det beløb, han har m odtaget 
til dækning af sagsomkostninger i f orbindelse me d domme n af 11. september 2008 , 
tilbagekræver et beløb p å 1 500  EUR ve d at foretage en månedlig indeholdelse i h ans løn 
på 500 EUR f ra og me d oktober 2010 . Hver part bærer sine egne omkostninger i d enne 
sag og i s agen for Den Europæiske U nions Ret.
Samm endrag
Tjenestemænd — søgsmål — mindelig bilæggelse af tvisten ved Pe rsonaleretten — slettelse af registeret
(Personalerettens procesreglement, art. 69)
PERSONALERETTENS KENDELSE

(Første Afdeling)

10. november 2009

Sag F-70/07

Luigi Marcuccio

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Personalesag – tjenestemænd – erstatningssøgsmål – indsigelse om, at der verserer en parallel sag – åbenbart afvisningsgrundlag«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorved Luigi Marcuccio bl.a. har nedlagt påstand om, at Kommissionen tilpligtes at betale erstatning for den skade, som han angiveligt har lidt som følge af Kommissionens afslag på at godtgøre ham de sagsomkostninger, som han hævder at have afholdt i sag T-176/04.

Udfald: Første, anden, tredje og sjette påstand i søgsmålet afvises. Hver af parterne bærer sine egne omkostninger for så vidt angår første, anden, tredje og sjette påstand i søgsmålet, herunder de omkostninger, der er afholdt i forbindelse med proceduren i sag T-176/04 DEP.

Sammendrag

Retspleje – sagsomkostninger – fastsættelse – genstand

(Art. 236 EF; tjenestemandsvedtægten, art. 91 og art. 92, stk. 1)

Lovgiver har indført en særlig procedure for fastsættelse af sagsomkostninger i de tilfælde, hvor parterne er uenige om størrelsen og arten af de udgifter, der kan kræves erstattet som følge af afsigelsen af en dom eller en kendelse, hvorved Retten i Første Instans har truffet endelig afgørelse vedrørende en tvist og taget stilling til fordelingen af sagsomkostningerne. Den særlige procedure, der er fastsat i artikel 92, stk. 1, i procesreglementet for Retten i Første Instans, og som vedrører fastsættelsen af sagsomkostninger, udelukker, at der kan gøres krav på de samme beløb eller på beløb afholdt til de samme formål, inden for rammerne af en sag, hvori Fællesskabet påstås at være ifaldet ansvar uden for kontraktforhold. En sagsøger er således ikke berettiget til på grundlag af artikel 236 EF og vedtægtens artikel 91 at anlægge en sag, der reelt har samme genstand som en påstand om fastsættelse af sagsomkostninger.

(jf. præmis 16 og 17)

Henvisning til:

Retten i Første Instans, 11. juli 2007, sag T-351/03, Schneider Electric mod Kommissionen, Sml. II, s. 2237, præmis 297
PERSONALERETTENS KENDELSE

(Første Afdeling)

7. oktober 2009

Sag F-122/07

Luigi Marcuccio

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Personalesag – tjenestemænd – anmodning om at indlede en undersøgelse – en institutions afvisning af at oversætte en afgørelse til et sprog efter sagsøgerens ønske – åbenbart, at søgsmålet må afvises – stævning, der er åbenbart ugrundet«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorved Luigi Marcuccio principalt har nedlagt påstand om annullation af Kommissionen afgørelse om ikke at efterkomme hans anmodning om at indlede en undersøgelse af visse begivenheder, som han blev udsat for i 2001 og 2003 samt påstand om, at Kommissionen tilpligtes at betale ham erstatning.

Udfald: Det af sagsøgeren anlagte søgsmål skal delvis åbenbart afvises fra realitetsbehandling og delvis forkastes som åbenbart ugrundet. Sagsøgeren betaler sagens omkostninger.

Sammendrag

Tjenestemænd – administrationens bistandspligt – pligt til at rette en individuel afgørelse til en tjenestemand på et sprog, som tjenestemanden behersker fuldstændigt

(Art. 21 EF; chartret om grundlæggende rettigheder, art. 41, stk. 4; Kommissionens forretningsorden, bilag, punkt 4)

Det påhviler institutionerne i medfør af bistandspligten at rette en individuel afgørelse til en tjenestemand på et sprog, som tjenestemanden behersker fuldstændigt.

Det kan ikke udledes af artikel 21, stk. 3, EF, punkt 4 i det administrative adfærdskodeks eller artikel 41, stk. 4, i chartret om grundlæggende rettigheder, at enhver afgørelse, som en fællesskabsinstitution meddeler en af sine tjenestemænd, skal affattes på det oprindelige skriftvekslingssprog. Disse bestemmelser finder nemlig kun anvendelse på forholdet mellem institutionerne og deres ansatte, når de ansatte henvender sig skriftligt til institutionerne i deres egenskab af unionsborgere og ikke i deres egenskab af tjenestemænd eller øvrige ansatte i Fællesskaberne. Det ville medføre uoverstigelige vanskeligheder for institutionerne, hvis de i alle tilfælde var forpligtet til at besvare en anmodning fra en tjenestemand på det samme sprog som det sprog, der var anvendt i anmodningen

(jf. præmis 60-65)

Henvisning til:

Retten: 23. marts 2000, sag T-197/98, Rudolph mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 55, og II, s. 241, præmis 46; 7. februar 2001, sag T-118/99, Bonaiti Brighina mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 25, og II, s. 97, præmis 13; 17. maj 2006, sag T-95/04, Lavagnoli mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A-2, s. 121, og II-A-2, s. 569, præmis 48

Personaleretten: 13. december 2007, forenede sager F-51/05 og F-18/06, Duyster mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A-1 s. 0000, og II-A-1, s. 0000, præmis 58 og 59
PERSONALERETTENS KENDELSE

(Anden Afdeling)

17. september 2009

Sag F-132/07

Guido Strack

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Personalesag – processuelle stridsspørgsmål – formalitetsindsigelse – proceduren for afsigelse af udeblivelsesdom«

Angående: Søgsmål anlagt i henhold til artikel 236 EF og 152 EA, hvorunder Kommissionen ved særskilt dokument i forbindelse med det søgsmål, som Guido Strack anlagde den 22. oktober 2007, har indgivet en begæring om afvisning af nævnte søgsmål i henhold til artikel 78 i procesreglementet.

Udfald: Kommissionens begæring om, at Personaleretten tager stilling til, om sagen skal afvises, kan antages til realitetsbehandling. Sagsøgerens begæring om, at der afsiges udeblivelsesdom, forkastes. Kommissionens begæring om, at Personaleretten tager stilling til, om sagen skal afvises, henskydes til afgørelse i forbindelse med sagens realitet. Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.

Sammendrag

Retspleje – processkrifternes antagelse til realitetsbehandling – fremsættelse af en afvisningsbegæring efter opnåelse af en forlængelse af fristen for indlevering af svarskriftet – antagelse til realitetsbehandling

(Personalerettens procesreglement, art. 39 og 78)

I det tilfælde, hvor Personaleretten har imødekommet sagsøgtes anmodning om at forlænge fristen for indgivelse af svarskrift, kan den omstændighed, at denne part før udløbet af den forlængede frist vælger at fremsætte en afvisningspåstand i henhold til artikel 78 i Personalerettens procesreglement i stedet for at indgive et svarskrift, som indeholder en vurdering af sagens realitet, ikke rejse tvivl med hensyn til, om anmodningen om forlængelse af fristen er i strid med de relevante bestemmelser i nævnte procesreglement, og kan heller ikke bevirke, at anmodningen må anses for udtryk for misbrug.

Personaleretten har ved at forlænge fristen for indgivelse af svarskrift før udløbet af den i artikel 78 i nævnte procesreglement fastsatte frist for fremsættelse af en afvisningspåstand nemlig stiltiende accepteret, at sagsøgte inden for den forlængede frist kan indgive en begæring om afvisning ved særskilt dokument eller et svarskrift. Selv om det i denne forbindelse er korrekt, at ingen udtrykkelig bestemmelse indeholder mulighed for at forlænge fristen i nævnte artikel 78, kan det, når forlængelsen er sket før udløbet af nævnte frist, ikke heraf udledes, at en part ikke før udløbet af den forlængede frist vil kunne indgive en afvisningspåstand ved særskilt dokument.

(jf. præmis 10 og 12)

Henvisning til:

Retten: 10. juli 2002, sag T-387/00, Comitato organizzatore del convegno internazionale mod Kommissionen, Sml. II, s. 3031, præmis 35
Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

1. Retspleje – sagsomkostninger – ophævelse af sagen begrundet i den anden parts forhold

(Personalerettens procesreglement, art. 89, stk. 5)

2. Tjenestemænd – søgsmål – akt, der indeholder et klagepunkt – begreb – afgørelse, hvorved det fastslås, at tjenestemanden er arbejdsduelig, og hvorved vedkommende pålægges at genoptage tjenesten – formaliteten

(Tjenestemandsvedtægten, art. 59, stk. 4, art. 90 og 91)

1. Som det fremgår af artikel 89, stk. 5, i procesreglementet for Retten for EU-personalesager, pålægges det den part, som hæver sagen, at betale sagens omkostninger, såfremt den anden part har nedlagt påstand herom i sine bemærkninger vedrørende ophævelsen af sagen. På begæring af den hævende part kan det dog bestemmes, at den anden part skal betale sagens omkostninger, hvis dette findes berettiget som følge af denne parts forhold. I et tilfælde, hvor en tjenestemand har indgivet et søgsmål til prøvelse af en afgørelse, der ikke anerkender hans invaliditet, må en institution, der ikke har besvaret en forudgående klage inden for de fire måneder, der skal forløbe, før der foreligger et stiltiende afslag, og som har indtaget en tvetydig holdning til den pågældendes situation efter sagens anlæg, anses for ved sin adfærd at have bidraget til, at sagen blev indbragt for Personaleretten, og den kan tilpligtes at betale en del af den sagsøgende tjenestemands sagsomkostninger.

(jf. præmis 6-10)

2. Når en afgørelse truffet af ansættelsesmyndigheden, der følger af en udtalelse fra invaliditetsudvalget, ud over en vurdering af en tjenestemands arbejdsduelighed, der ikke i sig selv ændrer den pågældendes tidligere retsstilling, ligeledes indeholder et påbud om at genoptage arbejdet, udgør afgørelsen en bebyrdende forvaltningsakt, som tjenestemanden kan anfægte ved Personaleretten.

(jf. præmis 14, 17 og 19)
Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

1. Retspleje – antagelse til realitetsbehandling – fremsættelse af en formalitetsindsigelse – Personalerettens adgang til at afsige en kendelse på grundlag af artikel 76 i Personalerettens procesreglement

(Personalerettens procesreglement, art. 76 og 78)

2. Retspleje – stævning – formkrav – stævning indgivet uden advokatbistand

(Domstolens statut, art. 19, stk. 3; Personalerettens procesreglement, art. 34, stk. 1)

1. Selv når den sagsøgte i medfør af artikel 78 i Personalerettens procesreglement ved særskilt processkrift har fremsat en formalitetsindsigelse, og sagsøgeren har afgivet indlæg vedrørende denne indsigelse, har Retten, hvis det er åbenbart, at sagen skal afvises, adgang til at afsige en kendelse i henhold til Personalerettens procesreglements artikel 76.

(jf. præmis 23)

Henvisning til:

Personaleretten, 6. marts 2008, sag F-105/07, R bis mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser.

2. Det følger af artikel 19, stk. 3, i Domstolens statut, herunder navnlig af udtrykket »repræsenteres«, at når en sag anlægges for Personaleretten, skal en »part« i nævnte artikels forstand lade en anden person møde for sig, og denne person skal have beskikkelse i en medlemsstat eller i en stat, som er part i aftalen om Det Europæiske Økonomiske Samarbejdsområde.

Eftersom hverken Domstolens statut eller Personalerettens procesreglement indeholder fravigelser eller undtagelser fra denne forpligtelse, er fremlæggelsen af en stævning, som er underskrevet af sagsøgeren selv, ikke tilstrækkelig med henblik på anlæggelse af en sag, selv om sagsøgeren er advokat med møderet for en national domstol. Dette krav er i overensstemmelse med den opfattelse af advokatens rolle, hvorefter denne betragtes som medvirkende i retsplejen, hvorved han i fuld uafhængighed og under varetagelse af det overordnede hensyn til retsplejen skal yde den juridiske bistand, som klienten har behov for. Denne opfattelse er i overensstemmelse med medlemsstaternes fælles retstraditioner og findes også i Fællesskabets retsorden, således som det netop fremgår af artikel 19 i Domstolens statut. En advokat, som samtidig er den part, som han repræsenterer, risikerer på grund af sine personlige bånd til den pågældende sag ikke at være i stand til at opfylde rollen som juridisk rådgiver på behørig vis.

Forpligtelsen til at lade sig repræsentere ved en anden person for Fællesskabernes retsinstanser medfører ikke, at den pågældende part fratages mulighederne for at varetage sine interesser, og indebærer derfor ikke en tilsidesættelse af retten til forsvar. Desuden stiller den nævnte forpligtelse parterne lige, uanset deres erhverv, og er således ikke i strid med lighedsprincippet.

(jf. præmis 31-36)

Henvisning til:

Domstolen, 5. december 1996, sag C-174/96 P, Lopes mod Domstolen, Sml. I, s. 6401, præmis 8 og 10-12.

Retten, 8. december 1999, sag T-79/99, Euro-Lex mod KHIM (EU-LEX), Sml. II, s. 3555, præmis 28, 13. januar 2005, sag T-184/04, Sulvida mod Kommissionen, Sml. II, s. 85, præmis 8 og 9.