KENDELSE AFSAGT AF DOMSTOLENS PRAESIDENT DEN 6 MARTS 1985. - NUOVO CAMPSIDER MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - SAG 25/85 R.



Samling af Afgørelser 1985 side 00751



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse



Nøgleord

Foreloebige forholdsregler _ udsaettelse af en retsakts gennemfoerelse _ foreskrivelse af foreloebige forholdsregler _ betingelserne herfor

( EKSF-traktaten , art . 39 )

Sammendrag

Der kan kun traeffes bestemmelse om foreloebige forholdsregler i henhold til EKSF-traktatens artikel 39 , saafremt der anfoeres tilstraekkeligt vaegtige faktiske og retlige grunde til , at de umiddelbart forekommer berettigede . De maa endvidere vaere uopsaettelige , dvs . at det for at forhindre , at den part , der fremsaetter begaeringen , paafoeres en alvorlig og uoprettelig skade , er noedvendigt , at de foreskrives , og at deres virkninger indtraeffer allerede foer Domstolens afgoerelse om sagens realitet . De maa endelig vaere foreloebige , dvs . at de ikke maa foregribe afgoerelsen om realiteten .

Dommens præmisser

1 Ved dokument af 28 . januar 1985 har Nuovo Campsider indgivet begaering om foreloebige forholdsregler med paastand om , at Kommissionen som led i gennemfoerelsen af medlemsstaternes beslutning af 6 . marts 1953 tilpligtes at rette en henstilling med det formaal at forhindre , at eksporten af skrot til tredjelande overstiger 450 000 tons om maaneden , samt paalaegges straks at ivaerksaette procedurer , der kan foere til indgreb over for prisudviklingen og til ivaerksaettelse af foranstaltninger i medfoer af EKSF-traktatens artikel 59 .

2 Begaeringen , der blev registreret paa Domstolens justitskontor den 29 . januar 1985 , er fremsat i medfoer af EKSF-traktatens artikel 35 og procesreglementets artikel 83 .

3 Sagsoegeren har henvist til det passivitetssoegsmaal , sagsoegeren i medfoer af EKSF-traktatens artikel 35 har anlagt ved staevning , indgivet til Domstolens justitskontor den 29 . januar 1985 .

4 Sagsoegeren har anfoert , at det paa grund af stigningen i efterspoergslen efter skrot i De forenede Stater og den kursudvikling , som dollaren har gennemgaaet , er blevet meget fordelagtigt for virksomheder , der saelger skrot , at eksportere til tredjelande . Selv om indsamlingen af skrot er steget , har stigningen i priserne medfoert , at de beroerte virksomheder , i haab om nye stigninger samt for at overfoere deres fortjenester til det nye regnskabsaar , har solgt mindre skrot . Det fremgaar af toldmaessige statistikker , i hvor hoej grad elektrostaalvaerkerne , der anvender skrot som raavare , er blevet ramt af denne mangelsituation . Ligevaegten mellem elektrostaalvaerker og integrerede staalvaerker er blevet forrykket , elektrostaalvaerkerne er ikke laengere rentable , og de har endog vaeret noedsaget til at afbryde deres produktion paa grund af mangel paa skrot .

5 De begaerede foreloebige forholdsregler er noedvendige , idet det ikke er muligt for staalvaerkerne at opretholde deres produktion og efterkomme deres ordrer , hvilket skyldes mangelen paa skrot og det forhold , at den stadige stigning i priserne paa skrot medfoerer oekonomiske tab , som staalvaerkerne ikke er i stand til at baere .

6 Sagsoegeren har anfoert , at formaalet med den foerste begaerede forholdsregel er , at eksporten af skrot fastholdes paa gennemsnitsniveauet for de seneste tre aar , altsaa blot en fastfrysning af situationen , og at formaalet med den anden er , at der ivaerksaettes forberedende procedurer , som efter sagsoegerens opfattelse paa ingen maade foregriber Domstolens afgoerelse om sagens realitet . Til stoette for de i passivitetssoegsmaalet nedlagte paastande har sagsoegeren gjort gaeldende , at den ovenfor anfoerte udvikling bringer virkeliggoerelsen af de grundlaeggende formaal med EKSF-traktaten i fare , og at institutionerne har tilsidesat deres forpligtelse til at sikre forsyningerne paa det faelles marked .

7 Sagsoegeren har henvist til en beslutning af 6 . marts 1953 , hvori Raadets medlemmer har udtrykt enighed om , at eksporten til tredjelande indtil videre skal begraenses mest muligt .

8 Denne beslutning blev truffet i medfoer af traktatens artikel 57 , hvorefter Den Hoeje Myndighed fortrinsvis skal vaelge virkemidler af indirekte karakter , f.eks . handelspolitiske indgreb . Ifoelge artikel 71 ligger kompetencen paa det handelspolitiske omraade hos medlemsstaternes regeringer , idet disse dog skal yde hinanden den noedvendige hjaelp . I henhold til artikel 73 kan Den Hoeje Myndighed rette henstillinger til medlemsstaterne med henblik paa at sikre en samordning af de foranstaltninger , der er truffet i medfoer af artikel 71 .

9 Saafremt der opstaar en mangelsituation , som ikke kan afhjaelpes paa andre af de i traktaten angivne maader , kan Kommissionen ivaerksaette den i artikel 59 omhandlede procedure med henblik paa , at der indfoeres en eksportkontingentordning .

10 Sagsoegeren har anfoert , at man ved telex af 16 . november 1984 anmodede Kommissionen om at traeffe foranstaltninger til at imoedegaa situationen , men at Kommissionen intet foretog sig i denne anledning , paa trods af at vaere blevet rykket flere gange . Ifoelge oplysninger i pressen meddelte Kommissionen Raadet , at den ikke fandt det noedvendigt , at der blev truffet nogen umiddelbare foranstaltninger med henblik paa en begraensning af eksporten , idet dennes davaerende stoerrelse , 6 millioner tons , dog fandtes at udgoere et maksimum , der ikke burde overskrides , ligesom Kommissionen gav udtryk for , at der burde ske en hoejere grad af formalisering med hensyn til den maade , hvorpaa udviklingen i eksporten foelges statistisk .

11 Ifoelge sagsoegeren hviler Kommissionens opfattelse paa en undersoegelse , som klart er foraeldet . Eksporten til tredjelande overskred i midten af december 1984 i vaesentlig grad det naevnte niveau paa 6 millioner tons , og der indtraf allerede paa dette tidspunkt et fald i udbuddet paa det italienske marked og en stigning i priserne paa skrot , hvilket af Kommissionen var blevet fremstillet som rent hypotetiske muligheder .

12 Naar Kommissionen ikke inden for den i EKSF-traktatens artikel 35 fastsatte frist paa to maaneder foretog sig noget i anledning af sagsoegerens anmodning , er dette udtryk for , at den i strid med sine forpligtelser har undladt at traeffe de noedvendige foranstaltninger til at sikre virkeliggoerelsen af maalene med EKSF-traktaten . Kommissionen har herved udvist en saa alvorlig mangel paa forudseenhed og omtanke , at dette maa sidestilles med en tilsidesaettelse af det retlige formaal , der ligger til grund for Kommissionens befoejelser ifoelge EKSF-traktaten , hvilket er udtryk for magtfordrejning ( dom af 29 . november 1956 , Fédéchar , 8/55 , Sml . 1954-1964 , s . 29 ).

13 For saa vidt angaar baggrunden for sagen , har Kommissionen bestridt , at den intet har foretaget sig , idet den henviser til , at den efter anmodning fra Raadet har fremlagt en redegoerelse om markedet for skrot .

14 Kommissionen erkender , at der er forsyningsproblemer for de virksomheder , der anvender skrot som raavare , men goer gaeldende , at det maa anses for meget tvivlsomt , om det er hensigtsmaessigt at skride til planoekonomiske indgreb paa markedet for staal , der er et verdensmarked .

15 Hvad angaar den foerste begaerede foreloebige forholdsregel , der tilsigter en fastfrysning af eksportens stoerrelse , anfoerer Kommissionen , at noget saadant er en handelspolitisk foranstaltning , der henhoerer under medlemsstaternes regeringer . De indgreb med hensyn til priser , der endvidere oenskes , er ikke hensigtsmaessige . Saadanne indgreb maa kombineres med indgreb over for eksporten for at vaere effektive , og de ville medfoere en bremsning af eksporten og af indsamlingen af skrot . Disse foranstaltninger ville derfor goere mere skade end gavn .

16 Kommissionen kan i medfoer af artikel 59 tage skridt til , at der indfoeres begraensninger over for eksporten til tredjelande , saafremt den skoenner , at Faellesskabet staar over for en alvorlig mangelsituation , og at de i artikel 57 angivne virkemidler ikke er tilstraekkelige til at imoedegaa en saadan . Kommissionen goer gaeldende , at der ikke er tale om en mangelsituation og end mindre en alvorlig mangelsituation . Virksomhederne kan saaledes udmaerket skaffe sig forsyninger , saafremt de er rede til at betale markedsprisen .

17 Beslutningen af 6 . marts 1953 ( en mellemstatslig overenskomst indgaaet under forenklede former ) foelges i dag kun af Danmark , Italien og Irland . Kommissionen har gjort , hvad der inden for graenserne af dens befoejelser var muligt for at sikre , at formaalet med denne beslutning foeres ud i livet , jfr . Kommissionens henstilling 75/97/EKSF af 23 . december 1974 ( EFT L 38 af 12.2.75 , s . 19 ), i hvis artikel 2 det hedder , at »medlemsstaterne skal traeffe de noedvendige generelle eller saerlige foranstaltninger for at sikre , at overtraedelser af bestemmelserne om forbud eller restriktioner vedroerende udfoersel til tredjelande af skrot eller lignende varer giver anledning til sanktioner , uanset hvilken medlemsstat varerne hidroerer fra« .

18 Kommissionen goer endvidere gaeldende , at begaeringen om foreloebige forholdsregler ikke opfylder nogen af de betingelser , saadanne begaeringer ifoelge Domstolens faste praksis skal opfylde .

19 For det foerste anfoeres det , at det anlagte passivitetssoegsmaal klart maa afvises . Kommissionen er aldrig paa retsgyldig maade blevet anmodet om at traeffe foranstaltninger , idet den ved sagsoegerens telex blot blev opfordret til »alvorligt at overveje , om ikke det nu maa anses for afgoerende noedvendigt straks at traeffe foranstaltninger , der kan normalisere forholdene paa markedet for skrot« . Denne opfordring er ikke tilstraekkelig praecis til at kunne anses som en anmodning , der bevirker , at den for anlaeggelse af et passivitetssoegsmaal gaeldende frist begynder at loebe .

20 Sagen maa ogsaa afvises , fordi en virksomhedsorganisation ikke kan kraeve , at Kommissionen paatvinger samtlige medlemsstater betydelige indskraenkninger i deres handlefrihed , blot fordi organisationens medlemmer har vanskeligheder med deres forsyninger af skrot . I det hoejeste ville en sag kunne antages til realitetsbehandling , saafremt organisationen var i stand til at godtgoere , at det var aabenbart , at Kommissionens eneste formaal med ikke at ville traeffe de paagaeldende foranstaltninger var forsaetligt at paafoere organisationen skade .

21 Hvad angaar sagens realitet , kan der endvidere ikke gives sagsoegeren medhold , idet Kommissionen ikke var forpligtet til at traeffe de i sagsoegerens henvendelse omhandlede foranstaltninger , da saadanne henhoerer under Kommissionens skoensmaessige befoejelser . Sagsoegeren har i denne forbindelse ikke forelagt noget bevis for , at der skulle vaere blevet begaaet magtfordrejning .

22 Endvidere anfoeres det , at de begaerede foreloebige forholdsregler ikke er uopsaettelige , idet den paagaeldende vare , ganske vist til hoeje priser , har vaeret til raadighed paa markedet , hvorfor der ikke har vaeret tale om nogen mangelsituation . Ingen medlemsstater har forelagt Raadet noget forslag svarende til sagsoegerens anmodning .

23 Da Kommissionen ikke har nogen befoejelser til at traeffe beslutninger , men kun en initiativret , kan de begaerede forholdsregler ikke faa nogen oejeblikkelige virkninger , der kan forhindre , at sagsoegeren paafoeres en alvorlig og uoprettelig skade .

24 Endvidere er det aabenbart , at det ville foregribe afgoerelsen vedroerende sagens realitet , saafremt Kommissionen blev paalagt at goere brug af sin initiativret , idet man herved paa forhaand ville statuere , at Kommissionen har gjort sig skyldig i en retsstridig passivitet , og idet det ville vaere ensbetydende med , at man satte en beslutning fra en organisation paa markedet for skrot i stedet for og over en beslutning fra Kommissionen .

25 Det bemaerkes , at indbringelse af en sag for Domstolen i henhold til EKSF-traktatens artikel 39 ikke har opsaettende virkning . Saafremt Domstolen skoenner , at forholdene kraever det , kan den dog udsaette fuldbyrdelsen af den anfaegtede beslutning og foreskrive enhver anden form for foreloebige forholdsregler .

26 Ifoelge Domstolens faste praksis kan der kun traeffes bestemmelse om saadanne forholdsregler , saafremt der anfoeres tilstraekkeligt vaegtige faktiske og retlige grunde til , at de umiddelbart forekommer berettigede . De maa endvidere vaere uopsaette lige , dvs . at det for at forhindre , at den part , der fremsaetter begaeringen , paafoeres en alvorlig og uoprettelig skade , er noedvendigt , at de foreskrives , og at deres virkninger indtraeffer allerede foer Domstolens afgoerelse om sagens realitet . De maa endelig vaere foreloebige , dvs . at de ikke maa foregribe afgoerelsen om realiteten .

27 For saa vidt angaar de faktiske og retlige omstaendigheder , der er blevet anfoert , bemaerkes , at en situation , hvor priserne paa skrot paa grund af en stor efterspoergsel er saa hoeje , at en vaesentlig del af industrien i Faellesskabet ikke laengere er i stand til at betale den pris , der forlanges , umiddelbart maa betragtes som en mangelsituation , selv om der kan opnaas tilstraekkelige forsyninger af skrot .

28 Det er ikke for alvor blevet bestridt , at der foreligger en alvorlig situation , hvis afhjaelpning er et uopsaetteligt spoergsmaal for de virksomheder , der er medlemmer af den sagsoegende organisation , idet disse ikke kan ophaeve virkningerne af stigningen i priserne paa deres raavare , nemlig skrot , ved at haeve deres salgspriser .

29 Ifoelge EKSF-traktatens artikel 59 er Kommissionen forpligtet til at tage skridt til en afhjaelpning af situationen , saafremt virksomhederne i Faellesskabet er udsat for en alvorlig mangelsituation , og indirekte former for virkemidler ikke er tilstraekkelige til at afhjaelpe denne . Det findes imidlertid ikke godtgjort , at de oejeblikkelige forhold paa markedet har udviklet sig i en saadan grad , at der foreligger en alvorlig mangelsituation i betydningen i artikel 59 , hvorfor det heller ikke umiddelbart kan anses for godtgjort , at Kommissionen har gjort dig skyldig i en retsstridig passivitet . Det bemaerkes i denne forbindelse imidlertid , at Kommissionen er forpligtet til noeje at foelge udviklingen paa markedet for skrot og til i det omfang , den har kompetence , at traeffe de foranstaltninger , der er noedvendige .

30 Hvad angaar de andre bestemmelser , som sagsoegeren har henvist til , bemaerkes , at Kommissionen i henhold til disse har en raekke skoensmaessige befoejelser , og at det ikke tilkommer Domstolen eller dens praesident i forbindelse med behandlingen af en begaering om foreloebige forholdsregler at statuere , at graenserne for disse befoejelser er blevet overskredet , i hvert fald ikke naar der ikke foreligger tungtvejende holdepunkter for at antage , at der er begaaet magtfordrejning .

31 Det findes endvidere at ville kunne foregribe afgoerelsen vedroerende sagens realitet , saafremt der blev truffet bestemmelse om de i begaeringen anfoerte foreloebige forholdsregler .

32 Endelig bemaerkes , at det maa anses for tvivlsomt , om sagen vil kunne antages til realitetsbehandling . Den ved telex af 16 . november 1984 fremsatte opfordring kan ikke umiddelbart anses som en i henhold til EKSF-traktatens artikel 35 fremsat formel anmodning til Kommissionen om at traeffe foranstaltninger , og den indeholder ingen udtrykkelig angivelse af , hvilke bestemte forholdsregler , der oenskes truffet , i hvilken forbindelse det findes uden betydning , om sagsoegeren maatte kunne godtgoere , at dette spoergsmaal er blevet rejst mundtligt , saaledes som sagsoegeren har gjort gaeldende under den mundtlige forhandling .

Afgørelse

Af disse grunde

bestemmer

PRAESIDENTEN

foer endelig afgoerelse traeffes :

1 ) Begaeringen tages ikke til foelge .

2 ) Afgoerelsen om sagens omkostninger udsaettes .