ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Frie varebevægelser – fællesskabsforsendelse – ekstern fællesskabsforsendelse

(Kommissionens forordning nr. 1062/87, art. 11a, stk. 2)

Sammendrag

Artikel 11a, stk. 2, i forordning nr. 1062/87 om gennemførelsesbestemmelser til og forenkling af proceduren for fællesskabsforsendelse, som ændret ved forordning nr. 1429/90, skal fortolkes således, at den medlemsstat, hvorunder afgangsstedet hører, ikke først må indrømme den hovedforpligtede fristen på tre måneder til at føre bevis for, at forsendelsen er gennemført forskriftsmæssigt, eller påvise, hvor overtrædelsen eller uregelmæssigheden faktisk er begået – efter at afgørelsen om at inddrive importafgifterne er truffet – i forbindelse med behandlingen af en klage indgivet over denne afgørelse.

En sådan forsinket meddelelse af denne frist strider nemlig mod bestemmelserne i nævnte artikel 11a, stk. 2, og tilsidesætter den hovedforpligtedes ret, som følger af denne bestemmelse, til at gøre sine synspunkter gældende vedrørende forsendelsens forskriftmæssighed, forud for, at den afgørelse om opkrævning, som den pågældende er adressat for, og som i væsentlig grad påvirker hans interesser, træffes.

(jf. præmis 37 og 39 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål – Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget – relevante forhold – forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 9)

2. Medlemsstater – forpligtelser – implementering af direktiver – undladelse – begrundet i vanskeligheder med gennemførelsen – ikke tilladt (art. 226 EF) (jf. præmis 10)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af alle de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/51/EF af 18. juni 2003 om ændring af Rådets direktiv 78/660/EØF, 83/349/EØF, 86/635/EØF og 91/674/EØF om årsregnskaber og konsoliderede regnskaber for visse selskabsformer, banker og andre penge‑ og finansieringsinstitutter samt forsikringsselskaber (EUT L 178, s. 16).

Afgørelse

Konklusion

1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/51/EF af 18. juni 2003 om ændring af Rådets direktiv 78/660/EØF, 83/349/EØF, 86/635/EØF og 91/674/EØF om årsregnskaber og konsoliderede regnskaber for visse selskabsformer, banker og andre penge- og finansieringsinstitutter samt forsikringsselskaber, idet den ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv.

2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Medlemsstater – forpligtelser – gennemførelse af direktiver – undladelse – begrundet i interne forhold – ikke tilladt (art. 226 EF) (jf. præmis 6)

2. Traktatbrudssøgsmål – Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget – relevante forhold – forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 7)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/14/EF af 11. marts 2002 om indførelse af en generel ramme for information og høring af arbejdstagerne i Det Europæiske Fællesskab – fælles erklæring fra Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen vedrørende repræsentation af arbejdstagere (EFT L 80, s. 29).

Afgørelse

Konklusion

1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/14/EF af 11. marts 2002 om indførelse af en generel ramme for information og høring af arbejdstagerne i Det Europæiske Fællesskab, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet.

2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål

–

Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget

–

relevante forhold

–

forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 8)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af alle de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/96/EF af 27. januar 2003 om affald af elektrisk og elektronisk udstyr (WEEE) (EUT L 37, s. 24) og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/108/EF af 8. december 2003 om ændring af direktiv 2002/96/EF (EUT L 345, s. 106).

Afgørelse

Konklusion

1) Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til

– Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/96/EF af 27. januar 2003 om affald af elektrisk og elektronisk udstyr (WEEE), og

– Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/108/EF af 8. december 2003 om ændring af direktiv 2002/96/EF,

idet det ikke har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktiverne.

2) Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Transport – luftfart – adgang til ground handling-markedet i Fællesskabets lufthavne

(Rådets direktiv 96/67, art. 16, stk. 3, og bilaget, punkt 1)

Sammendrag

Fællesskabsretten er til hinder for nationale bestemmelser, hvorefter det kræves, at leverandørerne af ground handling-ydelser betaler et gebyr for administrativ ground handling og overvågning til lufthavnsforvaltningsorganet, medmindre gebyret for administrativ ground handling og overvågning, som er fastsat i disse bestemmelser, skal betales som modydelse for alle eller nogle af de tjenesteydelser, som er defineret i punkt 1 i bilaget til direktiv 96/67 om adgang til ground handling-markedet i Fællesskabets lufthavne, og ikke udgør endnu en beskatning af tjenesteydelser, som der allerede er betalt for gennem et andet gebyr eller en anden afgift. Hvis det efter gennemførelsen af den forelæggende rets undersøgelser fremgår, at det omhandlede gebyr udgør et gebyr for adgang til lufthavnsanlæggene, påhviler det denne ret at undersøge, om det pågældende gebyr opfylder relevans-, objektivitets- og gennemsigtighedskriteriet samt kriteriet om ikke-diskriminering som fastsat i artikel 16, stk. 3, i direktiv 96/67.

(jf. præmis 29 og domskonkl.)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål

–

Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget

–

relevante forhold

–

forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 18-20)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende vedtagelse af alle de bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme artikel 53 i Rådets direktiv 96/29/Euratom af 13. maj 1996 om fastsættelse af grundlæggende sikkerhedsnormer til beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes sundhed mod de farer, som er forbundet med ioniserende stråling (EFT L 159, s. 1) – manglende bestemmelser, der giver mulighed for passende intervention i en strålerelateret nødsituation eller i tilfælde af vedvarende bestråling, som skyldes eftervirkningerne af en strålerelateret nødsituation eller en tidligere eller gammel praksis eller arbejdsaktivitet.

Afgørelse

Konklusion

1) Det fastslås, at Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 53 i Rådets direktiv 96/29/Euratom af 13. maj 1996 om fastsættelse af grundlæggende sikkerhedsnormer til beskyttelse af befolkningens og arbejdstagernes sundhed mod de farer, som er forbundet med ioniserende stråling, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at muliggøre en passende intervention i alle situationer med en vedvarende udsættelse for ioniserende stråler, som skyldes eftervirkningerne af en strålerelateret nødsituation eller en tidligere eller gammel praksis eller arbejdsaktivitet.

2) Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland bærer sine egne omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål – Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget – relevante forhold – forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 10)

2. Medlemsstater – forpligtelser – gennemførelse af direktiver – traktatbrud – begrundet i interne forhold – ikke tilladt (art. 226 EF) (jf. præmis 11)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/15/EF af 11. marts 2002 om tilrettelæggelse af arbejdstid for personer, der udfører mobile vejtransportaktiviteter (EFT L 80, s. 35).

Afgørelse

Konklusion

1) Den Portugisiske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/15/EF af 11. marts 2002 om tilrettelæggelse af arbejdstid for personer, der udfører mobile vejtransportaktiviteter, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.

2) Den Portugisiske Republik betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug – fælles markedsordning – eksportrestitutioner – betingelser for tildeling

(Kommissionens forordning nr. 3665/87, som ændret ved forordning nr. 2955/94, art. 47, stk. 2 og 3)

Sammendrag

Artikel 47, stk. 3, i forordning nr. 3665/87 om fælles gennemførelsesbestemmelser for eksportrestitutioner for landbrugsprodukter, som ændret ved forordning nr. 2955/94, hvorefter eksportøren kan indgive en begrundet anmodning om bevismæssig ligestilling til den kompetente myndighed, når det i forordningens artikel 6 omhandlede kontroleksemplar ikke er tilbagesendt til afgangstoldstedet eller det centrale kontor senest tre måneder efter dets udstedelse som følge af omstændigheder, der ikke kan tilregnes eksportøren, finder ikke anvendelse på direkte udførsel af varer.

Når det nationale udførselsdokument, som beviser, at de omhandlede varer har forladt Fællesskabets toldområde, af grunde, der ikke kan tilregnes eksportøren, ikke kan fremlægges, skal den nationale myndighed, der har kompetence med hensyn til eksportrestitutioner, i overensstemmelse med de formål, der forfølges med forordning nr. 3665/87, af egen drift tage hensyn til ligestillede bevismidler samt anmodninger om bevismæssig ligestilling, der er indgivet indirekte. Disse bevismidler skal ikke desto mindre være lige så tilfredsstillende med henblik på den kontrol, der skal gennemføres efter bestemmelserne i national ret, for så vidt som disse respekterer fællesskabsrettens rækkevidde og effektivitet.

Når udløbet af fristen for fremlæggelse af ligestillede bevismidler kan tilregnes de kompetente nationale myndigheder, kan disse ikke påberåbe sig fristen på 12 måneder i artikel 47, stk. 2, i forordning nr. 3665/87 over for den omhyggelige eksportør.

(jf. præmis 32 og 51 samt domskonkl.)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Medlemsstater – forpligtelser – gennemførelse af direktiver – undladelse – begrundet i interne forhold – ikke tilladt (art. 226 EF) (jf. præmis 9)

2. Traktatbrudssøgsmål – Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget – relevante forhold – forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 10)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/15/EF af 11. marts 2002 om tilrettelæggelse af arbejdstid for personer, der udfører mobile vejtransportaktiviteter (EFT L 80, s. 35).

Afgørelse

Konklusion

1) Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/15/EF af 11. marts 2002 om tilrettelæggelse af arbejdstid for personer, der udfører mobile vejtransportaktiviteter, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.

2) Kongeriget Spanien betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Socialpolitik – ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring – direktiv 79/7

(Rådets direktiv 79/7)

2. Medlemsstater – forpligtelser – gennemførelse af fællesskabsretten

(Art. 10 EF)

Sammendrag

1. Direktiv 79/7 om gradvis gennemførelse af princippet om ligebehandling af mænd og kvinder med hensyn til social sikring er ikke til hinder for, at en medlemsstat, såfremt den vedtager retsforskrifter, som tilsigter at give personer af et bestemt køn, som tidligere har været udsat for forskelsbehandling, mulighed for i hele den periode, hvor de oppebærer pension, at være omfattet af den pensionsordning, som finder anvendelse på personer af det andet køn, gør en sådan tilslutning til ordningen afhængig af, at der indbetales udligningsbidrag, som udgøres af forskellen mellem de bidrag, som er indbetalt af de personer, som tidligere har været udsat for forskelsbehandling, i løbet af den periode, under hvilken forskelsbehandlingen fandt sted, og de højere bidrag, der er indbetalt af den anden kategori af personer i løbet af samme periode, med tillæg af renter, der udligner inflationen.

Imidlertid skal enhver foranstaltning, der træffes af en medlemsstat for at overholde fællesskabsnormerne, såsom princippet om ligebehandling af mænd og kvinder, være effektiv. I denne henseende er direktivet til hinder for, at den pågældende medlemsstat kræver, at denne indbetaling af udligningsbidrag tillægges flere renter end dem, der tilsigter at udligne inflationen. Direktivet er ligeledes til hinder for, at det kræves, at denne indbetaling skal foretages i form af et engangsbeløb, når denne betingelse gør den omhandlede udligning praktisk umulig eller uforholdsmæssigt vanskelig. Dette er navnlig tilfældet, når det beløb, der skal indbetales, overstiger den berørtes årlige pension.

(jf. præmis 27, 28 og 35 samt domskonkl. 1)

2. Efter at der er afsagt en dom i anledning af en præjudiciel forelæggelse, hvoraf følger, at en national lovgivning er uforenelig med fællesskabsretten, påhviler det den pågældende medlemsstats myndigheder at træffe de almindelige eller særlige foranstaltninger, der er egnede til at sikre overholdelsen af fællesskabsretten, idet de navnlig skal påse, at national ret så hurtigt som muligt bringes i overensstemmelse med fællesskabsretten, og at borgernes rettigheder i henhold til fællesskabsretten gennemføres fuldt ud.

Konstateres det, at der i strid med fællesskabsretten foreligger forskelsbehandling, har den nationale ret pligt til, så længe der ikke er vedtaget foranstaltninger, som genindfører ligebehandlingen, at tilsidesætte enhver national bestemmelse, der er diskriminerende, uden at den behøver at anmode om eller afvente, at bestemmelsen forinden ophæves af lovgiver, og den har pligt til at anvende de samme regler på den gruppe, der forskelsbehandles, som de, der gælder for personerne i den anden kategori.

(jf. præmis 41 og domskonkl. 2)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål

–

Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget

–

relevante forhold

–

forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 8)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de nødvendige bestemmelser for at efterkomme Kommissionens direktiv 2004/116/EF af 23. december 2004 om ændring af bilaget til Rådets direktiv 82/471/EØF for så vidt angår medtagelse af Candida guilliermondii (EUT L 379, s. 81).

Afgørelse

Konklusion

1) Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Kommissionens direktiv 2004/116/EF af 23. december 2004 om ændring af bilaget til Rådets direktiv 82/471/EØF for så vidt angår medtagelse af Candida guilliermondii, idet den ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet.

2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Økonomisk og social samhørighed – strukturinterventioner – fællesskabsfinansiering – uberettiget udbetaling af økonomisk støtte som følge af de nationale myndigheders forsømmelse

(Art. 10 EF)

2. Økonomisk og social samhørighed – strukturinterventioner – fællesskabsfinansiering – uberettiget udbetaling af støtte

Sammendrag

1. Det kræves i medfør af retssikkerhedsprincippet, at fællesskabslovgivningen giver de berørte mulighed for at få et nøjagtigt kendskab til omfanget af de forpligtelser, der herved pålægges dem. Borgerne skal nemlig ikke være i tvivl om deres rettigheder og pligter og skal kunne handle derefter. Det er bydende nødvendigt, at retssikkerhedsprincippet gælder med særlig styrke, når der er tale om bestemmelser med retsvirkninger af økonomisk art.

I denne sammenhæng er fællesskabsretten ikke til hinder for, at retssikkerhedsprincippet anvendes til at udelukke en endelig støttemodtagers tilbagebetaling af uberettiget udbetalte beløb, når betingelserne for en økonomisk støtte, som Kommissionen har indrømmet en medlemsstat, fremgår af støttebeslutningen, men medlemsstaten hverken har offentliggjort disse eller underrettet den endelige støttemodtager herom, såfremt det godtgøres, at modtageren var i god tro. I et sådant tilfælde skal Fællesskabets interesse i, at disse beløb tilbagebetales, ikke desto mindre tages i betragtning. Det følger således af samarbejdsprincippet i artikel 10 EF, at den pågældende medlemsstat i en situation, hvor støttemodtagerens manglende tilbagebetaling af støtten beror på de nationale myndigheders forsømmelse, kan holdes økonomisk ansvarlig for støtte, der ikke er tilbagebetalt, hvorved Fællesskabets ret til at få tilbagebetalt støttebeløbet gøres effektiv.

(jf. præmis 25, 26 og 32-34 samt domskonkl.)

2. Fællesskabsretten er ikke til hinder for, at retssikkerhedsprincippet anvendes til at udelukke en endelig støttemodtagers tilbagebetaling af uberettiget udbetalte beløb, når betingelserne for en økonomisk støtte, som Kommissionen har indrømmet en medlemsstat, fremgår af støttebeslutningen, men medlemsstaten hverken har offentliggjort disse eller underrettet den endelige støttemodtager herom, såfremt det godtgøres, at modtageren var i god tro. I et sådant tilfælde kan den pågældende medlemsstat holdes økonomisk ansvarlig for støtte, der ikke er tilbagebetalt, hvorved Fællesskabets ret til tilbagebetaling af støttebeløbet gøres effektiv.

(jf. præmis 34 og domskonkl.)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål

–

Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget

–

relevante forhold

–

forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 8)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/14/EF af 11. marts 2002 om indførelse af en generel ramme for information og høring af arbejdstagerne i Det Europæiske Fællesskab – Europa-Parlamentets, Rådets og Kommissionens fælles erklæring om arbejdstagerrepræsentation (EFT L 80, s. 29).

Afgørelse

Konklusion

1) Storhertugdømmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2002/14/EF af 11. marts 2002 om indførelse af en generel ramme for information og høring af arbejdstagerne i Det Europæiske Fællesskab, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme direktivet.

2) Storhertugdømmet Luxembourg betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Traktatbrudssøgsmål – sagens genstand – fastlæggelse under den administrative procedure (art. 226 EF) (jf. præmis 14)

2. Institutionernes retsakter – direktiver – medlemsstaternes gennemførelse (art. 249 EF; Rådets direktiv 75/442, som ændret ved direktiv 91/156 og 91/689) (jf. præmis 19, 34, 35 og 37-39)

3. Traktatbrudssøgsmål – Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget – relevante forhold – forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist (art. 226 EF) (jf. præmis 25)

4. Medlemsstater – forpligtelser – gennemførelse af direktiver – undladelse – begrundet i interne forhold – ikke tilladt (art. 226 EF) (jf. præmis 26)

Sagens genstand

Angående

Traktatbrud – tilsidesættelse af artikel 7 i Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald (EFT L 194, s. 39), som ændret ved Rådets direktiv 91/156/EØF af 18. marts 1991 (EFT L 78, s. 32), og artikel 6 i Rådets direktiv 91/689/EØF af 12. december 1991 om farligt affald (EFT L 377, s. 20) – forpligtelse til at give meddelelse om affaldshåndteringsplaner.

Afgørelse

Konklusion

1) Den Italienske Republik har, idet den ikke har udarbejdet

– affaldshåndteringsplaner for provinsen Rimini i henhold til artikel 7, stk. 1, i Rådets direktiv 75/442/EØF af 15. juli 1975 om affald, som ændret ved Rådets direktiv 91/156/EØF af 18. marts 1991

– affaldshåndteringsplaner, der omfatter de områder eller anlæg, der er egnet for bortskaffelse af affald, for regionen Lazio i overensstemmelse med artikel 7, stk. 1, fjerde led, i direktiv 75/442, som ændret ved direktiv 91/156

– affaldshåndteringsplaner for regionerne Friuli-Venezia-Guilia og Puglia, samt for den selvstyrende provins Bolzano-Alto-Adige og for provinsen Rimini i overensstemmelse med artikel 6 i Rådets direktiv 91/689/EØF af 12. december 1991 om farligt affald

tilsidesat sine forpligtelser i henhold til disse direktiver.

2) Den Italienske Republik betaler sagens omkostninger.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – grænser

(Art. 234 EF)

2. Tilnærmelse af lovgivningerne – elektroniske kommunikationsnet og -tjenester – direktiv 2002/19 og 2002/21 – overgangsbestemmelser

(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 97/33, 2002/19 og 2002/21)

Sammendrag

1. For så vidt spørgsmål forelagt af nationale retsinstanser angår fortolkningen af fællesskabsretten, er Domstolen forpligtet til at træffe afgørelse, uden principielt at skulle gøre sig overvejelser med hensyn til de omstændigheder, der har givet de nationale retsinstanser anledning til at forelægge Domstolen de pågældende spørgsmål, og hvorunder de vil anvende den fællesskabsretlige bestemmelse, som de har anmodet Domstolen om at fortolke.

Forholdet ville kun være et andet, såfremt enten den fællesskabsbestemmelse, der ønskes fortolket af Domstolen, ikke finder anvendelse på de faktiske omstændigheder i hovedsagen, som er indtruffet forud for en ny medlemsstats tiltrædelse af Den Europæiske Union, eller såfremt det er åbenbart, at den fællesskabsretlige bestemmelse, som Domstolen anmodes om at fortolke, ikke kan finde anvendelse.

(jf. præmis 22 og 23)

2. Tilsynsmyndigheden for telekommunikation i en medlemsstat, som har tiltrådt Den Europæiske Union den 1. maj 2004, er i medfør af overgangsbestemmelserne i direktiv 2002/19 om adgang til og samtrafik mellem elektroniske kommunikationsnet og tilhørende faciliteter og direktiv 2002/21 om fælles rammebestemmelser for elektroniske kommunikationsnet og -tjenester berettiget til at undersøge forpligtelsen for en telekommunikationsvirksomhed, der har en betydelig markedsposition på telemarkedet – i den forstand, der er omhandlet i direktiv 97/33 om samtrafik på teleområdet med henblik på at sikre forsyningspligtydelser og interoperabilitet ved anvendelse af ONP-principperne, således som ændret ved direktiv 98/61 – til at indgå en samtrafikaftale med en anden udbyder, efter den pågældende stats tiltrædelse, og inden for rammerne af direktiv 97/33, således som ændret.

(jf. præmis 28 og domskonkl.)