Lad mig herefter undersøge klagepunktet om, at væsentlige formforskrifter er blevet tilsidesat. Sagsøgeren hævder, at der i to henseender er sket en sådan tilsidesættelse — unøjagtig udfærdigelse af udtalelsen samt mangel på begrundelse — og til støtte for sin påstand om annullation henviser hun til Domstolens dom af 6. oktober 1982 (sag 206/81, Alvarez mod Parlamentet).

Papageorgopoulos anfører navnlig, at visse rubrikker i udtalelsen ikke er blevet udfyldt, nemlig dem, hvor der skulle have været en angivelse af hendes lønklasse, løntrin og væsentligste arbejdsopgaver (nemlig afskrift efter bånd), af tidsrummet for hendes midlertidige tjeneste inden før ØSU's generaldirektorat, samt af hendes overordnedes bemærkninger. ØSU anfører herimod, at disse mangler er uden betydning for den samlede bedømmelse af sagsøgeren. Man peger på, at de opgaver, en prøveansat maskinskriver har udført, kun kan være netop de arbejdsopgaver, der er forbundet med en sådan stilling. I øvrigt er det rigtigt, at de umidelbart overordnedes bemærkninger mangler, men det er også en kendsgerning, at disse ved at medunderskrive udtalelsen har villet bekræfte den vurdering, som udtalelsens egentlige forfatter har givet udtryk for. Med hensyn til den midlertidige tjeneste inden for selve generaldirektoratet, er der taget hensyn til dette ved, at Papageorgopoulos' kundskaber i engelsk og fransk er blevet bedømt som »meget gode« (i dette tidsrum arbejdede hun sammen med en engelsksproget fuldmægtig).

Disse argumenter er overbevisende. Selv om det må erkendes, at udtalelsen på visse punkter er unøjagtig og således behæftet med formelle mangler, må det efter min opfattelse i hvert fald stå klart, at dette ikke har haft nogen indflydelse på den samlede bedømmelse. Med hensyn til sagsøgerens klagepunkt om, at det ikke er anført, at hun foretog afskrift på maskine fra bånd, kan jeg endog udtale mig endnu mere uforbeholdent. Ved at rejse dette spørgsmål viser Papageorgopoulos netop, at hun har en fejlagtig opfattelse af sine opgaver, idet det er ubestrideligt, at afskrift fra bånd udgør en del af disse.

Som jeg har nævnt, vedrører anden del af sagsøgerens anbringende om, at man har tilsidesat væsentlige formforskrifter, spørgsmålet om begrundelse. Når bedømmelserne »utilstrækkelig« og »meget god« er blevet anvendt om hende i udtalelsen, er dette ikke — ifølge hende — blevet nærmere begrundet, således som der er pligt til. ØSU anfører herimod, at forfatteren til udtalelsen har begrundet bedømmelsen »utilstrækkelig« ved at foretage en præcis henvisning til den generelle vurdering (jfr. ovenfor under afsnit 2). Hvad herefter angår bedømmelsen af Papageorgopoulos' kundskaber i engelsk og fransk som »meget gode«, er det uden nogen som helst betydning, at dette ikke er blevet nærmere begrundet. En sådan bedømmelse er så tydelig i sig selv, at der ikke er behov for at knytte nogen kommentar til den. I øvrigt var det sagsøgerens opgave at arbejde på græsk og ikke på disse sprog.

Endnu en gang må jeg være enig med ØSU. At der foreligger en pligt til at knytte en begrundende kommentar til en bedømmelse, fremgår ganske vist såvel af de formularer, der anvendes i forbindelse med udtalelser ved prøvetidens udløb, som af de vejledninger, der benyttes ved udarbejdelsen af regelmæssige bedømmelser og — som jeg tidligere har nævnt — også anvendes i tilfælde som det foreliggende. Det bør imidlertid fremhæves, at der er afsat så lidt plads til sådanne kommentarer, at det formelt er muligt at indskrænke disse til tre eller fire ord. Kommentaren bør dog indeholde en tilstrækkelig begrundelse, således at tjenestemanden, når han skal fremsætte sine egne bemærkninger, kan tage hensyn til de kritikpunkter, der rejses mod ham. Desuden skal det kontradiktoriske princip — dette er et krav, som er udtrykkeligt opstillet i vedtægtens artikel 34 — overholdes i forbindelse med den procedure, som betegner afslutningen på prøvetiden.

I Papageorgopoulos' tilfælde angiver den samlede vurdering på summarisk, men fyldestgørende måde årsagerne til den negative bedømmelse. Herudover er udtalelsen blevet meddelt sagsøgeren i overensstemmelse med de gældende forskrifter. Som det fremgår af de bemærkninger, hun fremsatte til udtalelsen, er der i øvrigt ingen tvivl om, at denne bedømmelse blev bragt til hendes kundskab. Alt i alt er der handlet i fuld overensstemmelse med det kontradiktoriske princip, hvorfor det må anses for irrelevant, når Papageorgopoulos henviser til den førnævnte dom i sagen Alvarez mod Parlamentet, i hvilken Domstolen annullerede en afskedigelse, fordi begrundelsen for den var blevet udfærdiget på grundlag af en »procedure, der ikke var kontradiktorisk«.

Det følger heraf, at det ikke kan lægges til grund, at der er sket en tilsidesættelse af kravene til begrundelse, således som disse fremgår af vedtægtens artilder 25 og 34 samt af de regler, der er vedtaget med henblik på udarbejdelse af regelmæssige bedømmelser, og som finder analog anvendelse på udtalelser ved prøvetidens udløb.