ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Lenz fremsat den 7. marts 1990. - MAIZENA GMBH MOD HAUPTZOLLAMT KREFELD. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: BUNDESFINANZHOF - TYSKLAND. - LANDBRUG - PRODUKTIONSRESTITUTION - ARTIKEL 5 A I FORORDNING NR. 2742/75 - ISOGLUKOSE DER ANVENDOS TIL FREMSTILLING AF SORBITOL. - SAG C-18/89.



Samling af Afgørelser 1990 side I-02587

Pub.RJ side Pub somm



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Generaladvokat Carl Otto Lenz fremsatte forslag til afgoerelse den 7 . marts 1990 (*).

Han foreslog Domstolen at besvare de praejudicielle spoergsmaal saaledes :

"Artikel 5 a, stk . 1, i forordning ( EOEF ) nr . 2742/75, som affattet ved forordning ( EOEF ) nr . 1665/77 udelukkede ikke, at der i den i hovedsagen omhandlede periode blev ydet produktionsrestitution for produkter, som var bestemt til fremstilling af isoglukose, saafremt isoglukosen udgjorde et overgangsprodukt, der ikke var bestemt til markedsfoering, og som blev anvendt ved fremstillingen af sorbitol ".

(*) Originalsprog : tysk .
Kommissionen har endelig påberåbt sig Krohn- ( 28 ) og Plaumann-dommene ( 29 ) til støtte for at afvise sagen, men den opfattelse kan jeg ikke tiltræde. Det fremgår af Plaumann-dommen, at i mangel af en tjenstlig fejl kan en erstatningspåstand ikke tages til følge, såfremt den forvaltningsakt, som påstås at påføre sagsøgeren et tab, ikke er annulleret. I Krohn-dommen fastslog Domstolen, at disse betragtninger omhandlede et bestemt undtagelsestilfælde. Ifølge dommen foreligger der kun et sådant, når sagsøgeren anfægter en individuel afgørelse. Det drejer sig imidlertid her om almengyldige retsakter, hvilket jeg allerede påviste under min behandling af spørgsmålet om annullation. Endvidere stadfæstede Domstolen med Krohn-dommen sin faste praksis siden Schöppenstedt-dommen vedrørende spørgsmålet om erstatningssøgsmålets forhold til annullationssøgsmålet ( 30 ). Domstolen fastslog:

»Som allerede bemærket er erstatningssøgsmålet efter EØF-Traktatens artikel 178 og artikel 215, stk. 2, indført som et selvstændigt middel med en særlig funktion. Det adskiller sig navnlig fra annullationssøgsmålet ved, at det ikke tilsigter ophævelse af en bestemt foranstaltning, men derimod erstatning for det tab, som en institution har forårsaget« ( 31 ).
4.

De lavere retsinstanser gav i det væsentlige staten medhold, idet de dømte Bakker til at betale 277000 HFL i gebyr. Nederlandenes Hoge Raad var i tvivl om, hvorvidt to aspekter ved beregningen og opkrævningen af gebyrerne var i overensstemmelse med fællesskabsretten. For det første det forhold, at gebyrerne beregnedes på grundlag af bruttovægten eller den i fakturaen anførte nettoværdi. For det andet det forhold, at en del af omkostningerne ved kontrollen af planter på voksestedet, som nødvendigvis måtte foretages, inden man vidste, hvad planterne skulle anvendes til, belastede de produkter, der blev frembudt til eksport, men ikke de produkter, der solgtes på hjemmemarkedet. Hoge Raad besluttede derfor at anmode Domstolen om en præjudiciel afgørelse af følgende spørgsmål: »1) Er det i overensstemmelse med fællesskabsretten, navnlig EØF-Traktatens artikler 12, 16 og 36, at afgifter, der opkræves i forbindelse med kontrol af planter /plantedele bestemt til udførsel, og som beregnes i henhold til artikel 1, stk. 1, i Tarief Plantenziektekundige Dienst (tarif for den fytosanitære kontrol), det vil sige på grundlag af vægt og fakturaværdi, anses for ikke at have tilsvarende virkning som told, når det samlede afgiftsprovenu ved udførsels-kontrollen ikke overstiger det samlede beløb af alle de direkte og indirekte omkostninger, der er forbundet med kontrollen, eller kan sådanne afgifter kun anses for ikke at have tilsvarende virkning som told, såfremt det enkelte afgiftsbeløb ikke overstiger omkostningerne ved den konkrete kontrol, som danner grundlag for opkrævningen af afgiften? 2) Når henses til, a) at kontrollen på voksestedet foretages, fordi bestemte sygdomme, som planter bestemt til udførsel ikke må være ramt af — hvilket skal fremgår af den afgivne erklæring — kun kan konstateres, når planten stadig er på voksestedet, og b) at man på tidspunktet for denne kontrol endnu ikke ved, til hvilket marked de på voksestedet kontrollerede planter er bestemt, således at udførselskontrollen på voksestedet nødvendigvis også bliver en kontrol for det nederlandske hjemmemarked, må det da på grundlag af det forhold, at 75% af omkostningerne ved kontrollen på voksestedet henregnes til udførslen (idet 75% af de løg, der er genstand for kontrol på voksestedet, udføres), og at de resterende 25% af disse omkostninger ikke faktureres handlende, som sælger løg på det nederlandske marked, fastslås, at det er i strid med fællesskabsretten at opkræve omkostningerne ved kontrollen på voksestedet af eksportørerne?«
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Jacobs fremsat den 17. maj 1990. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD DEN ITALIENSKE REPUBLIK. - TRAKTATBRUD - PLIGT TIL AT MEDDELE KOMMISSIONEN OPSLYSNINGER - UNDLADELSE. - SAG C-48/89.



Samling af Afgørelser 1990 side I-02425

Pub.RJ side Pub somm



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Generaladvokat F . Jacobs fremsatte forslag til afgoerelse den 17 . maj 1990 (*); forslaget til afgoerelse lyder sammenfattende saaledes : Det statueres, at Den Italienske Republik ikke har opfyldt sine forpligtelser i medfoer af EOEF-Traktaten, da den ikke har efterkommet artikel 3, stk . 2, og artikel 12 i direktiv 75/442/EOEF, artikel 10 i direktiv 76/403/EOEF samt artikel 12, stk . 2, og artikel 16 i direktiv 78/319/EOEF . Det paalaegges Den Italienske Republik at betale sagens omkostninger .

(*) Originalsprog : engelsk .
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Darmon fremsat den 16. maj 1990. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD DEN ITALIENSKE REPUBLIK. - FRIE VAREBEVAEGELSER - FORANSTALTNING MED TILSVARENDE VIRKNING - AFSAETNING AF ANIMALSKE OG VEGETABILSKE LEVNEDSMIDDELEKSTRAKTER. - SAG C-177/89.



Samling af Afgørelser 1990 side I-02429

Pub.RJ side Pub somm



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Generaladvokat Marco Darmon fremsatte forslag til afgoerelse den 16 . maj 1990 (*). Han foreslog sammenfattende Domstolen at traeffe foelgende afgoerelse : "Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser efter EOEF-Traktatens artikel 30, idet indfoersler af animalske og vegetabilske levnedsmiddelekstrakter, herunder koedekstrakter og suppeterninger, fra andre medlemsstater, hvor de lovligt fremstilles og saelges, er omfattet af en ordning med ministeriel tilladelse samt underlagt begraensninger med hensyn til de paagaeldende varers sammensaetning, betegnelse og emballage . Det paalaegges den sagsoegte stat at betale samtlige sagens omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med den del af traktatbrudssoegsmaalet, som Kommissionen har frafaldet ".

(*) Originalsprog : fransk .
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Darmon fremsat den 16. maj 1990. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD KONGERIGET BELGIEN. - TRAKTATBRUD - MANGLENDE EFTERLEVELSE AF ET DIREKTIV - RAPPORTER VEDROERENDE BORTSKAFFELSE AF AFFALD. - SAG C-162/89.



Samling af Afgørelser 1990 side I-02391

Pub.RJ side Pub somm



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Generaladvokat Marco Darmon fremsatte forslag til afgoerelse den 16 . maj 1990 (*). Hans forslag til afgoerelse gaar sammenfattende ud paa foelgende : Det statueres, at Kongeriget Belgien har tilsidesat de forpligtelser, som paahviler det i henhold til EOEF-Traktaten, ved ikke inden for den fastsatte frist at tilstille Kommissionen de rapporter vedroerende regionen Bruxelles, der er omhandlet i artikel 16 i Raadets direktiv 75/439/EOEF af 16 . juni 1975 om bortskaffelse af olieaffald, i artikel 12 i Raadets direktiv 75/442/EOEF af 15 . juli 1975 om affald, i artikel 10 i Raadets direktiv 76/403/EOEF af 6 . april 1976 om bortskaffelse af polychlordiphenyler og polychlortriphenyler og i artikel 16 i Raadets direktiv 78/319/EOEF af 20 . marts 1978 om giftigt og farligt affald . Den sagsoegte medlemsstat tilpligtes at betale samtlige sagens omkostninger .

(*) Originalsprog : fransk .
Domstolen har flere gange fastslået i sin praksis, at i tilfælde, hvor EF har udnyttet sin kompetence til at foretage en udtømmende regulering af en fælles markedsordning inden for en bestemt sektor, tilkommer der ikke medlemsstaterne nogen resterende kompetence til at udstede generelle retsforskrifter for den pågældende sektor. Den omstændighed, at retsforskrifterne indeholder visse kaluner ( 6 ) og uklarheder ( 7 ), indebærer imidlertid ikke, at medlemsstaterne derved erhverver en selvstændig kompetence til at udstede bestemmelser på området. Medlemsstaterne må som hovedregel udfylde sådanne lakuner under hensyntagen til formålene med den pågældende fælles markedsordning.

På den anden side vil det kunne fremgå af en bestemt markedsordnings faktiske udformning og formål, at der ikke desto mindre tilkommer medlemsstaterne en vis resterende kompetence til at udstede generelle retsforskrifter. Domstolen fastslog således i sagen Pluimveeslachterijen Midden-Nederland og Van Miert fra 1984 ( 8 ), at medlemsstaterne i tilfælde, hvor Rådet har undladt at vedtage de nødvendige gennemførelsesbestemmelser til en fælles markedsordning, midlertidigt kan opretholde eller indføre en national ordning, såfremt denne er forenelig med principperne for den fælles markedsordning og tjener til opfyldelse af markedsordningens formål ( 9 ). Allerede i den ældre dom i Scheer-sagen havde Domstolen fastslået, at medlemsstaterne er berettiget, og efter EØF-Traktatens artikel 5 forpligtet til at gøre alt, hvad der står i deres magt til at sikre, at alle forordningsbestemmelser får de tilsigtede retsvirkninger ( 10 ).

Som tidligere nævnt fremgår det endvidere af Domstolens praksis, at de foranstaltninger, der træffes af de nationale myndigheder, kun har en foreløbig karakter ud fra det bagved liggende princip om, at medlemsstaterne i denne relation optræder som håndhævere af Fællesskabets interesser og i denne egenskab udfylder en lakune under hensyntagen til formålene med den fælles markedsordning.
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Tesauro fremsat den 27. juni 1990. - BEATE REIBOLD MOD BUNDESANSTALT FUER ARBEIT. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: BUNDESSOZIALGERICHT - TYSKLAND. - SOCIAL SIKRING AF VANDRENDE ARBEJDSTAGERE - FORORDNING NR. 1408/71, ARTIKEL 71, STK. 1, LITRA B), II) - BEGREBET "BOSAT". - SAG C-216/89.



Samling af Afgørelser 1990 side I-04163

Pub.RJ side Pub somm



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Generaladvokat G . Tesauro har fremsat forslag til afgoerelse den 27 . juni 1990 (*). Han har foreslaaet, at det praejudicielle spoergsmaal besvares saaledes :

Artikel 71, stk . 1, litra b ), nr . ii ), i forordning ( EOEF ) nr . 1408/71 skal fortolkes saaledes, at bestemmelsen finder anvendelse paa en arbejdstager, der paatager sig beskaeftigelse i en anden medlemsstat for et tidsrum af ca . 2 aar, naar denne beskaeftigelse er blevet formidlet som led i et udvekslingsprogram mellem universiteter, beskaeftigelsens varighed hele tiden har vaeret begraenset til det normale for et saadant program, og naar den paagaeldendes beskaeftigelse afbrydes af laengere ferieperioder, som arbejdstageren tilbringer i den bolig, han har bevaret i sin hjemstat .

(*) Originalsprog : italiensk .
For så vidt som der ikke foreligger en forbudt forskelsbehandling derved, at A-sukker og B-sukker afgiftsbelastes forskelligt, må det kunne fastslås, at den særlige absorptionsafgift heller ikke virker diskriminerende. Ved en undersøgelse af, om stillingen for A-sukkerproduktionen kan sammenlignes med stillingen for B-sukkerproduktionen, må det rigtignok erkendes, at det i begge tilfælde er sukker og altså det samme produkt, der er tale om. Det samme kan imidlertid også siges om C-sukker. Man kan altså ikke bare tage udgangspunkt i produktet, men må også se på den funktion, det har inden for rammerne af den fælles markedsordning. I den forbindelse bemærkes, at opdelingen på A- og B-sukker er historisk begrundet. Allerede i den første fælles markedsordning, der blev indført ved forordning nr. 1009/67 ( 39 ), blev der sondret mellem en »basiskvote« og en »maksimalkvote« for hver virksomhed og hvert produktionsår. I betragtningerne til denne forordning finder man følgende udtalelse:

»Det mål [begrænsning af produktionen] kan dels nås ved, at der tildeles hver fabrik eller virksomhed, der inden for Fællesskabet forarbejder sukkerroer eller melasse til sukker, en basiskvote, som Fællesskabet påtager sig pris- og afsætningsgarantien for, dels ved, at garantien indskrænkes eller bortfalder for de ud over basiskvoten fremstillede mængder, afhængigt af, om en bestemt maksimal mængde overskrides« ( 40 ).

Dette mål udmøntes i forordningens artikel 22 ff. Denne ordning, der oprindeligt skulle gælde til juli 1975, blev forlænget med visse ændringer ved forordningerne nr. 3330/74 ( 41 ) og nr. 1592/80 ( 42 ).
61989C0226

Forslag til afgørelse fra generaladvokat Jacobs fremsat den 23. oktober 1990. - HANIEL SPEDITION GMBH MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - KOMMISSIONENS FORORDNING NR. 2200/87 - TILBAGEHOLDELSE I BETALINGER VEDROERENDE FOEDEVAREHJAELP. - SAG C-226/89.



Samling af Afgørelser 1991 side I-01599

Pub.RJ side Pub somm
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Jacobs fremsat den 22. november 1990. - STRAFFESAG MOD GERARD TOMATIS OG CHRISTIAN FULCHIRON. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: TRIBUNAL DE GRANDE INSTANCE DE NICE - FRANKRIG. - FTT - POS. 87.02 - AUTOMOBILER TIL PERSON- OG GODSBEFORDRING. - SAG C-384/89.



Samling af Afgørelser 1991 side I-00127

Pub.RJ side Pub somm



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Generaladvokat F. G. Jacobs har fremsat forslag til afgoerelse den 22. november 1990 (*). Han foreslog Domstolen at besvare Tribunal de grande instance de Nice' s spoergsmaal saaledes:

"1) Et motorkoeretoej kan kun anses for at kunne tjene til baade person- og godsbefordring som omhandlet i Den Faelles Toldtarifs pos. 87.02 A i den i 1983 gaeldende version, saafremt det bag foerersaedet eller foererbaenken har saeder, der kan slaas op eller fjernes, eller specielt er indrettet med plads til anbringelse af saadanne saeder, samt har sideruder, en side- eller bagdoer eller en bagsmaek, og hvis den indre finish svarer til den, der findes i automobiler, som udelukkende er beregnet til personbefordring.

2) Den tarifering af en vare efter Den Faelles Toldtarif, som foretages af myndighederne i den medlemsstat, til hvilken varen er indfoert i Faellesskabet, er ikke bindende for en anden medlemsstats myndigheder, naar disse skal tarifere varen efter Den Faelles Toldtarif med henblik paa anvendelse af deres nationale lovgivning."

(*) Originalsprog: engelsk.
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Lenz fremsat den 21. november 1990. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD DEN ITALIENSKE REPUBLIK. - TRAKTATBRUD - UDLEDNING AF CADMIUM. - SAG C-70/89.



Samling af Afgørelser 1990 side I-04817



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol.

1. Domstolen er bekendt med Kommissionens paastand i denne sag, nemlig at det statueres, at Den Italienske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Raadets direktiv 83/513/EOEF af 26. september 1983 (1) om graensevaerdier og kvalitetsmaalsaetninger for udledninger af cadmium, idet den ikke inden for den i direktivets artikel 6 fastsatte frist har truffet samtlige de foranstaltninger, der er noedvendige for behoerigt at gennemfoere direktivet, eller idet den ikke straks har underrettet Kommissionen om saadanne foranstaltninger.

2. De syv punkter, som Kommissionens repraesentant naevnte for lidt siden, fremgaar af retsmoederapporten. Den italienske regerings repraesentant har hverken i dag under den mundtlige forhandling eller under skriftvekslingen bestridt, at der foreligger et traktatbrud. Jeg skal derfor foreslaa Domstolen, at der gives Kommissionen medhold i sagen, og at Den Italienske Republik endvidere doemmes til at betale sagens omkostninger.

(*) Originalsprog: tysk.

(1) EFT L 291, s. 1.
61989C0375

Forslag til afgørelse fra generaladvokat Tesauro fremsat den 24. januar 1991. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD KONGERIGET BELGIEN. - TRAKTATBRUD - MANGLENDE OPFYLDELSE AF DOM I SAG 5/86. - SAG C-375/89.



Samling af Afgørelser 1991 side I-00383

Pub.RJ side Pub somm
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Jacobs fremsat den 20. februar 1991. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD KONGERIGET NEDERLANDENE. - EN STATS TRAKTATBRUD - MANGLENDE GENNEMFOERELSE AF ET DIREKTIV. - SAG C-310/89.



Samling af Afgørelser 1991 side I-01381

Pub.RJ side Pub somm



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Generaladvokat F. G. Jacobs fremsatte forslag til afgoerelse den 20. februar 1991 (*). Han foreslog Domstolen:

1) at fastslaa, at Kongeriget Nederlandene har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-Traktaten, da det ikke inden for den fastsatte frist har truffet de foranstaltninger, der er noedvendige for at gennemfoere direktiv 84/539/EOEF af 17. september 1984, og

2) at paalaegge Kongeriget Nederlandene at betale sagens omkostninger.

(*) Originalsprog: engelsk.
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Lenz fremsat den 2. juli 1991. - KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER MOD STORHERTUGDOEMMET LUXEMBOURG. - TRAKTATBRUD - EMBALLAGER TIL FLYDENDE LEVNEDSMIDLER - MANGLENDE GENNEMFOERELSE AF ET DIREKTIV OG MEDDELELSE AF PROGRAMMER. - SAG C-252/89.



Samling af Afgørelser 1991 side I-03973

Pub.RJ side Pub somm



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Generaladvokat C. O. Lenz fremsatte forslag til afgoerelse den 2. juli 1991 (*). Han foreslog foelgende afgoerelse:

Kommissionens standpunkt er begrundet, og den boer derfor gives medhold i paastanden om, at Storhertugdoemmet Luxembourg har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-Traktaten, idet det ikke inden for den fastsatte frist har udarbejdet og meddelt Kommissionen de programmer, love og administrative forskrifter, der er noedvendige for at gennemfoere direktiv 85/339/EOEF om emballager til flydende levnedsmidler. Sagsoegte, som har tabt sagen, boer i overensstemmelse med Kommissionens paastand paalaegges at afholde sagens omkostninger.

(*) Originalsprog: tysk.
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Lenz fremsat den 30. april 1991. - IMPRESA DONA'ALFONSO DI DONA'ALFONSO & FIGLI MOD SNC CONSORZIO PER LO SVILUPPO INDUSTRIALE DEL COMUNE DI MONFALCONE, REGIONE FRIULI-VENEZIA GIULIA, IMPRESA LUIGI TACCHINO SPA OG IMPRESA CARLUTTI COSTRUTTORI SRL. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: TRIBUNALE AMMINISTRATIVO REGIONALE DEL FRIULI-VENEZIA GIULIA - ITALIEN. - OFFENTLIGE BYGGE- OG ANLAEGSKONTRAKTER - UNORMALT LAVE BUD. - SAG C-295/89.



Samling af Afgørelser 1991 side I-02967

Pub.RJ side Pub somm



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Generaladvokat Carl Otto Lenz har fremsat forslag til afgoerelse den 30. april 1991 (*), som lyder saaledes:

"1) Artikel 29, stk. 5, i Raadets direktiv 71/305/EOEF indeholder et forbud mod, at medlemsstaterne indfoerer bestemmelser, hvorefter visse efter et matematisk kriterium bedoemte bud ex officio udelukkes fra at komme i betragtning ved licitation, saaledes at den ordregivende myndighed ikke er forpligtet til at foelge den i direktivet fastlagte procedure om en gennemgang af buddene med adgang for byderne til at fremsaette bemaerkninger.

2) Medlemsstaterne kan ikke korrekt gennemfoere Raadets direktiv 71/305/EOEF i national ret med vaesentlige materielretlige aendringer af bestemmelserne i direktivets artikel 29, stk. 5.

3) Medlemsstaterne kan efter artikel 29, stk. 5, i Raadets direktiv 71/305/EOEF paabyde en gennemgang af buddene, naar disse forekommer unormalt lave, og ikke blot naar de aabenbart er unormalt lave."

(*) Originalsprog: tysk.
Forslag til afgørelse fra generaladvokat Lenz fremsat den 17. april 1991. - SHEPTONHURST LTD MOD NEWHAM BOROUGH COUNCIL. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: HIGH COURT OF JUSTICE, QUEEN'S BENCH DIVISION - FORENEDE KONGERIGE. - FORTOLKNING AF TRAKTATENS ARTIKLER 30 OG 36 - NATIONAL LOVGIVNING OM FORBUD MOD SALG MOD PORNOGRAFISKE ARTIKLER FRA UAUTORISEREDE FORRETNINGER. - SAG C-350/89.



Samling af Afgørelser 1991 side I-02387

Pub.RJ side Pub somm



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Generaladvokat Carl Otto Lenz fremsatte forslag til afgoerelse den 17. april 1991 (*). Han foreslog Domstolen foelgende:

"De rejste spoergsmaal boer besvares paa samme maade som i sag C-23/89. Domstolen boer derfor fastslaa, at EOEF-Traktatens artikel 30 skal fortolkes saaledes, at et nationalt forbud mod salg af lovlige pornografiske artikler fra uautoriserede pornoforretninger ikke er en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ indfoerselsrestriktion."

(*) Originalsprog: tysk.
Dette betyder efter min mening ikke, at sagsøgeren ikke kan anses for at være umiddelbart berørt. Det indgreb, der er sket i sagsøgerens interesser, beror på, at sagsøgeren er frataget — en utvivlsomt realistisk — mulighed for en forøgelse af lufttrafikken. Medlemsstaternes, dvs. hjemstaternes, ret til at handle efter skøn, er utvivlsomt, ligesom luftfartsselskabernes dispositioner, en af de faktorer, som bevirker, at den fordel, som sagsøgeren således mister, blot er udtryk for en mulighed. Dette har betydning for indgrebets karakter, men ikke for, at det er foretaget over for sagsøgeren. Dette forhold kan direkte føres tilbage til den anfægtede bestemmelse, uden at det er afhængigt af andre foranstaltninger, som sagsøgeren kunne anfægte. Det ville være ganske uforståeligt at afvise en retsbeskyttelse over for en foranstaltning alene af den grund, at den fordel, som ikke indrømmes, og som sagsøgeren gør krav på, ikke er nøjagtigt defineret. Den omstændighed, at fordelen ikke har kunnet konkretiseres, er netop konsekvensen af det anfægtede afslag. Til støtte for dette synspunkt kan henvises til dommen i Cofazsagen, hvori sagsøgerne, som var konkurrenter til virksomheder, der modtog statsstøtte, anfægtede Kommissionens beslutning om at indstille proceduren i henhold til EØF-traktatens artikel 93, stk. 2. Domstolen udtalte:

»Med hensyn til spørgsmålet om, hvorvidt de sagsøgende virksomheder er umiddelbart berørt, er det tilstrækkeligt at bemærke, at ved Kommissionens beslutning om indstilling af proceduren har det omhandlede prissystem fortsat kunnet virke i fuldt omfang, mens den af de sagsøgende virksomheder begærede procedure ville kunne afføde en beslutning om ophævelse eller ændring af nævnte system. Det må herefter anerkendes, at de sagsøgende virksomheder er umiddelbart berørt af den omtvistede beslutning« ( 49 ).
1)

fastslår, at Den Italienske Republik har undladt at opfylde sine forpligtelser i henhold til EØF-traktatens artikel 171, idet den uanset Domstolens dom af 17. december 1981 (forenede sager 30/81-34/81, Kommissionen mod Italien, Sml. s. 3379) stadig ikke har vedtaget alle de nødvendige bestemmelser for at efterkomme artikel 6, 12 og 15 i Rådets direktiv 75/439/EØF af 16. juni 1975