3)

Gjorde den anfægtede præsentation af varen det lettere at begå svig? For at besvare spørgsmålet må man sammenligne de udgifter til materialer og til arbejdskraft (antal operationer), der opstår såfremt der forsøges begået svig i de to tilfælde. Hvis benævnelsen »koncentreret smør« var påført bægerets låg, behøvede den, der ville begå svig kun: — at købe låg uden tekst (uanset om de er gennemsigtige) ; — at ombytte de gamle låg med de nye. Hvis bægeret havde et gennemsigtigt låg, var situationen for den, der ville handle svigagtigt, følgende: — han behøvede ikke købe nye låg, idet de eksisterende gennemsigtige låg kunne benyttes på ny; — han måtte åbne lågene, fjerne det aftagelige stykke papir og sætte det gennemsigtige låg på igen. Med hensyn til udgifterne til materialer ville operationen klart være billigere i sidstnævnte tilfælde, idet man da ikke behøvede købe nye låg. Den omstændighed, at man allerede fra starten købte bægere uden nogen form for trykt tekst, måtte i øvrigt være mere økonomisk end at købe bægere med et låg, der havde en trykt tekst, idet man da kunne købe massefremstillede bægere, som kunne tjene som emballage for mange forskellige produkter. For så vidt angår udgifterne til arbejdsløn, var en yderligere operation nødvendig i sidstnævnte tilfælde, dvs. hvor det stykke papir måtte fjernes, der var anbragt oven på smørret, men det ville være relativt let. En sådan yderligere transaktion synes i øvrigt ikke at medføre en urimelig forhøjelse af udgifterne til arbejdsløn, eftersom selskabet Corman har anerkendt, at det til en tysk grosserer solgte et parti koncentreret smør, efter at selskabet i stedet for det oprindelige stykke papir havde anbragt et andet stykke metalliseret papir med de benævnelser, de tyske myndigheder krævede. Den pågældende transaktion synes således at have været lønsom til trods for, at den indebar en yderligere arbejdsgang derved, at der skulle anbringes et nyt stykke mellemlægspapir (ligesom der var udgifter til trykning af papiret). Selskabets salg af det pågældende parti smør stemmer heller ikke overens med selskabets argument om, at den omstændighed, at det gamle stykke mellemlægspapir blev fjernet, ville tilsmudse smørret og følgelig gøre transaktionen uinteressant. Sammenfattende må det herefter på det punkt være min opfattelse, at eventuelt svig foretaget ved hjælp af bægere med gennemsigtigt låg ville medføre materialeomkostninger, der var lavere end de omkostninger, der ville opstå i det andet tilfælde. Den fordel ville i øvrigt i et omfang, der er vanskeligt at gøre op, udlignes af de yderligere udgifter til arbejdsløn, der opstår i forbindelse med fjernelsen af papiret. Min konklusion bliver herefter, at den emballeringsmetode, selskabet Corman anvendte, ikke åbnede flere muligheder for svig end den af Kommissionen fastsatte metode. For at gøre det virkelig vanskeligt at handle svigagtigt, burde Kommissionen have bestemt, at benævnelsen »koncentreret smør« skulle påtrykkes bægerets ydersider. For fuldstændighedens skyld skal jeg dog minde om, at Domstolen i sin praksis vedrørende fællesskabsforordningerne om ydelse af støtte meget klart har understreget, at de bestemmelser i sådanne ordninger, der havde til formål at forhindre svig, blev overholdt strengt. I dommen af 29. april 1982 i de forenede sager 66 og 99/81 (A. Pommerehnke, firma W. Franzen og H. A. Witt mod BALM, Smi. s. 1363), som ligeledes vedrørte de nærmere regler om videresalg af koncentreret smør, fortolkede Domstolen Kommissionens forordning nr. 349/73, som gik forud for forordning nr. 649/78, på den måde, hvorved det bedst kunne undgås, at det koncentrerede smør blev anvendt til andre formål. I dommen af 2. december 1982 i sag 272/81 (RUMI mod FORMA, Smi. s. 4167) fastslog Domstolen, at den omstændighed, at denatureringen afveg ubetydeligt fra den i en forordning fastlagte formel, allerede i sig selv måtte bevirke, at den erhvervsdrivende fuldstændig mistede retten til den særlige støtte i medfør af forordningen. Men i den sag var denatureringen af skummetmælkspulveret klart hovedforpligtelsen, og i forordningen var det udtrykkeligt fastsat, at støtten kun kunne udbetales, hvis kontrolorganet havde udstedt en denatureringsattest. Dommen af 2. december 1982 i sag 273/81 (Société laitière de Gacé mod FORMA, Smi. s. 4193) viser, hvor streng Domstolen er med hensyn til støtte til forarbejdningen af bestemte produkter. Den omstændighed, at produktet ikke var i overensstemmelse med reglerne, skyldtes i den sag en fejl ved et apparat, som producenten ikke havde bemærket. Fejlen bevirkede imidlertid, at det fremkomne produkt ikke var i overensstemmelse med de kvalitetsnormer, der var fastsat i EF-ordningen. Domstolen har også afvist at tage stilling til, om den kontrolordning, en medlemsstat anvendte i stedet for den, der var fastsat i fællesskabsbestemmelserne, var mere effektiv end sidstnævnte ordning. Domstolen fastslog blot, at bestemmelserne i fællesskabsforordningerne skulle anvendes ensartet (dom af 14. januar 1981, sag 819/79, Tyskland mod Kommissionen, Smi. s. 21).