Forslag til afgørelse fra generaladvokat La Pergola fremsat den 27. maj 1997. - Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber mod Kongeriget Spanien. - Traktatbrudssøgsmål - Rådets direktiv 84/466/Euratom. - Sag C-21/96.



Samling af Afgørelser 1997 side I-05481



Generaladvokatens forslag til afgørelse

1 Under denne sag har Kommissionen nedlagt paastand om, at det fastslaas, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser efter Euratom-traktaten, da det ikke har gennemfoert visse af bestemmelserne i Raadets direktiv 84/466/Euratom (1) (herefter »direktivet«) i national ret. Den spanske regering har paastaaet sig frifundet og gjort gaeldende, at den har foretaget en korrekt gennemfoerelse i national ret af de bestemmelser, der er indeholdt i direktivet.

Retsforskrifter

2 Formaalet med det direktiv, som haevdes at vaere utilstraekkeligt gennemfoert, er i videst muligt omfang at begraense anvendelsen af ioniserende straaling, som i oevrigt anerkendes i direktivet at have gunstige virkninger i diagnostisk og terapeutisk henseende. Med dette formaal for oeje er der ved direktivet truffet foranstaltninger for at undgaa »enhver unoedvendig foroegelse af apparaturet« og for at »paase, at de personer, der goer brug af straalingen, er i besiddelse af den noedvendige kompetence og erfaring, saaledes at uhensigtsmaessig anvendelse hindres« (2).

I den foreliggende sag goer Kommissionen navnlig gaeldende, at direktivets artikel 3, 4 og 5 ikke er forskriftsmaessigt gennemfoert. Bestemmelsen i direktivets artikel 3 lyder saaledes: »De kompetente myndigheder udarbejder en opgoerelse over det medicinske og dentale radiologiske udstyr samt over det nuklearmedicinske apparatur og fastlaegger godkendelseskriterierne for det radiologiske og det nuklearmedicinske apparatur. Alt apparatur, der er i brug, skal underkastes et strengt tilsyn, hvad angaar straalebeskyttelsen og kontrollen med apparaternes kvalitet. De kompetente myndigheder traeffer de fornoedne foranstaltninger med henblik paa at faa rettet eventuelle fejl og mangler ved apparatur, der er underkastet dette tilsyn. De drager snarest muligt omsorg for, at alt apparatur, som ikke mere opfylder de i stk. 1 naevnte kriterier, kasseres eller erstattes. Direkte gennemlysninger uden billedforstaerker begraenses til ganske saerlige forhold.«

Artikel 4 har foelgende ordlyd: »Hver medlemsstat traeffer de foranstaltninger, som den anser for noedvendige for at undgaa unoedvendig udbredelse af apparatur til straalebehandling, roentgenundersoegelse og nuklearmedicin.«

Endelig indeholder artikel 5 foelgende bestemmelse: »En kvalificeret ekspert i straalefysik skal staa til raadighed for stoerre apparatur til straalebehandling og nuklearmedicin.«

Realiteten Direktivets artikel 3

3 Under sagen har Kommissionen frafaldet sin paastand for saa vidt angaar forpligtelsen efter direktivets artikel 3 til at foere tilsyn med radiologisk udstyr. Selv om Kommissionen ikke i sine skriftlige indlaeg har forklaret grunden til, at den har frafaldet denne del af paastanden, kan Domstolen alene tage dette til efterretning og maa begraense sin proevelse til de oevrige dele af paastanden om, at Spanien har gjort sig skyldig i traktatbrud.

Hvad angaar Kommissionens anbringende om, at Spanien i oevrigt ikke har gennemfoert direktivets artikel 3 korrekt, anfoerer den spanske regering, at denne bestemmelse er blevet korrekt gennemfoert i national ret med vedtagelsen af kongeligt dekret 2071/1995 af 22. december 1995 om fastsaettelse af kvalitetskriterier for diagnostisk radiologi. Dette dekret, som blev offentliggjort i Boletín Oficial del Estado af 23. januar 1996, blev meddelt Kommissionen den 26. februar 1996.

Den spanske regerings argument paa dette punkt kan dog ikke godtages. Efter Domstolens faste praksis, som Kommissionen med rette har henvist til, »skal spoergsmaalet om, hvorvidt der foreligger et traktatbrud, vurderes paa baggrund af forholdene i medlemsstaten, som de var ved udloebet af fristen i den begrundede udtalelse og ... aendringer af forholdene i tiden derefter [kan ikke] tages i betragtning af Domstolen« (3). I den foreliggende sag udloeb fristen efter den begrundede udtalelse nemlig den 10. september 1993, hvorimod det kongelige dekret 2071/1995 foerst blev meddelt Kommissionen den 26. februar 1996. Selv om det antages, at direktivet er blevet korrekt gennemfoert ved dekretet - hvilket Kommissionen ikke har bestridt - er direktivet altsaa under alle omstaendigheder gennemfoert for sent. Foelgelig maa der gives Kommissionen medhold i dens paastand om Spaniens traktatbrud paa dette punkt.

Direktivets artikel 4

4 Endvidere bestrider den spanske regering Kommissionens paastand om, at Spanien heller ikke har gennemfoert direktivets artikel 4 korrekt. Efter regeringens opfattelse er denne bestemmelses formaal - som er at undgaa en unoedvendig anskaffelse af apparatur til straalebehandling, roentgenundersoegelse og nuklearmedicin - blevet opfyldt med vedtagelsen af foelgende foranstaltninger: en national opgoerelse af det bestaaende apparatur, udarbejdelsen af kriterier for fordelingen af ressourcerne, en vejledning for klinisk praksis, samt en raekke regler for godkendelse, oprettelse og aendring af sundhedscentre, der er vedtaget af de selvstaendige regionalmyndigheder.

Heller ikke dette argument kan imidlertid godtages. Selv om det er et vigtigt led i en planlaegning paa dette omraade at foretage en national opgoerelse - da dette giver et fuldstaendigt overblik over det bestaaende apparatur - kan jeg ikke se, hvorledes en saadan foranstaltning i sig selv kan sikre, at man undgaar en »unoedvendig udbredelse af [det bestaaende] apparatur«, saaledes som det kraeves efter direktivets artikel 4. Saa laenge der ikke er truffet saerlige foranstaltninger til begraensning af apparaturernes antal og stedet for deres anbringelse, har en saadan opgoerelse af apparaturet nemlig alene et beskrivende formaal.

Hvad angaar kriterierne for fordelingen af midlerne er det endvidere tilstraekkeligt at bemaerke, som den spanske regering har erkendt i sit skriftlige indlaeg, at disse kriterier kun vedroerer apparaturet til straalebehandling og ikke apparaturet til roentgenundersoegelse og nuklearmedicin, selv om ogsaa dette apparatur er omfattet af direktivets artikel 4. Selv om det altsaa erkendes, at politikken for fordeling af midlerne er en foranstaltning, som er bestemt til »at undgaa unoedvendig udbredelse af apparatur«, er alt apparaturet i Spanien ikke omfattet deraf, hvorfor direktivet kun er delvis gennemfoert. Det gaelder ogsaa for de vejledninger for klinisk praksis, som er udfaerdiget, men som ikke omfatter radiologi og nuklearmedicin.

Heller ikke henvisningen til de lovforskrifter, som er vedtaget af de selvstaendige regionalmyndigheder, er adaekvat. Disse lovforskrifter vedroerer nemlig indhentningen af administrativ godkendelse til oprettelse og administration af hospitalscentre, men indeholder ingen bestemmelser om planlaegning og begraensning af det apparatur, som er omhandlet i direktivets artikel 4. Desuden vedroerer disse lovforskrifter kun 4 ud af 17 regioner, mens der ikke findes nogen forskrifter vedroerende de oevrige 13 regioner.

Endelig kan man heller ikke tiltraede den spanske regerings argument om, at direktivets artikel 4 overlader medlemsstaterne et vidt skoen hvad angaar fastsaettelsen af de foranstaltninger, som de anser for noedvendige for at opfylde det i bestemmelsen foreskrevne formaal. Regeringen mener derfor ikke, at man kan bestride dens beslutning om at gennemfoere denne bestemmelse ved de naevnte foranstaltninger. Den opfattelse virker ikke overbevisende. Jeg skal ikke naegte, at artikel 4 overlader medlemsstaterne et vist skoen i valget af de foranstaltninger, de skal traeffe, men disse foranstaltninger skal vaere egnede til at sikre opfyldelsen af det formaal, der forfoelges med bestemmelsen, hvilket ikke eller kun delvis har vaeret tilfaeldet i denne sag. Jeg mener derfor, at Kommissionens paastand paa dette punkt maa tages til foelge.

Direktivets artikel 5

5 Den spanske regering har bestridt paastanden om, at direktivets artikel 5 ikke er gennemfoert, og gjort gaeldende, at de meddelelser om udvaelgelsesproever for adgangen til uddannelsesprogrammer inden for sundhedssektoren, som har vaeret udfaerdiget siden 1995, har omfattet uddannelsesstillinger vedroerende straalefysik paa hospitalsomraadet. Desuden anfoerer regeringen, at der er udfaerdiget et udkast til kongeligt dekret om indfoerelse af og de naermere regler for udstedelse af den officielle titel for eksperter i straalefysik paa hospitalsomraadet, og at proceduren for vedtagelsen heraf er naesten afsluttet.

Heller ikke denne argumentation, som den spanske regering har fremfoert til sit forsvar, er holdbar, og ej heller regeringens sidstnaevnte argument boer tillaegges nogen vaegt. Det omtalte kongelige dekret er nemlig endnu ikke blevet godkendt, og under alle omstaendigheder er der tale om en forsinket gennemfoerelse af direktivet, som ikke bringer traktatbruddet til ophoer. Hvad angaar det foerste argument, er det tilstraekkeligt at henvise til, at der ifoelge artikel 5 skal staa en kvalificeret ekspert i straalefysik til raadighed »for stoerre apparatur til straalebehandling og nuklearmedicin«. Ganske vist er det i kraft af udvaelgelsesproeverne med henblik paa en specialisering inden for straalefysik muligt at uddanne specialister paa dette omraade, men meddelelserne om disse udvaelgelsesproever har ikke karakter af foranstaltninger, som foreskriver en generel forpligtelse til at sikre, at der staar en ekspert i straalebehandling og nuklearmedicin til raadighed, saaledes som det kraeves efter direktivets artikel 5.

Jeg mener derfor ogsaa, at der maa gives Kommissionen medhold i dens paastand paa dette punkt.

Forslag til afgoerelse

Paa grundlag af disse betragtninger skal jeg foreslaa Domstolen, at:

1) Det fastslaas, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sin forpligtelse til at gennemfoere Raadets direktiv 84/466/Euratom af 3. september 1984 om fastsaettelse af grundlaeggende foranstaltninger til straalebeskyttelse af personer, der underkastes medicinske undersoegelser og behandlinger, da det ikke inden for de fastsatte frister har vedtaget alle de bestemmelser, som var noedvendige for at gennemfoere direktivets artikel 3, 4 og 5, bortset fra forpligtelsen efter direktivets artikel 3 til at foere tilsyn med udstyr til roentgenundersoegelser.

2) Kongeriget Spanien tilpligtes at betale sagens omkostninger.

(1) - Direktiv af 3.9.1984 om fastsaettelse af grundlaeggende foranstaltninger til straalebeskyttelse af personer, der underkastes medicinske undersoegelser og behandlinger (EFT L 65, s. 1).

(2) - Se syvende betragtning.

(3) - Dom af 2.5.1996, sag C-133/94, Kommissionen mod Belgien, Sml. I, s. 2323, praemis 17.