Forslag til afgørelse fra generaladvokat Jacobs fremsat den 20. januar 1989. - ROSA BASCH M. FL. MOD KOMMISSIONEN FOR DE EUROPAEISKE FAELLESSKABER. - TJENESTEMAEND - UDVAELGELSESPROCEDURE - ADGANG TIL PROEVERNE NAEGTET. - FORENEDE SAGER 100/87, 146/87OG 153/87.



Samling af Afgørelser 1989 side 00447



Generaladvokatens forslag til afgørelse

++++

Hoeje Domstol .

1 . Med de foreliggende forenede sager gaas der videre med tvistighederne vedroerende de afgoerelser, som udvaelgelseskomitéen traf under den interne udvaelgelsesproeve KOM2/82 . Proeven blev afholdt med henblik paa at oprette en ansaettelsesreserve af assistenter, sekretariatsassistenter og tekniske assistenter i kategori B, loenklasserne 5 og 4 . I sag 293/84, Sorani m.fl . mod Kommissionen ( Sml . 1986, s . 967 ) og sag 294/84, Adams m.fl . mod Kommissionen ( Sml . 1986, s . 977 ), annullerede Domstolen udvaelgelseskomitéens afvisning af at lade sagsoegerne i de naevnte sager aflaegge proeve under den paagaeldende procedure . I Sorani-sagen var der elleve sagsoegere, og i Adams-sagen var der i alt treoghalvtres sagsoegere . Afgoerelserne blev annulleret med den begrundelse, at ansoegerne ikke havde mulighed for at kommentere de udtalelser, der blev afgivet om dem af deres overordnede ( praemisserne 17-19 i dommen i sag 293/84 og praemisserne 22-24 i dommen i sag 294/84 ).

2 . Efter afsigelsen af dommene genoptog udvaelgelseskomitéen proeveproceduren i forhold til sagsoegerne i de naevnte sager, og man begyndte paa det stadium, som Domstolen havde fundet retstridigt . Komitéen indkaldte foerst den enkelte ansoeger til samtale, som fandt sted i juni og juli 1986, og hvorunder den forelagde ansoegeren de samme spoergsmaal, som den havde forelagt ansoegerens overordnede . Fremgangsmaaden resulterede i en standardskrivelse af 11 . juli 1986, som meddelte ansoegerne, at ansoegernes oplysninger ikke havde foranlediget udvaelgelseskomitéen til at aendre sin afgoerelse af 15 . juni 1984 . Efter klage fra en raekke sagsoegere gaaende ud paa, at dette ikke var tilstraekkeligt - hvilket jeg fuldt ud kan tiltraede - indkaldte komitéen ansoegerne til fornyet samtale, der fandt sted i december 1986, og hvorunder den bad ansoegerne om at kommentere de synspunkter, der var fremfoert af de overordnede . Paa den maade soegte komitéen at opfylde Domstolens domme, men med magert resultat . Sagsoegerne i sagerne her modtog alle en enslydende skrivelse af 12 . februar 1987 om, at de saaledes indsamlede oplysninger ikke kunne aendre udvaelgelseskomitéens opfattelse, hvorved den i realiteten stadfaestede afvisningen af sagsoegerne fra proeverne . Sagsoegerne i de sager oensker alle en proevelse af den naevnte afgoerelse . Der er seksogtyve sagsoegere i sag 100/87 og én sagsoeger i sag 146 og 153/87 .

3 . Foerst skal Domstolen behandle paastanden i sag 100/87 om fortolkning af dommene i sagerne 293 og 294/84, jfr . statuttens artikel 40 og procesreglementets artikel 102 . Det haevdes, at dommene i disse sager betyder, at sagsoegerne uden videre kunne aflaegge proeve . Men som naevnt var dommenes begrundelse, at udvaelgelseskomitéen retsstridigt afskar ansoegerne fra at kommentere deres foresattes udtalelser . Udvaelgelseskomitéens afgoerelse maatte derfor annulleres . Der er mellem parterne enighed om, at dette var dommenes retsvirkning . Intet er efter min mening tvetydigt . Striden mellem parterne drejer sig om anvendelsen af dommene paa et bestemt faktum, her i sagen sagsoegernes retsstilling efter afsigelsen af dommene . Domstolen har konsekvent antaget, at krav om fortolkning, der i realiteten angaar dommenes fuldbyrdelse, afvises fra paakendelse ( se navnlig sag 110/63 A, Williame mod Kommissionen ( Sml . 1965-1968, s . 243 ) og sag 206/81 A, Alvarez mod Europa-Parlamentet ( Sml . 1983, s . 2865 ). I sidstnaevnte sag udtalte generaladvokat VerLoren van Themaat ( paa s . 2877 ): "Annullation af en afskedigelse har netop til foelge at status quo ante genoprettes ". Annullationen af afgoerelserne fra udvaelgelseskomitéen i sagerne 293 og 294/84 genindsatte sagsoegerne i deres retsstilling foer afgoerelserne, det vil sige, at deres ansoegninger stadig var til behandling i komitéen . Det var ogsaa opfattelsen hos generaladvokat Sir Gordon Slynn, der udtalte i slutningen af sit forslag til afgoerelse i sag 294/84 : "Alle de her foreliggende ansoegninger boer imidlertid tages op til fornyet overvejelse, for at det ... kan afgoeres, om der eventuelt boer gives nogle af kandidaterne adgang til proeverne" ( min fremhaevelse ). Der foreligger intet fortolkningsspoergsmaal, og mit resultat er derfor, at den i sag 100/87 nedlagte paastand om fortolkning boer afvises fra paakendelse .

4 . Af de samme grunde kan jeg ikke tiltraede anbringender fra sagsoegerne i sagerne 146 og 153/87 om, at Kommissionen ikke korrekt har opfyldt de tidligere domme ved ikke at lade disse sagsoegere aflaegge proeve .

5 . Jeg skal nu gaa over til sagens realitet, nemlig paastandene om annullation af den afgoerelse, der fremgaar af skrivelsen af 12 . februar 1987 om afvisning af sagsoegerne fra proeverne .

Skrivelsen var saalydende :

"Udvaelgelseskomitéen har omhyggeligt gennemgaaet Deres bemaerkninger til saavel de af Deres overordnede afgivne udtalelser som de oevrige oplysninger, De har forelagt komitéen mundtligt og skriftligt .

De bedes erindre, at de stedfundne samtaler kun er ét af de forhold, der boer tages i betragtning ved den samlede bedoemmelse af Deres ansoegning .

Under hensyn til samtlige foreliggende omstaendigheder finder udvaelgelseskomitéen, at der ikke er grund til at aendre komitéens afgoerelse af 11 . juli 1986 ."

Jeg minder om, at den paagaeldende afgoerelse stadfaestede den tidligere afgoerelse af 15 . juni 1984 .

6 . Sagsoegerne i sagerne har fremfoert forskellige argumenter, som jeg skal tage stilling til hver for sig . Jeg skal foerst se paa sagerne 100 og 146/87, hvori det goeres gaeldende, at skrivelsen ikke indeholder nogen eller i hvert fald kun en utilstraekkelig begrundelse . Naturligvis er det en EF-retlig grundsaetning, at institutionernes forvaltningsakter skal vaere begrundet . Grundsaetningen fremgaar explicit af tjenestemandsvedtaegtens artikel 25, hvis relevante del lyder saaledes :

"Tjenestemanden kan forelaegge en ansoegning for ansaettelsesmyndigheden ved sin institution .

Enhver afgoerelse, der traeffes i henhold til denne vedtaegt om en bestemt person, skal straks meddeles den paagaeldende tjenestemand skriftligt . Enhver afgoerelse, der indebaerer et klagepunkt, skal begrundes ..."

Anvendelse af grundsaetningen paa afgoerelser om afvisning af ansoegere fra udvaelgelsesproever er allerede behandlet i en righoldig retspraksis, der gaar tilbage til sag 44/71, Marcato mod Kommissionen ( Sml . 1972, s . 105 ), sag 37/72, Marcato mod Kommissionen ( Sml . 1973, s . 361 ) og sag 31/75, Costacurta mod Kommissionen ( Sml . 1975, s . 1563 ). I de forenede sager 4, 19 og 28/78, Salerno m.fl . mod Kommissionen ( Sml . 1978, s . 2403 ), statuerede Domstolen, at udvaelgelseskomitéer har pligt til at begrunde, hvorfor en ansoeger afvises; Domstolen udtalte ogsaa, at et stort antal ansoegere vel kan berettige til at goere brug af en kortfattet begrundelse, men af den blotte udtalelse om, at den konkrete ansoeger ikke opfyldte en betingelse bestaaende af flere led, ikke er en fyldestgoerende begrundelse, idet en saadan henvisning navnlig ikke kan give vedkommende tilstraekkelig oplysning om, hvorvidt afslaget er berettiget . I sag 225/82, Verzyck mod Kommissionen ( Sml . 1983, s . 1991 ) antog Domstolen paa linje med sine afgoerelser i sag 112/78, Kobor mod Kommissionen ( Sml . 1979, s . 1573 ) og i sag 89/79, Bonu mod Raadet ( Sml . 1980, s . 553 ), at begrundelsens omfang kan variere i overensstemmelse med, hvilken type og hvilket niveau den paagaeldende proeve har . Under en proeve med mange ansoegere ville det vaere en urimelig belastning for administrationen, hvis den skulle give en detaljeret begrundelse i hvert enkelt tilfaelde, og derfor gaelder det, at der ganske vist altid skal fremlaegges en enkel begrundelse, men at denne kan have summarisk karakter, medmindre der udtrykkeligt er rejst krav om individuelle forklaringer . Der skal imidlertid altid gives en kortfattet begrundelse, og den i den paagaeldende sag anfaegtede afgoerelse blev underkendt, uanset at sagsoegeren ikke udtrykkeligt havde forlangt oplysninger . De samme grundsaetninger maa finde anvendelse i forbindelse med den foreliggende udvaelgelsesproeve, selv om der var et ganske usaedvanligt stort antal ansoegere .

7 . Der kan ogsaa naevnes en anden sag, der blev anlagt som foelge af den samme udvaelgelsesproeve, nemlig sag 206/85, Beiten mod Kommissionen ( dom af 16 . december 1987 ); i den sag blev afvisningen af sagsoegeren fra proeverne annulleret, fordi der ikke blev givet detaljerede oplysninger paa trods af hendes udtrykkelige anmodning . Dommen blev afsagt efter de under denne sag kritiserede afgoerelser, men den ligger kun i forlaengelse af tidligere retspraksis . Med hensyn til de to tidligere sager, der opstod paa grund af den paagaeldende proeve, nemlig Adams - og Sorani-sagerne, skal jeg paapege, at der ikke blev lagt vaegt paa begrundelsesmangelen i Adams-sagen, og at udvaelgelseskomitéens afgoerelser blev annulleret i de sager paa et andet grundlag, saaledes som jeg allerede har omtalt . Det var imidlertid aabenbart, at afgoerelserne under alle omstaendigheder maatte underkendes paa grund af manglende begrundelse, hvilket generaladvokat Sir Gordon Slynn da ogsaa udtrykkeligt udtalte i Sorani-sagen . Han bemaerkede foelgende : "Med hensyn til den manglende begrundelse bemaerkes, at det i forbindelse med en udvaelgelsesproeve af denne art med saa mange ansoegere i foerste omgang maa vaere tilstraekkelig at give en generel begrundelse . Naar enkeltpersoner herefter anmoder om en individuel begrundelse, og deres sager tages op til fornyet overvejelse, paahviler det imidlertid efter min opfattelse udvaelgelseskomitéen at angive, hvilke grunde der finder anvendelse paa den enkelte ansoeger ...". Han tilfoejede, at den enkelte ansoeger var berettiget til at vide, hvilke krav han ikke opfyldte, for saaledes at kunne vurdere, om komitéens resultat var udtryk for en retlig vildfarelse, f.eks . ved kun at tage helt irrelevante faktorer i betragtning .

8 . I lyset af disse bemaerkninger og den af mig omtalte tidligere retspraksis burde det have vaeret klart for Kommissionen, at enhver fremtidig afgoerelse om afvisning af ansoegere fra proeverne skulle vaere begrundet .

9 . Kommissionen har ikke taget stilling til disse spoergsmaal . Den paaberaaber sig blot ( ja, hele dens argumentation kan faktisk rummes i én eneste saetning ), at den i skrivelsen indeholdte afgoerelse kun er en bekraeftelse af en tidligere afgoerelse, og at det eneste nye forhold, komitéen skulle tage hensyn til, var ansoegernes bemaerkninger til de udtalelser, deres overordnede var fremkommet med . Kommissionen udtaler, at der maa foreligge en fyldestgoerende begrundelse i og med, at dette ene nye forhold ikke kunne foranledige komitéen til at aendre opfattelse .

10 . Det argument boer ikke laegges til grund . Rent bortset fra den omstaendighed, at den tidligere afgoerelse - altsaa foer afgoerelsen i skrivelsen af 12 . februar 1987, der var en bekraeftelse af en tidligere afgoerelse - selv skulle vaere fyldestgoerende begrundet, hvilket den klart ikke var, finder jeg, at skrivelsen af 12 . februar 1987 savnede en begrundelse, selv om det var berettiget, at den var kortfattet . Den oplyser intet om, at sagsoegernes ansoegninger var blevet gennemgaaet individuelt overhovedet . Den var den sidste i en raekke standardskrivelser helt tilbage fra juni 1984, og efter den sidste har ingen af sagsoegerne endnu i dag faaet oplysning om grundene til, at de blev afvist fra proeverne .

11 . Kommissionen har ikke soegt at paaberaabe sig de forenede sager 64, 71/73 og 78/86, Sergio m.fl . mod Kommissionen ( dom af 8 . marts 1988 ), men dem finder jeg heller ikke relevante for Kommissionens argumentation . Ogsaa her statuerede Domstolen begrundelsesmangel . Ikke desto mindre antog Domstolen i de paagaeldende sager, at bevisfoerelsen i sagen viste, at udvaelgelseskomitéen omhyggeligt bedoemte den enkelte ansoeger - og under den mundtlige proeve fik ansoegeren mulighed for at kommentere baade komitéens fremgangsmaader og dens bedoemmelser . Man var i stand til at overbevise Domstolen om, at komitéen havde fulgt de korrekte procedurer, og derfor skjulte begrundelsesmangelen i de paagaeldende sager ikke en sagsbehandlingsfejl, der kunne berettige til at annullere udvaelgelseskomitéens afgoerelser .

12 . I sagerne her har Kommissionen fremlagt referatet af komitéens moede sammen med eksempler paa komitéens oversigter over ansoegernes svar . Disse referater har ikke den samme overbevisende kraft som i Sergio-sagen . De er ufuldstaendige, og saa vidt de raekker, oplyser de ikke, hvorfor ansoegernes svar ikke blev godtaget . Og de vedroerer naturligvis kun procedurens sidste trin . Herefter finder jeg det umuligt her at anvende den meget begraensede undtagelse fra hovedreglen, som blev antaget i Sergio-sagen .

13 . Afgoerelserne er derfor retsstridige som foelge af manglende begrundelse . Sagsoegeren i sag 153/87 har i staevningen ikke udtrykkeligt paaberaabt sig manglende begrundelse som en saerlig annullationsgrund . Imidlertid vedlagde hun staevningen en kopi, som et bilag 6, af en saerdeles detaljeret anmodning dateret 12 . december 1987, som hun havde tilsendt komitéens formand og medlemmer, og som klart skulle udvirke grundene for afvisningen af hende . I konsekvens heraf boer afgoerelserne i samtlige tilfaelde annulleres af den paagaeldende aarsag, og jeg kan derfor ret kort goere op med de oevrige soegsmaalsgrunde .

14 . I Sorani -, Adams - og Beiten-sagerne blev gennemfoerelsen af udvaelgelsesproeven staerkt kritiseret, og sagsoegerne i sagerne her har gjort en del af kritikken til deres egen og fremfoerer samtidig nye kritikpunkter, saaledes som de har lov til . Sagsoegerne i sag 100/87 kraever proceduren tilsidesat som ulovlig med henvisning til, at de overordnede, som oprindelig blev konsulteret, var sekretaererne for de forskellige generaldirektoerer i stedet for den enkelte ansoegers administrativt overordnede . Det maa vel erkendes, at en saadan fremgangsmaade i en proeve med 860 ansoegere har sine fordele, men jeg har forstaaelse for det synspunkt, at generaldirektoerernes sekretaerer ikke kunne have detaljeret kendskab til alle ansoegernes kvalifikationer . Der boer imidlertid gives Kommissionen et betydeligt spillerum, naar den tilrettelaegger en proeve af denne type, og jeg finder ikke, at den anvendte fremgangsmaade, som udtrykkeligt blev bekendtgjort i meddelelsen om proeven, var saa urimelig, at proeven boer betragtes som ulovlig .

15 . I sagerne 100 og 153/87 goeres det desuden gaeldende, at de overordnede - ligesom ansoegerne i de foelgende samtaler - fik forelagt det spoergsmaal, om ansoegeren havde udfoert opgaver paa B-niveau, og at der ikke burde vaere blevet lagt vaegt paa det, eftersom det paagaeldende kriterium ikke var naevnt hverken i proevemeddelelsen eller andetsteds . Heller ikke det argument kan jeg tiltraede, da udvaelgelseskomitéer i enhver form for proeve har interesse i at vide, om en bestemt ansoeger faktisk har udfoert opgaver i den loenklasse, han oensker at blive forfremmet til . For enhver saadan proeve gaelder der saaledes en forudsaetning om, at det er et relevant element, hvorimod det ikke er en noedvendig betingelse for forfremmelse . Udvaelgelseskomitéen ses ikke at have lagt det til grund som en noedvendig betingelse .

16 . I sag 146/87 goer sagsoegeren gaeldende, at da han 15 aar tidligere to gange blev opfoert paa listen over egnede ansoegere med henblik paa at deltage i en proeve vedroerende forfremmelse til kategori B, boer han have samme ret nu, naar der ikke foreligger en tilstraekkeligt klar grund for en aendret opfattelse . Til stoette herfor henviser han til sag 112/78, Kobor mod Kommissionen ( Sml . 1979, s . 1573 ). Saavel denne sag som sag 108/84, De Santis mod Revisionsretten ( Sml . 1985, s . 947 ) - i hvilken samme princip blev anvendt - vedroerte den paagaeldende ansoegers opnaaede erfaring . I begge sager antoges det, at saafremt en ansoegers erfaring, uanset om den beror paa ren praktik eller paa snaevert faglige arbejdsomraader, anses for tilstraekkelige til at lade ham faa adgang til proeverne under en udvaelgelse, skal dette betragtes som tilstraekkeligt for at give ham adgang til en anden proeve, hvor der kraeves samme erfaringsniveau - saafremt der ikke foreligger grunde til at antage det modsatte . Sagsoegeren anfoerer ikke, om det alene var hans erfaring, der gav ham adgangsbillet til de tidligere proever, men han antyder, at det var en foelge af de gode bedoemmelser, hans overordnede havde udarbejdet om ham . Under de omstaendigheder mener jeg ikke, at en senere udvaelgelseskomité er bundet af bedoemmelser vedroerende en ansoeger, der blev udarbejdet 15 aar tidligere eller mere, og som en tidligere udvaelgelseskomité fandt tilfredsstillende . Der boer laegges vaegt paa bedoemmelserne herefter . Men selv om sagsoegerens bemaerkninger paa dette punkt efter min opfattelse ikke kan laegges til grund, maa det erindres, at bemaerkningerne er en del af et videregaaende anbringende om, at der ikke er blevet givet fyldestgoerende begrundelse for at afvise ham fra proeverne, og at dette videregaaende anbringende efter min opfattelse er velbegrundet; hvorfor har jeg tidligere angivet .

17 . Sagsoegerne i alle tre sager goer gaeldende, at udvaelgelseskomitéen i mangel af skriftligt materiale maatte vaere ude af stand til at huske indholdet af de udtalelser, ansoegernes foresatte fremkom med, da komitéen ca . tre aar senere tog en samtale med ansoegerne om disse udtalelser . Det goeres gaeldende, at komitéen skulle have konsulteret de foresatte igen, saaledes at den kunne faa fuldt kendskab til alle fakta . Kommissionen goer den opfattelse gaeldende, at komitéens medlemmer kunne stole paa deres egne notater om, hvad de foresatte havde sagt, saavel som paa deres hukommelse, og Kommissionen henviser til referatet af komitéens moeder, som indeholder detaljer om, hvad de foresatte udtalte . Det var nu nok ikke den bedste fremgangsmaade at faeste lid til muligvis ufuldstaendige personlige optegnelser og erindringer om, hvad der var blevet sagt tre aar tidligere, naar henses til det store antal ansoegere . Men jeg mener ikke, at den var i den grad forkert, at det er noedvendigt at annullere afgoerelsen af den grund . Af de af mig allerede fremfoerte grunde finder jeg imidlertid, at afgoerelserne boer annulleres i samtlige sager .

18 . Eftersom Kommissionen klart ses ikke at have forstaaet foelgerne af Domstolens tidligere afgoerelser, kan det vaere nyttigt at praecisere, hvad der efter min opfattelse er konsekvenserne af annullationen i disse sager . Konsekvenserne er, at sagsoegerne, da afgoerelserne er ugyldige som foelge af manglende begrundelse, nu skal have en individuel redegoerelse for, hvorfor den eller den ansoeger ikke fik adgang til proeverne . Forklaringen maa relatere til afgoerelsen som en helhed og ikke begraenses til en forklaring paa, hvorfor de senere supplerende oplysninger ikke foranledigede komitéen til at aendre sin afgoerelse . Forklaringen skal desuden vise, hvilken konkret betingelse den enkelte sagsoeger ikke fandtes at opfylde .

19 . Sagsoegerne i sag 100/87 har desuden nedlagt paastand om hver 200 000 BFR for den af dem lidte oekonomiske og ikke-oekonomiske skade . Sagsoegerne i sagerne 146 og 153/87 har ikke paastaaet sig tilkendt erstatning . Kommissionen boer dog efter min mening frifindes for erstatningskravet . Jeg er naaet til det resultat, at sagsoegerne individuelt skal modtage en begrundelse for, at de blev afvist fra proeverne . Gaas der ud fra, at begrundelsen er gyldig, har sagsoegerne ikke lidt noget oekonomisk tab, eftersom de ikke ville have faaet adgang til proeverne under nogen omstaendigheder . Herefter er der kun spoergsmaalet om ikke-oekonomisk skade; det er her min opfattelse, at annullationen af afgoerelserne er den rigtige form for genopretning af enhver ikke-oekonomisk skade, sagsoegerne maatte have lidt, hvilket ogsaa blev antaget i sag 128/84, Van der Stijl mod Kommissionen ( Sml . 1985, s . 3281 ).

20 . Mit forslag til afgoerelse er foelgende :

1 ) Udvaelgelseskomitéens afgoerelser om ikke at give sagsoegerne adgang til proeverne annulleres;

2 ) Kommissionen paalaegges sagens omkostninger .

(*) Originalsprog : engelsk .