RETTENS DOM (Anden Afdeling)

5. oktober 1995

Sag T-17/95

Spyridoulia Alexopoulou

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — indplacering i lønklasse — vedtægtens artikel 31, stk. 2«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-683

Angående:

Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af 5. april 1994, for så vidt sagsøgeren herved blev indplaceret i lønklasse A7, løntrin 5, og det forudsætningsvis blev afslået at indplacere hende i lønklasse A6.

Udfald:

Annullation.

Resumé af dom

Sagsøgeren deltog i, og bestod, udvælgelsesprøven KOM/T/A/93 og blev ved afgørelse af 5. april 1994 (herefter »den anfægtede afgørelse«) udnævnt til tjenestemand på prøve som fuldmægtig i Generaldirektoratet for Beskæftigelse, Arbejdsmarkedsrelationer og Sociale Anliggender (GD V).

I henhold til artikel 2 i Kommissionens beslutning af 1. september 1983 vedrørende de i forbindelse med ansættelse gældende kriterier for indplacering i lønklasse og på løntrin (herefter »beslutningen af 1. september 1983«) »udnævner [ansættelsesmyndigheden] den prøveansatte tjenestemand i laveste lønklasse inden for hans stillingsgruppe«. Ifølge beslutningens artikel 5 gælder »denne beslutning mutatis mutandis for ansættelse af midlertidigt ansatte ...«. Endelig indeholder beslutningens artikel 8 bestemmelse om, at bortset fra visse tjenestemænd, der ansættes på grundlag af artikel 2, litra c), i ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i De Europæiske Fællesskaber, indplaceres en midlertidigt ansat, »som udnævnes til tjenestemand på prøve i en stilling i samme stillingsgruppe ... ved udnævnelsen til tjenestemand på prøve i samme lønklasse og med samme løntrinsanciennitet som den, han havde på udnævnelsestidspunktet...«. I overensstemmelse hermed anførtes det i meddelelsen om den i sagen omhandlede udvælgelsesprøve, at »de, der består udvælgelsesprøven, og som bliver udnævnt, vil blive indplaceret i den lønklasse, de er indplaceret i på tidspunktet for udfærdigelsen af reservelisten, forudsat at indplaceringen ved den oprindelige ansættelse skete på grundlag af de dagældende kriterier for indplacering«.

Sagsøgeren, der var midlertidigt ansat i lønklasse A7 ved sin udnævnelse, blev på grundlag af disse bestemmelser indplaceret i lønklasse A7, løntrin 5. Sagsøgeren gjorde gældende, at denne indplacering stred mod artikel 31, stk. 2, i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber (herefter »vedtægten«) og mod princippet om ligebehandling af tjenestemænd. Sagsøgeren forlangte at blive indplaceret i lønklasse A6.

Realiteten

Anbringendet om tilsidesættelse af vedtægtens artikel 31, stk. 2

Retten bemærkede, at spørgsmålet om tjenestemænds indplacering ved deres ansættelse for så vidt angår lønklasse er reguleret i vedtægtens artikel 31.1 henhold til artikel 31, stk. 2, kan der i et vist omfang ske en fravigelse af det i stk. 1 fastlagte princip, hvorefter tjenestemænd i kategori A eller i sprogtjenesten udnævnes i »den laveste lønklasse i deres kategori eller tjenestegruppe«.

Ved afgørelsen om indplacering i lønklasse i medfør af vedtægtens artikel 31, stk. 2, har administrationen ifølge fast retspraksis et »vidt skøn«. Retten kan ikke ved sin prøvelse sætte sit skøn i stedet for ansættelsesmyndighedens, men kan alene efterprøve, om ansættelsesmyndigheden har gjort brug af sine beføjelser på åbenbar fejlagtig måde (præmis 19).

Henvisning til: Domstolen, 29. juni 1994, sag C-298/93 P, Klinke mod Domstolen, Sml. I, s. 3009; Retten, 7. maj 1991, sag T-18/90, Jongen mod Kommissionen, Sml. II, s. 187.

Hvad angår spørgsmålet om den konkrete anvendelse af de pågældende bestemmelser bemærkede Retten, at administrationens mulighed for at indplacere en nyansat tjenestemand i højeste lønklasse i laveste stillingsgruppe og mellemste stillingsgruppe må anses for en undtagelse fra de almindelige indplaceringsregler, og at den kompetente myndighed skal forene brugen af den kompetence, som er givet den ved artikel 31, stk. 2, med overholdelse af de krav, som følger af begrebet stillingsgruppe i henhold til vedtægtens artikel 5 og dens bilag I (præmis 20).

Henvisning til: Domstolen, 21. januar 1987, sag 219/84, Powell mod Kommissionen, Sml. s. 339; Jongen mod Kommissionen, a.st.; Domstolen, 6. juni 1985, sag 146/84, De Santis mod Revisionsretten, Sml. s. 1723.

Retten bemærkede herefter, at ansættelsesmyndigheden ved udnævnelse af nyansatte tjenestemænd generelt ikke er forpligtet til i hvert enkelt tilfælde at undersøge, om vedtægtens artikel 31, stk. 2, bør bringes i anvendelse, eller til at begrunde en afgørelse om ikke at gøre brug af denne bestemmelse (præmis 20).

Derimod fandt Retten, at vedtægtens artikel 31, stk. 2, ville miste enhver retsvirkning, såfremt ansættelsesmyndigheden ikke i særlige tilfælde, f.eks. når en ansøger har ganske usædvanlige kvalifikationer, er forpligtet til at foretage en konkret vurdering af, om den nævnte bestemmelse bør bringes i anvendelse. En sådan forpligtelse foreligger navnlig, når tjenestens særlige behov kræver ansættelse af en særligt kvalificeret tjenestemand, således at det er berettiget at anvende vedtægtens artikel 31, stk. 2, eller når den pågældende har ganske usædvanlige kvalifikationer og anmoder om, at artikel 31, stk. 2, bringes i anvendelse. Når henses til den meget forskelligartede faglige erfaring, som ansøgere til stillinger i fællesskabsinstitutionerne har, råder ansættelsesmyndigheden inden for de rammer, der er fastlagt i vedtægtens artikel 31 og artikel 32, stk. 2, eller interne beslutninger truffet i henhold hertil, over et skøn ved vurderingen af den tidligere erhvervede faglige erfaring hos en person, der ansættes som tjenestemand, såvel for så vidt angår karakteren af denne erfaring og dens varighed som dens mere eller mindre relevans for den pågældende stillings krav (præmis 21).

Henvisning til: De Santis mod Revisionsretten, a.st.; Retten, 7. februar 1991, sag T-2/90, Ferreira de Freitas mod Kommissionen, Sml. II, s. 103.

Kommissionen havde gjort gældende, at den ved sin beslutning af 1. september 1983 havde givet fuldstændigt afkald på den skønsmæssige beføjelse, den er tillagt ved vedtægtens artikel 31, stk. 2 (præmis 22).

Retten bemærkede herom, at der ved interne beslutninger som den, beslutningen af 1. september 1983 er udtryk for, kan fastlægges nærmere regler for, hvorledes ansættelsesmyndighedens skønsmæssige beføjelse i henhold til vedtægtens artikel 31, stk. 2, skal udøves, men at der i interne direktiver, som udstedes af fællesskabsinstitutionerne, ikke under nogen omstændigheder kan fastsættes regler, der fraviger vedtægten (præmis 24).

Henvisning til: Ferreira de Freitas mod Kommissionen, a.st.; De Santis mod Revisionsretten, a.st.; Domstolen, 1. december 1983, sag 190/82, Blomefield mod Kommissionen, Sml. s. 3981.

Retten bemærkede herefter, at Kommissionen ifølge princippet om retsreglernes trinfølge ikke ved en beslutning kan indskrænke eller begrænse retsvirkningerne af vedtægtens bestemmelser. Følgelig kan Kommissionen ikke give fuldstændigt afkald på sin beføjelse i henhold til vedtægtens artikel 31, stk. 2, derved, at den fastsætter en præceptiv regel om, at en nyansat tjenestemand aldrig kan indplaceres i en anden lønklasse end den laveste lønklasse i den pågældende stillingsgruppe. Der skal derfor i en intern beslutning, der fastlægger regler for, hvorledes den skønsmæssige beføjelse i henhold til vedtægtens artikel 31, stk. 2, skal udøves, være mulighed for i ganske særlige tilfælde at indplacere den pågældende i den højeste lønklasse i stillingsgruppen (præmis 24).

Henvisning til: Forslag til afgørelse fra generaladvokat Gordon Slynn i sagen De Santis mod Revisionsretten, a.st., Sml. s. 1728.

Retten fastslog på dette grundlag, at beslutningen af 1. september 1983 strider mod vedtægten, for så vidt ansættelsesmyndigheden efter beslutningen ikke kan indplacere en tjenestemand i en højere lønklasse end den laveste. Da Kommissionen havde gjort gældende, at den efter de i beslutningen af 1. september 1983 fastlagte principper og indholdet af meddelelsen om den interne udvælgelsesprøve, som begrænsede dens beføjelser ved afgørelser om indplaceringer, havde været forpligtet til at indplacere sagsøgeren i den laveste lønklasse i stillingsgruppe A7/A6, fastslog Retten, at den anfægtede afgørelse var behæftet med en retlig fejl, hvorfor den burde annulleres, for så vidt der herved blev truffet bestemmelse om sagsøgerens indplacering i lønklasse, således at Kommissionen kunne foretage en vurdering af sagsøgerens tidligere faglige erfaring ud fra kriterierne i vedtægtens artikel 31 (præmis 25 og 26).

Konklusion:

Kommissionens afgørelse af 5. april 1994 annulleres, for så vidt der herved blev truffet bestemmelse om sagsøgerens indplacering i lønklasse.