Sag C-537/13

Birutė Šiba

mod

Arūnas Devėnas

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Lietuvos Aukščiausiasis Teismas)

»Præjudiciel forelæggelse — direktiv 93/13/EØF — anvendelsesområde — forbrugeraftaler — kontrakt om juridiske tjenesteydelser indgået mellem en advokat og en forbruger«

Sammendrag – Domstolens dom (Niende Afdeling) af 15. januar 2015

Direktiv 93/13 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at det finder anvendelse på standardkontrakter om juridiske tjenesteydelser, der er indgået af en advokat med en fysisk person, der ikke handler som led i sit erhverv. Som det fremgår af tiende betragtning til direktiv 93/13, skal ensartede bestemmelser vedrørende urimelige vilkår nemlig finde anvendelse på alle aftaler, som indgås mellem erhvervsdrivende og forbrugere, som defineret i artikel 2, litra b) og c), i nævnte direktiv. Det er således gennem en henvisning til karakteren af de kontraherende parter – om de handler inden for rammerne af deres erhvervsmæssige aktiviteter eller ej – at direktiv 93/13 definerer de aftaler, det finder anvendelse på. Således er en advokat, der mod vederlag leverer en juridisk tjenesteydelse til en fysisk person, der handler i privat øjemed, en erhvervsdrivende i den betydning, hvori dette udtryk anvendes i artikel 2, litra c), i direktiv 93/13. Aftalen om erlæggelse af en sådan tjenesteydelse er følgelig omfattet af dette direktiv. (jf. præmis 20, 21, 24 og 35 samt domskonkl.)

Jf. afgørelsens tekst. (jf. præmis 22 og 23)

I betragtning af det formål om at beskytte forbrugerne, som direktiv 93/13 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler forfølger, er den offentlige eller private karakter af den erhvervsdrivendes virksomhed eller den specifikke opgave, som denne varetager, uden betydning i forbindelse med spørgsmålet om, hvorvidt det nævnte direktiv i det hele taget er anvendeligt. I denne henseende omfatter artikel 2, litra c), i direktiv 93/13, ethvert erhverv, hvad enten det er offentligt eller privat, og, som det fremgår af dets 14. betragtning, omfatter dette direktiv ligeledes erhvervsvirksomhed af offentlig karakter. Hvad angår juridiske tjenesteydelser, der leveres mod vederlag af en advokat, udgør den omstændighed, at advokater i forbindelse med deres virksomhed er forpligtet til at respektere den fortrolighed, som deres forhold med »klienter – forbrugerne« er underlagt, således ikke en hindring for anvendelsen af direktiv 93/13 med hensyn til standardvilkår i aftaler om erlæggelsen af juridiske tjenesteydelser. Kontraktvilkår, der ikke er genstand for individuel forhandling – navnlig dem, der er udarbejdet med henblik på generel anvendelse – indeholder nemlig ikke som sådan individualiserede oplysninger vedrørende advokaternes klienter, hvis videregivelse ville kunne rejse tvivl om advokaterhvervets tavshedspligt. Ganske vist ville en specifik formulering af et kontraktvilkår, bl.a. det vilkår, som vedrører de nærmere bestemmelser for advokatens salær, eventuelt, i det mindste indirekte, kunne afsløre visse aspekter af forholdet mellem advokaten og dennes klient, der burde forblive fortrolige. Imidlertid ville et sådant kontraktvilkår blive forhandlet individuelt og ville dermed ikke være undergivet direktiv 93/13. (jf. præmis 25, 28 og 30-32)