ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 15. juni 2017 –

For Tune mod EUIPO

(Sag C-23/17 P)

»Appel – artikel 181 i Domstolens procesreglement – EU-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om registrering af EU-figurmærke, der indeholder ordbestanddelen »fortune« – delvis afslag på registreringsansøgningen«

EU-varemærker-definition og erhvervelse af et EU-varemærke-relative registreringshindringer-indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art-lighed mellem de pågældende varemærker-bedømmelseskriterier

[Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)]

(jf. præmis 5)

Konklusion

1) Appellen forkastes.
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 11. maj 2017 –

Bericap

(Sag C-53/17) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – støtte, som ydes af medlemsstaterne – undtagelser fra forbuddet mod støtte – støtte, der kan anses for forenelig med det indre marked – forordning (EF) nr. 800/2008 – definitionen af mikrovirksomheder, små og mellemstore virksomheder – tilknyttede virksomheder – virksomheder, der opererer på det samme marked, og som er en del af en global koncern, der er ejet af medlemmerne af samme familie – begrebet »gruppe af fysiske personer, som handler i fællesskab«

1. Præjudicielle spørgsmål–besvarelse, der klart kan udledes af retspraksis–anvendelse af procesreglementets artikel 99 (art. 267 TEUF; Domstolens procesreglement, art. 99) (jf. præmis 15 og 16)

2. Statsstøtte–forbud–undtagelser–forordning nr. 800/2008–definition af begrebet »små og mellemstore virksomheder«–begrebet »tilknyttede virksomheder«–begrebet »gruppe af fysiske personer, som handler i fællesskab«–rækkevidde (Kommissionens forordning nr. 800/2008, bilag I, art. 3, stk. 3, første afsnit, og stk. 4) (jf. præmis 17-19 samt domskonkl.)

Konklusion

Artikel 3, stk. 3, i bilag I til Kommissionens forordning (EF) nr. 800/2008 af 6. august 2008 om visse former for støttes forenelighed med fællesmarkedet i henhold til artikel 107 TEUF og 108 TEUF (Generel gruppefritagelsesforordning) skal fortolkes således, at virksomheder kan anses for at være »tilknyttede« i henhold til denne bestemmelse, såfremt det følger af en analyse af de såvel retlige som økonomiske forbindelser, der består mellem disse virksomheder, at disse gennem en fysisk person eller en gruppe af fysiske personer, som handler i fællesskab, udgør en selvstændig økonomisk enhed, selv om der ikke formelt består en af de former for forbindelse, der er omhandlet i artikel 3, stk. 3, første afsnit, i dette bilag. Fysiske personer anses for at handle i fællesskab som omhandlet i dette bilags artikel 3, stk. 3, fjerde afsnit, når de arbejder sammen med henblik på at udøve indflydelse på de forretningsmæssige beslutninger i de omhandlede virksomheder, således at disse virksomheder ikke kan anses for at være økonomisk uafhængige af hinanden. Opfyldelsen af en sådan betingelse afhænger af sagens omstændigheder og er ikke nødvendigvis betinget af, at der foreligger et kontraktforhold mellem disse personer, eller at det fastslås, at de har et ønske om at omgå definitionen af mikrovirksomheder, små og mellemstore virksomheder som omhandlet i bilag I til forordning nr. 800/2008.

( 1 ) – EUT C 144 af 8.5.2017.
1.

Tjenestemandssager–akt, der indeholder et klagepunkt–begreb–skrivelse fra sekretæren for en politisk gruppe i Parlamentet, hvori en tjenestemand underrettes om dennes afgørelse om ikke at anmode om en forlængelse af tjenestemandens midlertidige tjeneste i gruppen–forberedende akt–ikke omfattet (Tjenestemandsvedtægten, art. 38, art. 90, stk. 2, og art. 91, stk. 1) (jf. præmis 5 og 8)
Kendelse afsagt af Rettens præsident den 11. oktober 2017 –

Ungarn mod Kommissionen

(Sag C-204/17 P(R))

»Appel – kendelse om foreløbige forholdsregler – statsstøtte – ungarsk afgift på den omsætning, der er forbundet med reklamer – progressive afgiftssatser – begrænsning af muligheden for at fradrage tab, der er fremført til selskaber, der ikke har registreret et overskud i 2013 – afgørelse fra Europa-Kommissionen, der erklærer en støtte uforenelig med det indre marked og kræver tilbagesøgning heraf – begæring om udsættelse af gennemførelsen af den pågældende afgørelse – uopsættelighed – ufornødent at træffe afgørelse«

1. Særlige rettergangsformer–udsættelse af gennemførelse–begæringen har mistet sin genstand–ufornødent at træffe afgørelse (Art. 278 TEUF; Domstolens procesreglement, art. 149 og art. 190, stk. 1) (jf. præmis 14 og 15)

2. Appel–søgsmålsinteresse–betingelse–appel, der kan medføre en fordel for den part, som har iværksat sagen (Statutten for Domstolen, bilag I, art. 9) (jf. præmis 19)

Konklusion

1) Det er ufornødent at træffe afgørelse vedrørende appellen.
Med hensyn til betingelsen om uopsættelighed er formålet med en sag om foreløbige forholdsregler at sikre den fulde virkning af den fremtidige endelige afgørelse med henblik på at undgå en lakune i den retsbeskyttelse, som Domstolen sikrer. For at denne målsætning kan nås, skal uopsætteligheden vurderes i forhold til, hvor nødvendigt det er, at der træffes en foreløbig afgørelse med henblik på at undgå en alvorlig og uoprettelig skade for den part, der anmoder om den midlertidige beskyttelse.

Det er den part, som gør en sådan skade gældende, der skal godtgøre dette. Selv om der ikke i den forbindelse kræves en absolut sikkerhed for, at skaden vil indtræde, men der kun kræves tilstrækkelig grad af sikkerhed herfor, forholder det sig ikke desto mindre således, at det påhviler sagsøgeren at godtgøre de faktiske omstændigheder, der antages at udgøre grundlaget for, at der er udsigt til en sådan skade.

Hvad angår anmodningen om foreløbige forholdsregler, som Kommissionen har fremsat inden for rammerne af traktatbrudssøgsmålet mod Polen, er betingelsen om uopsættelighed godtgjort, eftersom den aktive skovforvaltning i Białowieska skoven, der er en lokalitet af fællesskabsbetydning og et særligt bevaringsområde for fugle, kan forårsage en alvorlig og uoprettelig skade på miljøet Den skade, der følger af fældninger og fjernelse af træer, kan nemlig ikke udbedres senere, når den er indtrådt, såfremt Kommissionen får medhold i sine anbringender med hensyn til Polens tilsidesættelser. Den alvorlighed af skaden, som Kommissionen har påberåbt sig, bekræftes i øvrigt af det forhold, at disse foranstaltninger, henset til deres omfang og omfattende indgreb, hvis de fortsættes, risikerer at medføre en uoprettelig forvandling af et ikke ubetydeligt areal med naturlig skov til brugsskov, hvilket kan føre til, at sjældne arters levesteder går tabt.

(jf. præmis 43-45, 59 og 61)
3.

Præjudicielle spørgsmål–forelæggelse for Domstolen–nødvendigheden af en præjudiciel afgørelse og relevansen af de forelagte spørgsmål–den nationale rets vurdering–beslutning om ikke at forelægge Domstolen et præjudicielt spørgsmål–pligt til at fremsende en sådan afgørelse til Domstolen–foreligger ikke–subjektiv ret til underretning om en sådan afgørelse–foreligger ikke (Art. 267 TEUF; statutten for Domstolen, art. 23) (jf. præmis 21 og 22)
Domstolens kendelse (Tiende Afdeling) af 30. november 2017 –

IJDF Italy

(Sag C-344/17) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – forbrugeraftaler – direktiv 93/13/EØF – national lovgivning, som giver mulighed for at sagsøge hovedskyldneren og garanten for samme retsinstans – undtagelse til reglerne om fastlæggelse af forbrugerværnetinget – artikel 99 i Domstolens procesreglement«

Forbrugerbeskyttelse–urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler–direktiv 93/13–anvendelsesområde–national lovgivning vedrørende fastlæggelse af den retslige kompetence for sammenhængende sager, som giver mulighed for at sagsøge hoveskyldneren og garanten for samme retsinstans–direktivet finder ikke anvendelse

(Rådets direktiv 93/13)

(jf. præmis 28-34)

Konklusion

Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler, artikel 19, stk. 1, andet afsnit, TEU og artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder skal fortolkes således, at de ikke finder anvendelse på en tvist om fastlæggelse af den retslige kompetence for sammenhængende sager, når denne tvist ikke hører under anvendelsesområdet for direktiv 93/13.

( 1 ) – EUT C 330 af 2.10.2017.
Domstolens kendelse (Tiende Afdeling) af 22. november 2017 – Kaleychev mod Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol

(Sag C-424/17 P)

»Appel – artikel 181 i Domstolens procesreglement – Den Europæiske Unions Ret inkompetent med hensyn til at påkende et søgsmål med opstand om ophævelse af en afgørelse fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol – åbenbart, at appellen skal afvises«

1. Appel–anbringender–ingen angivelse af den påberåbte retlige fejl–afvisning (Art. 256, stk. 1, TEUF; statutten for Domstolen, art. 58, stk. 1; Domstolens procesreglement, art. 168, stk. 1, og art. 169) (jf. præmis 10)

2. Annullationssøgsmål–Unionens retsinstansers kompetence–grænser–kompetence til at prøve lovligheden af Unionens institutioners, organers, kontorers og agenturers retsakter–afgørelse fra Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol–foreligger ikke (Art. 263, stk. 1, TEUF) (jf. præmis 12)

Konklusion

1) Appellen forkastes.
3.

EU-varemærker–definition og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–risiko for forveksling med det ældre varemærke–bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 5 og 6)
Sag C-67/17

Todor Iliev

mod

Blagovesta Ilieva

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Rayonen sad Varna)

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – retligt samarbejde på det civile område – forordning (EU) nr. 1215/2012 – artikel 1, stk. 2, litra a) – anvendelsesområde – udelukkede områder – ægteskabsordninger – opløsning af et ægteskab – salg af et gode erhvervet under ægteskabet«

Sammendrag – Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 14. juni 2017

Retligt samarbejde i civile sager – retternes kompetence og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område – forordning nr. 1215/2012 – anvendelsesområde – sager, der ikke er omfattet – formueforholdet mellem ægtefæller – begreb – søgsmål med påstand om salg af et gode erhvervet under ægteskabet efter opløsning af dette – omfattet – forordningen finder ikke anvendelse

[Europa-Parlamentets og Rådets forordning nr. 1215/2012, art. 1, stk. 2, litra a)]

Artikel 1, stk. 2, litra a), i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1215/2012 af 12. december 2012 om retternes kompetence og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område skal fortolkes således, at en tvist som den i hovedsagen omhandlede vedrørende salg efter en skilsmisse af et gode erhvervet i løbet af ægteskabet af ægtefæller, der er statsborgere i en medlemsstat, men som er bosiddende i en anden medlemsstat, ikke henhører under anvendelsesområdet for nævnte forordning, men under formueforholdet mellem ægtefæller, og dermed er omfattet af undtagelserne i nævnte artikel 1, stk. 2, litra a).

(jf. præmis 32 og konkl.)
2.

EU-varemærker–definition og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–risiko for forveksling med det ældre varemærke–bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 6 og 7)
Forenede sager C-177/17 og C-178/17

Demarchi Gino Sas

og

Graziano Garavaldi

mod

Ministero della Giustizia

(anmodninger om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunale amministrativo regionale per il Piemonte)

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 47, stk. 2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – gennemførelse af EU-retten – tilstrækkelig tilknytning – foreligger ikke – Domstolen ikke kompetent«

Sammendrag – Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 7. september 2017

Præjudicielle spørgsmål – Domstolens kompetence – grænser – anmodning om fortolkning af Unionens charter om grundlæggende rettigheder – national lovgivning, der ikke udgør en foranstaltning til gennemførelse af EU-retten, og som ikke har andre tilknytningspunkter til denne – Domstolen åbenbart inkompetent

(art. 6, stk. 1, TEU; art. 267 TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 51, stk. 1 og 2; Domstolens procesreglement, art. 53, stk. 2)

For at afgøre om en national lovgivning henhører under gennemførelsen af EU-retten som omhandlet i chartrets artikel 51, skal der bl.a. foretages en efterprøvelse af, om de pågældende nationale bestemmelser har til formål at gennemføre en EU-retlig bestemmelse, disse bestemmelsers karakter, og om de forfølger andre formål end dem, der er omfattet af EU-retten, selv om de indirekte vil kunne påvirke sidstnævnte, samt om der foreligger specifikke EU-retlige bestemmelser på området, eller som kan påvirke den (dom af 6.3.2014, Siragusa, C-206/13, EU:C:2014:126, præmis 25 og den deri nævnte retspraksis, og af 10.7.2014, Julián Hernández m.fl., C-198/13, EU:C:2014:2055, præmis 37).

I den foreliggende sag vedrører den nationale bestemmelse i hovedsagen, som det fremgår af anmodningerne om præjudiciel afgørelse, den i artikel 5e i lov nr. 89/2001 fastsatte procedure for inddrivelse af beløb, der skyldes af staten som rimelig erstatning for en urimeligt lang sagsbehandlingstid i en retssag. Det skal dog for det første bemærkes, at de bestemmelser i EUF-traktaten, som den forelæggende ret henviser til, ikke pålægger medlemsstaterne specifikke forpligtelser med hensyn til inddrivelsen af beløb, der skyldes af staten som rimelig erstatning for en urimeligt lang sagsbehandlingstid i en retssag, og at EU-retten på nuværende tidspunkt ikke indeholder nogen specifik lovgivning på området.

Det følger heraf, at intet element giver anledning til at konkludere, at tvisten i hovedsagen vedrører fortolkningen eller anvendelsen af en EU-retlig forskrift ud over bestemmelsen i chartret. Når en retsstilling ikke henhører under EU-rettens anvendelsesområde, har Domstolen ikke kompetence til at behandle sagen, og eventuelle påberåbte bestemmelser fra chartret kan ikke i sig selv ligge til grund for en sådan kompetence (kendelse af 18.2.2016, Rîpanu, C-407/15, ikke trykt i Sml., EU:C:2016:167, præmis 22 og den deri nævnte retspraksis).

(jf. præmis 20, 22, 25 og 28)
4.

Særlige rettergangsformer–udsættelse af gennemførelse–betingelser–afvejning af samtlige interesser i sagen–udsættelse af gennemførelsen af en afgørelse fra Kommissionen om at sende en tjenestemand på orlov i tjenestens interesse og om at pensionere ham uden ansøgning–nødvendigheden af at opretholde den effektive virkning af Domstolens afgørelse i hovedsagen (Artikel 256, stk. 1, TEUF og art. 278 TEUF) (jf. præmis 60 og 61)
Domstolens kendelse (Sjette Afdeling) af 23. november 2017 –

Cunha Martins

(Sag C-131/17) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 53, stk. 2, i Domstolens procesreglement – Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder – artikel 47 – adgang til effektive retsmidler og til en upartisk domstol – ikke spørgsmål om bestemmelser i EU-retten ud over chartret om grundlæggende rettigheder – Domstolen ikke kompetent«

Præjudicielle spørgsmål–Domstolens kompetence–grænser–anmodning om fortolkning af Unionens charter om grundlæggende rettigheder–genstand for den nationale tvist uden tilknytning til EU-retten–Domstolen åbenbart inkompetent

(Art. 267 TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 47 og art. 51, stk. 1; statutten for Den Europæiske Unions Domstol, art. 23; Domstolens procesreglement, art. 94)

(jf. præmis 9-20)

Konklusion

Det er åbenbart, at Den Europæiske Unions Domstol har ikke kompetence til at besvare de af Tribunal da Relação do Porto (appeldomstol i Porto, Portugal) forelagte spørgsmål.

( 1 ) – EUT C 168 af 29.5.2017.
2.

Præjudicielle spørgsmål–formaliteten–nødvendigheden af at forelægge Domstolen tilstrækkelige præciseringer med hensyn til den faktiske og retlige sammenhæng–tilstedeværelsen af en eventuel grænseoverskridende interesse–tilstedeværelsen af elementer, der giver mulighed for et hensigtsmæssigt svar–foreligger ikke–åbenbart afvisningsgrundlag (Art. 267 TEUF; Europa-Parlamentet og Rådets direktiv 2014/24, art. 4; Domstolens procesreglement, art. 94) (jf. præmis 19-23)
Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 7. december 2017 –

Woonhaven Antwerpen

(Sag C-446/17) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 99 i Domstolens procesreglement – urimelige kontraktvilkår – lejekontrakt indgået mellem et anerkendt socialt boligselskab og en lejer – standardlejekontrakt, som er gjort bindende ved en national lov – direktiv 93/13/EØF – artikel 1, stk. 2 – dette direktiv finder ikke anvendelse«

Forbrugerbeskyttelse–urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler–direktiv 93/13–anvendelsesområde–udelukkelse fastsat for kontraktvilkår, som afspejler bindende lovbestemmelser eller administrative bestemmelser–betingelser i lejeaftale mellem et anerkendt socialt boligselskab og en lejer, når disse betingelser er fastsat i henhold til nationale bestemmelser–direktivet finder ikke anvendelse

(Rådets direktiv 93/13, art. 1, stk. 2)

(jf. præmis 25-31 og konkl.)

Konklusion

Artikel 1, stk. 2, i Rådets direktiv 93/13/EØF af 5. april 1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler skal fortolkes således, at dette direktiv ikke finder anvendelse på betingelser i en social lejeaftale, som er indgået mellem et anerkendt socialt boligselskab og en lejer, når disse betingelser er fastsat i henhold til en national bestemmelse såsom artikel 11 i den standardlejekontrakt, der er vedlagt Besluit van de Vlaamse Regering tot reglementering van het sociale huurstelsel ter uitvoering van titel VII van de Vlaamse Wooncode (den flamske regerings bekendtgørelse af 12.10.2007 om regulering af ordningen for sociale lejeaftaler og om gennemførelse af afsnit VII i den flamske boliglov).

( 1 ) – EUT C 318 af 25.9.2017.
Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 21. november 2017 –

VE

(Sag C-232/17) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 53, stk. 2, og artikel 94 i Domstolens procesreglement – forbrugerbeskyttelse – direktiv 93/13/EØF – urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler – kreditaftale om lån optaget i udenlandsk valuta – manglende tilstrækkelig præcisering af den faktiske og retlige baggrund for tvisten i hovedsagen samt manglende begrundelse for nødvendigheden af at besvare de præjudicielle spørgsmål – åbenbart afvisningsgrundlag«

1. Præjudicielle spørgsmål–formaliteten–nødvendigheden af at forelægge Domstolen tilstrækkelige præciseringer med hensyn til den faktiske og retlige sammenhæng–oplysning om de forhold, der begrunder behovet for en besvarelse af de præjudicielle spørgsmål (Art. 267 TEUF; statutten for Domstolen, art. 23; Domstolens procesreglement, art. 94) (jf. præmis 16-18)

2. Præjudicielle spørgsmål–Domstolens kompetence–grænser–generelle eller hypotetiske spørgsmål–åbenbart afvisningsgrundlag (Art. 267 TEUF) (jf. præmis 24)

Konklusion

Anmodningen om præjudiciel afgørelse indgivet af Budai Központi Kerületi Bíróság (kredsdomstolen i Buda, Ungarn) ved afgørelse af 10. april 2017 afvises.

( 1 ) – EUT C 256 af 7.8.2017.
Domstolens kendelse (Syvende Afdeling) af 21. november 2017 –

Rózsavölgyi

(Sag C-259/17) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – artikel 53, stk. 2, og artikel 94 i Domstolens procesreglement – forbrugerbeskyttelse – urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler – låneaftale baseret på udenlandsk valuta – ikke tilstrækkelige præciseringer med hensyn til den faktiske og retlige sammenhæng for tvisten i hovedsagen samt begrundelsen for, at en besvarelse af de præjudicielle spørgsmål er nødvendig – åbenbart afvisningsgrundlag«

1. Præjudicielle spørgsmål–formaliteten–nødvendigheden af at forelægge Domstolen tilstrækkelige præciseringer med hensyn til den faktiske og retlige sammenhæng–oplysning om de forhold, der begrunder behovet for en besvarelse af de præjudicielle spørgsmål (Art. 267 TEUF; statutten for Domstolen, art. 23; Domstolens procesreglement, art. 94) (jf. præmis 15-17)

2. Præjudicielle spørgsmål–Domstolens kompetence–grænser–generelle eller hypotetiske spørgsmål–åbenbart afvisningsgrundlag (Art. 267 TEUF) (jf. præmis 23)

Konklusion

Anmodningen om præjudiciel afgørelse indgivet af Budai Központi Kerületi Bíróság (kredsdomstol i Buda, Ungarn) ved afgørelse af 31. marts 2017 afvises.

( 1 ) – EUT C 256 af 7.8.2017.
2.

Præjudicielle spørgsmål–formaliteten–nødvendigheden af at forelægge Domstolen tilstrækkelige præciseringer med hensyn til den faktiske og retlige sammenhæng–rækkevidde–anmodning, som ikke indeholder tilstrækkelige oplysninger om den faktiske og retlige sammenhæng–umuligt for Domstolen at give den forelæggende ret et brugbart svar–åbenbart afvisningsgrundlag [Art. 267 TEUF; Domstolens procesreglement, art. 94, litra a) og c)] (jf. præmis 15-17, 43-45 og 47-49 samt konkl. 3)
Domstolens kendelse (Tiende Afdeling) af 23. november 2017 –

Geocycle Bulgaria

(Sag C-314/17) ( 1 )

»Præjudiciel forelæggelse – det fælles merværdiafgiftssystem (moms) – princippet om afgiftsneutralitet og effektivitetsprincippet – ordningen for omvendt betalingspligt – nægtelse af retten til at fradrage indgående moms for fakturamodtageren – skattemyndighedens afgørelse om en afgift, der skyldes af erhververen af en vare«

Harmonisering af afgiftslovgivningerne–det fælles merværdiafgiftssystem–fradrag for indgående afgift–procedure med omvendt betalingspligt–afgiftspligtig person, der som aftager af goder eller tjenesteydelser er betalingspligtig for merværdiafgift–afgift, der uretmæssigt er faktureret og opkrævet hos en leverandør af varer eller tjenesteydelser–skattemyndighedens afgørelse om en afgift, der skyldes af den pågældende modtager–ingen mulighed for at berigtige den uretmæssigt fakturerede afgift–modtageren af fakturaen nægtet fradrag for den indgående afgift–tilsidesættelse af princippet om afgiftsneutralitet og effektivitetsprincippet

(Rådets direktiv 2006/112)

(jf. præmis 35 og konkl.)

Konklusion

Principperne om afgiftsneutralitet og om effektiviteten af det fælles merværdiafgiftssystem skal fortolkes således, at de er til hinder for, at en medlemsstat nægter modtageren af en levering retten til at fradrage den indgående merværdiafgift, når merværdiafgiften for en og samme transaktion først opkræves hos leverandøren, idet denne har anført den på den faktura, som han har udstedt, og dernæst hos erhververen, i de tilfælde, hvor den nationale lovgivning ikke fastsætter en mulighed for at berigtige denne merværdiafgift, når der foreligger en afgørelse om afgiftsberigtigelse.

( 1 ) – EUT C 256 af 7.8.2017.
3.

EU-varemærker–definition på og erhvervelse af et EU-varemærke–relative registreringshindringer–indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art–lighed mellem de pågældende varemærker–bedømmelseskriterier [Rådets forordning nr. 207/2009, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 6 og 7)
Domstolens kendelse (Ottende Afdeling) af 8. februar 2018 –

HB m.fl. Mod Kommissionen

(Sag C-336/17 P)

»Appel – artikel 181 i Domstolens procesreglement – regler for institutionerne – europæisk borgerinitiativ »Ethics for Animals and Kids« – beskyttelse af omstrejfende dyr – den psykologiske effekt på voksne og børn – afslag på registrering af borgerinitiativet, idet det ligger åbenbart uden for Europa-Kommissionens beføjelser på området – forordning (EU) nr. 211/2011 – artikel 4, stk. 2, litra b) – artikel 4, stk. 3«

Retslig procedure–bevisoptagelse–parternes personlige fremmøde–sagkyndig erklæring–Rettens skønsbeføjelser

[Rettens procesreglement, art. 88 og art. 91, litra a) og e)]

(jf. præmis 26 og 27)

Konklusion

1) Appellen forkastes.