Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

1. Institutionernes retsakter ° tidsmaessig anvendelse ° processuelle regler ° anvendelse paa tvister, som verserer paa tidspunktet for deres ikrafttraeden

2. Institutionernes retsakter ° begrundelse ° pligt ° raekkevidde

(EOEF-traktaten, art. 190)

3. De Europaeiske Faellesskabers egne indtaegter ° tilbagebetaling af eller fritagelse for importafgifter ° artikel 13 i forordning nr. 1430/79 ° raekkevidde

(Raadets forordning nr. 1430/79, art. 13)

4. De Europaeiske Faellesskabers egne indtaegter ° tilbagebetaling af eller fritagelse for importafgifter ° artikel 13 i forordning nr. 1430/79 ° Kommissionens afgoerelse vedroerende en medlemsstats ansoegning ° vedtagelsesprocedure ° procedure, som sikrer de erhvervsdrivendes ret til kontradiktion

(Raadets forordning nr. 1430/79, art. 13)

5. Annullationssoegsmaal ° dom om annullation ° afgraensning af virkningerne for de nationale myndigheders forpligtelser ° Domstolen ikke kompetent

(EOEF-traktaten, art. 173 og 174)

Sammendrag

1. Processuelle regler antages almindeligvis at finde anvendelse i samtlige tvister, der verserer paa ikrafttraedelsestidspunktet, til forskel fra materielretlige regler, der normalt fortolkes saaledes, at de ikke omfatter forhold, som ligger forud for ikrafttraedelsen.

2. Den begrundelse, som kraeves i henhold til traktatens artikel 190, skal klart og utvetydigt angive de betragtninger, som er lagt til grund af den EF-institution, der har udstedt den anfaegtede retsakt, dels saaledes at de beroerte personer kan faa kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning og forsvare deres rettigheder, dels saaledes at Domstolen kan udoeve sin proevelsesret. Det kan dog ikke kraeves, at begrundelsen angiver alle de forskellige relevante faktiske eller retlige momenter. Spoergsmaalet, om en beslutnings begrundelse opfylder disse krav, skal vurderes ikke blot i forhold til ordlyden, men ligeledes til den sammenhaeng, hvori den indgaar, samt alle de retsregler, som gaelder paa det paagaeldende omraade.

3. Den generelle billighedsklausul i artikel 13 i forordning nr. 1430/79 har alene til formaal at goere det muligt, saafremt der foreligger visse saerlige omstaendigheder, og saafremt der ikke forligger forsoemmeligheder eller urigtigheder, at fritage erhvervsdrivende for betaling af skyldige afgifter, hvorimod den ikke giver en erhvervsdrivende adgang til at bestride, at kravet principielt er forfaldent. Der kan derfor ikke ° med henblik paa for Faellesskabets retsinstanser at anfaegte lovligheden af en kommissionsbeslutning, hvorved det afvises at anvende naevnte artikel ° fremfoeres anbringender, som tilsigter at godtgoere ulovligheden af de nationale myndigheders afgoerelse, der er underkastet de nationale retsinstansers kontrol, og i henhold til hvilken den erhvervsdrivende er pligtig at betale afgifter.

4. Inden for rammerne af artikel 13 i forordning nr. 1430/79 giver proceduren for Kommissionens vedtagelse af beslutninger om tilbagebetaling af eller fritagelse for importafgifter, som indebaerer forskellige etaper ° hvoraf nogle ligger paa nationalt plan (den paagaeldende virksomheds indgivelse af ansoegningen, toldmyndighedernes foerste undersoegelse), og nogle paa faellesskabsplan (forelaeggelse af ansoegningen for Kommissionen, Toldfritagelsesudvalgets undersoegelse af sagen, hoering af en ekspertgruppe, Kommissionens beslutning, underretning til den paagaeldende medlemsstat) ° de interesserede parter alle de noedvendige retlige garantier, herunder retten til kontradiktion, der udgoer den vaesentligste kerne i retten til forsvar, naar den forloeber i overensstemmelse med de faellesskabsretlige forskrifter.

5. Det fremgaar af traktatens artikel 173, som fastsaetter betingelserne for at et annullationssoegsmaal kan antages til realitetsbehandling, at Domstolen har kompetence til at proeve lovligheden af retsakter vedtaget af Raadet og af Kommissionen. Saafremt soegsmaalet findes begrundet, erklaerer Domstolen i henhold til traktatens artikel 174 den anfaegtede retsakt ugyldig, men det tilkommer den ikke at udtale sig om de nationale myndigheders eventuelle forpligtelser, ogsaa selv om disse har handlet for at gennemfoere den annullerede faellesskabsretsakt.