ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
42

Hvad angår de byrder, som denne ordning pålægger de omfattede virksomheder, skal det for det første fremhæves, at den nævnte ordning er midlertidig, at den forebyggende tilbagetrækning er sporadisk, samt at de nævnte virksomheder kan få gavn af det afkald på kvoter, som fællesskabslovgiveren har ønsket at fremme, og for det andet, at priserne på kvotesukker i tilfælde af tilbagetrækning fra markedet, og især ved den forebyggende tilbagetrækning, vil blive understøttet. Denne fordel har til formål at kompensere for de besværligheder, som ordningen medfører, herunder den omstændighed, at den sukkermængde, der trækkes tilbage fra markedet i løbet af et produktionsår, på ny undergives den midlertidige afgift, der finder anvendelse på den kvote, der tildeles for det følgende produktionsår, hvis den nævnte mængde overføres til dette år og ikke bliver solgt som industrisukker eller solgt uden for kvoten på verdensmarkedet.
6.

Videomonitorer er modtagere, der forbindes direkte til et videokamera eller videooptager med koaksialkabler, således at de højfrekvente kredsløb udskilles. Disse monitorer anvendes i fjernsynsselskaber eller til lukkede fjernsynskredsløb (f.eks. i lufthavne, på jernbanestationer, i industrianlæg, på hospitaler osv.) Disse apparater består i det væsentligste af anordninger til frembringelse og bevægelse af et lysende punkt på skærm synkroniseret med kildesignalet. De kan indeholde en eller flere videoforstærkere[, der gør det muligt at variere det lysende punkts intensitet]. De kan tillige have særskilte indgange til modtagelse af farverne rød (R), grøn (G) og blå (B), eller være kodet efter en særlig standard (NTSC, SECAM, PAL, D-MAC osv.). For at kunne modtage kodede signaler må monitoren have udstyr til dekodning (separering) af R-, G- og B-signalerne. Den mest almindelige komponent til gendannelse af billeder er et katodestrålerør (til direkte visning) eller et projektionsapparat indeholdende op til tre projicerende katodestrålerør; andre monitorer kan imidlertid frembringe de samme forhold med andre komponenter (f.eks. skærm med flydende krystaller, overførsel af lysstråler på en oliefilm). De kan foreligge som CRT-monitorer eller med fladskærm, f.eks. LCD, LED, plasma osv.
1)

Den Franske Republik har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 89/665/EØF af 21. december 1989 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelsen af klageprocedurerne i forbindelse med indgåelse af offentlige indkøbs- samt bygge- og anlægskontrakter, som ændret ved Rådets direktiv 92/50/EØF af 18. juni 1992, og Rådets direktiv 92/13/EØF af 25. februar 1992 om samordning af love og administrative bestemmelser vedrørende anvendelse af EF-reglerne for fremgangsmåden ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation, idet den har vedtaget og opretholdt artikel 1441-1 i den nye civile retsplejelov, som ændret ved artikel 48-1 i dekret nr. 2005-1308 af 20. oktober 2005 om kontrakter tildelt af ordregivere, som er nævnt i artikel 4 i bekendtgørelse nr. 2005-649 af 6. juni 2005 om kontrakter tildelt af visse andre offentlige eller private personer, som ikke omfattes af loven om offentlige aftaler, i det omfang denne bestemmelse fastsætter, at den ordregivende myndighed eller den ordregivende enhed efter anmodning skal svare inden for en frist på ti dage, med udelukkelse af enhver procedure forud for kontraktindgåelsen inden dette svar, og uden at denne frist udsætter den frist, der skal overholdes fra tidspunktet for meddelelsen til afviste ansøgere og tilbudsgivere om beslutningen om tildeling af kontrakten og til underskriften af kontrakten.
Appel af kendelse afsagt af Retten i Første Instans (Fjerde Afdeling) den 19. maj 2008, Transports Schiocchet mod Kommissionen (sag T-220/07), hvorved Retten på grund af forældelse afviste det af sagsøgeren anlagte søgsmål om erstatning uden for kontraktforhold for den skade, sagsøgeren angiveligt har lidt som følge af de forskellige ulovligheder, fællesskabsinstitutionerne har begået – betingelser for at anlægge erstatningssøgsmål – begreberne rutekørsel og speciel rutekørsel i Rådets forordning (EØF) nr. 517/72 af 28. februar 1972 om indførelse af fælles regler for rutekørsel med omnibusser mellem medlemsstaterne (EFT 1972 I, s. 134), som ophævet og erstattet ved Rådets forordning (EØF) nr. 684/92 af 16. marts 1992 om fælles regler for international personbefordring med bus (EFT L 74, s. 1).
61

Det bør derfor lægges til grund, at det afgørende ikke er antallet af møder mellem de berørte virksomheder, men om det eller de tilfælde af kontakt, der har fundet sted, giver dem mulighed for at tage hensyn til udvekslingen af oplysninger med deres konkurrenter for at fastlægge deres adfærd på det relevante marked og bevidst vælge et praktisk samarbejde i stedet for at udsætte sig for risikoen for konkurrence. Hvis det kan godtgøres, at virksomhederne har foretaget samordning og er forblevet aktive på markedet, er det berettiget at kræve af dem, at de fører bevis for, at denne samordning ikke har haft indflydelse på deres adfærd på det nævnte marked.
31

Endelig bemærkes, at det er rigtigt, som anført af sidstnævnte i hendes skriftlige indlæg for retten, at hun først fik kendskab til skilsmissesagen ved retten i Pest seks måneder efter, at Hadidi anlagde sagen. Hun gør dog hverken gældende, at han undlod at træffe de nødvendige foranstaltninger for, at stævningen kunne blive forkyndt, eller at sagen under henvisning til artikel 16 i forordning nr. 2201/2003 som følge heraf ikke kan anses for at være indbragt for den ungarske ret denne dag. Det fremgår i øvrigt af sagen, at Mesko gav møde under sagen ved den nævnte retsinstans. Hertil kommer, at den ungarske regering som svar på et spørgsmål stillet af Domstolen under den mundtlige forhandling oplyste, at retten, når der er indgivet en stævning, i henhold til national ret skal sørge for forkyndelse for sagsøgte. Under disse omstændigheder må det lægges til grund, at sagen er indbragt forskriftsmæssigt for retten i Pest i overensstemmelse med ovennævnte artikel 16.
35

Under disse omstændigheder, og for så vidt som det kun er den fransk-belgiske overenskomst, som er genstand for det første spørgsmål fra den forelæggende ret, skal dette spørgsmål besvares med, at da fællesskabsretten ikke på sit nuværende udviklingstrin og i en situation som den, der er omhandlet i hovedsagen, fastsætter generelle kriterier for fordelingen af medlemsstaternes kompetence vedrørende ophævelsen af dobbeltbeskatning inden for Det Europæiske Fællesskab, er artikel 56 EF ikke til hinder for en bilateral beskatningsoverenskomst som den i hovedsagen omhandlede, der bestemmer, at udbytte udloddet af et selskab med hjemsted i en medlemsstat til en aktionær hjemmehørende i en anden medlemsstat kan beskattes i begge medlemsstater, og som ikke indeholder bestemmelser, hvorefter den medlemsstat, hvor aktionæren er hjemmehørende, pålægges en ubetinget pligt til at hindre den heraf følgende juridiske dobbeltbeskatning.
13

Artikel 16 i direktiv 2002/53 bestemmer: »1. Medlemsstaterne drager omsorg for, at frø af sorter, der er godkendt i henhold til dette direktiv eller på grundlag af principper svarende til principperne i dette direktiv, med virkning fra den i artikel 17 omhandlede offentliggørelse ikke underkastes nogen form for handelsrestriktioner med hensyn til sorten. 2. En medlemsstat kan efter ansøgning, som behandles efter proceduren i artikel 23, stk. 2, eller artikel 23, stk. 3, når der er tale om genetisk modificerede sorter, bemyndiges til at forbyde anvendelse af en sort på hele eller en del af sit område eller til at fastlægge passende betingelser for dyrkning heraf og, i de i litra c) omhandlede tilfælde, fastsætte betingelserne for anvendelse af de produkter, der er et resultat af denne dyrkning: a) hvis det påvises, at dyrkning af denne sort plantesundhedsmæssigt vil kunne skade dyrkningen af andre sorter eller arter b) hvis officielle dyrkningsundersøgelser udført i den ansøgende medlemsstat med tilsvarende hjemmel i artikel 5, stk. 4, viser, at sorten ikke på nogen del af medlemsstatens område giver resultater svarende til, hvad der opnås for en anden tilsvarende sort, der er godkendt i vedkommende medlemsstat, eller hvis det er almindeligt kendt, at sorten på grund af sine egenskaber eller sin modenhedsklasse ikke er egnet til dyrkning på nogen del af medlemsstatens område; ansøgningen indgives inden udgangen af tredje kalenderår efter godkendelsesåret c) hvis der er gyldige grunde bortset fra dem, der allerede er anført, eller som kan være blevet anført under proceduren i artikel 10, stk. 2, til at mene, at sorten udgør en risiko for menneskers sundhed eller miljøet.«
7

Direktivets artikel 4, stk. 1-3, har følgende ordlyd: »1. Medlemsstaterne kan begrænse den i artikel 3 omhandlede betalingspligt for garantiinstitutionerne. 2. Såfremt medlemsstaterne gør brug af den i stk. 1 omhandlede mulighed, skal de: — for så vidt angår det i artikel 3, stk. 2, første led, omhandlede tilfælde sikre betalingen af tilgodehavender for løn for de sidste tre måneder af arbejdsaftalen eller ansættelsesforholdet, som ligger inden for en periode af seks måneder forud for den dato, på hvilken arbejdsgiverens insolvens er indtrådt — for så vidt angår det i artikel 3, stk. 2, andet led, omhandlede tilfælde sikre betalingen af tilgodehavender for løn for de sidste tre måneder af arbejdsaftalen eller ansættelsesforholdet, som ligger forud for datoen for meddelelsen om arbejdstagerens opsigelse på grund af arbejdsgiverens insolvens — for så vidt angår det i artikel 3, stk. 2, tredje led, omhandlede tilfælde sikre betalingen af tilgodehavender for løn for de sidste 18 måneder af arbejdsaftalen eller ansættelsesforholdet, som ligger forud for den dato, på hvilken arbejdsgiverens insolvens er indtrådt, eller datoen for ophør af arbejdstagerens arbejdsaftale eller ansættelsesforhold på grund af arbejdsgiverens insolvens. I disse tilfælde kan medlemsstaterne begrænse betalingspligten for løn svarende til en periode på otte uger eller til flere tidsrum, der tilsammen udgør en periode af samme længde. 3. Medlemsstaterne kan dog for at undgå udbetaling af beløb, der overstiger dette direktivs sociale sigte, fastsætte et loft over garantien for betaling af arbejdstagernes tilgodehavender. […]«
35

Eftersom den skade, som Zuid-Chemie oprindeligt led, består i fysisk skade på en ting, må det konstateres, at spørgsmålet om, hvorvidt det ville have været tilstrækkeligt, at der (foreløbig) udelukkende var sket formueskade, for at nå frem til samme fortolkning, som den der følger af denne doms præmis 32, er af rent hypotetisk karakter.
1)

Den Italienske Republik har på området for tilbagebetaling af merværdiafgift til en afgiftspligtig person, der er hjemmehørende i en anden medlemsstat eller i et tredjeland, men har et fast forretningssted i den berørte medlemsstat, tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 1 i Rådets ottende direktiv 79/1072/EØF af 6. december 1979 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter – foranstaltninger til tilbagebetaling af merværdiafgift til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret i indlandet, og artikel 1 i Rådets trettende direktiv 86/560/EØF af 17. november 1986 om harmonisering af medlemsstaternes lovgivning om omsætningsafgifter – foranstaltninger til tilbagebetaling af merværdiafgift til afgiftspligtige personer, der ikke er etableret på Fællesskabets område, idet den forpligter en afgiftspligtig person, der har hjemsted i en anden medlemsstat eller i et tredjeland, men har et fast forretningssted i Italien, og som i løbet af den omhandlede periode har gennemført levering af varer eller ydelser i Italien, til at ansøge om tilbagebetaling af den indgående merværdiafgift efter de procedurer, der er fastsat i nævnte direktiver, frem for at fradrage den, når den erhvervelse, som ansøgningen om tilbagebetaling af denne afgift vedrører, ikke er foretaget med dette faste forretningssted som mellemled, men direkte af denne afgiftspligtige persons hovedforretningssted.
52

For det andet er princippet om, at forureneren betaler, ikke til hinder for, at medlemsstaterne i forhold til kategorier af brugere, der fastsættes efter deres respektive kapacitet til at frembringe dagrenovation, tilpasser hver enkelt kategoris bidrag til de samlede udgifter, som er nødvendige for at finansiere systemet for håndtering og bortskaffelse af dagrenovation.
1)

Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Kommissionens direktiv 2006/70/EF af 1. august 2006 om fastsættelse af gennemførelsesforanstaltninger til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/60/EF for så vidt angår definitionen af politisk udsat person og de tekniske kriterier for lempede procedurer med hensyn til kundelegitimation og for undtagelse i tilfælde, hvor en finansiel aktivitet udøves lejlighedsvis eller i et meget begrænset omfang, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget alle de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme dette direktiv.
80

Artikel 7, stk. 1, litra i), i forordning nr. 40/94 gælder ens for varemærker og servicemærker, således at der eksempelvis kan gives afslag på registrering af et servicemærke, der indeholder en badge. Der er imidlertid intet, der forklarer, hvorfor der skulle gives afslag på registrering af et servicemærke med en badge og ikke på et servicemærke, der indeholder et statsflag. Hvis fællesskabslovgiver således ønskede at indrømme badges og våben en sådan beskyttelse, må det formodes, at den så meget desto mere også ønskede at indrømme en mindst lige så vidtgående beskyttelse af våbenskjold, flag og andre statsemblemer eller emblemer for internationale mellemstatslige organisationer. Det forekommer således usandsynligt, at fællesskabslovgiver skulle have ønsket at tillade, at en leverandør af tjenesteydelser anvender et varemærke, der indeholder et nationalflag, mens en sådan anvendelse af badges, eksempelvis sportsforeningers badges, samtidig er blevet forbudt af lovgiver.
8

Den forelæggende ret har anført, at sagsøgerne i hovedsagen til støtte for deres kassationsappel til prøvelse af hof van beroep te Antwerpens dom af 25. oktober 2006 nærmere bestemt har henvist til bestemmelserne i EF-toldkodeksens artikel 221, stk. 1 og 3, og gjort gældende, at sidstnævnte ret fejlagtigt fastslog, dels at den manglende eller forsinkede bogføring af det efter lovgivningen skyldige import- eller eksportafgiftsbeløb ikke har betydning for toldmyndighedernes mulighed for at foretage en opkrævning af nævnte afgifter, dels at det med henblik på forlængelse af den i artikel 221, stk. 3, fastsatte treårige forældelsesfrist, regnet fra datoen for toldskyldens opståen, ingen betydning har at kende ophavsmanden til den handling, der vil kunne give anledning til strafferetlig forfølgning, efter hvilken de pågældende myndigheder ikke har kunnet fastsætte det pågældende beløb.
10

Artikel 1 i forordning nr. 85/2006 bestemmer: »1. Der indføres en endelig antidumpingtold på importen af opdrættede (ikke vilde) laks, også som filet, fersk, kølet eller frosset, henhørende under KN-kode ex03021200, ex03031100, ex03031900, ex03032200, ex03041013 og ex03042013 (i det følgende benævnt »opdrættede laks«) med oprindelse i Norge. […] 4. For alle andre selskaber [end Nordlaks Oppdrett AS] (Taric-tillægskode A999) fastsættes den endelige antidumpingtold til forskellen mellem den i stk. 5 fastsatte mindsteimportpris og nettoprisen, frit Fællesskabets grænse, ufortoldet, hvis sidstnævnte er lavere end førstnævnte. Der opkræves ikke told, hvis nettoprisen, frit Fællesskabets grænse, er lig med eller højere end den tilsvarende mindsteimportpris, der er fastsat i stk. 5. For så vidt angår stk. 4 finder den mindsteimportpris, der er anført i kolonne 2 i nedenstående tabel, anvendelse. Hvis det ved kontrol efter importen konstateres, at den nettopris, frit Fællesskabets grænse, som faktisk er betalt af den første uafhængige kunde i Fællesskabet (prisen efter importen), er lavere end den nettopris, frit Fællesskabets grænse, ufortoldet, der følger af toldangivelsen, og at prisen efter importen er lavere end mindsteimportprisen, anvendes den faste antidumpingtold, der er anført i kolonne 3 i nedenstående tabel, medmindre anvendelsen af den i kolonne 3 anførte faste told plus prisen efter importen fører til et beløb (faktisk betalt pris plus fast told), der stadig er lavere end den mindsteimportpris, der er anført i kolonne 2 i nedenstående tabel. I dette tilfælde anvendes et toldbeløb svarende til forskellen mellem den mindsteimportpris, der er anført i kolonne 2 i nedenstående tabel, og prisen efter importen. Når en sådan fast antidumpingtold opkræves med tilbagevirkende kraft, sker dette med fradrag af tidligere betalt antidumpingtold beregnet på grundlag af mindsteimportprisen. Opdrættede laks i følgende fremtrædelsesform Mindsteimportpris (EUR pr. kg af varens nettovægt) Fast told (EUR pr. kg af varens nettovægt) Taric-kode Hel fisk, fersk, kølet eller frosset 2,80 0,40 0302120012030212003303021200930303110093030319009303032200120303220083 Renset, med hoved, fersk, kølet eller frosset 3,11 0,45 0302120013030212003403021200940303110094030319009403032200130303220084 Anden (herunder renset, uden hoved), fersk, kølet eller frosset 3,49 0,50 030212001503021200360302120096030311001803031100960303190018030319009603032200150303220086 Hele fiskefileter og fileter udskåret i stykker, af stykvægt over 300 g pr. filet, ferske, kølede eller frosne, med skind 5,01 0,73 0304101313030410139403042013130304201394 Hele fiskefileter og fileter udskåret i stykker, af stykvægt over 300 g pr. filet, ferske, kølede eller frosne, uden skind 6,40 0,93 0304101314030410139503042013140304201395 Andre hele fiskefileter og fileter udskåret i stykker, af stykvægt 300 g eller derunder pr. filet, ferske, kølede eller frosne 7,73 1,12 0304101315030410139603042013150304201396 […]«
Traktatbrud – manglende vedtagelse inden for den fastsatte frist af de bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer (EUT L 255, s. 22).
1)

Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirland har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/35/EF af 7. september 2005 om forurening fra skibe og om indførelse af sanktioner for overtrædelser, idet det ikke har vedtaget de love og administrative bestemmelser, der er nødvendige for at efterkomme direktivet.
22

Den forelæggende ret har anført, at spørgsmålet om, hvorvidt Amtsgericht Erding har kompetence i den foreliggende sag, afhænger af fortolkningen af artikel 5, nr. 1, litra b), andet led, i forordning nr. 44/2001. Den har bemærket, at Domstolen allerede for så vidt angår bestemmelsens første led om salg af varer har fastslået, at denne specielle kompetenceregel for kontraktforhold fastlægger leveringsstedet som et selvstændigt tilknytningskriterium, som kan anvendes på alle krav, der udspringer af en og samme kontrakt om salg af varer, og ikke kun på de krav, der alene vedrører selve leveringsforpligtelsen (dom af 3.5.2007, sag C-386/05, Color Drack, Sml. I, s. 3699, præmis 26). Domstolen fastslog dernæst, at bestemmelsen ligeledes finder anvendelse i tilfælde af en flerhed af leveringssteder for varer, og at opfyldelsesstedet i et sådant tilfælde skal defineres som det sted, der sikrer det tætteste tilknytningsled mellem kontrakten og den kompetente ret. Det tætteste tilknytningsled vil i almindelighed være hovedleveringsstedet, hvilket bør fastsættes ud fra økonomiske kriterier (jf. Color Drack-dommen, præmis 40). Domstolen har endelig fastslået, at hvis hovedleveringsstedet ikke kan fastlægges, frembyder hvert af leveringsstederne et tilstrækkeligt tilknytningsled, hvorfor sagsøgeren i et sådant tilfælde vil kunne sagsøge sagsøgte ved retten på leveringsstedet efter sagsøgerens eget valg (Color Drack-dommen, præmis 42).
1)

Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Rådets direktiv 2004/83/EF af 29. april 2004 om fastsættelse af minimumsstandarder for anerkendelse af tredjelandsstatsborgere eller statsløse som flygtninge eller som personer, der af anden grund behøver international beskyttelse, og indholdet af en sådan beskyttelse, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget alle de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv.
1)

Kongeriget Belgien har tilsidesat sine forpligtelser i medfør af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2005/36/EF af 7. september 2005 om anerkendelse af erhvervsmæssige kvalifikationer, idet det ikke inden for den fastsatte frist har vedtaget alle de nødvendige love og administrative bestemmelser for at efterkomme dette direktiv.
Artikel 5, stk. 4, i Rådets forordning (EF) nr. 1383/2003 af 22. juli 2003 om toldmyndighedernes indgriben over for varer, der mistænkes for at krænke visse intellektuelle ejendomsrettigheder, og om de foranstaltninger, som skal træffes over for varer, der krænker sådanne rettigheder, læst i sammenhæng med artikel 146 i Rådets forordning (EF) nr. 40/94 af om EF-varemærker, som ændret ved Rådets forordning (EF) nr. 1992/2003 af , skal fortolkes således, at bestemmelsen berettiger rettighedsindehaveren af et varemærke, der er genstand for international registrering, til, ligesom rettighedsindehaveren af et EF-varemærke, at foranledige indgriben fra toldmyndighederne i én eller flere andre medlemsstater end den medlemsstat, hvor anmodningen er indgivet.
16

Högsta domstolen, for hvilken SCT Industri har indgivet en appel, har ved kendelse af 4. marts 2008 besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »Skal undtagelsen i artikel 1, stk. 2, litra b), i forordning [nr. 44/2001] vedrørende konkurs, akkord og andre lignende ordninger fortolkes således, at den omfatter en afgørelse truffet af en domstol i en medlemsstat (A) om registrering af ejendomsretten til andele i et selskab med hjemsted i medlemsstat A, i det tilfælde, at ejendomsretten til andelene er blevet overdraget af en kurator i et konkursramt selskab i en anden medlemsstat (B), når domstolen ved sin afgørelse har lagt til grund, at medlemsstat A, i mangel af en mellemstatlig aftale om gensidig anerkendelse af konkursbehandlinger, ikke anerkender kurators kompetence til at råde over ejendom i medlemsstat A?«
22

Landesgericht Feldkirch har fremsat tre bemærkninger til støtte for, at de østrigske retter har kompetence. For det første skal VGKK anses for skadelidt, idet selskabet som følge af ulykken udbetalte ydelser til Daniela Kerti. For det andet indtrådte VGKK på tidspunktet for ulykken i henhold til ASVG’s § 332 i samtlige Daniela Kertis krav. Da VGKK er indtrådt i sin forsikringstagers rettigheder, gør det med sit søgsmål sidstnævntes og ikke sine egne rettigheder gældende. I tilfælde af alvorlig ulykke med personskade til følge kan skadelidte for det tredje fremsætte krav om erstatning for svie og smerte og for tingsskade. Dette krav kan den pågældende gøre gældende ved retten på det sted, hvor vedkommende har sin bopæl. Krav om erstatning for medicinsk behandling og ethvert krav om pensionsudbetaling overgår i dette tilfælde til den sociale sikringsinstitution. Såfremt sikringsinstitutionen ikke kunne påberåbe sig samme kompetence, ville den være nødsaget til at fremsætte et regreskrav ved retten i en anden medlemsstat. Dette ville medføre, at retterne i forskellige medlemsstater ville skulle træffe afgørelse om samme omstændigheder, hvilket ville være i strid med formålet med forordning nr. 44/2001, eftersom der ville være risiko for, at retterne i forskellige medlemsstater ville kunne afsige modstridende afgørelser.