Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Miljø – bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter – direktiv 92/43 – forvaltning af et fælles eje

(Art. 249, stk. 3, EF; Rådets direktiv 92/43)

2. Institutionernes retsakter – direktiver – medlemsstaternes gennemførelse

(Art. 249, stk. 3, EF; Rådets direktiv 92/43)

3. Miljø – bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter – direktiv 92/43 – vedtagelse af de nødvendige bevaringsforanstaltninger

(Rådets direktiv 92/43, art. 6, stk. 1)

4. Miljø – bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter – direktiv 92/43 – artsbeskyttelse – fravigelser

[Rådets direktiv 92/43, art. 12-14, art. 15, litra a) og b), og art. 16]

5. Miljø – bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter – direktiv 92/43 – artsbeskyttelse – fravigelser

[Rådets direktiv 92/43, art. 12-14, art. 15, litra a) og b), og art. 16]

Sammendrag

1. Det fremgår af fjerde og ellevte betragtning til direktiv 92/43 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter, at de i direktivet omhandlede levesteder og arter er en del af Fællesskabets naturarv, og at truslerne mod dem i mange tilfælde er af grænseoverskridende karakter, hvorfor vedtagelsen af bevaringsforanstaltninger er alle medlemsstaters fælles ansvar. På dette område har en punktlig gennemførelse af direktivet en særlig betydning, når forvaltningen af det fælles eje er betroet medlemsstaterne på deres respektive territorier.

(jf. præmis 57 og 58)

2. Direktiv 92/43 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter opstiller komplicerede og tekniske regler på miljørettens område, og derfor er medlemsstaterne særligt forpligtede til at påse, at deres lovgivning til sikring af dets gennemførelse er klar og præcis.

Et argument fremsat af en medlemsstats regering om, at den nationale bestemmelse under alle omstændigheder fortolkes i overensstemmelse med direktivet, når bevaringsforanstaltninger er nødvendige, kan ikke tiltrædes. En sådan direktivkonform fortolkning af bestemmelser i national ret kan nemlig ikke i sig selv frembyde den klarhed og præcision, der er nødvendig for at overholde kravet om retssikkerhed.

Heller ikke en simpel administrativ praksis, som administrationen i sagens natur kan ændre efter behag, og som ikke er tilstrækkelig kendt, kan anses for at udgøre en iværksættelse af de forpligtelser, der påhviler medlemsstaterne, når et direktiv skal gennemføres.

(jf. præmis 73 og 78-80)

3. Fællesskabslovgiver har med formuleringen anvendt i artikel 6, stk. 1, i direktiv 92/43 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter villet pålægge medlemsstaterne at træffe de nødvendige bevaringsforanstaltninger, der opfylder de økologiske behov for de naturtyper og arter, der er anført i bilag I henholdsvis bilag II til direktivet, hvilket udelukker enhver form for skøn for medlemsstaterne i så henseende og begrænser de nationale myndigheders eventuelle lovbestemte eller administrative muligheder hvad angår midlerne til iværksættelsen og de tekniske valg, der kan træffes som led i disse foranstaltninger.

(jf. præmis 76 og 87)

4. Artikel 12-14 og artikel 15, litra a) og b), i direktiv 92/43 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter udgør et sammenhængende sæt af normer, der pålægger medlemsstaterne at indføre strenge beskyttelsesordninger for de omhandlede dyre- og plantearter.

Direktivets artikel 16, som nøjagtigt fastlægger kriterierne for, hvornår medlemsstaterne kan fastsætte fravigelser af forbuddene i nævnte artikel 12-15, er en undtagelsesbestemmelse til direktivets beskyttelsesordning. Følgelig skal denne artikel fortolkes indskrænkende.

(jf. præmis 109 og 110)

5. I henhold til artikel 16, stk. 1, i direktiv 92/43 om bevaring af naturtyper samt vilde dyr og planter skal enhver foranstaltning vedtaget på nationalt plan, som fraviger de i direktivet fastsatte forbud, gøres betinget af, at der ikke findes nogen anden tilfredsstillende løsning. Det følger heraf, at nationale bestemmelser, som ikke kræver samtlige de i nævnte direktivs artikel 16 fastsatte kriterier og betingelser overholdt, før der meddeles dispensation fra forbuddene i direktivets artikel 12-14 og artikel 15, litra a) og b), men blot kræver en del af disse overholdt, ikke er en ordning, der er forenelig med denne artikel.

(jf. præmis 111 og 112)