En medlemsstat tilsidesætter sine forpligtelser i henhold til artikel 49 TEUF, når den i sin lovgivning opstiller et nationalitetskrav for adgang til erhvervet som notar, eftersom de opgaver, som notarer er tillagt i henhold til medlemsstatens retsorden, ikke er forbundet med udøvelse af offentlig myndighed som omhandlet i artikel 51, stk. 1, TEUF.

Hvad for det første angår udstedelse af betalingspåkrav må det således fastslås, at notarers beføjelser i forbindelse hermed, som udelukkende beror på overensstemmelse mellem kreditors og debitors vilje, og som ikke begrænser domstolens kompetence, når disse ikke er enige vedrørende fordringens realitet, ikke på nogen måde er direkte og særligt forbundet med udøvelse af offentlig myndighed.

Hvad for det andet angår arvesager kan de opgaver, som notarer er tillagt, heller ikke som sådan anses for at være direkte og særligt forbundet med udøvelse af offentlig myndighed, idet de udføres, når der foreligger enighed, og ikke berører retternes beføjelser, når parterne er uenige.

Hvad for det tredje angår notarers virksomhed med hensyn til deponering oprettet for notar, indebærer dette ikke udøvelse af beslutningsbeføjelser, idet notarernes rolle er begrænset til en kontrol af, om de lovbestemte betingelser er opfyldt.

Hvad for det fjerde angår den opgave med bekræftelse af dokumenter, som er tillagt notaren, er denne ikke som sådan direkte og særligt forbundet med udøvelse af offentlig myndighed som omhandlet i artikel 51, stk. 1, TEUF, for så vidt som notarens medvirken forudsætter, at der allerede foreligger samtykke fra parterne eller en viljesoverensstemmelse mellem disse. Endvidere er eksigibilitet af et bekræftet dokument heller ikke udtryk for, at notarerne er tillagt beføjelser, der er direkte og særligt forbundet med udøvelse af offentlig myndighed, eftersom eksigibiliteten udspringer af parternes ønske om at oprette et dokument eller en aftale, efter at have undersøgt deres lovkonformitet hos notaren, og om at gøre dem eksigible.

Hvad for det femte angår notarers kompetencer med hensyn til forudgående bevisdannelse og udpegelse af retssagkyndige er disse vejledende eller forberedende i forhold til udøvelsen af offentlig myndighed.

Hvad for det sjette angår notarens kompetence til at annullere mistede, stjålne eller ødelagte omsætningspapirer og certifikater omfatter denne kompetence udøvelse af beslutningsbeføjelser, for så vidt som den ikke indebærer, at det retsforhold, der ligger til grund for disse dokumenter, annulleres i civilretlig forstand, men at der blot opstår en mulighed for at udstede et nyt dokument, som erstatter det tidligere.

Hvad endelig angår virksomhed, der udøves med hensyn til opløsning af registrerede partnerskaber, beror notarens beføjelser udelukkende på parternes vilje, og de begrænser ikke domstolens kompetence, når der ikke er enighed mellem parterne, hvorfor denne virksomhed ikke på nogen måde er direkte og særligt forbundet med udøvelse af offentlig myndighed. Hvad angår indføring af oplysninger i registret for partnerskabserklæringer samt i det nationale register for ægtepagter og det nationale register for aftaler om partnerskab har Domstolen allerede fastslået, at virksomhed, der er udtryk for en foranstaltning med henblik på offentliggørelse af dokumenter, ikke kan anses for at være udtryk for notarens direkte og specifikke udøvelse af offentlig myndighed.

(jf. præmis 111, 116, 118-120, 125, 130-132, 135, 136, 140 og 143 samt domskonkl.)