DA
SamlingafAfgørelser
ECLI:EU:F:2011 :2 1PERSONALERETTENS DOM (Anden Afdeling)
13. januar 2011
Sag F-77/09
Bart Ni js
mod
Revisionsretten for De n Europæiske Un ion
»Personalesag — tjenestemænd — disciplinærordning — disciplinærsag — vedtægtens artikel 22a og 
artikel 22b — upartiskhed — rimelig frist«
Angående:Søgsmål anlagt i h enhold til artikel 236 E F og 152 E A, hvorved Bart Nijs principalt har 
nedlagt påstand om for det første annullation a f afgørelse af 15. januar 2009 , hvorved han 
blev f jernet fra t jenesten, for det andet annullation a f Revisionsrettens afgørelse 
nr. 81-2007 a f 20. september 2007 o m at overføre ansættelsesmyndighedens beføjelser til 
et ad h oc-udvalg, for det tredje annullation a f alle de forberedende afgørelser, som dette 
ad h oc-udvalg h ar truffet, samt subsidiært påstand om, at Personaleretten fastslår, at 
afgørelsen om fjernelse fra tjenesten var uforholdsmæssig.
Udfald: Revisionsretten f rifindes. Sagsøgeren b ærer sine e gne o mkostninger o g b etaler 
Revisionsrettens omkostninger.
Samm endrag
1. Tjenestemænd — søgsmål — Personalerettens kom petence — grænser
(Art. 266 T EUF og 270 T EUF; statutten for Domstolen, bilag I, art. 1)
2. Tjenestemænd — rettigheder og forpligtelser — ytringsfrihed — fremlæggelse af faktiske oplysninger, 
som l ader formode, at der finder ulovlige handlinger sted eller adfærd, som u dgør et alvorligt brud — 
beskyttelse mo d disciplinær forfølgning — betingelser
(Tjenestemandsvedtægten, art. 22a, stk. 1, og art. 22b, stk. 1)
3. Tjenestemænd — disciplinærordning — disciplinærsag — klage til en ad hoc-ansættelsesmyndighed, 
der er sammensat af medlemmer fra en institution, i de t foreliggende tilfælde R evisionsretten — lovlig
(Art. 247, stk. 2, EF)
4. Tjenestemænd — disciplinærordning — disciplinærsag — administrationens pligt til at udøve sine 
disciplinære beføjelser grundigt og upartisk
5. Tjenestemænd — søgsmål — forudgående a dministrativ klage — overensstemmelse m ellem klagen og 
søgsmålet — identitet mellem ge nstand og årsag — anbringender og argumenter ikke indeholdt i klagen, 
men snævert forbundet hermed — formaliteten
(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 o g 91)
2 ECLI:EU:F:2011 :2SAMM ENDR AG–SAGF-77/09
NIJSMOD REVISIONSRETTEN
6. Tjenestemænd — disciplinærordning — sanktion — ansættelsesmyndighedens skønsbeføjelse — 
domstolsprøvelse — rækkevidde — grænser
(Tjenestemandsvedtægten, art. 17, art. 17a og art. 86-89)
7. Tjenestemænd — disciplinærordning — disciplinærsag — frister — administrationens pligt til at 
handle inden en rimelig frist — vurdering
(Tjenestemandsvedtægten, bilag IX)
1. Personaleretten har ikke ko mpe tence til at ændre en disciplinær sanktion e ller til at fastslå, at en 
sådan sanktion e r uforholdsmæssig og hjemvise sagen til den ad ministrative m yndighed me d henblik 
på at fastsætte en anden sanktion. Det er nemlig den, der har ve dtaget sanktionen, der i g ivet fald i 
medfør af artikel 266 T EUF skal træffe de nødvendige foranstaltninger til opfyldelse af en eve ntuel 
annullationsdom.
(jf. præmis 55)
2. I ve dtægtens ar tikel 22b, stk. 1, henvises til ve dtægtens ar tikel 22a, stk. 1, første afsnit, der 
indeholder en angivelse, hvilke o plysninger der, når d e fremlægges, ikke m å føre til iværksættelse af 
disciplinær forfølgning. Disse to bestemme lser omhandler ku n de tilfælde, hvor en tjenestemand har 
fremlagt oplysninger om faktiske o mstændigheder, der efter en umiddelbar v urdering har g ivet 
tjenestemanden rimelig grund til at formode, at der foreligger en ulovlig handling eller et alvorligt 
brud på en forpligtelse.
Fremlæggelsen af oplysninger er i h enhold til disse artikler ku n beskyttet mod disciplinær forfølgning 
under forudsætning af, at denne betingelse er opfyldt, og at oplysningerne fremlægges under 
hensyntagen til pligten til at udvise objektivitet, upartiskhed, til at respektere em bedets værdighed og 
andre personers ære samt til at anvende uskyldsformodningen.
Den beskyttelse, der er fastsat i ve dtægtens artikel 22b, stk. 1, finder ikke a nvendelse på tjenestemænd, 
der har gjort sig skyldige i e n tilsidesættelse af f.eks. pligten til at udvise den største forsigtighed og 
tilbageholdenhed i f orbindelse me d offentliggørelse af påstande, der henhører under Det Europæiske 
Kontor for Bekæmpe lse af Svigs (O LAF) kompe tence.
(jf. præmis 65, 66, 70 o g 80)
Henvisning til:
Personaleretten: 2. maj 2007 , sag F-23/05, Giraudy mod Kommissionen, præmis 162
3. En ad h oc-ansættelsesmyndighed, der er samme nsat af me dlemme r fra R evisionsretten, giver alle 
garantier for ligebehandling inden for ramme rne af en di sciplinærsag, eftersom d et kræves, at de 
nævnte me dlemme r er uafhængige og upartiske, og at de opfylder di sse kra v under hele deres 
mandatperiode. Det fremgår e ndvidere af det ad færdskodeks, der gælder for Revisionsretten, at 
medlemme rne skal undgå enhver situation, der giver anledning til en interessekonflikt.
Enhver ad ministrativ m yndighed har e ndvidere pligt til, særligt i di sciplinærsager, at overholde 
princippet om upartiskhed.
(jf. præmis 102)
Henvisning til:
Personaleretten: 29. september 2009 , sag F-125/07, Hau mod Parlamentet, præmis 27 o g den deri nævnte retspraksis
ECLI:EU:F:2011 :2 3SAMM ENDR AG–SAGF-77/09
NIJSMOD REVISIONSRETTEN
4. Administrationen skal udøve sine disciplinære beføjelser omhyggeligt og upartisk.
Den opgave, som p åhviler den tjenestemand, der har a nsvaret for den ad ministrative p rocedure, 
indebærer nødvendigvis, at han skal fastlægge alle relevante faktiske o mstændigheder og dermed 
foretage en vurdering af disse omstændigheder for at afgøre, om de er relevante, samt en vurdering af 
værdien af de beviser, der kan anvendes inden for ramme rne af disciplinærsagen. Denne skønsbeføjelse 
varierer afhængigt af kara kteren af den di sciplinære fejl, der ka n give a nledning til at pålægge en 
sanktion, og den undersøgelse, som iværksættes. De kon stateringer, som s kal foretages af den 
tjenestemand, der har ansvaret for undersøgelsen, kræver, at han foretager en vurdering af alle de 
elementer, som ka n udgøre en tilsidesættelse af respekten for em bedets værdighed, hvilket er en vigtig 
forpligtelse for alle tjenestemænd, me d det formål at fastlægge alle relevante omstændigheder. At 
forbyde den ansvarlige tjenestemand at foretage en vurdering vil indebære, at der ikke ka n foretages 
en ad ministrativ undersøgelse af sådanne omstændigheder.
(jf. præmis 110, 115 o g 118)
5. For at beskytte formålet me d den ad ministrative p rocedure, nemlig at gøre det m uligt for 
administrationen at genoverveje sin afgørelse og således opnå en udenretlig bilæggelse af tvisten, er 
det blevet fastslået, at reglen om o verensstemme lse me llem kl agen og søgsmålet ku n ka n finde 
anvendelse i d et ene tilfælde, hvor søgsmålet ændrer genstanden for og årsagen til klagen, idet begrebet 
»årsagen« til klagen skal fortolkes vidt, således som en anfægtelse af den omhandlede akts interne 
lovlighed eller, alternativt, anfægtelsen af dens eksterne lovlighed. M ed forbehold af eve ntuelle 
ulovlighedsindsigelser og ufravigelige procesforudsætninger vil der følgelig no rmalt ku n ku nne være 
tale om æ ndringer af tvistens årsag og dermed afvisning som følge af tilsidesættelse af reglen om 
overensstemme lse me llem kl age og søgsmål, såfremt sagsøgeren, idet han i kl agen ku n kri tiserer den 
formelle gyldighed af den for ham b ebyrdende forvaltningsakt, h erunder de proceduremæssige 
aspekter, i s tævningen fremsætter m aterielle anbringender, eller i d en m odsatte situation, hvor 
sagsøgeren efter ku n i s in kl age at have b estridt det materielle indhold af den for ham b ebyrdende 
forvaltningsakt i ndgiver en stævning, der indeholder anbringender ve drørende aktens formelle 
gyldighed, herunder de proceduremæssige aspekter.
(jf. præmis 129)
Henvisning til:
Personaleretten: 1. juli 2010 , sag F-45/07, Mandt mod Parlamentet, præmis 110, 119 o g 120
6. Den di sciplinærordning, der er indført i ve dtægten, fastlægger ikke no get fast forhold me llem e n 
sanktion o g den begåede pligtforsømme lse. Når d et er fastslået, at de omstændigheder, som e n 
tjenestemand foreholdes, er ko rrekte, tilkomme r det ansættelsesmyndigheden at vælge den passende 
disciplinære sanktion, og Unionens retsinstanser ka n ikke s ætte deres egen vurdering i s tedet for 
denne myndigheds vurdering, undtagen i t ilfælde af åbenbart vildfarelse eller magtfordrejning.
Institutionerne m å ku nne forvente, at tjenestemænd, der har n ået en vist lønniveau, udviser 
dømme kraft og forsigtighed. Den tjenestemand, som e r ophavsmand til krænkende skrivelser, som 
han har u dbredt til en bred kr eds, har d erfor begået to klare overtrædelser af vedtægtens artikel 17 
og 17a. A fgørelsen o m a t fjerne d en n ævnte tjenestemand fra t jenesten e r d erfor ikke 
uforholdsmæssig.
(jf. præmis 131, 132 o g 135)
Henvisning til:
Retten: 18. december 1997 , sag T-12/94, Daffix m od K ommissionen, præmis 63 o g 89; 12. september 2000 , 
sag T-259/97, Teixeira N eves mod Domstolen, præmis 108
4 ECLI:EU:F:2011 :2SAMM ENDR AG–SAGF-77/09
NIJSMOD REVISIONSRETTEN
7. Det følger af princippet om god forvaltningsskik, at de disciplinære myndigheder er forpligtet til at 
gennemføre en di sciplinærsag me d fornøden omhu og dra ge omsorg for, at enhver handling i 
forbindelse hermed sker inden for en rimelig frist i forhold til den forudgående handling. Spørgsmålet 
om, hvorvidt disciplinærsagen, når den først er indledt, er blevet gennemført me d den fornødne omhu, 
vil blive p åvirket af den omstændighed, at der er forløbet en ko rtere eller længere pe riode me llem d et 
tidspunkt, h vor den påståede overtrædelse er begået, og tidspunktet for iværksættelsen af den 
disciplinære forfølgning.
Tilsidesættelse af princippet om o verholdelse af en rimelig frist kan imidlertid ikke i a lmindelighed 
begrunde, at den afgørelse, der er truffet efter en ad ministrativ procedure, annulleres. Det er nemlig 
kun, når d en urimeligt lange tid, der er forløbet, påvirker selve indholdet af den afgørelse, der er 
truffet efter den ad ministrative p rocedure, at den m anglede overholdelse af princippet om en rimelig 
frist påvirker gyldigheden af den ad ministrative p rocedure. Dette vil netop være tilfældet, når d en 
urimeligt lange tid, der er forløbet, har p åvirket de berørte pe rsoners mulighed for at forsvare sig 
effektivt.
(jf. præmis 141 o g 146)
Henvisning til:
Domstolen: 13. december 2000 , sag C-39/00 P, SGA m od Kommissionen, præmis 44
Retten: 13. januar 2004 , sag T-67/01, JCB S ervice m od Kommissionen, præmis 36 o g 40 o g den deri nævnte 
retspraksis
Personaleretten: 13. januar 2001 , forenede sager F-124/05 o g F-96/06, A o g G m od Kommissionen, præmis 390 
og 392