RETTENS DOM (Første Afdeling)

18. december 1997

Sag T-222/95

Antonio Angelini

mod

Konnnissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — ændring af tjenestested — tilbagevenden til det oprindelige tjenestested — bosættelsespenge«

Fuldstændig gengivelse på italiensk II-1277

Angående:

Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse om ikke at udbetale bosættelsespenge til sagsøgeren ved hans tilbagevenden til det oprindelige tjenestested efter en periode, hvor han gjorde tjeneste uden for institutionen.

Udfald:

Annullation.

Resumé af dom

Sagsøgeren, som er tjenestemand i Kommissionen og tjenstgørende ved Det Fælles Forskningscenter i Ispra, blev ved afgørelse truffet af Kommissionen anmodet om at gøre tjeneste ved Iter Home Central Team, Garching (Tyskland), som ikke er en fællesskabsenlied, i perioden fra den 16. april 1993 til den 31. december 1994. Sagsøgeren bosatte sig med sin ægtefælle i Garching, hvor han lejede en møbleret lejlighed. Han modtog i den forbindelse dagpenge og bosættelsespenge, som fastsat i artikel 5 og 10 i bilag VII til vedtægten for tjenestemænd ved De Europæiske Fællesskaber (vedtægten).

I januar 1995 vendte sagsøgeren tilbage til Ispra, hvor han bosatte sig igen i sit hus. Han anmodede administrationen om at betale ham det beløb, som er fastsat i artikel 5 og 10 i bilag VII til vedtægten, på grund af hans tilbagevenden til sit oprindelige tjenestested. Administrationen udbetalte ham dagpenge. For så vidt angår bosættelsespenge fik sagsøgeren afslag ved et notat af 17. maj 1995 fra Kommissionen.

Det eneste anbringende om overtrædelse af artikel 5, stk. 2, i bilag VII til vedtægten

Retten bemærkede, at administrationens anvendelse af et forkert retligt grundlag er en retlig fejl, men en sådan fejl kan ikke begrunde, at den omtvistede administrative afgørelse annulleres, såfremt valget af retligt grandlag, der er af rent formel art, ikke har afgørende betydning for administrationens vurdering og dermed for indholdet af den anfægtede afgørelse. I det foreliggende tilfælde havde valget af det retlige grundlag for den midlertidige overflytning af sagsøgeren til Garching ikke afgørende betydning for indholdet af den anfægtede afgørelse (præmis 30 og 31).

Henvisning til: Domstolen, 3. december 1996, sag C-263/94, Portugal mod Rådet, Sml. I, s. 6177, præmis 79; Retten, 5. juni 1996, sag T-75/95, Giinzler Aluminiummod Kommissionen, Sml. II, s. 497, præmis 55.

Det følger af artikel 5, stk. 1, i bilag VII, der fastsætter en ydelse, som efter sin karakter er et fast beløb, at eftersom tjenestemandens bosættelse er sket på grundlag af de dokumenter, der er krævet i henhold til stk. 3, andet afsnit, i den samme bestemmelse, er han ikke forpligtet til at bevise, at han faktisk har afholdt udgifter (præmis 35 og 36).

Henvisning til: Domstolen, 9. november 1978, sag 140/77, Verhaaf mod Kommissionen, Sml. s. 2117, præmis 20; forslag til afgørelse fra generaladvokat Gordon Slynn ad Domstolens dom af 18. marts 1982, sag 90/91, Burg mod Domstolen, Sml. s. 983, på s. 995; Retten, 30. januar 1990, sag T-42/89, Yorck von Wartenburg mod Parlamentet, Sml. II, s. 31, præmis 23; Retten, 4. juli 1990. sag T-42/89 OPPO, Parlamentet mod Yorck von Wartenburg, Sml. II, s. 299, præmis 20; Retten, 12. december 1996, sag T-33/95, Lozano Palacios mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 1535, præmis 62; Retten, 12. december 1996, sag T-74/95, Monteiro da Silva mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 1559, præmis 62.

Konklusion:

Kommissionens afgørelse om ikke at udbetale bosættelsespenge til sagsøgeren, som meddelt ved notat af 17. maj 1995, annulleres.

Kommissionen betaler sagsøgeren bosættelsespenge i henhold til artikel 5, stk. 3, i bilag VII til vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber, med tillæg af rente 8% p.a. fra kravets fremsættelse.