ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nederlandene) den 3. maj 2019 — De Ruiter vof mod Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

(Sag C-361/19)

(2019/C 270/18)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

College van Beroep voor het Bedrijfsleven

Parter i hovedsagen

Sagsøger: De Ruiter vof

Sagsøgt: Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit

Præjudicielt spørgsmål

Er artikel 99, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013 (1) af 17. december 2013 om finansiering, forvaltning og overvågning af den fælles landbrugspolitik og artikel 73, stk. 4, litra a), i Kommissionens gennemførelsesforordning (EU) nr. 809/2014 (2) af 17. juli 2014 om gennemførelsesbestemmelser til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013 for så vidt angår det integrerede forvaltnings- og kontrolsystem, foranstaltninger til udvikling af landdistrikterne og krydsoverensstemmelse gyldige, for så vidt som det herved bestemmes, at det er året for konstateringen, der er afgørende ved fastlæggelsen af det år, for hvilket krydsoverensstemmelsesnedsættelsen skal beregnes, i en situation, hvor året for den manglende overholdelse af krydsoverensstemmelsesreglerne ikke er det samme som året for konstateringen heraf?

(1) EUT 2013, L 347, s. 549.

(2) EUT 2014, L 227, s. 69.
2)

Gælder forpligtelsen for en national domstol til at pålægge en støttemodtager at betale ulovlighedsrenter, jf. CELF-dommen, også beløb, som under omstændigheder som i den foreliggende sag er overført fra støttemodtageren til tilknyttede virksomheder i henhold til en offentligretlig forpligtelse, men som ved en endelig kommissionsafgørelse er kvalificeret som en fordel i TEUF artikel 107, stk. 1’s forstand til støttemodtageren?
C 270/20

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesgerichtshof (Tyskland) den 21. maj 2019 — VG Bild-Kunst mod Stiftung Preußischer Kulturbesitz

(Sag C-392/19)

(2019/C 270/23)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Bundesgerichtshof

Parter i hovedsagen

Revisionsappellant: VG Bild-Kunst

Revisionsindstævnt: Stiftung Preußischer Kulturbesitz

Præjudicielt spørgsmål

Kan den omstændighed, at et værk, som med rettighedshaverens samtykke er frit tilgængeligt på en internetside, indsættes på en tredjemands internetside ved hjælp af »framing«, kvalificeres som »overføring til almenheden« i den forstand, hvori udtrykket er anvendt i artikel 3, stk. 1, i direktiv 2001/29/EF (1), når værket indsættes på en sådan måde, at beskyttelsesforanstaltninger imod »framing«, som rettighedshaveren har iværksat eller foranlediget iværksat, omgås?

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF af 22.5.2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet (EFT 2001, L 167, s. 10).
Appellanten har indledningsvis gjort gældende, at der er sket tilsidesættelse af artikel 263, fjerde afsnit, TEUF, for så vidt som Retten ikke tog hensyn til den omstændighed, at Associazione GranoSalus har søgsmålskompetence i henhold til sannemslutningens medlemmers individuelle søgsmålskompetence, og dette eftersom den anfægtede gennemførelsesforordning (EU) nr. 2017/2324 »berører dem umiddelbart og individuelt« som »anfægtet regelfastsættende retsakt [som berører dem] umiddelbart […] og ikke indeholder gennemførelsesforanstaltninger«.

I denne henseende har sammenslutningen gjort gældende, at Retten begik en fejl i forbindelse med anvendelsen af den pågældende bestemmelse, for så vidt som den fastslog, at betingelsen om at være individuelt berørt ikke var opfyldt, fordi »det er i deres almindelige egenskab af forbrugere og borgere i Unionen, at visse af sagsøgerens medlemmer angiveligt er berørt af den anfægtede retsakt« (kendelsens præmis 57).

Denne kvalifikation af appellanten GranoSalus’ medlemmer er imidlertid forkert henset til sammenslutnings vedtægter, som gør, at sammenslutningens medlemmer, og via disse, sammenslutningen, er bærere af og fortalere for den interesse, som udgøres af beskyttelse af forbrugerne og landbrugsproducenterne ved hjælp af bl.a. aktioner »med henblik på, særligt på EU-plan, at kæmpe mod eventuelle forhøjelser af tærsklerne for mykotoksiner og andre forurenende stoffer, med henblik på at beskytte forbrugernes og navnlig børns sundhed«.

Eftersom betingelsen om at være individuelt berørt er opfyldt og eftersom denne betingelse føjer sig til betingelsen om at være umiddelbart berørt, begik Retten en fejl ved at tage stilling til dette punkt uden at tage hensyn hertil.
C 270/18

Sag anlagt den 16. maj 2019 — Europa-Kommissionen mod Kongeriget Spanien

(Sag C-384/19)

(2019/C 270/20)

Processprog: spansk

Parter

Sagsøger: Europa-Kommissionen (ved E. Manhaeve og E. Sanfrutos Cano, som befuldmægtigede)

Sagsøgt: Kongeriget Spanien

Sagsøgerens påstande

— Det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 7, stk. 1 og 5, og artikel 15, stk. 1, i direktiv 2007/60/EF (1) med hensyn til vandområdedistrikterne ES120 Gran Canaria, ES122 Fuerteventura, ES123 Lanzarote, ES124 Tenerife, ES125 La Palma, ES126 La Gomera og ES127 El Hierro.

— Det fastslås, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 10, stk. 1 og 2, i direktiv 2007/60/EF med hensyn til vandområdedistrikterne ES120 Gran Canaria, ES122 Fuerteventura og ES125 La Palma.

— Kongeriget Spanien tilpligtes at betale sagsomkostningerne.

Søgsmålsgrunde og væsentligste argumenter

Det fremgår af de oplysninger, som de spanske myndigheder har fremlagt, at Spanien ikke inden udløbet af den i direktivet fastsatte frist den 22. december 2015 har udarbejdet, færdiggjort og offentliggjort risikostyringsplanerne for oversvømmelser for vandområdedistrikterne ES120 Gran Canaria, ES122 Fuerteventura, ES123 Lanzarote, ES124 Tenerife, ES125 La Palma, ES126 La Gomera og ES127 El Hierro. Kommissionen har heller ikke modtaget kopi af nævnte planer som krævet i henhold til direktivets artikel 15, stk. 1.

Desuden er den offentlige oplysnings- og høringsfase for tre vandområdedistrikter — ES120 Gran Canaria, ES122 Fuerteventura og ES125 La Palma — endnu ikke blevet gennemført eller er i hvert fald ikke blevet afsluttet. Det er følgelig Kommissionens opfattelse, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til artikel 10, stk. 1 og 2, i direktiv 2007/60/EF med hensyn til disse tre vandområdedistrikter.

(1) Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2007/60/EF af 23.10.2007 om vurdering og styring af risikoen for oversvømmelser (EUT 2007, L 288, s. 27).
1)

Skal artikel 57, stk. 4, litra c) og g), jf. stk. 6 og 7, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/24/EU (1) af 26. februar 2014 om offentlige udbud og om ophævelse af direktiv 2004/18/EF fortolkes således, at de er til hinder for en anvendelse, hvorved den økonomiske aktør er forpligtet til af egen drift at levere bevis for de foranstaltninger, som denne aktør har truffet for at vise sin pålidelighed?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Ondernemingsrechtbank Antwerpen (Belgien) den 10. maj 2019 –Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers CVBA (SABAM) mod Weareone.World BVBA og Wecandance NV

(Sag C-372/19)

(2019/C 270/19)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

Ondernemingsrechtbank Antwerpen

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Belgische Vereniging van Auteurs, Componisten en Uitgevers CVBA (SABAM)

Sagsøgte: Weareone.World BVBA og Wecandance NV

Præjudicielle spørgsmål

Skal artikel 102 TEUF, eventuelt sammenholdt med artikel 16 i direktiv 2014/26/EU (1) om kollektiv forvaltning af ophavsret og beslægtede rettigheder samt multiterritoriale licenser for rettigheder til musikværker med henblik på onlineanvendelse i det indre marked fortolkes således, at der er tale om misbrug af en dominerende stilling, hvis et selskab, der forvalter ophavsrettigheder, og som i en medlemsstat har et faktisk monopol, over for arrangører af musikeventer anvender en model for vederlag for retten til overføring af musikværker til almenheden, der blandt andet er baseret på omsætningen,

1) og som bygger på en fast tarif med trin i stedet for en tarif, der (ved hjælp af tidssvarende tekniske hjælpemidler) tager hensyn til den præcise andel af musik fra forvaltningsselskabets repertoire, der afspilles under eventet,

2) og som lader licensvederlagene afhænge af eksterne faktorer såsom blandt andet prisen for adgang, prisen på mad og drikkevarer, budgettet til kunstnerne for deres optræden og budgettet til andre elementer, såsom dekorationer?

(1) EUT 2014, L 84, s. 72.
3)

Skal artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder fortolkes således, at når: — en retsundergiven, som pålægges en administrativ bøde af den kompetente myndighed i den bistandssøgte medlemsstat på grund af manglende overholdelse af et administrativt påbud om at afgive oplysninger i forbindelse med en udveksling af oplysninger mellem nationale skattemyndigheder i henhold til direktiv 2011/16, hvilket påbud ikke i sig selv kan gøres til genstand for prøvelse inden for rammerne af et søgsmål i henhold til den bistandssøgte medlemsstats nationale ret, anfægter lovligheden af dette påbud inden for rammerne af et søgsmål anlagt til prøvelse af afgørelsen om bødepålæg, og — vedkommende først har fået kendskab til det minimum af oplysninger, der er fastsat i artikel 20, stk. 2, i direktiv 2011/16, i forbindelse med det søgsmål, der er anlagt til prøvelse af afgørelsen om bødepålæg, skal denne retsundergivne — efter at det inden for rammerne af søgsmålet anlagt til prøvelse af afgørelsen om bødepålæg er blevet endeligt fastslået, at påbuddet om at afgive oplysninger og afgørelsen om pålæggelse af sanktioner er gyldige — skal indrømmes en udsættelse med betalingen af bøden med henblik på, efter således at have fået kendskab til oplysningerne vedrørende den forventede relevans, som er blevet endeligt bekræftet af den kompetente domstol, at kunne efterkomme påbuddet om at afgive oplysninger?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af College van Beroep voor het Bedrijfsleven (Nederlandene) den 3. maj 2019 — Crown Van Gelder BV mod Autoriteit Consument en Markt

(Sag C-360/19)

(2019/C 270/17)

Processprog: nederlandsk

Den forelæggende ret

College van Beroep voor het Bedrijfsleven

Parter i hovedsagen

Appellant: Crown Van Gelder BV

Indstævnt: Autoriteit Consument en Markt

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 37, stk. 11, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72/EF (1) af 13. juli 2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 2003/54/EF fortolkes således, at denne bestemmelse også giver en part klageret over for den nationale netforvalter (transmissionssystemoperatør), såfremt parten ikke har tilslutning til den nationale netforvalters (transmissionssystemoperatørs) net, men kun en tilslutning til et regionalt net (distributionssystem), hvor strømleveringen går i stå på grund af en strømafbrydelse i det nationale net (transmissionssystem), som forsyner det regionale net (distributionssystem)?

(1) EUT 2009, L 211, s. 55.
Retten foretog ikke en korrekt retlig vurdering af rammerne for meddelelsen og fastslog med urette, at Kommissionens meddelelse indebar, at fristen i artikel 263 TEUF begyndte at løbe. Denne tilgang fra Retten er også i strid med retssikkerhedsprincippet.

Rumænien har gjort gældende, at enhver fejl vedrørende de afgørende elementer i en afgørelse såsom afgørelse 2018/873 kan have en skadelig virkning på meddelelsen og rejse alvorlige problemer vedrørende retssikkerhedsprincippet. Det er følgelig tilstrækkeligt, at der foreligger fejl, som dem, der blev fastslået af Retten, at Kommissionens meddelelse ikke indebærer, at fristen i henhold til artikel 263 begynder at løbe.

Retten kvalificerede forskellen mellem den offentliggjorte udgave og den udgave, der blev meddelt ved afgørelse 2018/873, som minimal, idet den støttede sig på den omstændighed, at denne forskel ikke kunne påvirke forståelsen af afgørelsens ordlyd, for så vidt som ordet »beløb« kun kunne svare til korrektionstypen »det anslåede beløb«. Henset til, at denne korrektionstype ikke findes, finder Rumænien, at den retlige argumentation fra Retten er fejlagtig, at dette indvirker negativt på forståelsen af ordlyden af afgørelse 2018/873, og at meddelelsen blev kompromitteret.
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Conseil d’État (Frankrig) den 24. maj 2019 — Société Générale SA mod Ministre de l’Action et des Comptes publics

(Sag C-403/19)

(2019/C 270/25)

Processprog: fransk

Den forelæggende ret

Conseil d’État

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Société Générale SA

Sagsøgt: Ministre de l’Action et des Comptes publics

Præjudicielt spørgsmål

Indebærer den omstændighed, at anvendelsen af [skatteregler] med henblik på at kompensere for dobbeltbeskatningen af udbytte, der udloddes til et selskab, der er selskabsskattepligtigt i den medlemsstat, hvor det er hjemmehørende, af et selskab, der er hjemmehørende i en anden medlemsstat, og på grund af denne medlemsstats udøvelse af sin kompetence på beskatningsområdet er undergivet kildebeskatning, henset til artikel 56 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab, nu artikel 63 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, vil kunne opretholde en ugunstig virkning til skade for transaktioner omfattende udenlandske selskabers værdipapirer, som gennemføres af selskaber, der er selskabsskattepligtige i den første medlemsstat, at den første medlemsstat, når den har valgt at kompensere for dobbeltbeskatningen, går videre end til at give afkald på at opkræve de skatteindtægter, som den ville have opnået ved at opkræve selskabsskat af det pågældende udbytte?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD) (Portugal) den 17. maj 2019 — MK mod Autoridade Tributária e Aduaneira

(Sag C-388/19)

(2019/C 270/22)

Processprog: portugisisk

Den forelæggende ret

Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa — CAAD)

Parter i hovedsagen

Sagsøger: MK

Sagsøgt: Autoridade Tributária e Aduaneira

Præjudicielt spørgsmål

Skal bestemmelserne i artikel 12, 56, 57 og 58 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab [nu artikel 18, 63, 64 og 65 i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde] fortolkes således, at de er til hinder for en national lovgivning som den i denne sag omhandlede (artikel 43, stk. 2, i lov om beskatning af fysiske personers indkomst, vedtaget ved lovdekret nr. 442-A/88 af 30.11.1988, som affattet ved lov nr. 109-B/2001 af 27.12.2001), med de ændringer, som er indført ved lov nr. 67-A/2007 af 31. december 2007 ved indsættelsen af stk. 7 og 8 (nu stk. 9 og 10) i lovens artikel 72, med henblik på at muliggøre, at avancer ved salg af fast ejendom beliggende i en medlemsstat (Portugal) foretaget af en person, som er hjemmehørende i en anden EU-medlemsstat (Frankrig), efter valg ikke pålægges en større skattebyrde end den, der for samme form for transaktion ville blive pålagt avancer, som realiseres af en person, der er hjemmehørende i den stat, hvori den faste ejendom er beliggende?
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Riigikohus (Estland) den 29. maj 2019 — Maksu- ja Tolliamet mod Heavyinstall OÜ

(Sag C-420/19)

(2019/C 263/38)

Processprog: estisk

Den forelæggende ret

Riigikohus

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Maksu- ja Tolliamet

Den pågældende person: Heavyinstall OÜ

Præjudicielt spørgsmål

Skal artikel 16 i Rådets direktiv 2010/24/EU af 16. marts 2010 om gensidig bistand ved inddrivelse af fordringer i forbindelse med skatter, afgifter og andre foranstaltninger (1) fortolkes således, at retten i den bistandssøgte medlemsstat ved afgørelsen angående denne anmodning på grundlag af national ret (hvilket den bistandssøgte ret har mulighed for i henhold til artikel 16, første punktum) er bundet til rettens opfattelse i den bistandssøgende myndigheds etableringsstat med hensyn til behovet og muligheden for retsbevarende foranstaltninger, når retten er blevet forelagt et dokument, som indeholder denne opfattelse (artikel 16, stk. 1, andet afsnit, sidste punktum, hvorefter dette dokument hverken skal anerkendes, suppleres eller erstattes)?

(1) EUT 2010, L 84, s. 1.
3)

Skal der ved besvarelsen af det andet spørgsmål tages hensyn til, at den afgiftspligtige person, der ikke er etableret i tilbagebetalingsmedlemsstaten, på grund af udformningen af den elektroniske portal i etableringsstaten og tilbagebetalingsmedlemsstatens formular med rimelighed, set ud fra en fornuftig ansøgers synsvinkel, kunne antage, at det var tilstrækkeligt for en korrekt og i hvert fald formelt fuldstændig og rettidig anmodning at anføre et andet registreringsnummer end fakturanummeret for at gøre det muligt at identificere den faktura, som var genstand for anmodningen?
—

Det fastslås, at sagen kunne antages til realitetsbehandling, og at den er begrundet, for så vidt som appellanten har anfægtet foranstaltning nr. 12 (indbetaling til lufthavnen Frankfurt-Hahns (1) kapitalreserve) med den begrundelse, at der med denne foranstaltning finansieres driftsstøtte til lufthavnen Frankfurt-Hahn.
2)

Såfremt det første spørgsmål besvares bekræftende, er det da nødvendigt for, at varemærket kan anses for at have særpræg, at det adskiller sig væsentligt fra normen eller sædvanen i den berørte erhvervssektor?
C 280/30

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af High Court (Irland) den 17. juni 2019 — Friends of the Irish Environment Limited mod Commissioner for Environmental Information

(Sag C-470/19)

(2019/C 280/41)

Processprog: engelsk

Den forelæggende ret

High Court (Irland)

Parter i hovedsagen

Appellant: Friends of the Irish Environment Limited

Appelindstævnt: Commissioner for Environmental Information

Første procesdeltager: The Courts Service of Ireland

Præjudicielt spørgsmål

Er kontrol med aktindsigt i sagsakter i sager, hvor der er afsagt endelig dom, hvor fristen for appel er udløbet, og der ikke verserer en appel eller er fremsat en anmodning om genoptagelse, men hvor genoptagelse under særlige omstændigheder er mulig, udøvelse af dømmende myndighed som omhandlet i artikel 2, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2003/4/EF (1) af 28. januar 2003 om offentlig adgang til miljøoplysninger og om ophævelse af Rådets direktiv 90/313/EØF?

(1) EUT 2003, L 41, s. 26.
2)

Uanset svaret på det første spørgsmål, kan bestemmelserne i forordning 2016/679, navnlig princippet om »integritet og fortrolighed«, jf. nævnte forordnings artikel 5, stk. 1, litra f), fortolkes som et forbud mod, at medlemsstaterne fastsætter, at oplysninger om de point, der pålægges førere for færdselsforseelser, er tilgængelige for offentligheden, og at de pågældende oplysninger kan behandles ved at videregives?
C 280/25

Appel iværksat den 24. maj 2019 af Europa-Kommissionen til prøvelse af dom afsagt af Retten (Syvende Afdeling) den 20. marts 2019 i sag T-237/17, Spanien mod Kommissionen

(Sag C-406/19 P)

(2019/C 280/33)

Processprog: spansk

Parter

Appellant: Europa-Kommissionen (ved F. Castillo de la Torre og J. Aquilina, som befuldmægtigede)

Den anden part i appelsagen: Kongeriget Spanien

Appellanten har nedlagt følgende påstande

Kommissionen har nedlagt påstand om, at punkt 1 i konklusionen i den appellerede dom ophæves, og at søgsmålet i første instans forkastes, eller, subsidiært, at sagen hjemvises til Retten.

Et enkelt anbringende

Retten har begået en retlig fejl med hensyn til anvendelsen af bevisbyrden i forbindelse med anvendelsen af faste korrektioner i henhold til artikel 52, stk. 2, i Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 1306/2013 af 17. december 2013 om finansiering, forvaltning og overvågning af den fælles landbrugspolitik og om ophævelse af Rådets forordning (EØF) nr. 352/78, (EF) nr. 165/94, (EF) nr. 2799/98, (EF) nr. 814/2000, (EF) nr. 1290/2005 og (EF) nr. 485/2008 (1).

(1) EUT 2013, L 347, p. 549.
C 280/31

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Kammergericht Berlin (Tyskland) den 26. juni 2019 — Straffesag mod NJ

(Sag C-489/19)

(2019/C 280/43)

Processprog: tysk

Den forelæggende ret

Kammergericht Berlin

Parter i hovedsagen

Sagsøger: Generalstaatsanwaltschaft Berlin

Sagsøgt: NJ

Præjudicielt spørgsmål

Er en anklagemyndigheds afhængighed af instruktioner til hinder for, at den gyldigt kan udstede en europæisk arrestordre (1), også i tilfælde, hvor denne afgørelse er underlagt en omfattende domstolsprøvelse forud for fuldbyrdelsen af den europæiske arrestordre?

(1) Rådets rammeafgørelse af 13.6.2002 om den europæiske arrestordre og om procedurerne for overgivelse mellem medlemsstaterne (EFT 2002, L. 190, s. 1).
1)

Skal Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/23/EU af 26. februar 2014 om tildeling af koncessionskontrakter (1) fortolkes således, at det er til hinder for, at en medlemsstats lovgivning med henblik på at sikre etiske offentlige indkøb kan undlade at give en økonomisk aktør, der ved endelig dom er dømt for en særlig grov overtrædelse, og som af denne grund er udelukket fra at deltage i procedurerne for tildeling af koncessionskontrakter i en periode på fem år, mulighed for at fremlægge dokumentation for, at de foranstaltninger, som denne har truffet, er tilstrækkelige til over for den ordregivende myndighed at bevise aktørens pålidelighed på trods af, at denne udelukkelsesgrund foreligger?
4)

Er artikel 7, stk. 1, eller andre bestemmelser i forordning nr. 261/2004 til hinder for anvendelsen af bestemmelser i national ret om opfyldelse af forpligtelser, der kan medføre, at et søgsmål anlagt af en passager eller den, som er indtrådt i den pågældendes rettigheder, afvises udelukkende af den grund, at kravet fejlagtigt blev fremsat i den nationale valuta på passagerens bopæl, i stedet for i euro i overensstemmelse med forordningens artikel 7, stk. 1?
1)

Skal artikel 44 i direktiv 2006/112 (1) fortolkes således, at en afgiftspligtig person skal anses for »en afgiftspligtig person, der handler i denne egenskab«, når denne person, som driver ikke-økonomisk virksomhed, der består i køb og salg af aktier og andre værdipapirer i forbindelse med forvaltningen af en velgørende fonds midler, erhverver investeringsforvaltningsydelser fra en person uden for Fællesskabet udelukkende med henblik på sådan virksomhed?
C 280/19

Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Tribunal Superior de Justicia de Castilla La Mancha (Spanien) den 16. april 2019 — R.C.C. mod M.O.L.

(Sag C-314/19)

(2019/C 280/26)

Processprog: spansk

Den forelæggende ret

Tribunal Superior de Justicia de Castilla La Mancha

Parter i hovedsagen

Sagsøger: R.C.C.

Sagsøgt: M.O.L.

Præjudicielt spørgsmål

Finder artikel 1, stk. 1, litra a), i Rådets direktiv 2001/23 (1) [/EF af 12. marts 2001 om tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om varetagelse af arbejdstagernes rettigheder i forbindelse med overførsel af virksomheder eller bedrifter eller af dele af virksomheder eller bedrifter] og således direktivets indhold anvendelse i en situation, hvor indehaveren af en notarvirksomhed, som er offentligt ansat og samtidig privat virksomhedsleder for sine ansatte — idet dette arbejdsgiverforhold er omfattet af den almindelige arbejdsmarkedslovgivning og af en sektorspecifik overenskomst — efterfølger en anden tidligere indehaver af notarvirksomheden, der fratræder, og overtager dennes protokol, fortsætter med at udøve virksomhed på det samme arbejdssted med den samme materielle struktur og overtager det personale, som arbejdede for den notar, der tidligere havde stillingen?

(1) EUT 2001, L 82, s. 16.
2)

Skal denne bestemmelse endvidere fortolkes således, at der under disse omstændigheder ikke påhviler den regionale myndighed, der ejer køretøjet, en forpligtelse til at tegne en forsikring for køretøjet, uanset at dette påvirker det erstatningsansvar, som [garanti]fonden påtager sig over for skadelidte tredjeparter?