KENDELSE AFSAGT AF PRAESIDENTEN FOR RETTEN I FOERSTE INSTANS DEN 16. DECEMBER 1994. - NORMAN MCCUTCHEON M. FL. MOD RAADET FOR DEN EUROPAEISKE UNION. - DELVIS SLETTELSE. - SAG T-541/93.



Samling af Afgørelser 1994 side II-01235



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse



Nøgleord

++++

Retspleje ° sagsomkostninger ° annullationssoegsmaal til proevelse af forordning nr. 2187/93 om tilbud om erstatning til visse maelkeproducenter, som midlertidigt har vaeret forhindret i at udoeve deres virksomhed ° sagen haevet paa baggrund af en erklaering fra sagsoegte for Retten om, hvorledes sagsoegte vil forholde sig, saafremt forordningen maatte blive annulleret i forbindelse med en anden sag ° betingelserne for at paalaegge den anden part at betale sagens omkostninger ikke opfyldt ° ophaevelse af omkostningerne

(Rettens procesreglement, art. 87, stk. 5; Raadets forordning nr. 2187/93)

Sammendrag

En erklaering fra institutionernes side, som er blevet tilfoert retsbogen under en sag for Retten, og hvori institutionerne tager stilling til konsekvenserne af en eventuel annullation af forordning nr. 2187/93 om tilbud om erstatning til visse maelkeproducenter, som midlertidigt har vaeret forhindret i at udoeve deres virksomhed ° nemlig at alle beroerte producenter, ogsaa selv om de ikke var part i den sag, som foerte til annullationen af forordningen, vil have krav paa en erstatning beregnet uden hensyntagen til begraensningerne i forordningens artikel 8 og 14 ° kan have faaet visse af de sagsoegere, som havde anlagt sag med paastand om annullation af forordningen, til at haeve sagen, da den skabte klarhed over Raadets opfattelse med hensyn til foelgerne af en accept af tilbuddet om erstatning i henhold til den omtvistede forordning, saafremt denne maatte blive annulleret.

Erklaeringen er dog ikke af en saadan karakter, at den kan begrunde, at Raadet paalaegges at betale sagsoegernes omkostninger i henhold til artikel 87, stk. 5, i Rettens procesreglement. Herefter boer hver part baere sine egne omkostninger.

Dommens præmisser

1 Ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 14. oktober 1993 har Norman McCutcheon og de andre sagsoegere, der er naevnt i bilaget til naervaerende kendelse, i medfoer af EOEF-traktatens artikel 173 anlagt sag med paastand om annullation af Raadets forordning (EOEF) nr. 2187/93 af 22. juli 1993 om tilbud om erstatning til visse producenter af maelk og mejeriprodukter, som midlertidigt har vaeret forhindret i at udoeve deres virksomhed (EFT L 196, s. 6, herefter benaevnt "forordning nr. 2187/93"), navnlig forordningens artikel 8 og 14.

2 Ved saerskilt dokument registreret paa Rettens Justitskontor den 19. november 1993 har sagsoegerne fremsat begaering om foreloebige forholdsregler dels med henblik paa udsaettelse af gennemfoerelsen af forordning nr. 2187/93, navnlig forordningens artikel 14, stk. 4, dels med henblik paa at faa fastslaaet, at sagsoegerne kan faa udbetalt den faste erstatning i henhold til samme forordning uden at skulle haeve de sager, der er anlagt ved Retten.

3 Ved kendelse af 1. februar 1994 har Rettens praesident bestemt, at begaeringen om foreloebige forholdsregler ikke tages til foelge, og udsat afgoerelsen om sagens omkostninger (sagerne T-278/93 R og T-555/93 R, T-280/93 R og T-541/93 R, Jones m.fl. mod Raadet og Kommissionen, Sml. II, s. 11).

4 Ved skrivelse registreret paa Rettens Justitskontor den 5. januar 1994 har Kommissionen fremsat begaering om tilladelse til at intervenere i sagen til stoette for sagsoegtes paastande. Ved kendelse af 30. august 1994 har formanden for Rettens Anden Afdeling taget begaeringen til foelge.

5 Ved skrivelse registreret paa Rettens Justitskontor den 2. marts 1994 har Det Forenede Kongerige fremsat begaering om tilladelse til at intervenere i sagen til stoette for sagsoegtes paastande. Ved kendelse af 30. august 1994 har formanden for Rettens Anden Afdeling taget begaeringen til foelge.

6 Ved skrivelser registreret paa Rettens Justitskontor mellem den 25. februar og den 7. oktober 1994 har sagsoegerne, med undtagelse af Gregory Walsh, Patrick Hefferman, Thomas Fitzsimons, Patrick Wall, Patrick Griffin, John Harris, Sean Coughlan og James Conaughton, meddelt, at de haever sagen.

7 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 5, foerste punktum, paalaegges det den part, som haever sagen, at betale sagens omkostninger, saafremt den anden part har nedlagt paastand herom. I denne sag har sagsoegerne imidlertid anmodet om, at Retten anvender bestemmelsen i artikel 87, stk. 5, andet punktum, hvorefter den anden part kan paalaegges at betale sagens omkostninger, hvis dette findes berettiget som foelge af denne parts forhold. Sagsoegernes begaering omfatter ogsaa omkostningerne i forbindelse med sagen om foreloebige forholdsregler.

8 I skrivelser registreret paa Rettens Justitskontor mellem den 19. maj 1994 og den 4. november 1994 har Raadet modsat sig sagsoegernes begaering vedroerende sagens omkostninger. I skrivelse registreret paa Justitskontoret den 4. november 1994 har Kommissionen, som i henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 4, skal baere sine egne omkostninger, ligeledes anfaegtet sagsoegernes argumenter med hensyn til begaeringen om, at Raadet tilpligtes at betale sagens omkostninger.

9 Sagsoegerne har til stoette for deres begaering i det vaesentlige fremfoert tre argumenter. De har for det foerste anfoert, at det er Raadet og Kommissionen, der er ansvarlige for de mange sager vedroerende maelkekvoterne, fordi de i forordning nr. 2187/93 paaberaabte sig foraeldelsen over for producenter i sagsoegernes situation. Desuden skal producenterne i henhold til forordningens artikel 14 for at faa udbetalt den tilbudte erstatning give afkald paa enhver form for yderligere krav mod faellesskabsinstitutionerne for det tab, der er genstand for tilbuddet om erstatning. Der gives saaledes ikke i henhold til forordningen et tilbud om erstatning, der kan daekke de reelle tab. Efter sagsoegernes opfattelse medfoerer dette, at de fratages deres ret til at faa erstattet en del af de tab, de mener at have lidt. For det andet har sagsoegerne gjort gaeldende, at naar Kommissionen ved forordning (EOEF) nr. 2648/93 af 28. september 1993 om gennemfoerelsesbestemmelser til forordning nr. 2187/93 (EFT L 243, s. 1, herefter benaevnt "forordning nr. 2648/93") accepterede ° med et fast beloeb ° at refundere alle maelkeproducenters udgifter til advokatsalaerer vedroerende ydelser praesteret inden meddelelsen af 5. august 1992 (EFT C 198, s. 4), skal den ud fra en analogislutning ogsaa betale de advokatomkostninger, der er opstaaet efter den 5. august 1992, da denne advokatbistand viste sig at vaere noedvendig for at forbedre producenternes stilling. For det tredje har sagsoegerne anfoert, at det fremgaar af kendelsen i sagen Jones m.fl. mod Raadet og Kommissionen, jf. ovenfor, navnlig kendelsens praemis 52, at saafremt de i hovedsagerne anfaegtede bestemmelser i forordning nr. 2187/93 kendes ulovlige, vil en accept af tilbuddet om erstatning i henhold til forordningen ikke faa nogen negative foelger for sagsoegerne. Dette skyldes en erklaering herom fra Raadets og Kommissionens befuldmaegtigede under retsmoedet, som er gengivet i kendelsens praemis 51. Sagsoegerne finder, at de paa baggrund af den oegede retssikkerhed, kendelsen har givet dem, nu kan haeve sagen.

10 Raadet har med hensyn til sagsoegernes foerste argument gjort gaeldende, at det var fuldstaendig unoedvendigt at anlaegge flere individuelle sager med paastand om annullation af forordning nr. 2187/93, da en eventuel annullation af forordningen fra Rettens side ville have virkning erga omnes. Kommissionen har anfoert, at det ikke var noedvendigt at anlaegge annullationssoegsmaal, for at sagsoegerne kunne opnaa erstatning for deres tab. Sagsoegerne har helt frivilligt valgt at haeve sagen for at modtage den i henhold til forordning nr. 2187/93 tilbudte erstatning, og deres handling skyldes ikke, at institutionerne har aendret standpunkt.

11 For saa vidt angaar de to andre argumenter har Raadet og Kommissionen gjort gaeldende, at det i kendelsen i sagen Jones m.fl. mod Raadet og Kommissionen alene fastslaas, at institutionerne skal traeffe alle de noedvendige foranstaltninger til opfyldelse af en eventuel dom fra Retten eller Domstolen, hvorved forordning nr. 2187/93 annulleres paa grund af en forkert anvendelse af reglerne om foraeldelse i EOEF-statutten for Domstolen. Kendelsen kan paa ingen maade begrunde, at sagsoegerne har haevet det af dem anlagte annullationssoegsmaal. Tilbuddet om betaling af advokatomkostninger i forordning nr. 2648/93 forudsaetter en accept af tilbuddet om erstatning paa de i forordning nr. 2187/93 naermere fastlagte vilkaar, og det kan ikke anvendes uden for denne sammenhaeng.

12 Indledningsvis bemaerkes, at den faste erstatning i henhold til artikel 8 i forordning nr. 2187/93 kun tilbydes for den periode, for hvilken retten til erstatning ikke er foraeldet, og at den i artikel 43 i EOEF-statutten for Domstolen fastsatte foraeldelsesfrist paa fem aar for krav, der stoettes paa ansvar uden for kontraktforhold, anses for afbrudt paa datoen for fremsaettelsen af producentens krav over for en af Faellesskabets institutioner, paa datoen for sagens anlaeg ved Domstolen eller senest den 5. august 1992, som er datoen for den meddelelse, hvorved Raadet og Kommissionen forpligtede sig til at anvende Domstolens dom af 19. maj 1992 (forenede sager C-104/89 og C-37/90, Mulder m.fl. mod Raadet og Kommissionen, Sml. I, s. 3061) paa alle de beroerte maelkeproducenter. I henhold til artikel 14 i forordning nr. 2187/93 indebaerer en accept af tilbuddet om erstatning et afkald paa enhver form for yderligere krav mod faellesskabsinstitutionerne for det tab, der er genstand for erstatningskravene.

13 Under sagen om foreloebige forholdsregler i denne sag og i tilsvarende sager har Raadet ° og Kommissionen, der er sagsoegt i visse af disse sager ° under den skriftlige forhandling erklaeret, at den omstaendighed, at sagsoegerne har accepteret tilbuddet om erstatning og givet afkald paa enhver form for yderligere krav mod institutionerne, ikke noedvendigvis er ensbetydende med, at de har mistet ethvert krav paa erstatning for hele den periode, for hvilken de mener at have saadanne krav, saafremt Retten eller Domstolen maatte naa frem til, at bestemmelserne om foraeldelse i artikel 8 i forordning nr. 2187/93 er ulovlige. Efter Raadets opfattelse vil der under saadanne omstaendigheder som udgangspunkt kunne kraeves erstatning for hele perioden.

14 Under retsmoedet den 6. januar 1994 i de naevnte sager om foreloebige forholdsregler accepterede Raadets og Kommissionens befuldmaegtigede, at en tilsvarende erklaering blev tilfoert retsbogen (jf. kendelsen i sagen Jones m.fl. mod Raadet og Kommissionen, praemis 51).

15 Herefter kan det ikke afvises, at denne stillingtagen fra institutionernes side, selv om begaeringen om foreloebige forholdsregler ikke blev taget til foelge, kan have faaet sagsoegerne til at haeve sagen, da den skabte klarhed over Raadets og Kommissionens opfattelse med hensyn til foelgerne af en accept af tilbuddet om erstatning i henhold til den omtvistede forordning, saafremt denne maatte blive annulleret.

16 Erklaeringen er dog ikke af en saadan karakter, at den kan begrunde, at Raadet paalaegges at betale sagsoegernes omkostninger i henhold til artikel 87, stk. 5, i Rettens procesreglement. Herefter boer hver part baere sine egne omkostninger. Forordning nr. 2648/93 er herved uden betydning, da den blot i artikel 2 hjemler betaling af advokatomkostninger opstaaet foer den 5. august 1992.

Afgørelse

Af disse grunde

bestemmer

RETTENS PRAESIDENT

1) Norman McCutcheon og de andre maelkeproducenter, der er naevnt i bilaget til naervaerende kendelse, med undtagelse af Gregory Walsh, Patrick Hefferman, Thomas Fitzsimons, Patrick Wall, Patrick Griffin, John Harris, Sean Coughlan og James Connaughton, slettes af listen over sagsoegere i sag T-541/93.

2) Hver part baerer sine egne omkostninger, herunder omkostningerne i forbindelse med sagen om foreloebige forholdsregler.

3) Intervenienterne baerer deres egne omkostninger.

Saaledes bestemt i Luxembourg, den 16. december 1994.