ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
23

Det er på denne baggrund, at Tribunal Superior de Justicia de Madrid (øverste regionale domstol i Madrid, Spanien) har besluttet at udsætte sagen og at forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål: »1) Skal den godtgørelse, der udbetales ved ophøret af en tidsbegrænset [ansættelses]kontrakt, anses for at være omfattet af de ansættelsesvilkår, der henvises til i [rammeaftalens] § 4, stk. 1? 2) Hvis denne godtgørelse anses for at være omfattet af [nævnte] ansættelsesvilkår, skal arbejdstagere, som har en ansættelseskontrakt, der er indgået direkte mellem den pågældende og en arbejdsgiver, eller som indgår i et ansættelsesforhold, etableret direkte mellem den pågældende og en arbejdsgiver, når tidspunktet for ansættelseskontraktens eller ansættelsesforholdets udløb er fastlagt ud fra objektive kriterier, såsom en bestemt dato, fuldførelsen af en bestemt opgave eller indtrædelsen af en bestemt begivenhed, ved kontraktens udløb da modtage den samme godtgørelse som en sammenlignelig fastansat med en tidsubegrænset ansættelseskontrakt, hvis ophøret af kontrakten er begrundet i objektive forhold? 3) Såfremt arbejdstagere med et tidsbegrænset ansættelsesforhold har ret til at modtage den samme godtgørelse som en tidsubegrænset fastansat, hvis ophøret af kontrakten er begrundet i objektive forhold, skal artikel 49, stk. 1, litra c), i lov om arbejdstageres rettigheder da anses for at være en korrekt gennemførelse af Rådets direktiv 1999/70[...], eller er denne bestemmelse diskriminerende og i strid med dette direktiv, idet den undergraver direktivets formål og effektive virkning? 4) Såfremt der ikke foreligger objektive forhold, der kan begrunde, at arbejdstagere, der er ansat i henhold til en kontrakt, som i det væsentlige har til formål at erstatte en arbejdstager, der har ret til at bevare sin stilling, fratages retten til at modtage en godtgørelse i forbindelse med ophøret af deres midlertidige ansættelseskontrakt, er den sondring, som lov om arbejdstagere foretager mellem ansættelsesvilkårene for disse arbejdstagere og vilkårene for ikke blot fastansatte, men ligeledes øvrige arbejdstagere med en tidsbegrænset ansættelse, da diskriminerende?«
75

De ovennævnte situationer er kendetegnet ved den omstændighed, at selv om de er reguleret af lovgivning, der a priori henhører under medlemsstaternes kompetence, nemlig lovgivning vedrørende indrejse- og opholdsret for tredjelandsstatsborgere uden for anvendelsesområdet for de bestemmelser i afledt ret, som under visse betingelser foreskriver, at en sådan ret skal tildeles, har de imidlertid en indre sammenhæng med retten til fri bevægelighed og ophold for en unionsborger, som er til hinder for, at disse tredjelandsstatsborgere nægtes indrejse- og opholdsret i den medlemsstat, hvor denne unionsborger har bopæl, for ikke at gribe ind i denne frihed (jf. i denne retning dom af 8.11.2012, Iida, C-40/11, EU:C:2012:691, præmis 72, og af 8.5.2013, Ymeraga m.fl., C-87/12, EU:C:2013:291, præmis 37).
34

Det Forenede Kongeriges regering er af den opfattelse, at den omstændighed, at der er begået et strafbart forhold, kan indebære, at en sag falder uden for anvendelsesområdet for det princip, som Domstolen fastslog i dom af 8.3.2011, Ruiz Zambrano (C-34/09, EU:C:2011:124). Skulle Domstolen imidlertid finde, at dette princip finder anvendelse i en situation som den i hovedsagen omhandlede, vil det være undergivet begrænsninger. Det Forenede Kongeriges regering har i denne henseende gjort gældende, at afgørelsen om at udvise CS på grund af strafbar adfærd af en vis grovhed modsvarer et hensyn til den offentlige orden, for så vidt som denne adfærd udgør en klar trussel mod en legitim interesse for denne medlemsstat, nemlig respekten for social samhørighed og for medlemsstatens samfundsmæssige værdier. Denne regering har således anført, at Court of Appeal (England & Wales) (Criminal Division) (appeldomstol (England og Wales) (afdelingen for straffesager), Det Forenede Kongerige) i det foreliggende tilfælde anerkendte, at den berørte part havde begået et groft strafbart forhold, i den afgørelse, hvorved den forkastede CS’ appel af den dom, hvorved hun idømtes en fængselsstraf.
Lovens § 7 indeholder følgende definitioner:

»2) Indførsel af en punktafgiftspligtig vare: indførsel af en punktafgiftspligtig vare på nationalt område, enten direkte fra et tredjeland eller via en eller flere medlemsstater, idet den pågældende indførsel – såfremt varen indføres i landet inden for rammerne af en toldprocedure – anses for at have fundet sted på tidspunktet for toldprocedurens afslutning, hvorved den nævnte vare overgår til forbrug i overensstemmelse med toldbestemmelserne.

7/I) Uretmæssig frigivelse fra en afgiftssuspensionsordning: enhver handling eller omstændighed, som i forbindelse med punktafgiftspligtige varer, der er under en af Fællesskabets suspensionsprocedurer eller ‑ordninger, ikke giver mulighed for at fritage for den suspenderede forpligtelse til at afregne og indbetale afgiften i henhold til § 21, stk. 1, eller § 26/B, stk. 3.

22) Overgang til forbrug: en punktafgiftspligtig vares frigivelse fra et afgiftsoplag, en anden medlemsstats afgiftsoplag eller en afgiftsfritaget brugers forretningssted – med undtagelse af de tilfælde, hvor varens bestemmelsessted er et afgiftsoplag, en anden medlemsstats afgiftsoplag, en erhvervsdrivende registreret i en anden medlemsstat, et tredjeland eller en afgiftsfritaget bruger – en registreret erhvervsdrivendes modtagelse af den punktafgiftspligtige vare, en producents bulksalg af druevin i et afgiftsoplag, opfyldelse af en toldformalitet, der i overensstemmelse med toldbestemmelserne har til følge at lade en punktafgiftspligtig vare, som er blevet indført fra et tredjeland, overgå til forbrug, eller en hvilken som helst foranstaltning fra toldmyndighedens side, som indebærer en pligt til at anse den punktafgiftspligtige vare for at være overgået til forbrug i overensstemmelse med toldbestemmelserne, så længe den punktafgiftspligtige vare efter toldformaliteten eller foranstaltningen ikke opmagasineres i et toldoplag eller hos en afgiftsfritaget bruger eller af en registreret speditør sendes til et af de i § 18, stk. 1, opregnede bestemmelsessteder i medfør af § 18, stk. 2.«
3

Fusionsmarkedsordningsforordningens artikel 7 med overskriften »Referencetærskler« bestemmer: »1. Der er fastsat følgende referencetærskler: a) for kornsektoren 101,31 EUR/t, gælder for engrosleddet for varer leveret til lager, ikke aflæsset b) for uafskallet ris 150 EUR/t for standardkvaliteten som defineret i bilag III, punkt A, gælder for engrosleddet for varer leveret til lager, ikke aflæsset c) for sukker for standardkvaliteten som defineret i bilag III, punkt B, gælder for uemballeret vare, ab fabrik: i) for hvidt sukker: 404,4 EUR/t ii) for råsukker: 335,2 EUR/t d) for oksekødssektoren 2224 EUR/t for slagtekroppe af handyr af kropsbygnings-/fedningsklasse R3 i EU-handelsklasseskemaet for slagtekroppe af kvæg på mindst otte måneder som omhandlet i bilag IV, punkt A e) for mejerisektoren: i) 246,39 EUR/100 kg smør ii) 169,80 EUR/100 kg skummetmælkspulver f) for svinekødssektoren 1509,39 EUR/t for svinekroppe af standardkvalitet defineret ud fra vægt og indhold af magert kød i overensstemmelse med EU-handelsklasseskemaet for svinekroppe som omhandlet i bilag IV, punkt B: i) svinekroppe med en vægt på mindst 60 kg, men under 120 kg: klasse E ii) svinekroppe med en vægt på mindst 120 kg, men højst 180 kg: klasse R g) for olivenoliesektoren: i) 1779 EUR/t for ekstra jomfruolie ii) 1710 EUR/t for jomfruolie iii) 1524 EUR/t for bomolie med et syretal på to (beløbet reduceres med 36,70 EUR/t for hver enhed, syretallet er højere). 2. Kommissionen skal overvåge de i stk. 1 fastsatte referencetærskler under hensyntagen til objektive kriterier, navnlig udviklingen i produktionen, produktionsomkostningerne, navnlig med hensyn til rå- og hjælpestoffer, og markederne. Referencetærsklerne skal, når dette er nødvendigt, opdateres i overensstemmelse med den almindelige lovgivningsprocedure på baggrund af udviklingen i produktion og markedsforhold.«
18

Dernæst fastslog Østre Landsret imidlertid for det første, at dette forlig ikke var resultatet af Termas og CFB’s vilje til at genforhandle den oprindelige kontrakts grundlæggende elementer med henblik på at optimere et fortsat samarbejde under væsentligt ændrede vilkår, men havde udgjort en alternativ metode til bilæggelse af den tvist, der var opstået mellem parterne, i stedet for en ophævelse af denne kontrakt under omstændigheder, hvor gennemførelsen heraf havde vist sig at være umulig, og at denne metode indebar, at hver part havde givet vigtige indrømmelser med henblik på at nå frem til en acceptabel løsning med en betydelig reduktion af nævnte kontrakts omfang, samtidigt med at enhver risiko for tab, der sandsynligvis ville være uforholdsmæssige, blev undgået. For det andet var der intet grundlag for at antage, at CFB og Terma havde intentioner om at omgå udbudsreglerne.
Artikel 5 i direktiv 75/442 bestemte:

»1. Medlemsstaterne træffer i samarbejde med andre medlemsstater, når dette viser sig nødvendigt eller hensigtsmæssigt, egnede foranstaltninger med henblik på oprettelsen af et integreret og tilstrækkeligt net af bortskaffelsesfaciliteter, hvorved der tages hensyn til den bedste teknologi, der er til rådighed, og som ikke medfører uforholdsmæssigt store omkostninger. Dette net skal sætte Fællesskabet som helhed i stand til selv at bortskaffe sit affald og gøre det muligt for de enkelte medlemsstater hver især at nå dette mål under hensyn til de geografiske forhold eller behovet for særlige faciliteter til bestemte typer affald.

2. Nettet skal endvidere muliggøre bortskaffelse af affald på et af de nærmeste egnede anlæg under anvendelse af de mest hensigtsmæssige metoder og teknologier til sikring af et højt beskyttelsesniveau for miljøet og folkesundheden.«
Artikel 22 i forordning nr. 1/2005 med overskriften »Forsinkelser under transport« bestemmer:

»1. Den kompetente myndighed træffer de nødvendige foranstaltninger for at undgå, at der opstår forsinkelser under transporten, eller, hvis forsinkelser er uundgåelige, at de bliver længere end højst nødvendigt, eller at dyr påføres lidelser i tilfælde af uforudsete situationer, som forhindrer anvendelsen af denne forordning. Den kompetente myndighed sørger for, at der på omladningssteder, udgangssteder og grænsekontrolsteder træffes særlige foranstaltninger for at lade dyretransporter komme i første række.

2. Sendinger af dyr må ikke holdes tilbage under transport, medmindre dette er strengt nødvendigt af hensyn til dyrenes velfærd eller den offentlige sikkerhed. Der må ikke opstå unødige forsinkelser mellem afslutningen af pålæsningen og afgangen. Hvis en sending dyr under transport må holdes tilbage i over to timer, skal den kompetente myndighed træffe de fornødne foranstaltninger, så dyrene kan få pasning og om nødvendigt fodres, vandes, aflæsses og opstaldes.«
30

Den virksomhed, som benytter sig af ydelserne, kan navnlig tilregnes den omtvistede samordnede praksis, hvis den havde kendskab til de konkurrencebegrænsende mål, der blev forfulgt af virksomhedens konkurrenter og tjenesteyderen, og den havde til hensigt at bidrage dertil ved sin egen adfærd. Selv om denne betingelse ganske vist er opfyldt, når denne virksomhed havde til hensigt at røbe følsomme forretningsoplysninger til sine konkurrenter via tjenesteyderen, eller når den udtrykkeligt eller stiltiende har godkendt, at tjenesteyderen deler disse følsomme forretningsoplysninger med konkurrenterne (jf. analogt dom af 7.1.2004, Aalborg Portland m.fl. mod Kommissionen, C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P og C-219/00 P, EU:C:2004:6, præmis 82-84, og af 21.1.2016, Eturas m.fl., C-74/14, EU:C:2016:42, præmis 28), er dette ikke tilfældet, når denne tjenesteyder uden at informere den virksomhed, der benytter sig af dens ydelser, har anvendt sidstnævntes følsomme forretningsoplysninger ved udarbejdelsen af disse konkurrenters bud.
Artikel 3, stk. 1, i Kommissionens forordning (EF) nr. 800/2008 af 6. august 2008 om visse former for støttes forenelighed med fællesmarkedet i henhold til […] artikel [107 TEUF og 108 TEUF] (Generel gruppefritagelsesforordning) skal fortolkes således, at en manglende udtrykkelig henvisning i en støtteordning som den i hovedsagen omhandlede til denne forordning via en angivelse af dens titel og en henvisning til dens offentliggørelse i Den Europæiske Unions Tidende er til hinder for, at denne ordning anses for at opfylde betingelserne for at blive fritaget i henhold til den nævnte forordnings artikel 25, stk. 1 for anmeldelsespligten i henhold til artikel 108, stk. 3, TEUF.
56

Denne fortolkning bekræftes af den kompetence, som Domstolen har til i medfør af artikel 11, stk. 3, litra b), og artikel 6 i Rådets afgørelse (FUSP) 2015/1835 af 12. oktober 2015 om fastlæggelse af statutten, hjemstedet og de nærmere bestemmelser for Det Europæiske Forsvarsagenturs drift (EUT 2015, L 266, s. 55) for det første at træffe afgørelse i sager anlagt af nationale eksperter udstationeret ved dette agentur og til i medfør af artikel 42, stk. 1, i afgørelse 2012/C 12/04, vedtaget af Unionens højtstående repræsentant for udenrigsanliggender og sikkerhedspolitik den 23. marts 2011, om ansættelsesvilkårene for udstationerede nationale eksperter i Tjenesten for EU’s Optræden Udadtil (EUT 2012, C 12, s. 8) for det andet at træffe afgørelse i sager anlagt af nationale eksperter udstationeret ved denne tjeneste.
Artikel 16, i lovdekret nr. 59 af 26. marts 2010, der gennemfører direktiv 2006/123, bestemmer:

»1. Hvis antallet af mulige tilladelser for en given form for tjenesteydelsesvirksomhed er begrænset på grund af knappe naturlige ressourcer eller begrænset teknisk kapacitet, anvender de kompetente myndigheder en procedure for udvælgelse blandt de potentielle kandidater og sikrer sig, at de kriterier og metoder, der skal garantere upartiskhed under proceduren, og som som myndighederne skal opfylde, fastsættes på forhånd og offentliggøres.

2. Ved fastsættelsen af reglerne for udvælgelsesproceduren kan de kompetente myndigheder tage hensyn til den offentlige sundhed, socialpolitiske mål, arbejdstageres og selvstændige erhvervsdrivendes sundhed og sikkerhed, [...] beskyttelsen af miljøet, bevarelsen af kulturarven og andre tvingende almene hensyn i overensstemmelse med [EU-]retten.

3. De i stk. 1 omhandlede kriterier og metoder skal være opfyldt i enhver afgørelse om udstedelse af tilladelse.

4. I de i stk. 1 nævnte tilfælde udstedes tilladelsen for en begrænset periode, og den kan ikke fornyes automatisk eller indebære fordele for den tjenesteyder, hvis tilladelse er ved at udløbe, eller for andre personer, selv ikke såfremt dette er begrundet i særlige forbindelser med førstnævnte.«
Direktiv 2004/18 fastsætter også kvalitative udvælgelseskriterier, der gør det muligt at udvælge de ansøgere, som skal gives adgang til at deltage i den procedure, hvorved der sker tildeling af en offentlig kontrakt. Artikel 48 i direktiv 2004/18 vedrørende teknisk og faglig formåen er affattet således:

»[...]

2. De økonomiske aktørers tekniske formåen kan godtgøres på en eller flere af følgende måder, afhængigt af arten, mængden eller betydningen og anvendelsen af bygge- og anlægsarbejderne, varerne eller tjenesteydelserne:

[...]

b) oplysning om de involverede teknikere eller tekniske organer, og især om dem, der er ansvarlige for kvalitetskontrollen, uanset om de hører til i den økonomiske aktørs virksomhed eller ej, og, hvis det drejer sig om offentlige bygge- og anlægskontrakter, om dem, entreprenøren disponerer over til udførelsen af arbejdet

[...]

i) oplysning om, hvor stor en del af kontrakten tjenesteyderen eventuelt agter at give i underentreprise

[...]

3. En økonomisk aktør kan i givet fald og for en bestemt kontrakt basere sig på andre enheders formåen uanset den juridiske karakter af forbindelserne mellem aktøren selv og disse enheder. Den skal i så fald godtgøre over for den ordregivende myndighed, at han råder over de ressourcer, der er nødvendige for kontraktens udførelse, f.eks. ved at fremlægge dokumentation for disse enheders tilsagn om at stille de nødvendige ressourcer til rådighed for den økonomiske aktør.

[...]

5. I forbindelse med offentlige kontrakter vedrørende leverancer, der kræver monterings- eller installationsarbejder, vedrørende tjenesteydelser og/eller bygge- og anlægsarbejder, kan de økonomiske aktørers formåen med hensyn til at udføre disse tjenesteydelser, installationsarbejder eller bygge- og anlægsarbejder især vurderes på grundlag af deres faglige dygtighed, deres effektivitet, deres erfaring og deres pålidelighed.

6. Den ordregivende myndighed anfører i bekendtgørelsen eller i opfordringen til at afgive tilbud, hvilke af de i stk. 2 omhandlede former for dokumentation der skal fremlægges.«
1) Artikel 63 TEUF og 65 TEUF skal fortolkes således, at: — Et i Portugal etableret selskab, der modtager udbytte fra selskaber, der er etableret i henholdsvis Tunesien og Libanon, kan påberåbe sig artikel 63 TEUF med henblik på at anfægte den skattemæssige behandling af dette udbytte i denne medlemsstat, som er baseret på en lovgivning, der ikke har til formål at finde anvendelse udelukkende på situationer, hvor det udbyttemodtagende selskab udøver en afgørende indflydelse på det udbytteudloddende selskab. — En lovgivning som den i hovedsagen omhandlede, hvorefter et selskab, der er hjemmehørende i en medlemsstat, fuldt ud eller delvist kan fradrage udbytte i sit beskatningsgrundlag, når udbyttet udloddes af et selskab, der er hjemmehørende i den samme medlemsstat, men ikke kan foretage et sådant fradrag, når det udbytteudloddende selskab er hjemmehørende i et tredjeland, udgør en restriktion for kapitalbevægelserne mellem medlemsstaterne og tredjelande, der principielt er forbudt i henhold til artikel 63 TEUF. — Afvisningen af at indrømme fuldt eller delvist fradrag i beskatningsgrundlaget for det modtagne udbytte i medfør af artikel 46, stk. 1 og 8, i Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Coletivas (lov om selskabsbeskatning) i den affattelse, der var gældende i 2009, kan begrundes i tvingende almene hensyn til behovet for at sikre en effektiv skattekontrol, når det viser sig umuligt for de kompetente skattemyndigheder i den medlemsstat, hvor det udbyttemodtagende selskab er hjemmehørende, at indhente oplysninger fra det tredjeland, hvor det udbytteudloddende selskab er hjemmehørende, der gør det muligt at kontrollere, at betingelsen om det sidstnævnte selskabs skattepligt er opfyldt. — Afvisningen af at indrømme delvist fradrag i medfør af artikel 46, stk. 11, i lov om selskabsbeskatning i den nævnte affattelse kan ikke begrundes i tvingende almene hensyn til behovet for at sikre en effektiv skattekontrol, når denne bestemmelse kan anvendes på situationer, hvor det ikke kan kontrolleres, om det udbytteudloddende selskab er skattepligtigt i den stat, hvor det er hjemmehørende, hvilket det tilkommer den forelæggende ret at afgøre.
Dette direktivs artikel 6, stk. 1-3, bestemmer:

»1. For de særlige bevaringsområder iværksætter medlemsstaterne de nødvendige bevaringsforanstaltninger, hvilket i givet fald kan indebære hensigtsmæssige forvaltningsplaner, som er specifikke for lokaliteterne eller integreret i andre udviklingsplaner, samt de relevante retsakter, administrative bestemmelser eller aftaler, der opfylder de økologiske behov for naturtyperne i bilag I og de arter i bilag II, der findes på lokaliteterne.

2. Medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger for at undgå forringelse af naturtyperne og levestederne for arterne i de særlige bevaringsområder samt forstyrrelser af de arter, for hvilke områderne er udpeget, for så vidt disse forstyrrelser har betydelige konsekvenser for dette direktivs målsætninger.

3. Alle planer eller projekter, der ikke er direkte forbundet med eller nødvendige for lokalitetens forvaltning, men som i sig selv eller i forbindelse med andre planer og projekter kan påvirke en sådan lokalitet væsentligt, vurderes med hensyn til deres virkninger på lokaliteten under hensyn til bevaringsmålsætningerne for denne. På baggrund af konklusionerne af vurderingen af virkningerne på lokaliteten, og med forbehold af stk. 4, giver de kompetente nationale myndigheder først deres tilslutning til en plan eller et projekt, når de har sikret sig, at den/det ikke skader lokalitetens integritet, og når de – hvis det anses for nødvendigt – har hørt offentligheden.«
36

Til støtte for denne anmodning har Bayer i det væsentlige gjort gældende for det første, at det alene påhviler den nationale ret at afgøre, om de i hovedsagen omhandlede oplysninger, der fremgår af fjerde til ottende præjudicielle spørgsmål, vedrører »emissioner til miljøet« som omhandlet i artikel 4, stk. 2, andet afsnit, i direktiv 2003/4. Såfremt Domstolen imidlertid ligesom generaladvokaten beslutter sig for at tage stilling til disse spørgsmål, anmoder Bayer om genåbning af retsforhandlingernes mundtlige del, for at Domstolen kan få kendskab til de dokumenter, som Bijenstichting har anmodet om adgang til, og på dette grundlag afgøre, om oplysningerne i disse dokumenter vedrører »emissioner til miljøet«. Dernæst er det Bayers opfattelse, at den besvarelse af de præjudicielle spørgsmål, som generaladvokaten har foreslået, tilsidesætter den fuldstændige og udtømmende ordning for udlevering af dokumenter, der er fastsat i direktiv 91/414 og 98/8 samt i forordning nr. 1107/2009. For det tilfælde, at Domstolen endelig skulle være af den opfattelse, at de i hovedsagen omhandlede oplysninger vedrører emissioner til miljøet, anmoder Bayer ligeledes Domstolen om at undersøge de præcise nærmere bestemmelser for adgangen til disse oplysninger, navnlig om udlevering i en læsesal kan godtages.
Artikel 6 i direktiv 92/43 bestemmer:

»1. For de særlige bevaringsområder iværksætter medlemsstaterne de nødvendige bevaringsforanstaltninger, hvilket i givet fald kan indebære hensigtsmæssige forvaltningsplaner, som er specifikke for lokaliteterne eller integreret i andre udviklingsplaner, samt de relevante retsakter, administrative bestemmelser eller aftaler, der opfylder de økologiske behov for naturtyperne i bilag I og de arter i bilag II, der findes på lokaliteterne.

2. Medlemsstaterne træffer passende foranstaltninger for at undgå forringelse af naturtyperne og levestederne for arterne i de særlige bevaringsområder samt forstyrrelser af de arter, for hvilke områderne er udpeget, for så vidt disse forstyrrelser har betydelige konsekvenser for dette direktivs målsætninger.

3. Alle planer eller projekter, der ikke er direkte forbundet med eller nødvendige for lokalitetens forvaltning, men som i sig selv eller i forbindelse med andre planer og projekter kan påvirke en sådan lokalitet væsentligt, vurderes med hensyn til deres virkninger på lokaliteten under hensyn til bevaringsmålsætningerne for denne. På baggrund af konklusionerne af vurderingen af virkningerne på lokaliteten, og med forbehold af stk. 4, giver de kompetente nationale myndigheder først deres tilslutning til en plan eller et projekt, når de har sikret sig, at den/det ikke skader lokalitetens integritet, og når de – hvis det anses for nødvendigt – har hørt offentligheden.

4. Hvis en plan eller et projekt, på trods af at virkningerne på lokaliteten vurderes negativt, alligevel skal gennemføres af bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser, herunder af social eller økonomisk art, fordi der ikke findes nogen alternativ løsning, træffer medlemsstaten alle nødvendige kompensationsforanstaltninger for at sikre, at den globale sammenhæng i Natura 2000 beskyttes. Medlemsstaten underretter Kommissionen om, hvilke kompensationsforanstaltninger der træffes.

Hvis der er tale om en lokalitet med en prioriteret naturtype og/eller en prioriteret art, kan der alene henvises til hensynet til menneskers sundhed og den offentlige sikkerhed eller væsentlige gavnlige virkninger på miljøet, eller, efter udtalelse fra Kommissionen, andre bydende nødvendige hensyn til væsentlige samfundsinteresser.«