21

Domstolen baserede denne opfattelse på følgende betragtninger: »33 Det skal først bemærkes, at […] artikel 9, stk. 1, [i forordning nr. 207/2009] ikke foretager nogen sondring mellem, om tredjemanden er indehaver af et EF-varemærke eller ikke er det. Bestemmelsen indrømmer således indehaveren af et EF-varemærke en eneret, der giver ham ret til at forbyde »tredjemand«, der ikke har hans samtykke, at gøre erhvervsmæssig brug af tegn, som vil kunne krænke hans varemærke […] 34 Der skal dernæst tages hensyn til [denne] forordning[s] artikel 54 om rettighedsfortabelse på grund af passivitet, som bestemmer, at »[h]ar indehaveren af et EF-varemærke i fem på hinanden følgende år tålt brugen af et yngre EF-varemærke […], kan han ikke […] kræve det yngre varemærke erklæret ugyldigt eller modsætte sig brugen af det«. 35 Det fremgår af bestemmelsens ordlyd, at inden der indtræder rettighedsfortabelse på grund af passivitet, kan indehaveren af et EF-varemærke både for Harmoniseringskontoret kræve, at et yngre varemærke erklæres ugyldigt, og ved en sag om varemærkekrænkelse for en EF-varemærkedomstol modsætte sig brugen af det. 36 Det skal endelig bemærkes, at hverken […] artikel 12 [i forordning nr. 207/2009] om begrænsninger i EF-varemærkets retsvirkninger eller nogen anden bestemmelse i forordningen fastsætter en udtrykkelig begrænsning i EF-varemærkeindehaverens eneret til fordel for en tredjemand, der er indehaver af et yngre EF-varemærke. 37 Det fremgår således af ordlyden af [denne] forordning[s] artikel 9, stk. 1, og af forordningens generelle opbygning, at indehaveren af et EF-varemærke skal kunne forbyde indehaveren af et yngre EF-varemærke at gøre brug af dette. 38 Denne konklusion kan ikke drages i tvivl af den omstændighed, at indehaveren af et yngre varemærke også har en eneret i henhold til [den nævnte] forordning[s] artikel 9, stk. 1. 39 Det skal i denne forbindelse bemærkes, […] at […] bestemmelser[ne i forordning nr. 207/2009] skal fortolkes i lyset af prioritetsprincippet, hvorefter et ældre EF-varemærke har forrang for et yngre EF-varemærke […] 40 Det fremgår nemlig navnlig af [denne] forordning[s] artikel 8, stk. 1, og artikel 53, stk. 1, at i tilfælde af konflikt mellem to varemærker skal det først registrerede varemærke anses for at opfylde de betingelser, der kræves for at opnå fællesskabsbeskyttelse, før det senere registrerede varemærke. [...] 49 I øvrigt skal nødvendigheden af at sikre varemærkets væsentligste funktion, som er at garantere varens oprindelse over for forbrugerne, fremhæves (dom […] Arsenal Football Club, [C-206/01, EU:C:2002:651], præmis 51). 50 Domstolen har i denne forbindelse gentagne gange fastslået, at eneretten i henhold til […] artikel 9, stk. 1, [i forordning nr. 207/2009] tildeles for at sætte varemærkeindehaveren i stand til at beskytte sine særlige interesser som indehaver af varemærket, dvs. at sikre, at varemærket kan opfylde sine egentlige funktioner (jf. dom […] Google France og Google, [C-236/08 – C-238/08, EU:C:2010:159], præmis 75 og den deri nævnte retspraksis). 51 […] [H]vis indehaveren – for at kunne forbyde tredjemands brug af et tegn, der gør indgreb i varemærkets funktioner – skulle afvente, at det yngre varemærke, som den nævnte tredjemand er indehaver af, blev erklæret ugyldigt, [ville den beskyttelse, som forordningens artikel 9, stk. 1, giver indehaveren af det ældre EF-varemærke, blive betydeligt svækket].«