RETTENS DOM (Femte Afdeling)

10. juli 1997

Sag T-36/96

Giuliana Gaspari

mod

Europa-Parlamentet

»Tjenestemænd — sygeorlov — lægeattest — lægeligt kontrolbesøg — konklusioner, der modsiger lægeattesten«

Fuldstændig gengivelse pA fransk II-595

Angående:

Påstand om annulation af afgørelserne af 22. maj 1995 og 9. august 1995, hvorved Parlamentet anså sagsøgerens udeblivelse den 5. maj 1995 for ubeføjet og fradrog en dag i hendes årlige ferie.

Udfald:

Annullation.

Resumé af doni

Sagsøgeren, der er tjenestemand i Parlamentet i lønklasse B2, sendte sagsøgte en attest af 3. maj 1995 fra sin behandlende læge, hvori hun blev erklæret uarbejdsdygtig for perioden fra onsdag den 3. maj til og med fredag den 5. maj 1995.

Dr. Broutchoux, der er den sagsøgte institutions kontrollerende læge i Luxembourg, indfandt sig den 4. maj 1995 på sagsøgerens bopæl med henblik på en kontrolundersøgelse.

Ved afslutningen af denne meddelte han hende, at han anså hende for i stand til at genoptage arbejdet allerede næste dag, fredag den 5. maj 1995.

Ifølge sagsøgte prøvede den kontrollerede læge forgæves at telefonere til sagsøgerens behandlende læge efter kontrolbesøget. Dette har sagsøgeren bestridt, og hun gør gældende selv at have telefoneret til sin behandlende læge efter besøget.

Hun genoptog først tjenesten mandag den 8. maj 1995. Samme dag sendte hun en notits til den sagsøgte institutions generaldirektør for personale, budget og økonomi, hvori hun påtalte den kontrollerende læges adfærd over for hende.

Ved skrivelse af 22. maj 1995 (den anfægtede afgørelse) meddelte chefen for institutionens Personaleafdeling hende - for det første - at hendes fravær den 5. maj 1995 blev betragtet som ubeføjet, eftersom den kontrollerende læge havde meddelt hende, at hun var i stand til at genoptage arbejdet fra denne dato, og — for det andet - at den nævnte fraværsdag ville blive fratrukket i hendes årlige ferie med hjemmel i artikel 60 i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber (herefter »vedtægten«).

Den 11. august 1995 indgav sagsøgeren en klage. Denne blev afvist ved afgørelse af 13. december 1995.

Realiteten

Det første anbringende, hvorefter begrundelsespligten i henhold til vedtægtens artikel 25, stk. 2, er tilsidesat, og retten til kontradiktion er tilsidesat

Ifølge vedtægtens artikel 60 forudsætter fradrag af en udeblivelse i den årlige ferie, at det behørigt er konstateret, at udeblivelsen var ubeføjet. Når der er tale om et tilfælde, hvor tjenestemanden har fremlagt en lægeattest for, at han var uarbejdsdygtig, forudsætter den nævnte konstatering, at han er blevet underkastet en af institutionen foranstaltet lægeundersøgelse i medfør af vedtægtens artikel 59, stk. 1, andet afsnit, og at formodningen for lægeattestens gyldighed afkræftes af den kontrollerende læges modstridende konklusioner (præmis 26).

Henvisning til: Retten, 6. maj 1997, sagT-169/95, Quijanomod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 273, præmis 39, og den deri nævnte retspraksis.

Retten bemærkede, at den akt, der indeholder et klagepunkt, ikke er erklæringen, som den kontrollerende læge udfærdigede efter kontrolbesøget, men derimod den administrative afgørelse, hvori det i medfør af vedtægtens artikel 59, stk. 1, andet afsnit, blev fastslået, at udeblivelsen var ubeføjet, og denne blev fradraget i den årlige ferie i henhold til vedtægtens artikel 60. Da konstateringen af, at udeblivelsen var ubeføjet, imidlertid skete på grundlag af resultaterne af den lægeundersøgelse, der omhandles i vedtægtens artikel 59, stk. 1, andet afsnit, er den kontrollerende læges erklæring det eneste grundlag for den pågældende administrative afgørelse. For at være berettiget skal en sådan afgørelse logisk følge af den kontrollerende læges konklusion om, at tjenestemanden var arbejdsdygtig under den omtvistede udeblivelse. Denne konklusion skal også selv følge logisk af de konstateringer, der er foretaget i forbindelse med undersøgelsen (præmis 27).

Ifølge Retten må det derfor kræves, at den berørte tjenestemand, såfremt han fremsætter begæring herom, skal kunne få kendskab til den kontrollerende læges erklæring, således at han bliver i stand til at gøre sig bekendt med begrundelsen for den administrative afgørelse og dermed bliver i stand til reelt at bedømme, om den er berettiget (præmis 28).

Det udgør herved ikke en tilstrækkelig begrundelse, at der i den administrative afgørelse, hvorefter udeblivelsen var ubeføjet, blot henvises til den kontrollerende læges konklusion. Den kontrollerende læges erklæring, som er det eneste grundlag for den anfægtede afgørelse, ville nemlig i så fald være unddraget enhver prøvelse, ikke alene fra den pågældende tjenestemand, men også fra Retten. Denne er imidlertid kompetent til at efterprøve, om der fremgår at være en forståelig sammenhæng mellem de lægelige konstateringer, som er indeholdt i udtalelserne fra de lægelige udvalg, og de konklusioner, som de når frem til. Da de lægelige erklæringer, der udfærdiges af de kontrollerende læger efter kontrolbesøgene, der foretages i medfør af vedtægtens artikel 59, stk. 1, andet afsnit, er af samme art som udtalelserne fra de lægelige udvalg, bør de undergives den samme prøvelse (præmis 29).

Henvisning til: Retten, 27. oktober 1994, sag T-47/93, C. mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 743, præmis 47; Retten, 21. maj 1996, sag T-148/95, W. mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 645, præmis 38 og 39, og den deri nævnte retspraksis.

Retten bemærkede, at i den foreliggende sag havde sagsøgeren, selv om hun havde anmodet derom, ikke på noget tidspunkt under den administrative procedure fået adgang til - direkte eller indirekte ved hendes behandlende læges mellemkomst -at gøre sig bekendt med de præcise lægelige grunde, som den afgørelse, der var truffet i forhold til hende, byggede på, og hun havde følgelig ikke været i stand til at fremføre sin opfattelse vedrørende den kontrollerende læges konstateringer og konklusioner og eventuelt anfægte disses berettigelse (præmis 31).

Princippet om overholdelse af retten til kontradiktion er et grundlæggende princip i fællesskabsretten, som skal sikres under enhver procedure, der iværksættes over for en person, og som kan føre til en akt, der indeholder et klagepunkt mod denne, selv om der ikke er fastsat nogen bestemmelser om den pågældende procedure (præmis 32).

Retten fastslog, at når dette princip anvendes på proceduren for lægeundersøgelse efter vedtægtens artikel 59, stk. 1, andet afsnit, indebærer det et krav om, at tjenestemanden, i givet fald bistået af sin behandlende læge, skal være i stand til effektivt at tilkendegive sin opfattelse vedrørende konklusionerne af det lægelige kontrolbesøg og eventuelt anfægte disses berettigelse. Eftersom tjenestemanden imidlertid ikke effektivt kan anfægte berettigelsen af sådanne konklusioner uden at have gjort sig bekendt med de lægelige konstateringer, de hviler på, følger det af det nævnte princip, at tjenestemanden skal sættes i stand til at udtale sig om den kontrollerende læges erklæring som helhed (præmis 33).

Henvisning til: Quijano mod Kommissionen, a.st., præmis 44.

I den foreliggende sag kunne det ifølge Retten ikke udelukkes, at sagsøgte ville have truffet en anden afgørelse end den anfægtede afgørelse, hvis sagsøgeren havde kunnet tilkendegive sin opfattelse vedrørende den kontrollerende læges erklæring. Anbringendet om tilsidesættelse af sagsøgerens ret til kontradiktion var følgelig begrundet (præmis 34).

Konklusion:

Afgørelsen af 22. maj 1995, hvorved Parlamentet har anset sagsøgerens udeblivelse den 5. maj 1995 for ubeføjet og har fradraget en feriedag I sagsøgerens årlige ferie, og afgørelsen af 9. august 1995, hvorved den bekræftes, annulleres.