ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
145

Den tredje og fjerde bestemmelse, som Republikken Estland har påberåbt sig, nemlig artikel 8 og 12 i forordning nr. 2038/1999, fastsætter: »Artikel 8 1. På de i denne artikel anførte betingelser fastsættes der en ordning for udligning af lageromkostninger omfattende refusion med et fast beløb og finansiering heraf ved en afgift. 2. Medlemsstaterne refunderer med et fast beløb lageromkostningerne for: — hvidt sukker — råsukker — sirup, som fremkommer inden det stadium, på hvilket der produceres sukker i fast form — sirup, der fremstilles ved opløsning af sukker i fast form fremstillet på grundlag af sukkerroer høstet inden for Fællesskabet. Afhængig af de enkelte tilfælde opkræver medlemsstaten en afgift af hver sukkerfabrikant: — pr. vægtenhed fremstillet sukker — pr. vægtenhed af de i første afsnit nævnte former for sirup, som er fremkommet inden det stadium, på hvilket der produceres sukker i fast form, og som afsættes i uforarbejdet stand. Refusionsbeløbet er det samme i hele Fællesskabet. Denne regel om ensartethed gælder ligeledes for afgiften. 3. Stk. 2 gælder hverken for sukker tilsat smagsstoffer eller farvestoffer henhørende under KN-kode 1701 eller for sirup og andre sukkeropløsninger tilsat smagsstoffer eller farvestoffer henhørende under KN-kode 21069059. 4. Rådet, som træffer afgørelse med kvalificeret flertal på forslag af Kommissionen, a) vedtager de almindelige regler for anvendelsen af denne artikel b) fastsætter refusionsbeløbet samtidig med de afledte interventionspriser. 5. Afgiftsbeløbet fastsættes hvert år efter proceduren i artikel 48. Samme procedure anvendes ved fastsættelsen af de øvrige gennemførelsesbestemmelser til denne artikel. […] Artikel 12 1. For at sikre den normale forsyning af alle Fællesskabets områder eller et enkelt af disse fastsættes der vedvarende pligt til at opretholde et mindstelager på Fællesskabets europæiske område: a) for rørsukker produceret i Fællesskabet b) for rørsukker produceret i de franske oversøiske departementer og for det i artikel 40 omhandlede præferencesukker. Mindstelageret for det i stk. 1, litra a), omhandlede sukker er på en bestemt dato lig med en procentdel af hver sukkervirksomheds A-kvote eller med den samme procentdel af dens produktion af A-sukker, såfremt produktionen er lavere end dens A-kvote. Den fastsatte procentdel kan reduceres. Mindstelageret for det i stk. 1, litra b), omhandlede sukker er lig med en procentdel af det kvantum af det pågældende sukker, som en virksomhed har raffineret i løbet af en bestemt periode. 2. Rådet fastsætter med kvalificeret flertal på forslag af Kommissionen de almindelige regler for anvendelsen af denne artikel og navnlig den i stk. 1, andet afsnit, omhandlede dato og procentdel, samt den i stk. 1, fjerde afsnit, omhandlede procentdel og periode. Efter samme procedure kan der for de i artikel 1, stk. 1, litra f) og h), omhandlede varer fastsættes en pligt, der svarer til pligten til at opretholde et mindstelager. 3. Gennemførelsesbestemmelserne for denne artikel, herunder nedsættelse af den i stk. 1, tredje afsnit, omhandlede procentdel, fastsættes efter proceduren i artikel 48.«
1)

Bilaget til Kommissionens forordning (EF) nr. 909/2005 af 16. juni 2005 om fastsættelse af eksportrestitutioner for mælk og mejeriprodukter annulleres, for så vidt som det angiver Centa og Melilla blandt de destinationer, der er samlet under kategori L 01.
Rettens dom (Anden Afdeling) af 25. april 2012 – Movimondo Onlus mod Kommissionen

(Sag T-329/05)

»Voldgiftsbestemmelse – partnerskabsrammeaftale mellem ECHO og en række humanitære organisationer – aftaler om tilskud – suspension af betalinger«

1. Retspleje – indbringelse af sag for Retten på grundlag af en voldgiftsklausul – rammeaftalen om partnerskab mellem Kontoret for Humanitær Bistand (ECHO) og humanitære organisationer – mæglingsprocedure inden sagens anlæggelse – nævnte procedure ikke indledt af parterne – ikke muligt med en mindelig bilæggelse af tvisten – antagelse til realitetsbehandling (art. 272 TEUF) (jf. præmis 17 og 18)

2. Kommissionen – beføjelser – gennemførelse af fællesskabsbudgettet – beslutning om inddrivelse ved modregning – restbeløb, der skyldes af Unionen i henhold til aftaler om tilskud indgået som led i en rammeaftale mellem Kontoret for Humanitær Bistand (ECHO) og humanitære organisationer – tilbagevirkende kraft af tilskuddet fra det tidspunkt, hvor betingelserne for at yde det, var til stede – følger (Rådets forordning nr. 1605/2002, art. 73; Kommissionens forordning nr. 2342/2002, art. 83) (jf. præmis 40)

3. Annullationssøgsmål – søgsmål, der i virkeligheden vedrører en kontraktretlig tvist – Fællesskabets retsinstanser ikke kompetente – afvisning (art. 263 TEUF, 272 TEUF og 288 TEUF) (jf. præmis 44 og 45)

Angående

Principialt påstand i henhold til artikel 238 EF om betaling af beløb i henhold til aftaler om tilskud og subsidiært påstand om annullation af to skrivelser fra Kommissionen af 17. juni og 27. juli 2005.

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes.
Rettens dom (Første Afdeling) af 28. september 2011 – Grækenland mod Kommissionen

(Sag T-352/05)

»EUGFL – Garantisektionen – udgifter, som er udelukket fra EF-finansiering – særlige foranstaltninger for visse landbrugsprodukter til fordel for de mindre øer i Det Ægæiske Hav – frugt og grøntsager – råtobak – fåre- og gedekød – manglende overholdelse af betalingsfrist – proportionalitet – forhøjelse af fast korrektionssats i tilfælde af gentagen misligholdelse«

1. Landbrug – fælles landbrugspolitik – finansiering over EUGFL – tildeling af støtte og præmier – medlemsstaternes forpligtelse til at indføre et effektivt system med administrativ kontrol og kontrol på stedet (Rådets forordning nr. 1258/1999 og nr. 3508/92) (jf. præmis 91-93)

2. Landbrug – fælles landbrugspolitik – finansiering over EUGFL – afslutning af regnskaber – afslag på at afholde udgifter, der følger af uregelmæssigheder i forbindelse med anvendelsen af Fællesskabets retsforskrifter (Rådets forordning nr. 1258/1999) (jf. præmis 94-97, 110, 111 og 168)

3. EU-ret – principper – force majeure – begreb (jf. præmis 122-124 og 199)

4. Landbrug – fælles landbrugspolitik – finansiering over EUGFL – afslutning af regnskaber – afslag på at afholde udgifter, der følger af uregelmæssigheder i forbindelse med anvendelsen af Fællesskabets retsforskrifter (Rådets forordning nr. 1258/99, art. 7, stk. 4; Kommissionens forordning nr. 296/96, art. 4, stk. 2) (jf. præmis 129-131 og 167)

5. Landbrug – fælles landbrugspolitik – finansiering over EUGFL – afslutning af regnskaber – afslag på at afholde udgifter, der følger af uregelmæssigheder i forbindelse med anvendelsen af Fællesskabets retsforskrifter (Rådets forordning nr. 1258/99; Kommissionens forordning nr. 296/96, art. 4, stk. 2) (jf. præmis 144-148 og 203)

6. Landbrug – fælles landbrugspolitik – finansiering over EUGFL – tildeling af støtte og præmier – medlemsstaternes forpligtelse til at indføre et effektivt system med administrativ kontrol og kontrol på stedet [Rådets forordning nr. 3508/92, art. 9a, stk. 1, og art. 13, stk. 1, litra d); Kommissionens forordning nr. 2848/98, art. 45, stk. 1, litra a)] (jf. præmis 231 og 234-238)

7. Institutionernes retsakter – forordninger – forordning, der foreskriver specifikke kontrolforanstaltninger – medlemsstaternes manglende skønsbeføjelse (jf. præmis 241)

Angående

Påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning 2005/579/EF af 20. juli 2005 om udelukkelse fra EF-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen (EUT L 199, s. 84), for så vidt som beslutningen udelukker visse udgifter, som Den Hellenske Republik har afholdt i forbindelse med særlige foranstaltninger for visse landbrugsprodukter til fordel for de mindre øer i Det Ægæiske Hav samt på området for frugt og grøntsager, råtobak og fåre- og gedekød.

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes.
Påstand om delvis annullation af Kommissionens beslutning 2005/555/EF af 15. juli 2005 om udelukkelse fra EF-finansiering af visse udgifter, som medlemsstaterne har afholdt for Den Europæiske Udviklings- og Garantifond for Landbruget (EUGFL), Garantisektionen (EUT L 188, s. 36), i det omfang, den udelukker visse udgifter afholdt af den Hellenske Republik inden for sektorerne for oksekød, markafgrøder og frugt og grøntsager.
Rettens dom (Fjerde Afdeling) af 8. september 2010 – Kommissionen mod Alexiadou

(Sag T-312/05)

»Voldgiftsbestemmelse – aftale vedrørende et program for teknologisk udvikling til produktion af vandafvisende læder – manglende opfyldelse af aftalen – tilbagebetaling af forudbetalte beløb – morarenter – hjemvisning til Retten efter annullation – udeblivelsessag«

Retspleje – indbringelse af sag for Retten på grundlag af en voldgiftsklausul – kontrakt om tildeling af finansiel fællesskabsstøtte til gennemførelse af et projekt på området for foranstaltninger inden for forskning, teknologisk udvikling og demonstration (art. 238 EF) (jf. præmis 41-44, 55-57 og 60)

Angående

Søgsmål anlagt af Kommissionen i henhold til artikel 238 EF med påstand om tilbagebetaling af 23 036,31 EUR, som Kommissionen har udbetalt til sagsøgte i forbindelse med en aftale vedrørende et program for teknologisk udvikling til produktion af vandafvisende læder (aftale nr. G1ST-CT-2002-50227), med tillæg af morarenter.

Konklusion

1) Efrosyni Alexiadou tilbagebetaler Europa-Kommissionen et beløb på 23 036,31 EUR, med tillæg af renter:

– til en sats på 5,25% p.a. fra den 1. marts 2003 til den 31. august 2005

– til den lovbestemte årlige rentesats, der finder anvendelse i henhold til belgisk ret, inden for en grænse på 5,25% p.a., fra den 1. september 2005, og indtil hele gælden er tilbagebetalt.
1.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — absolutte registreringshindringer — varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares egenskaber [Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 46 og 52)
Det omhandlede EF-varemærke:

Et figurmærke, der består af et motiv anbragt på varernes overflade, for varer i klasse 19 og 21 — ansøgning nr. 3183068
1.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — absolutte registreringshindringer — varemærker, der udelukkende er sammensat af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares kendetegn [Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 24 og 25)
Rettens dom (Anden Afdeling) af 12. september 2007 — Kommissionen mod Internet Commerce Network og Dane-Elec Memory

(sag T-184/06)

»Voldgiftsbestemmelse — kontrakt indgået i forbindelse med et særprogram om informationsteknologi (Crossmarc-projektet) — manglende opfyldelse af kontrakten — tilbagebetaling af forskud, der er udbetalt af Fællesskabet — bankgaranti for kontraktlige forpligtelser — udeblivelsesdom«

Retspleje — forelæggelse for Retten på grundlag af en voldgiftsbestemmelse (jf. præmis 25-29 og 31-36)

Angående

Sag anlagt i medfør af voldgiftsklausul med påstand om, at de sagsøgte dømmes til at tilbagebetale et af Fællesskabet udbetalt forskud med morarenter som følge af manglende opfyldelse af kontrakt nr. 2000-25366, indgået inden for rammerne af et særprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration af informationssamfundsteknologier (IST 1998-2002), og vedrørende gennemførelse af Crossmarc-projektet (Cross-lingual Multi Agent Retail Comparison-projektet).

Konklusion

1) Dane-Elec Memory betaler Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber det som hovedstol skyldige beløb på 55878 EUR, med tillæg af renter: — 4,75% årligt fra den 16. marts 2004 indtil den 31. december 2005 — 5% årligt fra den 1. januar 2006 indtil den 31. december 2006 — 5,25% årligt fra den 1. januar 2007, og indtil hele gælden er betalt.

2) Det er ufornødent at tage stilling til det mod Internet Commerce Network fremsatte krav.

3) Dane-Elec Memory bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionens omkostninger.

4) Internet Commerce Network bærer sine egne omkostninger.

Rettens dom (Anden Afdeling) af 12. september 2007 — Kommissionen mod Internet Commerce Network og Dane-Elec Memory

(sag T-184/06)

»Voldgiftsbestemmelse — kontrakt indgået i forbindelse med et særprogram om informationsteknologi (Crossmarc-projektet) — manglende opfyldelse af kontrakten — tilbagebetaling af forskud, der er udbetalt af Fællesskabet — bankgaranti for kontraktlige forpligtelser — udeblivelsesdom«

Retspleje — forelæggelse for Retten på grundlag af en voldgiftsbestemmelse (jf. præmis 25-29 og 31-36)

Angående

Sag anlagt i medfør af voldgiftsklausul med påstand om, at de sagsøgte dømmes til at tilbagebetale et af Fællesskabet udbetalt forskud med morarenter som følge af manglende opfyldelse af kontrakt nr. 2000-25366, indgået inden for rammerne af et særprogram for forskning, teknologisk udvikling og demonstration af informationssamfundsteknologier (IST 1998-2002), og vedrørende gennemførelse af Crossmarc-projektet (Cross-lingual Multi Agent Retail Comparison-projektet).

Konklusion

1) Dane-Elec Memory betaler Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber det som hovedstol skyldige beløb på 55878 EUR, med tillæg af renter: — 4,75% årligt fra den 16. marts 2004 indtil den 31. december 2005 — 5% årligt fra den 1. januar 2006 indtil den 31. december 2006 — 5,25% årligt fra den 1. januar 2007, og indtil hele gælden er betalt.

2) Det er ufornødent at tage stilling til det mod Internet Commerce Network fremsatte krav.

3) Dane-Elec Memory bærer sine egne omkostninger og betaler Kommissionens omkostninger.
Kommissionen er bundet af de retningslinjer, den har vedtaget som led i sit tilsyn med fusioner, såfremt disse ikke afviger fra traktatens bestemmelser og bestemmelserne i fusionsforordningen.

Retningslinjerne kræver ikke i alle tilfælde en undersøgelse af alle de heri nævnte elementer, idet Kommissionen råder over et vist skøn, der giver den mulighed for at bestemme, hvorvidt visse omstændigheder skal tages i betragtning eller lades ude af betragtning, og den er ikke forpligtet til at give en nøjagtig begrundelse for sin vurdering af en række forhold i forbindelse med fusionen, der er åbenbart uvedkommende, uden betydning eller klart af underordnet relevans for vurderingen af fusionen.

Den kontrol, som Fællesskabets retsinstanser udøver med de komplicerede økonomiske vurderinger, som Kommissionen foretager som led i sin skønsbeføjelse efter fusionsforordningen, skal begrænse sig til en kontrol af, om procedure- og begrundelsesforskrifterne er overholdt, om de faktiske omstændigheder er materielt rigtige, og om der foreligger et åbenbart urigtigt skøn eller er begået magtfordrejning. I den henseende skal Fællesskabets retsinstanser ikke blot kontrollere den materielle nøjagtighed af de beviser, der henvises til, oplysningernes troværdighed og sammenhæng, men ligeledes kontrollere, om disse oplysninger udgør alle de relevante oplysninger, som skal tages i betragtning i forbindelse med en vurdering af en kompleks situation, og om disse oplysninger taler til støtte for Kommissionens konklusioner. Således er Rettens judicielle kontrol ikke begrænset til en undersøgelse af, hvorvidt Kommissionen har taget de forhold, der i retningslinjerne er angivet at have betydning for en fusions virkninger på konkurrencen, i betragtning eller ej. Retten skal ligeledes inden for rammerne af denne kontrol overveje, hvorvidt eventuelle udeladelser, som Kommissionen måtte have foretaget, kan ændre på dens konklusion.

(jf. præmis 55, 57, 58, 60 og 61)
Resumé af personalesag



Resumé af personalesag

Sammendrag

Tjenestemænd – bedømmelse – karriereudviklingsrapport

(Tjenestemandsvedtægten, art. 43)

Der foreligger en overtrædelse af ligebehandlingsprincippet, når to persongrupper, hvis retlige og faktiske situation ikke adskiller sig væsentligt fra hinanden, behandles forskelligt, eller når forskellige forhold behandles ens.

Den omstændighed, at anvendelsen af den regel, der indfører en vægtning af de point, som anføres i en karriereudviklingsrapports forskellige rubrikker, indebærer, at to tjenestemænd, som har det præcist samme antal point i en af rapportens rubrikker, samlet set opnår et forskelligt antal point ved medregning af de point, som er opnået i de øvrige rubrikker, udgør ikke en tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet, idet denne forskel er udtryk for, at tjenestemændene ikke befinder sig i samme situation i forhold til de øvrige rubrikker. Det samme gælder i de tilfælde, hvor to tjenestemænd, som har opnået et forskelligt antal point i en af disse rubrikker, samlet set opnår samme antal point ved medregning af de point, som er opnået i de øvrige rubrikker.

(jf. præmis 36 og 37)

Henvisning til: Retten, 7. februar 1991, forenede sager T-18/89 og T-24/89, Tagaras mod Domstolen, Sml. II, s. 53, præmis 68; Retten, 28. oktober 2004, forenede sager T-219/02 og T-337/02, Lutz Herrera mod Kommissionen, Sml. Pers. I‑A, s. 319, og II, s. 1407, præmis 93; Retten, 25. oktober 2005, sag T-43/04, Fardoom og Reinard mod Kommissionen, Sml. Pers. I‑A, s. 329, og II, s. 1465, præmis 42; Retten, 28. november 2006, sag T-47/04, Milbert m.fl. mod Kommissionen, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelser, præmis 53.
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Tilnærmelse af lovgivningerne – artikel 95 EF – procedure for godkendelse af nationale undtagelsesbestemmelser

(Art. 95, stk. 5, EF)

Sammendrag

For at indføre nationale undtagelsesbestemmelser på et område, hvor der allerede er vedtaget en fællesskabsretlig harmoniseringsforanstaltning, skal en medlemsstat i henhold til artikel 95, stk. 5, EF kunne begrunde, at de nationale bestemmelser er baseret på nyt videnskabeligt belæg og modsvarer et specifikt problem, som er opstået efter vedtagelsen af harmoniseringsforanstaltningen. Denne bestemmelse finder navnlig anvendelse, når der på hele eller dele af en medlemsstats område viser sig et nyt fænomen, der har en skadelig indvirkning på miljøet eller arbejdsmiljøet, som man ikke har kunnet tage hensyn til ved udarbejdelsen af harmoniseringsbestemmelserne, og der på nationalt plan er grund til straks at træffe foranstaltninger uden at afvente en ændring i fællesskabslovgivningen. Fællesskabslovgivningen kan nemlig være uegnet til at løse det konstaterede problem, enten fordi fænomenet udelukkende har en lokal karakter, eller fordi det er forbundet med særlige lokale vilkår, som er uforenelige med de frister, der er forbundet med forhandlingen og ikrafttrædelsen af en ny harmoniseringsbestemmelse.

Idet der henvises til et problem, der er specifikt for en medlemsstat, og som viser sig efter vedtagelsen af en fællesskabsretlig harmoniseringsforanstaltning, udelukker artikel 95, stk. 5, EF således muligheden af, at der med hjemmel heri indføres nationale bestemmelser, som fraviger den harmoniserede regel, for at imødegå en miljørisiko, der har en generel karakter i Fællesskabet. Ethvert problem, som overordnet viser sig på tilsvarende måde i alle medlemsstater og følgelig egner sig til harmoniserede løsninger på fællesskabsplan, har en generel karakter og er dermed ikke specifikt som omhandlet i artikel 95, stk. 5, EF.

Dermed og for at sikre en rigtig fortolkning af artikel 95, stk. 5, EF skal kravet om, at problemet skal være specifikt nationalt, i det væsentlige bedømmes ud fra, hvorvidt fællesskabsharmoniseringen af de gældende bestemmelser i tilstrækkeligt omfang kan imødegå de vanskeligheder, der er opstået lokalt. Hvis dette viser sig ikke at være muligt, begrunder det indførelsen af nationale foranstaltninger.

(jf. præmis 59 og 61-64)
Rettens dom (Anden Afdeling) af 13. februar 2008 — Sanofi-Aventis mod KHIM — GD Searle (ATURION)

(Sag T-146/06)

»EF-varemærker — indsigelsessag — ansøgning om EF-ordmærket ATURION — ældre nationalt ordmærke URION — relativ registreringshindring — ingen risiko for forveksling — manglende lighed mellem tegnene — artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94«

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 71-73)

Angående

Sag anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 3. februar 2006 af Første Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 227/2005-1) vedrørende en indsigelsessag mellem Sanofi-Aventis SA og GD Searle LLC.

Oplysninger vedrørende sagen

Ansøger om EF-varemærket: GD Searle LLC Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »ATURION« for produkter i klasse 5 — ansøgning nr. 1662311 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Sanofi-Aventis SA Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Det nationale ordmærke »URION« for produkter i klasse 5 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen forkastes Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen

Konklusion

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.

2) Sanofi-Aventis SA betaler sagens omkostninger.

Rettens dom (Anden Afdeling) af 13. februar 2008 — Sanofi-Aventis mod KHIM — GD Searle (ATURION)

(Sag T-146/06)

»EF-varemærker — indsigelsessag — ansøgning om EF-ordmærket ATURION — ældre nationalt ordmærke URION — relativ registreringshindring — ingen risiko for forveksling — manglende lighed mellem tegnene — artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94«

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — risiko for forveksling med det ældre varemærke [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 71-73)

Angående

Sag anlagt til prøvelse af afgørelse truffet den 3. februar 2006 af Første Appelkammer ved Harmoniseringskontoret (sag R 227/2005-1) vedrørende en indsigelsessag mellem Sanofi-Aventis SA og GD Searle LLC.

Oplysninger vedrørende sagen

Ansøger om EF-varemærket: GD Searle LLC Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket »ATURION« for produkter i klasse 5 — ansøgning nr. 1662311 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Sanofi-Aventis SA Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Det nationale ordmærke »URION« for produkter i klasse 5 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen forkastes Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen

Konklusion

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.