DOMSTOLENS DOM (TREDJE AFDELING) AF 9. JULI 1992. - REINHARD MAIER MOD FREISTAAT BAYERN. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: VERWALTUNGSGERICHT REGENSBURG - TYSKLAND. - TILLAEGSAFGIFT FOR MAELK. - SAG C-236/90.



Samling af Afgørelser 1992 side I-04483



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

Landbrug ° faelles markedsordning ° maelk og mejeriprodukter ° tillaegsafgift paa maelk ° tildeling af afgiftsfrie referencemaengder ° producenter, som har indstillet leverancerne i henhold til praemieordningen for ikke-markedsfoering eller omstilling ° tildeling af en saerlig referencemaengde ° udelukkelse af landmaend, som har bortforpagtet deres bedrift ved udloebet af deres omstillingsforpligtelse ° tilsidesaettelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og af forbuddet mod forskelsbehandling ° foreligger ikke

[Raadets forordning nr. 1078/77 og nr. 857/84, art. 3a, stk. 1, andet afsnit, litra b), og art. 12, litra c) og d), som aendret ved forordning nr. 764/89; Kommissionens forordning nr. 1546/88, art. 3a, som aendret ved forordning nr. 1033/89]

Sammendrag

Det fremgaar af definitionerne af begreberne "producent" og "bedrift" i artikel 12, litra c) og d), i forordning nr. 857/84, at artikel 3a i forordning nr. 1546/88, som affattet ved forordning nr. 1033/89, skal fortolkes saaledes, at en landmand, der har bortforpagtet sin bedrift efter udloebet af en omstillingsforpligtelse, der er indgaaet i henhold til forordning nr. 1078/77, ikke kan anses for en producent, der stadig leder den bedrift, som han ledede paa tidspunktet for godkendelsen af hans ansoegning om omstillingspraemien, og han mister foelgelig retten til at faa tildelt en saerlig referencemaengde i henhold til artikel 3a, stk. 1, i forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 764/89.

Udelukkelsen af disse landmaend er en foelge af bestemmelserne i artikel 3a, stk. 1, andet afsnit, litra b), i forordning nr. 857/84, som aendret, hvorefter tildelingen af en referencemaengde er betinget af, at producenten godtgoer, at han er i stand til paa sin bedrift at producere en maengde svarende til den ansoegte referencemaengde, og er ikke i strid med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, for eftersom landmaendene ved udloebet af deres omstillingsperiode havde opgivet deres virksomhed som maelkeproducent, kunne de ikke have en berettiget forventning om, at en faelles markedsordning vil give dem en oekonomisk fordel, som f.eks. tildeling af en referencemaengde, som ikke hidroerer fra deres erhvervsmaessige virksomhed. Udelukkelsen kan i oevrigt ikke betegnes som diskriminerende, for saa vidt som den forskellige behandling af landbrugere, som havde bortforpagtet deres bedrift foer aendringen af forordning nr. 857/84, i forhold til dem, der stadig ledede bedriften, da aendringen fandt sted, er objektivt begrundet, da det er noedvendigt at forhindre, at der ansoeges om tildeling af en referencemaengde med det ene formaal herved at skaffe sig en rent oekonomisk fordel, uden at den paagaeldende reelt har til hensigt at genoptage markedsfoeringen af maelk.

Dommens præmisser

1 Ved kendelse af 19. juli 1990, indgaaet til Domstolen den 30. juli s.aa., har Bayerisches Verwaltungsgericht Regensburg i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 stillet to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen og gyldigheden af artikel 3a i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1546/88 af 3. juni 1988 om gennemfoerelsesbestemmelserne for den tillaegsafgift, der er omhandlet i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 (EFT L 139, s. 12), som aendret ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1033/89 af 20. april 1989 (EFT L 110, s. 27).

2 Disse spoergsmaal er blevet rejst i forbindelse med en retssag mellem landmand Reinhard Maier og Freistaat Bayern vedroerende en referencemaengde i medfoer af ordningen om tillaegsafgift paa maelk.

3 Maier ledede indtil slutningen af oktober 1981 en bedrift med malkekvaeg. Fra den 29. oktober 1981 modtog han i en periode paa fire aar en omstillingspraemie i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 1078/77 af 17. maj 1977 om indfoerelse af en praemieordning for ikke-markedsfoering af maelk og mejeriprodukter og for omstilling af malkekvaegsbesaetninger (EFT L 131, s. 1). Den 1. januar 1987 bortforpagtede han for en periode paa tyve aar samtlige landbrugsarealer tillige med de til bedriften hoerende staldbygninger.

4 Den 27. juni 1989 ansoegte Maier den kompetente nationale myndighed om at faa tildelt en saerlig referencemaengde i henhold til artikel 3a i Raadets forordning (EOEF) nr. 857/84 af 31. marts 1984 om almindelige regler for anvendelsen af den i artikel 5c i forordning (EOEF) nr. 804/68 omhandlede afgift paa maelk og mejeriprodukter, som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 764/89 af 20. marts 1989 (EFT L 84, s. 2). Denne sidstnaevnte bestemmelse er blevet suppleret af den ovennaevnte artikel 3a i Kommissionens forordning nr. 1546/88 med senere aendringer.

5 Maier' s ansoegning blev afvist med den begrundelse, at ansoegeren havde bortforpagtet sin bedrift, hvorfor han ikke var i stand til paa sin bedrift at producere en maengde svarende til den ansoegte referencemaengde.

6 Efter at have indgivet en administrativ klage, som blev afvist, anlagde Maier sag ved Bayerisches Verwaltungsgericht Regensburg, som har udsat sagen og i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:

"1) Spoergsmaal om fortolkningen af den ved artikel 1, nr. 2, i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1033/89 af 20. april 1989 indsatte artikel 3a i forordning (EOEF) nr. 1546/88:

Leder en producent, der efter udloebet af omstillingsperioden har bortforpagtet sin bedrift, stadig den samme bedrift som paa tidspunktet for godkendelsen af hans praemieansoegning?

2) Spoergsmaal om gyldigheden af den under punkt 1 naevnte lovgivning, saafremt det foerste spoergsmaal besvares benaegtende:

Er kravet om, at bedriftens ejer selv leder bedriften, i modstrid med trinhoejere faellesskabsret?"

7 Hvad naermere angaar hovedsagens faktiske omstaendigheder, de relevante faellesskabsbestemmelser samt retsforhandlingernes forloeb og de skriftlige indlaeg for Domstolen henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.

Foerste spoergsmaal

8 Med det foerste spoergsmaal oenskes det i det vaesentligste fastslaaet, hvorvidt artikel 3a i forordning nr. 1546/88, som affattet ved forordning nr. 1033/89, skal fortolkes saaledes, at en landmand, der har bortforpagtet sin bedrift efter udloebet af en i henhold til forordning nr. 1078/77 indgaaet omstillingsforpligtelse, i disse bestemmelsers forstand kan anses for en producent, der stadig leder den bedrift, som han ledede paa tidspunktet for godkendelsen af hans ansoegning om omstillingspraemien.

9 I denne forbindelse bemaerkes, at i henhold til artikel 3a, stk. 1, i forordning nr. 1546/88 skal ansoegningen om tildeling af en saerlig referencemaengde i henhold til artikel 3a, stk. 1, i forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 764/89, indsendes af den paagaeldende producent "til den kompetente myndighed, som medlemsstaten har udpeget, efter de af denne medlemsstat fastsatte bestemmelser, hvis producenten kan bevise, at han endnu helt eller delvist leder den samme bedrift som paa tidspunktet for den ... omhandlede godkendelse af ansoegningen om praemien".

10 Artikel 12, litra d), i forordning nr. 857/84 definerer begrebet "bedrift" i de omtvistede bestemmelsers forstand som "samling af produktionsenheder, hvis drift ledes af producenten, og som ligger paa Faellesskabets geografiske omraade". Begrebet "producent" defineres i artikel 12, litra c), i samme forordning som "landmand, fysisk eller juridisk person eller sammenslutning af fysiske og juridiske personer, hvis bedrift ligger paa Faellesskabets geografiske omraade".

11 Det fremgaar af de ovennaevnte definitioner tilsammen, at begrebet producent i artikel 3a i forordning nr. 1546/88 kun omfatter en landmand, der med henblik paa maelkeproduktion leder en helhed af produktionsenheder paa eget ansvar. I tilfaelde af forpagtning af bedriften opfyldes disse betingelser alene af forpagteren, som har brugsretten til bedriften, og ikke af bortforpagteren og bedriftsejeren, der netop som foelge af bortforpagtningen har overdraget denne ret til forpagteren.

12 Som foelge deraf mister en landmand, naar han bortforpagter den bedrift, han er ejer af, sin egenskab af producent i forhold til denne bedrift, og han kan derfor ikke laengere lede den i de ovennaevnte bestemmelsers forstand.

13 Denne fortolkning finder stoette i bestemmelserne i artikel 3a, stk. 1, andet afsnit, litra b), i forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 764/89, hvorefter tildelingen af en saerlig referencemaengde er betinget af, at den paagaeldende producent "til stoette for sin ansoegning ... godtgoer, at han er i stand til paa sin bedrift at producere en maengde svarende til den ansoegte referencemaengde". Disse bestemmelser indebaerer, at en landmand, der ophoerer med selv at lede sin bedrift, navnlig som foelge af en bortforpagtning, herved mister retten til at faa tildelt en saerlig referencemaengde.

14 Af disse grunde skal det foerste spoergsmaal besvares med, at artikel 3a i forordning nr. 1546/88, som affattet ved forordning nr. 1033/89, skal fortolkes saaledes, at en landmand, der har bortforpagtet sin bedrift efter udloebet af en omstillingsforpligtelse, der er indgaaet i henhold til forordning nr. 1078/77, ikke kan anses for en producent, der stadig leder den bedrift, som han ledede paa tidspunktet for godkendelsen af hans ansoegning om omstillingspraemien.

Andet spoergsmaal

15 Naar henses til besvarelsen af det foerste spoergsmaal, oenskes det med det andet spoergsmaal oplyst, om artikel 3a i forordning nr. 1546/88, som affattet ved forordning nr. 1033/89, er gyldig, for saa vidt som denne bestemmelse er til hinder for, at der tildeles en saerlig referencemaengde til landmaend, der har bortforpagtet deres ejendom.

16 Den nationale ret anfoerer i forelaeggelseskendelsens grunde foerst, at den finder det tvivlsomt, om den naevnte bestemmelse i forordning nr. 1546/88, som aendret, er forenelig med de tidligere omtalte bestemmelser i artikel 3a, stk. 1, andet afsnit, litra b), i forordning nr. 857/84, som aendret ved forordning nr. 764/89.

17 Kommissionens forordning nr. 1546/88, som aendret, fastsaetter gennemfoerelsesbestemmelserne til Raadets forordning nr. 857/84, som aendret. Denne gennemfoerelsesforordning blev udstedt paa grundlag af den bemyndigelsesbestemmelse, der er indeholdt i artikel 5c, stk. 7, i Raadets grundforordning (EOEF) nr. 804/68 af 27. juni 1968 om den faelles markesordning for maelk og mejeriprodukter (EFT 1968 I, s. 169), som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 856/84 af 31. marts 1984 (EFT L 90, s. 10).

18 Det bemaerkes, at Kommissionen ved i overensstemmelse med forordning nr. 1546/88, som aendret, saaledes som den er fortolket af Domstolen i det foregaaende, at udelukke de landmaend, som har bortforpagtet deres bedrift efter udloebet af en omstillingsforpligtelse, fra at drage fordel af bestemmelserne i denne forordning, ikke har overskredet graenserne for den bemyndigelse, den har faaet tildelt, men tvaertimod blot, som det fremgaar af begrundelsen for svaret paa det foerste spoergsmaal, efter deres indhold har gennemfoert de bestemmelser, der er fastsat i forordning nr. 857/84, som aendret, isaer i denne forordnings artikel 3a, stk. 1, andet afsnit, litra b).

19 Den nationale ret stiller dernaest det spoergsmaal, om artikel 3a i forordning nr. 1546/88, som aendret ved forordning nr. 1033/89, ikke er i strid med princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, saaledes som det er anvendt i dommene af 28. april 1988 i sag 120/86, Mulder (Sml. s. 2321) og sag 170/86, von Deetzen (Sml. s. 2355).

20 I disse domme har Domstolen paa den ene side fastslaaet, at en erhvervsdrivende, der frivilligt har indstillet sin produktion i en vis periode, ikke kan have en berettiget forventning om at kunne genoptage produktionen paa de samme betingelser som foer eller om ikke blive omfattet af eventuelle regler, som i mellemtiden maatte vaere indfoert vedroerende markeds- eller strukturpolitikken (Mulder-dommen, praemis 23, og von Deetzen-dommen, praemis 12), men at en saadan erhvervsdrivende paa den anden side, naar han er blevet tilskyndet ved en faellesskabsretsakt til at indstille markedsfoeringen i en begraenset periode af hensyn til almenvellet og mod betaling af en praemie, kan have en berettiget forventning om ikke ved udloebet af sin forpligtelse at blive paalagt restriktioner, som specielt beroerer ham, netop fordi han har udnyttet de muligheder, som faellesskabsbestemmelserne har givet ham (Mulder-dommen, praemis 24, og von Deetzen-dommen, praemis 13).

21 I denne henseende er det tilstraekkeligt at anfoere, saaledes som Domstolen har fastslaaet i dom af 22. oktober 1991, sag C-44/89, von Deetzen (Sml. I, s. 5119, praemis 21), at selv om de producenter, der havde paataget sig en forpligtelse vedroerende ikke-markedsfoering eller omstilling i henhold til forordning nr. 1078/77, med foeje kunne forvente at kunne genoptage markedsfoeringen af maelk efter udloebet af deres ikke-markedsfoerings- eller omstillingsperiode og udoeve denne virksomhed under ikke-diskriminerende betingelser i forhold til andre maelkeproducenter, kunne de dog ikke forvente, at en faelles markedsordning ville give dem en oekonomisk fordel, som ikke hidroerer fra deres erhvervsmaessige virksomhed.

22 Det foelger heraf, at blandt disse landmaend kunne de, som ved at bortforpagte deres bedrift havde opgivet deres virksomhed som maelkeproducent, ikke have en berettiget forventning om at opnaa en referencemaengde ved udloebet af deres ikke-markedsfoerings- eller omstillingsperiode.

23 Der foreligger herefter ingen overtraedelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning.

24 Den nationale ret anfoerer endelig, at artikel 3a i forordning nr. 1546/88, som aendret ved forordning nr. 1033/89, muligvis er diskriminerende i to henseender. Dels stiller denne bestemmelse de landmaend, som har bortforpagtet deres bedrift foer ikrafttraedelsen af aendringsbestemmelserne fra 1989, daarligere end de landmaend, som har bortforpagtet deres bedrift efter denne dato. De foerstnaevnte kan nemlig ikke, da de ikke kan faa tildelt en referencemaengde i modsaetning til de sidstnaevnte, overdrage en bedrift med en referencemaengde til forpagteren. Endvidere stiller den anfaegtede bestemmelse den foerstnaevnte kategori erhvervsdrivende daarligere end de landmaend, som i stedet for at bortforpagte deres bedrift fortsat har ledet denne med bistand af en medhjaelper, og som ogsaa ville kunne faa tildelt en saerlig referencemaengde.

25 Det skal hertil bemaerkes, at i henhold til Domstolens faste praksis (jf. senest den naevnte dom af 22.10.1991, von Deetzen, praemis 23) er forbuddet mod forskelsbehandling af producenter i Faellesskabet, som er naevnt i EOEF-traktatens artikel 40, stk. 3, blot et saerligt udtryk for det generelle lighedsprincip, der udgoer et af faellesskabsrettens grundlaeggende principper. Ifoelge dette princip maa ensartede situationer ikke behandles forskelligt, medmindre en forskellig behandling er objektivt begrundet.

26 I lyset af disse kriterier maa det fastslaas, at ordningen, hvorefter de landmaend, der har bortforpagtet deres bedrift, foer aendringsbestemmelserne fra 1989 traadte i kraft, ikke kan faa tildelt en saerlig referencemaengde, hvorimod den kan tildeles landmaend, som har bortforpagtet deres bedrift efter dette tidspunkt, og dem, der fortsat selv har ledt deres bedrift, eventuelt med bistand af en medhjaelper, er berettiget, da det er noedvendigt at forhindre, at der ansoeges om tildeling af en referencemaengde med det ene formaal herved at skaffe sig en rent oekonomisk fordel som foelge af den handelsvaerdi, referencemaengderne i mellemtiden har opnaaet, uden at den paagaeldende reelt har til hensigt at genoptage markedsfoeringen af maelk (jf. saaledes den tidligere naevnte dom af 22.10.1991, von Deetzen, praemis 24).

27 Den forskelsbehandling, der er tale om, er saaledes objektivt berettiget og kan foelgelig ikke betegnes som diskriminerende i henhold til Domstolens praksis. Der foreligger herefter ingen tilsidesaettelse af lighedsprincippet og forbuddet mod forskelsbehandling.

28 Af disse grunde skal det andet spoergsmaal besvares med, at gennemgangen paa grundlag af de i forelaeggelseskendelsen anfoerte omstaendigheder af artikel 3a i Kommissionens forordning nr. 1546/88, som affattet ved forordning nr. 1033/89, intet har frembragt, der kan rejse tvivl om bestemmelsens gyldighed.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

29 De udgifter, der er afholdt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN (Tredje Afdeling)

vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Bayerisches Verwaltungsgericht Regensburg ved kendelse af 19. juli 1990, for ret:

1) Artikel 3a i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1546/88 af 3. juni 1988, som affattet ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1033/89 af 20. april 1989, skal fortolkes saaledes, at en landmand, der har bortforpagtet sin bedrift efter udloebet af en omstillingsforpligtelse, som er indgaaet i henhold til Raadets forordning (EOEF) nr. 1078/77 af 17. maj 1977, ikke kan anses for en producent, der stadig leder den bedrift, som han ledede paa tidspunktet for godkendelsen af hans ansoegning om omstillingspraemien.

2) Gennemgangen, paa grundlag af de i forelaeggelseskendelsen anfoerte omstaendigheder, af artikel 3a i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1546/88 af 3. juni 1988, som affattet ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1033/89 af 20. april 1989, har intet frembragt, der kan rejse tvivl om bestemmelsens gyldighed.