Kravet skal fastlægges i lyset af den konkrete sags omstændigheder, navnlig indholdet af retsakten, indholdet af de anførte grunde samt den interesse, som retsaktens adressater eller andre, der er umiddelbart og individuelt berørt af retsakten, kan have i begrundelsen. Det kræves ikke, at begrundelsen angiver alle de relevante faktiske og retlige forhold, da spørgsmålet, om en beslutnings begrundelse opfylder kravene efter traktatens artikel 296 TEUF, ikke blot skal vurderes i forhold til ordlyden, men ligeledes til den sammenhæng, hvori den indgår, samt under hensyn til alle de retsregler, som gælder på det pågældende område.

Den begrundelse, som kræves i henhold til artikel 296 TEUF, skal tilpasses karakteren af den pågældende retsakt og klart og utvetydigt angive de betragtninger, som den institution, der har udstedt den, har lagt til grund, således at de berørte parter kan få kendskab til grundlaget for den trufne foranstaltning, og således at den kompetente ret kan udøve sin prøvelsesret.

Det følger af artikel 1, stk. 2, og af bilaget til afgørelse 2014/774 om fastsættelse, jf. Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) nr. 517/2014 om fluorholdige drivhusgasser, af referenceværdier for perioden fra den 1. januar 2015 til den 31. december 2017 for hver producent eller importør, der har indberettet markedsføring af hydrofluorcarboner i medfør af forordning nr. 842/2006, at de mængder hydrofluorcarboner (HFC), som producenterne og importørerne har markedsført i referenceperioden, er beregnet ved at sammenlægge de producerede mængder, de importerede mængder samt den årlige ændring i lagre og ved at fratrække de eksporterede mængder.

Der er for det første imidlertid ingen bestemmelse i forordning nr. 517/2014, som udtrykkeligt fastsætter, at den årlige ændring i lagerbeholdningen udgør en oplysning, der skal tages hensyn til med henblik på fastsættelsen af referenceværdien. For det andet er det ikke fastsat, at de årlige ændringer i lagerbeholdning udgør et relevant kriterium ved fastsættelsen af de markedsførte mængder HFC som omhandlet i artikel 2, nr. 10), i nævnte forordning, navnlig når det drejer sig om virksomheder, der hverken fremstiller eller anvender HFC og nøjes med at importere HFC med henblik på efterfølgende at videresælge eller eksportere dem ud af Unionen.

Det må medgives, at bilag V til forordning nr. 517/2014, hvis formål er at præcisere beregningen af referenceværdien, angiver, at denne skal foretages på grundlag af de mængder HFC, som producenterne og importørerne har markedsført i Unionen i løbet af referenceperioden eller tildelingsperioden »på grundlag af foreliggende data«. Den omstændighed, at bilag V til forordning nr. 517/2014 fastsætter, at beregningen af referenceværdien skal ske »på grundlag af foreliggende data«, og at artikel 16, stk. 1, i den nævnte forordning bestemmer, at denne værdi er »baseret på det årlige gennemsnit af de mængder HFC, som producenten eller importøren har indberettet som markedsført«, kan imidlertid ikke medføre, at beregningen af referenceværdien udelukkende skal ske på grundlag af de data, som er indberettet på grundlag af artikel 6 i forordning nr. 842/2006 om visse fluorholdige drivhusgasser.

For det første vil det i forbindelse med beregningen af referenceværdien nemlig ikke være foreneligt med det formål, som forfølges med forordning nr. 517/2014, som er gradvist at reducere »markedsføring« af mængder HFC i Unionen, at anvende irrelevante data med henblik på at fastsætte de markedsførte mængder HFC, navnlig alene med den begrundelse, at der er tale om »foreliggende data«. Den omstændighed, at de oplagrede mængder er blevet indberettet, medfører dog ikke nødvendigvis, at disse tages i betragtning, hvis de ikke var relevante med henblik på fastsættelsen af de markedsførte mængder HFC. For det andet kan det ikke medgives, at konsekvensen af, at der ikke foreligger relevante data med henblik på beregningen af referenceværdien, er, at denne ikke svarer til de markedsførte mængder HFC. Det påhviler Kommissionen at henvende sig til de berørte virksomheder med henblik på at indsamle de manglende relevante data.

Afgørelse 2014/774 tilsidesætter således forordning nr. 517/2014, idet den ved beregningen af den referenceværdi, som er blevet fastsat for en virksomhed, der hverken fremstiller eller anvender HFC, tager hensyn til den årlige ændring i lagerbeholdninger.

(jf. præmis 44, 51-53, 57, 59, 63 og 69)