Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Statsstøtte – Kommissionens og de nationale domstoles respektive kompetencer – de nationale domstoles rolle

(Art. 88, stk. 3, EF)

2. Statsstøtte – tilbagesøgning af en ulovlig støtte – genoprettelse af den oprindelige situation – nationale domstoles forpligtelser

(Art. 88, stk. 3, EF)

3. Statsstøtte – tilbagesøgning af en ulovlig støtte – genoprettelse af den oprindelige situation – nationale domstoles forpligtelser og beføjelser

(Art. 88, stk. 3, EF)

Sammendrag

1. Gennemførelsen af kontrolordningen med statsstøtte, som den følger af artikel 88 EF og Domstolens retspraksis hertil, tilkommer dels Kommissionen, dels de nationale retter. I denne forbindelse varetager Kommissionen og de nationale domstole særskilte, men indbyrdes supplerende funktioner. Mens det alene er Kommissionen, der herved er underlagt Unionens retsinstansers efterprøvelse, som er kompetent til at træffe afgørelse om støtteforanstaltningernes forenelighed med fællesmarkedet, har de nationale retter til opgave at sikre borgernes rettigheder i tilfælde af tilsidesættelse af forpligtelsen ifølge artikel 88, stk. 3, EF til at give Kommissionen forudgående underretning om statsstøtte.

En støtteforanstaltning, der iværksættes i strid med de betingelser, der følger af artikel 88, stk. 3, EF, er ulovlig. Det påhviler de nationale retsinstanser at drage samtlige konsekvenser heraf i henhold til national ret, både for så vidt angår gyldigheden af de retsakter, som gennemfører støtteforanstaltningerne, og tilbagesøgning af den økonomiske støtte, der er tildelt under tilsidesættelse af denne bestemmelse.

(jf. præmis 25-29)

2. Ophævelse af en uretmæssig støtte ved at kræve den tilbagebetalt med henblik på at genoprette den oprindelige situation er den logiske følge af, at støtten er fundet ulovlig. Ved denne tilbagebetaling af støtten mister støttemodtageren jo den fordel, der var opnået på markedet i forhold til konkurrenterne, og situationen fra tiden før ydelsen af støtte er genoprettet. For at denne tilbagebetaling kan foretages, er det vigtigt, at de nationale domstole identificerer modtageren eller i givet fald modtagerne af støtten.

Når en støtte ydes i form af en garanti, kan modtagerne af denne støtte være enten låntageren eller långiveren, eller under visse omstændigheder disse i fællesskab. Når et lån, der ydes af et kreditinstitut til en låntager, garanteres af de offentlige myndigheder i en medlemsstat, opnår denne låntager nemlig normalt en økonomisk fordel og modtager således en støtte som omhandlet i artikel 87, stk. 1, EF, for så vidt som de finansieringsomkostninger, som låntageren bærer, er lavere end dem, som den ville have haft, hvis den havde måttet opnå den samme finansiering og den samme garanti til markedspris.

En långiver kan imidlertid også få en økonomisk gevinst af den pågældende garanti, bl.a. når det ikke uden videre kan udelukkes, at garantien er blevet stillet med henblik på en eksisterende fordring hos långiveren, og dét inden for rammerne af en omlægning af låntagerens gæld. Såfremt dette måtte være tilfældet, opnåede långiveren ved garantien selv en erhvervsmæssig fordel, for så vidt som sikkerheden i selskabets fordring er forøget på grund af den offentlige myndigheds garanti, uden at betingelserne for det garanterede lån i øvrigt blev tilpasset. Det tilkommer den nationale ret, henset til samtlige sagens særlige omstændigheder, at identificere modtageren eller i givet fald modtagerne af den nævnte garanti og at forlange tilbagebetaling af det pågældende samlede støttebeløb.

(jf. præmis 33, 34, 37, 39, 40, 42, og 43)

3. På statsstøtteområdet vedrørende tilbagesøgning af en ulovlig støtte, der er ydet i form af en garanti, som er stillet af en offentlig myndighed for at dække et lån, som et finansieringsselskab har tildelt en virksomhed, som ikke ville have kunnet opnå en sådan finansiering på normale markedsvilkår, pålægger EU-retten ikke nogen bestemt konsekvens, som de nationale domstole nødvendigvis skal drage med hensyn til gyldigheden af retsakterne om gennemførelse af statsstøtten.

Idet formålet med de foranstaltninger, som de nationale domstole er forpligtet til at træffe ved overtrædelse af artikel 88, stk. 3, EF, imidlertid hovedsageligt er at genoprette den oprindelige konkurrencemæssige situation inden udbetalingen af den pågældende støtte, skal de sidstnævnte sikre, at de foranstaltninger, der træffes med hensyn til gyldigheden af disse retsakter, gør det muligt at nå et sådant formål. Det tilkommer således de nationale retter at efterprøve, om en annullation af garantien, henset til de konkrete omstændigheder i tvisten, kan være mere effektiv end andre foranstaltninger med henblik på at opnå nævnte genopretning. Der kan således opstå situationer, hvor en ophævelse af en kontrakt, såfremt dette kan føre til en gensidig tilbagelevering af de af parterne leverede ydelser eller ophøret af en fordel for fremtiden, kan være bedre egnet til at nå målet med genopretning af den oprindelige konkurrencemæssige situation inden udbetalingen af støtten.

Hermed skal artikel 88, stk. 3, sidste punktum, EF fortolkes således, at de nationale domstole er kompetente til at annullere en garanti i et tilfælde, hvor den ulovlige støtteforanstaltning er gennemført ved en garanti, stillet af en offentlig myndighed for at dække et lån, som et finansieringsselskab har tildelt en virksomhed, som ikke ville have kunnet opnå en sådan finansiering på normale markedsvilkår. De nævnte domstole er ved udøvelsen af denne kompetence forpligtet til at sikre, at støtten tilbagesøges, og kan med henblik herpå annullere garantien, særligt hvis denne annullation, når der ikke findes mindre indgribende processuelle skridt, kan føre til eller lette genopretningen af den oprindelige konkurrencemæssige situation, inden denne garanti blev stillet.

(jf. præmis 44-49 og domskonkl.)