RETTENS DOM (Anden Afdeling)

7. juli 1998

Forenede sager T-238/95, T-239/95, T-240/95, T-241/95 og T-242/95

Francesco Mongelli m.fl.

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — pensioner — justeringskoefficient — fastsættelse — vekselkurs«

Fuldstændig gengivelse på italiensk II-925

Angående:

Påstande dels om annulation af sagsøgernes pensionsopgørelser fra januar 1995 at regne, for så vidt som de anvender justeringskoefficienten 94,2, som er fastsat for Italiens vedkommende ved Rådets forordning (EKSF, EF, Euratom) nr. 3161/94 af 19. december 1994 om tilpasning med virkning fra 1. juli 1994 af vederlag til tjenestemænd og øvrige ansatte i De Europæiske Fællesskaber samt af justeringskoefficienterne for disse vederlag og pensioner (EFT L 335, s. 1), dels om betaling af de skyldige beløb med renter 8%.

Udfald:

Frifindelse.

Resumé af dom

Sagsøgerne, som er forhenværende tjenestemænd ved Kommissionen i Bruxelles, er bosat i Italien og modtager hver især alderspension. Tre af dem, Mongelli, Capuano og Tinelli, oppebærer deres pension i belgiske francs, idet de i medfør af artikel 45 i bilag VIII til vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber (vedtægten) har valgt at få ydelserne udbetalt i det lands valuta, hvor den institution, de tilhørte, har sæde. Castagnoli og Sadini oppebærer deres ydelser direkte i Italien, i italienske lire.

Den 19. december 1994 vedtog Rådet forordning (EKSF, EF, Euratom) nr. 3161/94 om tilpasning med virkning fra 1. juli 1994 af vederlag til tjenestemænd og øvrige ansatte i De Europæiske Fællesskaber samt af justeringskoefficienterne for disse vederlag og pensioner (EFT L 335, s. 1) (forordning nr. 3161/94). Forordningen trådte i kraft den 24. december 1994 og afløste Rådets forordning (Euratom, EKSF, EF) nr. 3608/93 af 20. december 1993 om tilpasning med virkning fra 1. juli 1993 af vederlag og pensioner til tjenestemænd og øvrige ansatte i De Europæiske Fællesskaber samt af justeringskoefficienterne for disse vederlag og pensioner (EFT L 328, s. 1), hvorved der for Italiens vedkommende var blevet fastsat en justeringskoefficient på 101,2.

Ved artikel 6, stk. 1, i forordning nr. 3161/94 fastsattes med virkning fra 1. juli 1994 en justeringskoefficient for Italien på 94,2, som i henhold til artikel 6, stk. 4, fandt anvendelse på pensioner.

I pensionsopgørelserne for januar 1995 anvendte Kommissionen denne justeringskoefficient på de ydelser, der blev udbetalt til sagsøgerne.

Da sagsøgerne konstaterede, at deres pensioner som følge af anvendelsen af denne koefficient var nedsat i forhold til månederne i det foregående år, og da de fandt denne nedsættelse retsstridig og diskriminerende, indgav de i april 1995 en klage i henhold til vedtægtens artikel 90, stk. 2, over deres pensionsopgørelser for januar måned 1995. Kommissionen afviste disse klager ved afgørelse af 6. september 1995. Afgørelsen om afvisning blev meddelt sagsøgerne ved skrivelse af 14. september 1995, som nåede frem til dem mellem den 18. og den 25. september 1995.

Realiteten

Det første anbringende om tilsidesættelse af vedtægtens artikel 64

For at sikre alle tjenestemænd et vederlag, der medfører samme købekraft uanset tjenestestedet, bestemmer vedtægtens artikel 64, stk. 1, at tjenestemandens vederlag udtrykt i belgiske francs skal korrigeres med en koefficient, der er over, under eller lig med 100%, afhængig af de forskellige tjenestesteders levevilkår. I henhold til vedtægtens artikel 64, stk. 2, og artikel 65 er justeringskoefficienten 100 for Bruxelles og Luxembourg, og for de øvrige lande fastsættes den af Rådet, som træffer afgørelse med kvalificeret flertal efter forslag fra Kommissionen (præmis 23).

Med hensyn til de i vedtægtens artikel 77-81 omhandlede pensioner, herunder alderspensionerne til forhenværende tjenestemænd, bestemmer vedtægtens artikel 82, stk. 1, andet afsnit, at de korrigeres med den justeringskoefficient, der er fastsat foldet land, hvor den pensionsberettigede godtgør at være bosiddende. Selv om vedtægtens artikel 82 ikke udtrykkeligt henviser til vedtægtens artikel 64, som finder anvendelse på tjenestemændenes vederlag, henviser den ikke desto mindre til den justeringskoefficient, der er fastsat for hvert enkelt land, og som netop fastsættes efter de kriterier, der er nævnt i denne artikel (præmis 24).

Henvisning til: Retten, 14. december 1995, sag T-285/94, Pfloeschnermod Kommissionen, Smi. Pers. II, s. 889, præmis 48.

I den foreliggende sag gjorde sagsøgerne gældende, at den justeringskoefficient, der var fastsat for Italien ved forordning nr. 3161/94, var i modstrid med vedtægtens artikel 64, fordi fremgangsmåden ved beregningen af koefficienten byggede på et kriterium, der ikke henhører under denne artikel, nemlig på forholdet mellem købekraftspariteter og vekselkurser (præmis 25).

Forordning nr. 3161/94 er en gennemførelsesforordning til vedtægten, som udtrykkelig er udstedt under henvisning til vedtægtens artikel 63-65a og artikel 82, samt til bilag XI til vedtægten, og den kan som følge heraf i medfør af princippet om regelhierarkiet ikke fravige principperne i disse bestemmelser. Det var derfor retmæssigt, at der i forordningens artikel 6, stk. 1, var fastsat en justeringskoefficient for Italien, som i medfør af artikel 6, stk. 4, fandt anvendelse på pensioner, og som var beregnet på grundlag af forholdet mellem på den ene side købekraftspariteten mellem Bruxelles, som er den by, der lægges til grund, og hovedstaden i den pågældende medlemsstat, og på den anden side den officielle vekselkurs på medlemsstatens valuta, som er omhandlet i vedtægtens artikel 63, stk. 2, dvs. den vekselkurs, der anvendtes ved gennemførelsen af De Europæiske Fællesskabers almindelige budget den 1. juli i det pågældende år, idet det herved sikredes, at købekraften på dette tidspunkt var den samme for så vidt angik pensioner udbetalt i Bruxelles og korrigeret med en koefficient på 100% og pensioner udbetalt i Italien (præmis 26 og 27 og præmis 29-33).

Henvisning til: Domstolen, 5. februar 1998, sag C-30/96 P, Abelio m.fl. mod Kommissionen, Smi. I, s. 377; Retten, 27. oktober 1994, T-536/93, Benzler mod Kommissionen, Smi. Pers. II, s. 777, præmis 32 og 33; Retten, 7. december 1995, forenede sager T-544/93 og T-566/93, Abello m.fl. mod Kommissionen, Smi. Pers. II, s. 815, præmis 40.

Heraf fulgte, at det første anbringende måtte forkastes (præmis 35).

Det andet anbringende om tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet

Ligebehandlingsprincippet er for de pensionsberettigedes vedkommende overholdt, for så vidt som de justeringskoefficienter, der finder anvendelse, skal sikre alle forhenværende tjenestemænd ydelser med samme købekraft, uanset hvor de har bopæl. Med henblik herpå skal pensioner efter vedtægtens artikel 82, stk. 1, andet afsnit, korrigeres med den justeringskoefficient, der er fastsat for det land, hvor den pensionsberettigede godtgør at være bosiddende, til trods for, at det kan være, at det pensionsbeløb, der udbetales, gives ud i et andet land end bopælslandet. Valget af bopælslandet som kriterium for bedømmelsen af de pensionsberettigedes levevilkår og købekraft er begrundet i, at begrebet bopæl i henhold til vedtægtens artikel 82 skal forstås som det sted, hvor den forhenværende tjenestemand faktisk har etableret centret for sine interesser, og dermed som det sted, hvor han anses for at give sine penge ud. Selv om en pension teoretisk kan have forskellig købekraft, alt efter hvilket land den pensionsberettigede vælger at give sine penge ud i, kunne denne omstændighed derfor ikke indebære, at lighedsprincippet var tilsidesat (præmis 41, 42 og 43).

Henvisning til: Domstolen, 14. juli 1988, sag 284/87, Schäflein mod Kommissionen, Sml. s. 4475, præmis 9; Pfloeschner mod Kommissionen, a.st., præmis 47.

Med hensyn til påstanden om, at der ikke var taget hensyn til inflationstakten i Italien ved beregningen af den omtvistede justeringskoefficient, for så vidt som der var fastsat en højere justeringskoefficient for andre medlemsstater med en stærk valuta, bemærkede Retten blot, at sagsøgerne ikke tog hensyn til den nærmere fremgangsmåde ved beregningen af justeringskoefficienterne, der er fastsat i artikel 3, stk. 5, i bilag XI til vedtægten, og som bygger på forholdet mellem købekraftspariteterne og vekselkurserne (præmis 44).

Det andet anbringende måtte derfor forkastes (præmis 45).

Det tredje anbringende om tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning

En tjenestemand kan ikke til støtte for at anfægte gyldigheden af en ny forordningsbestemmelse påberåbe sig princippet om beskyttelse af den berettigede forventning, navnlig ikke inden for et område, hvor der sker en konstant tilpasning efter ændringerne i den økonomiske situation, som f.eks. ved fastsættelsen af de justeringskoefficienter, hvorefter tjenestemændenes pensioner korrigeres, og når der ikke foreligger præcise forsikringer fra administrationen (præmis 52, 53 og 54).

Henvisning til: Dorastolen, 14. juni 1988, sag 33/87, Christianos mod Domstolen, Sml. s. 2995, præmis 23; Retten, 22. juni 1994, forenede sager T-98/92 og T-99/92, Di Marzio og Lebedef mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 541, præmis 68; Retten, 11. december 1996, sag T-177/95, Barraux m.fl. mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 1451, præmis 47.

Heraf fulgte, at det tredje anbringende måtte forkastes (præmis 55).

Det fjerde anbringende om tilsidesættelse af vedtægtens artikel 63, stk. 2, og artikel 45 i bilag VIII til vedtægten

Det fremgik af sagsøgernes pensionsopgørelser, at der — i modsætning til, hvad de havde gjort gældende — ikke var foretaget en »dobbelt omregning« for dem, som havde valgt at få pensionen udbetalt i belgiske francs (præmis 63).

Artikel 45 i bilag VIII til vedtægten, som giver modtagerne valget mellem at få ydelserne udbetalt enten i hjemlandets, opholdslandets eller det lands valuta, hvor den institution, de tilhørte, har sæde, og hvortil der henvises i vedtægtens artikel 82, stk. 1, fjerde afsnit, omhandler kun udbetalingen af ydelserne. Heraf fulgte, at sagsøgernes valg af den valuta, ydelserne skulle udbetales i, ikke kunne være til hinder for, at deres pensioner i henhold til vedtægtens artikel 82, stk. 1, andet afsnit, blev korrigeret med den koefficient, der var fastsat for Italien, hvor de var bosiddende, på grundlag af forholdet mellem købekraftspariteten for Italien og den officielle vekselkurs på dets valuta, som er omhandlet i vedtægtens artikel 63, stk. 2, nemlig den vekselkurs, der anvendtes ved gennemførelsen af De Europæiske Fællesskabers almindelige budget den 1. juli i det pågældende år (præmis 68 og 69).

Henvisning til: Domstolen, 11. marts 1982, sag 127/80, Grogan mod Kommissionen, Sml. s. 869, præmis 14 og 15.

Heraf fulgte, at det fjerde anbringende måtte forkastes (præmis 70).

Konklusion:

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.