Til støtte for sin påstand har sagsøgeren først og fremmest anført, at der ved besættelsen af den opslåede stilling kun måtte tages hensyn til forhold, som fremgik af stillingsopslaget, og som hang sammen med den stilling, der skulle besættes. I det foreliggende tilfælde har det afgørende motiv for udnævnelsen af L. imidlertid været en — sådan set — »fremmed« omstændighed, nemlig krav, som opstod af omorganiseringen af flere afdelinger i Generaldirektoratet for udvikling. Herved har sagsøgeren først og fremmest henvist til skrivelser af februar og marts 1979 (replikkens bilag 6 og 7), som tydeliggør, hvorledes organisationsplanen for Generaldirektoratet for udvikling på det tidspunkt blev ændret. Som støtte for sit synspunkts rigtighed har han endvidere henvist til en skrivelse, som et medlem af Kommissionen i juni 1979 rettede til den belgiske udenrigsminister — efter at denne havde interveneret til fordel for sagsøgeren — og hvori der tales om, at forflyttelsen af L. »svarede til de større krav i forbindelse med omorganiseringen af flere afdelinger i dette generaldirektorat«. Desuden har han i et supplerende skriftligt indlæg henvist til, at omdannelsen af direktorat B til Generaldirektoratet for udvikling var blevet afsluttet ved en beslutning af 2. juli 1980, der trådte i kraft den 1. august 1980, og at afdelingerne B 2 og B 3 samt afdeling B 1 som tidligere var blevet ledet af L., herved var blevet afskaffet, fordi de »næppe har styringsog koordinationsopgaver«.

Hvad denne argumentation angår, kan der efter min mening allerede være tvivl om, hvorvidt det rigoristiske udgangspunkt er korrekt, at der ved besættelsen af stillinger under ingen omstændigheder må tages hensyn til andre forhold end dem, der nævnes i stillingsopslaget og står i sammenhæng med den stilling, der skal besættes. Efter min mening udelukker »tjenestens interesse«, som sagsøgeren henviser til i denne sammenhæng, ikke, at overvejelser i forbindelse med omorganiseringen af tjenestegrene også gør sig gældende ved besættelsen af en stilling. I hvert fald må dette kunne antages, når der efter bedømmelsen af ansøgerne kun bliver jævnbyrdige kandidater tilbage og ansættelsesmyndigheden — efter hensyntagen til alle de kriterier, der nævnes i meddelelsen om ledig stilling — står over for spørgsmålet, hvilken kandidat, der endeligt skal foretrækkes. Således synes det faktisk at forholde sig her, ja, det ser endog ud til, at den ansøger, der blev foretrukket for sagsøgeren, var bedre egnet, som det kan udledes af den allerede nævnte skrivelse fra lederen af Generaldirektoratet for udvikling af 1. juni 1979. Under disse omstændigheder kan det forhold, at der ved udnævnelsen af L. også kan være blevet taget hensyn til grunde, der stod i forbindelse med omorganiseringen af tjenestegrene, ikke give anledning til at tale om en tilsidesættelse af tjenestens interesse.

Desuden vil jeg også — netop fordi kvalifikationerne hos den anden ansøger, der blev ansat i den opslåede stilling, er omtvistede — henvise til, at det ikke fremgår, at en ændring af organisationen af Generaldirektoratet for udvikling har været udslaggivende motiv for hans udnævnelse. I denne henseende er sagsøgerens henvisning til, at der kan påvises en vis forbindelse mellem de af ham anførte organisationsforanstaltninger og meddelelsen om en ledig stilling, nemlig ikke tilstrækkelig, og det er af interesse, at L. allerede dengang — i hvert fald for en vis tid — havde til opgave samtidig at varetage ledelsen af afdeling C 5. Der kunne tværtimod kun være tale om »krav«, altså tvingende grunde som følge af tjenestegrenenes omorganisering med henblik på L.'s person, hvis det allerede på det tidspunkt var blevet overvejet at afskaffe den af ham beklædte stilling, hvilket ville have gjort det nødvendigt at anbringe ham andetsteds. Sådan forholdt det sig imidlertid ikke i foråret 1979. Dengang fandt der — som det kan udledes af de nævnte skrivelser — kun en omordning af forskellige A 3-stillinger sted, bl.a. overdragelsen af en ledig A 3-stilling fra afdeling B 2 til afdeling C 5, som har gjort det muligt at foretage den her relevante meddelelse om ledig stilling. Man tænkte derimod ikke på at nedlægge den stilling, der var besat med L., tværtimod blev der foreslået en meddelelse om ledig stilling for denne, hvilket fremgår af skrivelsen af 1. juni 1979.

Dette må vel være afgørende. Derimod kan sagsøgeren efter min mening ikke til støtte for sin første søgsmålsgrund påberåbe sig foranstaltninger, som først er blevet truffet ca. 1 år senere, nemlig i juli 1980. Faktisk kan der intetsteds ses en sammenhæng mellem dem og den stillingsbesættelse, som skal bedømmes her; det kan derimod ikke godtgøres, at der allerede ved sidstnævnte har spillet overvejelser ind, som var et resultat af nedlæggelsen af den stilling, som L. var indehaver af.

Under disse omstændigheder kan den allerede nævnte skrivelse fra et af Kommissionen medlemmer af 25. juni 1979 efter min mening heller ikke anses for at støtte sagsøgerens opfattelse. For så vidt antager jeg ligesom Kommissionens repræsentant, at der kun var tale om en diplomatisk indpakket afvisning af en i sig selv uønsket intervention, men ikke om en blotlæggelse af det motiv, der havde været afgørende ved besættelsen af den opslåede stilling.

Der er altså ingen grund til at annullere den anfægtede afgørelse med den begrundelse, at uvedkommende hensyn var afgørende ved besættelsen af stillingen.