ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Sag C-457/00





Kongeriget Belgien

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber





«Statsstøtte – støtte til den belgiske Verlipack-koncern – emballageglassektoren»

Forslag til afgørelse fra generaladvokat F.G. Jacobs fremsat den 19. september 2002

Domstolens dom (Femte Afdeling) af 3. juli 2003

Sammendrag af dom

1. Statsstøtte – Kommissionens undersøgelse – bestemmelse af støttemodtageren – faktisk fordel – mulighed for at tage hensyn til ordlyden af bestemmelser om anvendelsen af lånte beløb i tilfælde af et lån og for således at betegne en anden person end låntageren som støttemodtager – nødvendigheden af på forhånd at fastslå, at den statslige foranstaltning udgør støtte i forhold til låntageren – foreligger ikke

(Art. 87, stk. 1, EF)

2. Statsstøtte – Kommissionens beslutning om en støttes uforenelighed med fællesmarkedet – vanskeligheder i forbindelse med gennemførelsen – Kommissionens og medlemsstatens forpligtelse til at samarbejde om en løsning i overensstemmelse med traktaten

(Art. 10 EF og art. 88, stk. 2, første afsnit, EF)

3. Institutionernes retsakter – begrundelse – pligt – rækkevidde – kommissionsbeslutning, der fastslår, at en støtte er uforenelig med fællesmarkedet

(Art. 87 EF og 253 EF)

1.

For at kunne bestemme, hvem der er modtager af en statsstøtte, skal de virksomheder, der faktisk har fordel af den pågældende støtte, identificeres. I tilfælde af et lån er det ikke udelukket, at Kommissionen kan tage hensyn til ordlyden af bestemmelser om anvendelsen af lånte beløb med henblik på at bestemme støttemodtageren, og at en sådan analyse fører til den konklusion, at støttemodtageren er en anden end låntageren. Eftersom artikel 87, stk. 1, EF forbyder statsstøtte eller støtte, der ydes ved hjælp af statsmidler under enhver tænkelig form, er det for at nå til en sådan konklusion ufornødent først at fastslå, at foranstaltningen udgør en støtte i forhold til låntageren.

(jf. præmis 55-57)

2.

En medlemsstat, der ved gennemførelsen af en beslutning, som fastslår, at en støtte er uforenelig med fællesmarkedet, og som bestemmer, at denne skal tilbagesøges, møder uforudsete vanskeligheder, kan forelægge disse for Kommissionen til vurdering. I så fald skal Kommissionen og medlemsstaten i henhold til den regel, der pålægger medlemsstaterne og Fællesskabets institutioner en gensidig pligt til loyalt samarbejde, jf. navnlig artikel 10 EF, efter bedste evne samarbejde med henblik på at overvinde vanskelighederne, idet traktatens bestemmelser fuldt ud skal overholdes, særligt bestemmelserne om støtte.

(jf. præmis 99)

3.

Selv om det i visse tilfælde kan fremgå af selve de omstændigheder, hvorunder støtten ydes, at den kan påvirke samhandelen mellem medlemsstaterne og fordreje eller true med at fordreje konkurrencevilkårene, påhviler det i det mindste Kommissionen at angive disse omstændigheder i beslutningens begrundelse, hvori det fastslås, at den nævnte støtte er uforenelig med fællesmarkedet.
Sag C-265/00

Campina Melkunie BV

mod

Benelux-Merkenbureau

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Benelux-Gerechtshof)

»Tilnærmelse af lovgivningerne – varemærker – direktiv 89/104/EØF – artikel 3, stk. 1 – registreringshindring – neologisme sammensat af bestanddele, der hver for sig er beskrivende for de pågældende varers eller tjenesteydelsers egenskaber«

Sammendrag af dom

Tilnærmelse af lovgivningerne – varemærker – direktiv 89/104 – afslag på registrering eller ugyldighed – varemærker, der udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares egenskaber – begreb – neologisme, der er sammensat af bestanddele, der er beskrivende for de omhandlede varers eller tjenesteydelsers egenskaber – omfattet, når kombinationen ikke er usædvanlig – der findes synonymer til betegnelse af de samme egenskaber – ingen betydning

[Rådets direktiv 89/104, art. 3, stk. 1, litra c)]

Artikel 3, stk. 1, litra c), i første direktiv 89/104 om varemærker skal fortolkes således, at et varemærke, som består af en neologisme, der er sammensat af bestanddele, som hver for sig er beskrivende for egenskaber ved de varer og tjenesteydelser, med hensyn til hvilke der er indgivet ansøgning om registrering, selv er beskrivende for disse varers og tjenesteydelsers egenskaber i den nævnte bestemmelses forstand, undtagen hvis der er en synlig forskel mellem neologismen og den blotte sum af de bestanddele, den er sammensat af, hvilket forudsætter, at neologismen – på grund af kombinationens usædvanlige karakter i forhold til de nævnte varer eller tjenesteydelser – skaber et indtryk, der ligger tilstrækkelig fjernt fra det indtryk, som er fremkaldt ved den blotte forening af de angivelser, der meddeles ved de bestanddele, den er sammensat af, således at den er mere end summen af de nævnte bestanddele.

Ved vurderingen af, om et sådant varemærke henhører under de registreringshindringer, der er nævnt i artikel 3, stk. 1, litra c), i direktiv 89/104, har det ingen betydning, om der findes eller ikke findes synonymer, der gør det muligt at betegne de samme egenskaber ved de varer og tjenesteydelser, der er nævnt i registreringsansøgningen.

(jf. præmis 43 og domskonkl.)
Sag C-453/00





Kühne & Heitz NV

mod

Productschap voor Pluimvee en Eieren





(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af College van Beroep voor het bedrijfsleven)

«Fjerkrækød – eksportrestitutioner – undladelse af at foretage en præjudiciel forelæggelse – endelig forvaltningsafgørelse – virkning af præjudiciel dom, der afsiges af Domstolen efter denne afgørelse – retssikkerhed – fællesskabsrettens forrang – samarbejdsprincippet – artikel 10 EF»

Forslag til afgørelse fra generaladvokat P. Léger fremsat den 17. juni 2003

Domstolens dom af 13. januar 2004

Sammendrag af dom

Medlemsstater – forpligtelser – samarbejdsforpligtelse – forpligtelse for et forvaltningsorgan til at genoptage en endelig forvaltningsafgørelse med henblik på at tage hensyn til en fortolkning af den relevante bestemmelse, som Domstolen i mellemtiden har foretaget – betingelser

(Art. 10 EF og 234, stk. 3, EF)
Sag C-440/00

Gesamtbetriebsrat der Kühne & Nagel AG & Co. KG

mod

Kühne & Nagel AG & Co. KG

(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Bundesarbeitsgericht)

»Socialpolitik – artikel 4 og 11 i direktiv 94/45/EF – europæiske samarbejdsudvalg – information og høring af arbejdstagere i fællesskabsvirksomheder – koncerner, hvis centrale ledelse ikke er beliggende i en medlemsstat«

Sammendrag af dom

Socialpolitik – information og høring af arbejdstagere i fællesskabsvirksomheder – direktiv 94/45 – oplysninger, der er nødvendige for, at der kan indledes forhandlinger med henblik på nedsættelse af et europæisk samarbejdsudvalg − pligt for den centrale ledelse til at give disse oplysninger til arbejdstagerrepræsentanterne − den centrale ledelse ikke beliggende i en medlemsstat − pligt påhvilende den fiktive centrale ledelse i direktivets artikel 4, stk. 2’s forstand − rækkevidde

(Rådets direktiv 94/45, art. 4, stk. 1 og 2, art. 5 og art. 11, stk. 1)

Artikel 4, stk. 1, og artikel 11, stk. 1, i direktiv 94/45 om indførelse af europæiske samarbejdsudvalg eller en procedure i fællesskabsvirksomheder og fællesskabskoncerner med henblik på at informere og høre arbejdstagerne skal fortolkes som følger:

− Når den centrale ledelse for en fællesskabskoncern ikke er beliggende i en medlemsstat, påhviler dens ansvar for at give arbejdstagerrepræsentanterne de oplysninger, der er nødvendige for, at der kan indledes forhandlinger med henblik på at nedsætte et europæisk samarbejdsudvalg, den fiktive centrale ledelse i direktivets artikel 4, stk. 2, andet afsnits forstand.

− Når nævnte centrale ledelse ikke med henblik på oprettelsen af et europæisk samarbejdsudvalg stiller bestemte oplysninger til rådighed for den fiktive centrale ledelse, har sidstnævnte ledelse − for at den kan opfylde sin oplysningsforpligtelse over for de pågældende repræsentanter − pligt til at anmode de øvrige af koncernens virksomheder, der er beliggende i medlemsstaterne, om og ret til fra disse virksomheder at modtage de oplysninger, der er nødvendige for, at der kan indledes forhandlinger med henblik på at nedsætte et sådant udvalg.

− Ledelserne i de øvrige af koncernens virksomheder, der er beliggende i medlemsstaterne, har pligt til at give den fiktive centrale ledelse de nævnte oplysninger, som de råder over, eller som de er i stand til at indhente.

− De berørte medlemsstater sikrer, at de pågældende ledelser giver disse oplysninger til den fiktive centrale ledelse.

Den oplysningspligt, der følger af nævnte artikel 4, stk. 1, og artikel 11, stk. 1, i direktiv 94/45, omfatter oplysninger om det samlede gennemsnitlige antal arbejdstagere, disses fordeling på medlemsstaterne, virksomhedens bedrifter og koncernens virksomheder og om virksomhedens struktur og strukturen i koncernens virksomheder, samt navne og adresser på arbejdstagerrepræsentanter, som vil kunne medvirke ved oprettelsen af et særligt forhandlingsorgan i henhold til samme direktivs artikel 5 eller til nedsættelsen af et europæisk samarbejdsudvalg, når oplysningerne er nødvendige for indledningen af forhandlinger med henblik på nedsættelsen af et sådant udvalg.

(jf. præmis 64 og 72 samt domskonkl. 1 og 2)
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Institutionernes retsakter - direktiver - medlemsstaternes gennemførelse - forskellige foranstaltninger, der gør det muligt at nå det foreskrevne resultat - indvirkning på konstateringen af, at der foreligger et traktatbrud

(Art. 249, stk. 3, EF)

2. Miljø - luftforurening - kommunale affaldsforbrændingsanlæg - direktiv 89/369 og 89/429 - medlemsstaternes gennemførelse - forpligtelse til at nå et bestemt resultat

(Rådets direktiv 89/369 og 89/429)

3. Traktatbrudssøgsmål - Domstolens prøvelse af søgsmålsgrundlaget - relevante forhold - forholdene ved udløbet af den i den begrundede udtalelse fastsatte frist

(Art. 226 EF)

Sammendrag

1. Et af de væsentligste kendetegn ved et direktiv er netop at nå et bestemt mål. Fællesskabets lovgivningspraksis viser imidlertid, at der kan være stor forskel med hensyn til typen af de forpligtelser, som direktivet pålægger medlemsstaterne, og dermed de mål, der skal nås. Da et traktatbrud kun kan fastslås, såfremt der på tidspunktet for udløbet af fristen i den begrundede udtalelse foreligger en situation, der er i strid med fællesskabsretten, og som objektivt kan tilregnes den pågældende medlemsstat, er konstateringen af det pågældende traktatbrud afhængig af, hvilke forpligtelser der pålægges ved bestemmelserne i det omhandlede direktiv.

( jf. præmis 24 og 25 samt 29 )

2. Direktiv 89/369 om forebyggelse af luftforurening fra nye kommunale affaldsforbrændingsanlæg og direktiv 89/429 om nedbringelse af luftforurening fra bestående kommunale affaldsforbrændingsanlæg indgår i en samlet fællesskabsstrategi til beskyttelse af miljøet og nedbringelse af luftforureningen. Bestemmelser om forbrændingsanlæg var allerede fastsat i direktiv 84/360 om bekæmpelse af luftforurening fra industrianlæg, hvorefter medlemsstaterne for det første var forpligtede til at fastsætte en procedure for forudgående godkendelse og regelmæssig kontrol af driften af disse anlæg, og for det andet gradvist at tilpasse de bestående anlæg til den bedste til rådighed stående teknologi. Direktiv 89/369 og 89/429 har suppleret disse bestemmelser, idet der herved er indført detaljerede og præcise krav, som finder anvendelse på såvel nye, som på bestående kommunale affaldsforbrændingsanlæg. Heraf følger, at direktiv 89/369 og 89/429 pålægger medlemsstaterne nogle klare og entydige resultatforpligtelser, som skal sikre, at deres forbrændingsanlæg opfylder de detaljerede og præcise krav inden for den fastsatte frist. Under disse omstændigheder er det således ikke tilstrækkeligt, at en medlemsstat har truffet alle de med rimelighed mulige foranstaltninger for at nå det i direktiv 89/369 og 89/429 foreskrevne resultat.

( jf. præmis 30, 33 og 34 )

3. I forbindelse med et søgsmål i medfør af artikel 226 EF skal spørgsmålet om, hvorvidt der foreligger et traktatbrud, vurderes på baggrund af forholdene, som de var ved udløbet af fristen i den begrundede udtalelse, og ændringer af forholdene i tiden derefter kan ikke tages i betragtning af Domstolen.

( jf. præmis 36 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Appel - anbringender - Domstolens prøvelsesret med hensyn til vurdering af beviserne - udelukket, medmindre de er gengivet forkert - afvisning

(Art. 225 EF; EF-statutten for Domstolen, art. 51)

2. Tjenestemænd - søgsmål - forudgående administrativ klage - samme genstand og grundlag - anbringender og argumenter, som ikke figurerer i klagen, men som er snævert forbundet hermed - antagelse til realitetsbehandling

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)

3. Tjenestemænd - søgsmål - forudgående administrativ klage - ny erstatningspåstand, der er forskellig fra den i klagen anførte - afvisning

(Tjenestemandsvedtægten, art. 90 og 91)

Sammendrag

1. I erstatningssøgsmål er Retten alene kompetent til at fastslå, at der foreligger en skade, og at der er årsagssammenhæng mellem denne og den skadegørende handling, medmindre beviserne er gengivet forkert, i henhold til bestemmelserne i artikel 225 EF og artikel 51 i statutten for Domstolen. Når Retten, uden at gengive dem forkert, har anvendt alle bevismidlerne, der i øvrigt er samstemmende, og som den har kunnet finde, må den del af et anbringende, hvorved det reelt tilsigtes at opnå, at Domstolen erstatter Rettens vurdering af beviserne med sin egen, afvises fra realitetsbehandling i henhold til nævnte bestemmelser.

( jf. præmis 24 )

2. Det er fast retspraksis i tjenestemandssager, at selv om der for Domstolen kun kan nedlægges påstande, som har samme genstand som de i klagen fremførte, og kun fremsættes indsigelser, der hviler på samme grundlag, som de i klagen anførte, kan disse indsigelser for Domstolen uddybes ved fremførelse af anbringender og argumenter, som ikke nødvendigvis figurerer i klagen, men som står i snæver forbindelse med den.

( jf. præmis 34 )

3. Indholdet af en klage har ikke til formål strengt og endeligt at fastlægge den endelige retslige fase, når søgsmålet hverken ændrer klagens årsag eller genstand. Når en tjenestemand således i sin klage har nedlagt påstand om annullation af den stiltiende afvisning af en ansøgning om bistand, må denne påstand anses for en påstand om erstatning af det tab, som beslutningen måtte have forvoldt vedkommende. Når der derimod nedlægges en ny erstatningspåstand, der er baseret på en ny skade, nemlig den skade, der var en følge af de repressalier, tjenestemanden var udsat for i sin tjeneste efter indgivelsen af klagen, og disse repressalier ikke er en følge af den stiltiende afvisning af ansøgning om bistand, er der tale om en erstatningspåstand, der klart adskiller sig fra den i klagen omtalte, og som må anses for en ny påstand og derfor afvises.

( jf. præmis 35, 37 og 38 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug - fælles markedsordning - vin - betegnelse og præsentation af vine - anvendelse af et varemærke, der indeholder en geografisk angivelse - grænser

(Rådets forordning nr. 2392/89, art. 49)

Sammendrag

$$Artikel 40 i forordning nr. 2392/89 af 24. juli 1989 om fastsættelse af almindelige regler for betegnelse og præsentation af vin og druemost, som affattet ved forordning nr. 3897/91, skal fortolkes således, at bestemmelsen ikke er til hinder for anvendelsen af et varemærke, der indeholder en geografisk angivelse og skal anvendes med henblik på markedsføring af vin, og som kan føre til den fejlagtige antagelse, at den pågældende geografiske angivelse er beskyttet, medmindre der foreligger en reel risiko for, at de pågældende forbrugere vildledes, og deres økonomiske adfærd dermed påvirkes. Det tilkommer den nationale ret at afgøre, om dette er tilfældet.

( jf. præmis 29 og domskonkl. )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Tilnærmelse af lovgivningerne - kosmetiske midler - emballage og etiketter - direktiv 76/768 - foranstaltninger mod reklame, der tillægger kosmetiske midler egenskaber, som disse ikke har - nationale retsforskrifter, der forbyder enhver henvisning til lægelige udtalelser, særligt anvendelsen af betegnelsen »dermatologisk testet«, såfremt den ikke indeholder visse oplysninger - ulovligt

(Rådets direktiv 76/768, art. 6, stk. 3)

2. Tilnærmelse af lovgivningerne - kosmetiske midler - emballage og etiketter - direktiv 76/768 - foranstaltninger mod reklame, der tillægger kosmetiske midler egenskaber, som disse ikke har - nationale retsforskrifter, der betinger enhver henvisning til lægelige udtalelser, særligt betegnelsen »dermatologisk testet«, af vedkommende ministers forudgående tilladelse - ulovligt

(Rådets direktiv 76/768, art. 6, stk. 3)

Sammendrag

1. Artikel 6, stk. 3, i direktiv 76/768 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om kosmetiske midler, som ændret ved direktiv 93/35, hvis formål er at forbyde vildledende oplysninger, der udelukkende vedrører de pågældende midlers egenskaber, er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter det i forbindelse med markedsføringen af kosmetiske midler - særligt ved anvendelsen af betegnelsen »dermatologisk testet« - er forbudt at henvise til lægelige udtalelser, såfremt denne henvisning ikke indeholder oplysninger om udtalelsernes genstand og resultat.

( jf. præmis 39 og domskonkl. 1 )

2. Artikel 6, stk. 3, i direktiv 76/768 om indbyrdes tilnærmelse af medlemsstaternes lovgivning om kosmetiske midler, som ændret ved direktiv 93/35, hvis formål er at forbyde vildledende oplysninger, der udelukkende vedrører de pågældende midlers egenskaber, er til hinder for en medlemsstats lovgivning, hvorefter enhver henvisning til lægelige udtalelser - særligt anvendelsen af betegnelsen »dermatologisk testet« - kun er tilladt efter vedkommende ministers forudgående tilladelse.

( jf. præmis 46 og domskonkl. 2 )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Landbrug - fælles markedsordning - vin - høst-, produktions- og beholdningsanmeldelser - anmeldelsesfristen overskredet - force majeure - begreb - bevisbyrde - den nationale rets vurdering - en familievirksomheds enebestyrers dødsfald

(Kommissionens forordning nr. 1294/96, art. 12)

Sammendrag

$$Artikel 12 i forordning nr. 1294/96 om gennemførelsesbestemmelser til forordning nr. 822/87 for så vidt angår høst-, produktions- og beholdningsanmeldelser inden for vinsektoren skal fortolkes således:

- Bestemmelsens force majeure-begreb er ikke begrænset til absolut umulighed, men skal forstås som omfattende helt usædvanlige, uforudsigelige og uden for den pågældende erhvervsdrivendes vilje liggende omstændigheder, hvis følger trods enhver udvist agtpågivenhed kun ville have kunnet undgås ved helt uforholdsmæssige opofrelser.

- Det påhviler den erhvervsdrivende at godtgøre, at betingelserne for force majeure foreligger, og den nationale ret at efterprøve, om de fremførte faktiske omstændigheder er korrekte, og vurdere, om den erhvervsdrivende under hensyn hertil har udvist den fornødne agtpågivenhed med henblik på at overholde anmeldelsesfristerne i fællesskabsbestemmelserne.

- Et dødsfald, der rammer enebestyreren af en familievirksomhed, der drives i form af sameje (»comunidad de bienes«), kan, når denne var nært beslægtet med dette samejes medlemmer, principielt anses for et tilfælde af force majeure.

( jf. præmis 23 og domskonkl. )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

Fri bevægelighed for personer - etableringsfrihed - centre for databehandling, som varetager udarbejdelse og trykning af lønsedler - nationale bestemmelser, hvorefter virksomheder med mindre end 250 ansatte kun kan gøre brug af de centre, der er oprettet og udelukkende består af personer, der er optaget i registrene over visse erhverv - ulovlig - begrundelse - foreligger ikke

(Art. 43 EF)

Sammendrag

$$Artikel 43 EF skal fortolkes således, at den er til hinder for bestemmelser i en medlemsstat, hvorefter virksomheder med mindre end 250 ansatte, som vil overlade udarbejdelse og trykning af lønsedler til eksterne centre for databehandling, kun kan gøre brug af de centre, der er oprettet og udelukkende består af personer, som er optaget i registrene over visse erhverv i denne medlemsstat, mens virksomheder med mere end 250 ansatte i henhold til de samme bestemmelser kan overlade sådanne opgaver til eksterne centre for databehandling blot på den betingelse, at de bistås af en eller flere af de nævnte personer.

Selv om sådanne bestemmelser ikke direkte er udtryk for en forskelsbehandling, udgør de dog, for den erhvervsdrivende, som er etableret i en anden medlemsstat, en hindring for, at han udøver sine aktiviteter bestående i udarbejdelse og trykning af lønsedler gennem en virksomhed i den pågældende medlemsstat, hvilket udgør en restriktion i artikel 43 EF's forstand.

Selv om sådanne foranstaltninger, hvis de finder anvendelse på enhver person eller ethvert selskab, der driver virksomhed på værtsmedlemsstatens område, kan være berettigede, når de er begrundet i tvingende almene hensyn, som f.eks. beskyttelsen af arbejdstagerne, gælder dette kun, for så vidt som de er egnede til at sikre virkeliggørelsen af det formål, de forfølger, og ikke går ud over, hvad der er nødvendigt for at opnå formålet.

Sådanne bestemmelser går i denne forbindelse under alle omstændigheder ud over, hvad der er nødvendigt for at opnå deres formål, som er beskyttelse af arbejdstagerne, idet de eksterne centre for databehandling, som ikke er oprettet og udelukkende består af personer, der er optaget i registrene over disse erhverv, kan tilbyde tjenesteydelser vedrørende udarbejdelse og trykning af lønsedler til virksomheder med mere end 250 ansatte, som ikke i denne henseende synes at burde nyde en ringere beskyttelse end dem, der arbejder for virksomheder med færre ansatte, og idet de omhandlede opgaver ikke kan være mindre komplicerede, når antallet af berørte lønmodtagere stiger.

( jf. præmis 27, 28, 36, 37 og 39 samt domskonkl. )
Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

1. Statsstøtte - Kommissionens undersøgelse heraf - vurdering af retmæssigheden på grundlag af de oplysninger, som var til rådighed på tidspunktet for beslutningens vedtagelse

(Art. 88 EF)

2. Statsstøtte - forbud - undtagelser - støtte til skibsbygningsindustrien - direktiv 90/684 - kriterier for undtagelse - støtte ydet som udviklingsbistand til et udviklingsland - nødvendigt at foretage en konkret vurdering af en given udviklingsstøtte

(Rådets direktiv 90/684, art. 4, stk. 7)

Sammendrag

1. Retmæssigheden af en beslutning om støtte skal vurderes i forhold til de oplysninger, som Kommissionen kunne have på det tidspunkt, da den vedtog den. En medlemsstat kan således ikke gøre omstændigheder gældende ved en sag for Domstolen, som ikke er blevet frembragt under den administrative procedure i henhold til artikel 88 EF.

( jf. præmis 34 )

2. De økonomiske og finansielle vanskeligheder, som en øgruppe befinder sig i, er ikke tilstrækkelige til, at støtte til bygning og ombygning af skibe kan kvalificeres som »udviklingsbistand til et udviklingsland« i artikel 4, stk. 7, i direktiv 90/864's forstand, som bestemmer, at sådan støtte kan betragtes som forenelig med det fælles marked, hvis den opfylder OECD-arrangementets betingelser for eksportkreditter til skibe, uanset den maksimumsgrænse, der er beskrevet i artikel 4, stk. 1-3. En sådan støttes bidrag til udviklingen skal vurderes konkret.

Desuden er den omstændighed, at Kommissionen tidligere har godkendt andre projekter af samme type i oversøiske territorier, ikke relevant for vurderingen af den omtvistede støtte, som bør vurderes ud fra sine egne egenskaber.

( jf. præmis 52 og 53 )