Nøgleord

Sammendrag



Nøgleord

++++

1. Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstaendige erhvervsdrivende ° alderdomsforsikring og forsikring ved doedsfald ° beregning af ydelserne ° fastsaettelse af det teoretiske beloeb ° medregning af alle forsikringsperioder tilbagelagt efter de forskellige medlemsstaters lovgivninger ° selvstaendigt ydelsesbeloeb svarende til den fulde pension efter lovgivningen i den medlemsstat, hvori den kompetente institution er beliggende ° foelger

[Raadets forordning nr. 1408/71, art. 46, stk. 1, og art. 46, stk. 2, litra a)]

2. Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstaendige erhvervsdrivende ° alderdomsforsikring og forsikring ved doedsfald ° beregning af ydelserne ° fastsaettelse af det faktiske beloeb ° medregning uden anvendelse af nationale antikumulationsregler af samtlige de forsikringsperioder, der er tilbagelagt efter de forskellige medlemsstaters lovgivninger

[Raadets forordning nr. 1408/71, art. 46, stk. 2, litra b)]

3. Social sikring af vandrende arbejdstagere og selvstaendige erhvervsdrivende ° ydelser ° nationale antikumulationsregler ° nationale regler om begraensning til 45 aar af den godskrevne beskaeftigelsesperiode for loenmodtagere, indebaerende nedsaettelse af forsikringsperioder tilbagelagt af en vandrende arbejdstager paa grund af forsikringsaar tilbagelagt i en anden medlemsstat ° lovlighed ° betingelser

(EOEF-traktaten, artikel 48 og 51; Raadets forordning nr. 1408/71, art. 12, stk. 2, og art. 46)

Sammendrag

1. Ved beregningen af ydelsesbeloebet i henhold til artikel 46, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1408/71 skal en medlemsstats kompetente institution sammenlaegge alle de perioder, der er tilbagelagt efter de medlemsstaters lovgivninger, som arbejdstageren har vaeret omfattet af, herunder ogsaa militaertjenesteperioder tilbagelagt af arbejdstageren og anerkendt som forsikringsperioder som omhandlet af bestemmelsen i en anden medlemsstats lovgivning, ogsaa selv om disse perioder ikke skulle medregnes efter lovgivningen i den medlemsstat, hvor den kompetente institution er beliggende.

Saafremt arbejdstageren imidlertid allerede i henhold til forordningens artikel 46, stk. 1, har ret til et selvstaendigt ydelsesbeloeb svarende til den fulde pension efter lovgivningen i den medlemsstat, hvori den kompetente institution er beliggende, uden at dette forudsaetter en medregning af de perioder, som er tilbagelagt efter de lovgivninger i andre medlemsstater, som arbejdstageren har vaeret omfattet af, er det ufornoedent med henblik paa erhvervelsen af retten til ydelser at tage hensyn til sidstnaevnte perioder med det formaal at inddrage perioder ud over dem, som er tilbagelagt efter lovgivningen i den medlemsstat, hvori den kompetente institution er beliggende.

2. Den kompetente institution skal ved beregningen af det faktiske beloeb for ydelsen i henhold til forordningens artikel 46, stk. 2, litra b), i forordning nr. 1408/71 tage hensyn til samtlige forsikringsperioder, der er tilbagelagt og anerkendt som saadanne af lovgivningen i alle medlemsstaterne, og kan ikke anvende sine egne eksterne antikumulationsregler ved fastsaettelsen af det faktiske ydelsesbeloeb. Navnlig kan den kompetente institution ikke traekke den beskaeftigelsesperiode, arbejdstageren har tilbagelagt i en anden medlemsstat, fra de fiktive aar, hvormed de faktiske beskaeftigelsesaar er forhoejet i henhold til den for institutionen gaeldende lovgivning.

3. Hverken artikel 12, stk. 2, eller artikel 46 i forordning nr. 1408/71 eller traktatens artikel 48 og 51 er til hinder for anvendelsen af en national antikumulationsregel, hvorefter arbejdstagere hoejst kan godskrives en beskaeftigelsesperiode paa 45 aar, og som, uafhaengigt af arbejdstagerens nationalitet og den medlemsstats pensionsordning, hvorefter forsikringsperioderne ud over naevnte maksimale beskaeftigelsesperiode er blevet tilbagelagt, bevirker, at den faktiske forsikringsperiode tilbagelagt af den paagaeldende vandrende arbejdstager i den medlemsstat, hvori den pensionsfastsaettende institution er beliggende, bliver kortere som foelge af forsikringsaar tilbagelagt i en anden medlemsstat, forudsat at begraensningen i den vandrende arbejdstagers rettigheder i den medlemsstat, som den pensionsfastsaettende institution er beliggende i, modsvares af alderspensionsrettigheder, der i medfoer af forordningen bestaar i den paagaeldende anden medlemsstat.