Forordning nr. 207/2009 om EU-varemærker fastsætter, med forbehold af de undtagelser, som udtrykkeligt er anført deri, anvendelsen af bestemmelserne i forordning nr. 44/2001 om retternes kompetence og om anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgørelser på det civil- og handelsretlige område på sager vedrørende EU-varemærker og ansøgninger om sådanne varemærker, hvilket fremgår udtrykkeligt af 16. betragtning til forordning nr. 207/2009 samt af dens artikel 94 og artikel 97, stk. 1.

I denne henseende bemærkes, at det – selv om visse bestemmelser i forordning nr. 44/2001, såsom dens artikel 5, stk. 5, og dens artikel 18, stk. 2, også henviser til begrebet »forretningssted« på en sådan måde, at det ikke kan udelukkes, at de oplysninger, der følger af Domstolens praksis, som vedrører disse to bestemmelser, i et vist omfang kan være relevante med henblik på fortolkningen af begrebet »forretningssted« i den forstand, hvori dette begreb er anvendt i forordning nr. 207/2009 – dog ikke kan lægges til grund, at det nævnte begreb nødvendigvis har den samme rækkevidde, alt efter om det er blevet anvendt inden for rammerne af den ene eller den anden af disse to forordninger.

På trods af princippet om anvendelse af forordning nr. 44/2001 på søgsmål vedrørende et EU-varemærke er anvendelsen af visse bestemmelser i denne forordning og navnlig de regler, der er omhandlet i dens artikel 4 og dens artikel 5, stk. 1, på sager, der er et resultat af de i artikel 96 i forordning nr. 207/2009 omhandlede søgsmål og modkrav, udelukket i medfør af denne sidstnævnte forordnings artikel 94, stk. 2. I betragtning af denne udelukkelse følger EU-varemærkedomstolenes kompetence, der er fastsat i artikel 95, stk. 1, i forordning nr. 207/2009, til at træffe afgørelser i søgsmål og om modkrav, der er omhandlet i denne forordnings artikel 96, af de regler, der er fastsat direkte ved denne forordning, som udgør lex specialis i forhold til de regler, der er fastsat ved forordning nr. 44/2001.

Forordning nr. 44/2001 på den ene side og forordning nr. 207/2009 på den anden side forfølger desuden formål, der ikke er identiske. Forordning nr. 44/2001 tilsigter således ifølge 12. og 13. betragtning dertil at supplere sagsøgtes bopæl med alternative kriterier baseret på en sags nære tilknytning til en bestemt ret eller på hensynet til god retspleje eller, for forsikringsaftaler, forbrugeraftaler og arbejdsaftaler, at beskytte den svage part ved hjælp af kompetenceregler, der er gunstigere for denne parts interesser end de almindelige kompetenceregler.

Forordning nr. 207/2009 har for sit vedkommende ifølge 15.-17. betragtning dertil til formål at styrke EU-varemærkernes beskyttelse og at undgå indbyrdes modstridende afgørelser fra domstolene og krænkelse af de nævnte varemærkers enhedskarakter ved hjælp af afgørelser fra EU-varemærkedomstole, der har retskraft inden for hele Unionens område.

Der skal endvidere med henblik på at fastlægge de elementer, der karakteriserer begrebet »forretningssted« i den forstand, hvori dette begreb er anvendt i artikel 97, stk. 1, i forordning nr. 207/2009, ikke blot tages hensyn til ordlyden af denne bestemmelse, men også til den sammenhæng, hvori den indgår, og de mål, den forfølger.

(jf. præmis 24-29)