Kendelse afsagt af Præsidenten for Retten i Første Instans den 8. oktober 2001. - Gabriele Stauner m.fl. mod Europa-Parlamentet og Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber. - Sag T-236/00 R II.



Samling af Afgørelser 2001 side II-02943



Sammendrag

Parter

Dommens præmisser

Afgørelse



Nøgleord

1. Særlige rettergangsformer - udsættelse af gennemførelsen - afslag på begæring om udsættelse af gennemførelsen af rammeaftalen af 5. juli 2002 om forbindelserne mellem Parlamentet og Kommissionen - ny begæring - ændrede forhold eller nye faktiske omstændigheder - begreb

(Rettens procesreglement, art. 108 og 109)

2. Retspleje - antagelse til realitetsbehandling af søgsmål - bedømmelse på grundlag af situationen på tidspunktet for stævningens indlevering - efterfølgende antagelse til realitetsbehandling - betingelser

Sammendrag

1. Når en første begæring om udsættelse af gennemførelsen af rammeaftalen af 5. juli 2000 om forbindelserne mellem Parlamentet og Kommissionen ikke er taget til følge med den begrundelse, at sagsøgerne ikke var fremkommet med vigtige oplysninger, der gav holdepunkter for at antage, at det ikke var udelukket, at hovedsagen kunne fremmes til behandling i realiteten, og denne kendelse ikke er blevet appelleret til Domstolen i medfør af artikel 50, stk. 2, i EF-statutten for Domstolen, kan nævnte kendelse ikke, bortset fra de tilfælde, der er omfattet af Rettens procesreglements artikel 108 og 109, ikke længere anfægtes. Såfremt gennemførelsen af rammeaftalen udgør et nyt forhold i forhold til den situation, der forelå ved den første begæring om foreløbige forholdsregler, derved, at de anfægtede afgørelser er blevet truffet efter nævnte kendelses afsigelse, kan anvendelsen af rammeaftalen imidlertid ikke udgøre et ændret forhold eller nye omstændigheder i procesreglementets artikel 108 og 109's forstand, idet det ikke drejer sig om en begivenhed, der kan ændre den konklusion, Retten nåede frem til i nævnte kendelse, og hvorefter hovedsagen umiddelbart måtte afvises.

( jf. præmis 46, 48 og 49 )

2. Spørgsmålet om, hvorvidt et søgsmål kan antages til realitetsbehandling, skal bedømmes på grundlag af situationen på tidspunktet for stævningens indlevering. Er betingelserne for at anlægge sag ikke opfyldt på dette tidspunkt, må sagen afvises, medmindre betingelserne opfyldes inden søgsmålsfristens udløb.

( jf. præmis 49 )

Parter

I sag T-236/00 R II,

Gabriele Stauner, Wolfratshausen (Tyskland),

Freddy Blak, Næstved (Danmark),

Heide Rühle, Stuttgart (Tyskland),

Esko Olavi Seppänen, Helsinki (Finland),

Bart Staes, Antwerpen (Belgien),

medlemmer af Europa-Parlamentet, ved advokaterne J. Sedemund og T. Lübbig, og med valgt adresse i Luxembourg,

sagsøgere,

mod

Europa-Parlamentet ved C. Pennera og M. Berger, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg,

og

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber ved U. Wölker og X. Lewis, som befuldmægtigede, og med valgt adresse i Luxembourg,

sagsøgte,

angående en begæring i medfør af artikel 108 og 109 i Rettens procesreglement om dels udsættelse af gennemførelsen af punkt 3.2, første led, og punkt 3.3 i bilag III til rammeaftalen af 5. juli 2000 om forbindelserne mellem Europa-Parlamentet og Kommissionen (EFT 2001 C 121, s. 122), dels anordnelse af andre foreløbige forholdsregler,

har

PRÆSIDENTEN FOR DE EUROPÆISKE FÆLLESSKABERS RET I FØRSTE INSTANS

afsagt følgende

Kendelse

Dommens præmisser

De relevante retsforskrifter

1 Siden 1990 har bestemmelserne om de institutionelle forbindelser mellem Europa-Parlamentet og Kommissionen været nedfældet i en »adfærdskodeks« (EFT 1995 C 89, s. 69).

2 I september 1999 anmodede Parlamentet i en beslutning om, at »der hurtigt [blev indgået] en interinstitutionel aftale mellem Kommissionen og Parlamentet om en ny adfærdskodeks«.

3 Den 5. juli 2000 vedtog et flertal af Parlamentets medlemmer rammeaftalen om forbindelserne mellem Parlamentet og Kommissionen (EFT 2001 C 121, s. 122, herefter »rammeaftalen«).

4 Rammeaftalens punkt 1 bestemmer:

»Med det formål at tilpasse den adfærdskodeks, der blev vedtaget i 1990 og ændret i 1995, vedtager [Parlamentet og Kommissionen] nedennævnte foranstaltninger med henblik på at styrke Kommissionens ansvar og legitimitet, udvide den konstruktive dialog og det politiske samarbejde, forbedre informationsstrømmen og høre og orientere Europa-Parlamentet om de administrative reformer af Kommissionen. De [to institutioner] godkender ligeledes en række særlige gennemførelsesforanstaltninger i) om lovgivningsprocessen, ii) om internationale aftaler og udvidelsen og iii) om fremsendelse af dokumenter og fortrolige oplysninger fra Kommissionen. Disse gennemførelsesbestemmelser er vedføjet denne rammeaftale.«

5 I rammeaftalens punkt 17 hedder det:

»I forbindelse med den årlige decharge, jf. artikel [276 EF], enes Europa-Parlamentet og Kommissionen om, at Kommissionen fremsender alle de oplysninger, der er nødvendige for at kontrollere gennemførelsen af budgettet for det pågældende år, som formanden for det parlamentsudvalg, der i henhold til bilag VI til Parlamentets forretningsorden har dechargeproceduren som sagsområde, anmoder om med henblik herpå.

Fremkommer der nye elementer vedrørende tidligere år, for hvilke der allerede er givet decharge, fremsender Kommissionen alle nødvendige oplysninger i forbindelse hermed med henblik på at nå frem til en løsning, der kan accepteres af begge parter.«

6 I punkt 29 er det fastsat: »Alle nærmere bestemmelser vil blive behandlet i bilagene.«

7 Bilag III til rammeaftalen behandler spørgsmålet om fremsendelse af fortrolige oplysninger til Parlamentet (herefter »bilag III«). Punkt 1.1-1.5 i bilag III har følgende ordlyd:

»1.1 I dette bilag fastsættes regler for Kommissionens fremsendelse til Europa-Parlamentet af fortrolige oplysninger og disses behandling som led i udøvelsen af Europa-Parlamentets særbeføjelser inden for lovgivnings- og budgetproceduren, dechargeproceduren samt den generelle udøvelse af Europa-Parlamentets kontrolbeføjelser. De to institutioner handler under opfyldelse af den gensidige pligt til loyalt samarbejde og med fuld gensidig tillid, samt under nøje overholdelse af traktatens relevante bestemmelser, særlig artikel [6 EU] og [46 EU] og artikel [276 EF].

1.2 Ved oplysninger forstås enhver form for skriftlig eller mundtlig oplysning, uanset medium eller ophavsmand.

1.3 Kommissionen garanterer Europa-Parlamentet adgang til oplysninger i overensstemmelse med bestemmelserne i dette bilag, når den modtager en anmodning fra et af de i punkt 1.4 nævnte parlamentsorganer om fremsendelse af fortrolige oplysninger.

1.4 I dette bilags forstand kan Europa-Parlamentets formand, formændene for de berørte parlamentsudvalg samt Præsidiet og Formandskonferencen anmode Kommissionen om fortrolige oplysninger.

1.5 Bestemmelserne i dette bilag gælder ikke oplysninger om traktatbrudsprocedurer og konkurrencesager, for så vidt der endnu ikke foreligger en endelig kommissionsafgørelse på det tidspunkt, hvor anmodningen fra et af parlamentsorganerne stilles.«

8 De generelle regler og de nærmere betingelser for adgang til og behandling af fortrolige oplysninger findes i henholdsvis punkt 2 og 3 i bilag III.

9 Punkt 2.2 og 2.3 i bilag III har følgende ordlyd:

»2.2 Hersker der tvivl om en oplysnings fortrolige karakter, eller er det nødvendigt at fastlægge de relevante nærmere betingelser for dens fremsendelse ud fra mulighederne i punkt 3.2, indleder formanden for det ansvarlige parlamentsudvalg, eventuelt sammen med ordføreren, omgående drøftelser med det ansvarlige medlem af Kommissionen for at nå til enighed.

I tilfælde af uenighed forelægges sagen for de to institutioners formænd, der finder frem til en løsning.

2.3 Hersker der efter afslutning af proceduren, jf. punkt 2.2 ovenfor, stadig uenighed, opfordrer Europa-Parlamentets formand efter begrundet anmodning fra det ansvarlige parlamentsudvalg Kommissionen til inden for den efter reglerne angivne relevante frist at fremsende den pågældende fortrolige oplysning og angiver, hvilke af de nærmere betingelser i afsnit 3 der skal opfyldes. Inden denne frists udløb meddeler Kommissionen skriftligt Europa-Parlamentet sin endelige holdning, som Europa-Parlamentet i givet fald forbeholder sig sin ret til at gøre indsigelser mod.«

10 Punkt 3.2 og 3.3 i samme bilag bestemmer følgende:

»3.2 Med forbehold af bestemmelserne i punkt 2.3 fastsættes de nærmere betingelser for adgang til oplysningen og bevarelse af dens fortrolige karakter i fællesskab af det pågældende parlamentsorgan - behørigt repræsenteret ved sin formand - og den ansvarlige kommissær, idet der kan vælges mellem følgende former for fortrolig behandling:

- oplysning stilet til formanden og til ordføreren for det ansvarlige parlamentsudvalg

- begrænset adgang til oplysningerne for alle medlemmer af det ansvarlige udvalg på formålstjenlige vilkår, eventuelt med indsamling af dokumenterne efter behandlingen og forbud mod at tage kopier

- behandling i det ansvarlige parlamentsudvalg for lukkede døre på betingelser svarende til fortrolighedsgraden og under overholdelse af principperne i bilag VII til Europa-Parlamentets forretningsorden [som vedtaget ved Europa-Parlamentets afgørelse af 15.2.1989]

- fremsendelse af anonymiserede tekster

- i tilfælde begrundet med absolut ekstraordinære forhold oplysninger stilet udelukkende til Europa-Parlamentets formand.

Det er forbudt at offentliggøre de pågældende oplysninger eller sende dem til nogen som helst anden modtager.

3.3 Overholdes disse nærmere betingelser ikke, finder sanktionsbestemmelserne i bilag VII til Europa-Parlamentets forretningsorden anvendelse.«

11 I øvrigt er det i artikel 197, stk. 3, EF fastsat: »Kommissionen besvarer mundtligt eller skriftligt de spørgsmål, som Europa-Parlamentet eller dettes medlemmer stiller den.«

Retsforhandlinger og tvistens baggrund

12 Ved stævning indleveret til Rettens Justitskontor den 7. september 2000 anlagde G. Stauner og 21 andre medlemmer af Europa-Parlamentet i medfør af artikel 230, stk. 4, EF sag med påstand om annullation af rammeaftalen.

13 Ved særskilt dokument, registreret på Rettens Justitskontor den 22. september 2000, fremsatte de i medfør af artikel 242 EF ligeledes begæring om udsættelse af gennemførelsen af dels rammeaftalens punkt 17 og 29, dels bilag III til rammeaftalen.

14 Ved kendelse af 15. januar 2001, sag T-236/00 R, Stauner m.fl. mod Parlamentet (Sml. II, s. 15), afviste Rettens præsident denne begæring om udsættelse af gennemførelsen og udsatte afgørelsen om sagens omkostninger.

15 Ved skrivelse af 9. februar 2001 fremsendte N. Kinnock og M. Schreyer, medlemmer af Kommissionen, efter opfordring fra formanden for Parlamentets Budgetkontroludvalg de eksterne undersøgelsesrapporter vedrørende de administrative vanskeligheder, der var forbundet med renoveringen af Berlaymont-bygningen i Bruxelles og pressens fremstilling heraf. Fremsendelsen af disse rapporter skete under betingelserne i punkt 3.2, første led, i bilag III, således at alene formanden for Budgetkontroludvalget og den pågældende ordfører, F. Blak, havde adgang til disse dokumenter.

16 H. Rühle og G. Stauner henledte ved skriftlige spørgsmål stillet til Kommissionen den 19. februar 2001 opmærksomheden på den uoverensstemmelse, der var mellem denne institutions adfærd og bilag VII til Parlamentets forretningsorden (EFT 1999 L 202, s. 1), der bestemmer, at alle Budgetkontroludvalgets medlemmer har adgang til fortrolige dokumenter. Kommissionen angav i sin besvarelse af 24. april 2001, at den ikke var enig i denne fortolkning.

17 Ved skrivelse af 26. februar 2001 til N. Fontaine, Parlamentets formand, henstillede formanden for Budgetkontroludvalget i medfør af artikel 180 i Parlamentets forretningsorden til, at der skete en opklaring af den tilsyneladende uoverensstemmelse mellem punkt 3.2, første led, i bilag III og bilag VII til Parlamentets forretningsorden. Parlamentets formand rettede imidlertid ikke henvendelse til det kompetente udvalg inden sommerferien.

18 Ved skrivelse af 9. marts 2001 tilsendte N. Schreyer formanden for Budgetkontroludvalget som besvarelse af hans skrivelse en fortegnelse over mistænkelige tilfælde, der i 1999 blev fremsendt til Det Europæiske Kontor til Bekæmpelse af Svig (OLAF) efter Kommissionens kontrol. Denne skrivelse vedrørte ligeledes en rapport om CLONG (Forbindelsesudvalget for Ikke-Statslige Organisationer inden for området for udviklingsstøtte), der allerede var blevet tilsendt formanden for Budgetkontroludvalget af P. Nielson, medlem af Kommissionen. Det blev præciseret, at disse dokumenter udelukkende var til rådighed for udvalgets formand og den pågældende ordfører, H. Rühle.

19 Den 4. april 2001 vedtog Parlamentet en beslutning med bemærkninger, som udgør en integreret del af afgørelsen om decharge for gennemførelsen af Den Europæiske Unions almindelige budget for regnskabsåret 1999, og hvis punkt 1 har følgende ordlyd:

»[Parlamentet] beklager, at Kommissionen heller ikke efter indgåelsen af rammeaftalen har fremsendt visse oplysninger og dokumenter, som dechargemyndigheden har anmodet om;

[...]

anmoder derfor på baggrund af disse erfaringer om at få rammeaftalen revideret under overholdelse af følgende grundprincipper:

a) bekræftelse af hvert enkelt parlamentsmedlems ret til eventuelt også at anmode om og få udleveret fortrolige oplysninger af Kommissionen, jf. artikel [197 EF]

b) uindskrænket anvendelse af bestemmelserne i forretningsordenens bilag VII om proceduren for behandling af fortrolige dokumenter, hvilket omfatter hvert enkelt udvalgsmedlems ret til at behandle de fortrolige dokumenter

c) fremsendelse af de fuldstændige originaldokumenter uden forudgående ændringer eller udstregninger.«

20 G. Stauner anmodede ved skriftlige spørgsmål stillet til Parlamentets formand den 31. maj 2001 om afklaring af de foranstaltninger, der var truffet for at gennemføre den reform af rammeaftalen, som Parlamentet havde anmodet om. Dette spørgsmål var fortsat ubesvaret på tidspunktet for indgivelse af den foreliggende begæring om foreløbige forholdsregler.

21 Den 3. august 2001 fremsatte G. Stauner og fire andre medlemmer af Parlamentet, der er sagsøgere i hovedsagen, en begæring i medfør af artikel 108 og 109 i Rettens procesreglement om, at der anordnes dels en udsættelse af gennemførelsen af punkt 3.2, første led, og punkt 3.3 i bilag III, dels at der sker meddelelse til alle Budgetkontroludvalgets medlemmer af de oplysninger, der findes i de dokumenter, som Kommissionen fremsendte til Parlamentet den 9. februar og den 9. marts 2001.

22 De fem medlemmer af Parlamentet er blandt de sagsøgere, der fremsatte den begæring om foreløbige forholdsregler, som blev afvist ved kendelsen i sagen Stauner m.fl. mod Parlamentet og Kommissionen. Disse fem er ordinære medlemmer af Budgetkontroludvalget.

23 Kommissionen og Parlamentet har indleveret deres bemærkninger til denne nye begæring henholdsvis den 14. og den 27. august 2001.

Retlige bemærkninger

24 I henhold til artikel 242 EF og 243 EF, jf. artikel 4 i Rådets afgørelse 88/591/EKSF, EØF, Euratom af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europæiske Fællesskabers Ret i Første Instans (EFT L 319, s. 1), som ændret ved Rådets afgørelse 93/350/Euratom, EKSF, EØF af 8. juni 1993 (EFT L 144, s. 21), kan Retten, hvis den skønner, at forholdene kræver det, udsætte gennemførelsen af den anfægtede retsakt eller foreskrive de nødvendige foreløbige forholdsregler.

25 Rettens præsident fastslog i kendelsen i sagen Stauner m.fl. mod Parlamentet og Kommissionen under behandlingen af spørgsmålet om, hvorvidt begæringen om foreløbige forholdsregler skulle afvises, fordi hovedsagen måtte afvises, at aftalens formål »ikke er at begrænse medlemmernes individuelle ret til at stille spørgsmål, men kun at give Parlamentet mulighed for at udøve en mere omfattende kontrol af Kommissionens arbejde derved, at det fra Kommissionen modtager fortrolige oplysninger, hvis fremsendelse ikke tidligere var reguleret« (præmis 48).

26 Han udtalte videre:

»49 Den omstændighed, at visse oplysninger i henhold til rammeaftalen kun må meddeles de parlamentsorganer, der er omhandlet i punkt 1.4 i bilag III til aftalen, dvs. Parlamentets formand, formændene for de berørte parlamentsudvalg, Præsidiet og Formandskonferencen, fratager ikke Parlamentets medlemmer ret til selv at stille spørgsmål til Kommissionen og fra Kommissionen modtage svar, som i givet fald forudsætter, at der fremsendes fortrolige oplysninger, således som det var tilfældet inden vedtagelsen af rammeaftalen. Det skal i den forbindelse understreges, at den skønsbeføjelse, Kommissionen har ved afgørelsen af, om den vil fremsende fortrolige oplysninger i et svar på et spørgsmål, som et enkelt medlem har stillet i medfør af artikel 197, stk. 3, EF og i overensstemmelse med de relevante bestemmelser i Parlamentets forretningsorden, end ikke indirekte er omhandlet i rammeaftalen.

50 Såfremt en anmodning om fortrolige oplysninger derimod hidrører fra Parlamentet, dvs. fra et af de parlamentsorganer, der omhandles i punkt 1.4 i bilag III til rammeaftalen, er Kommissionens fremsendelse af sådanne oplysninger fremover reguleret af rammeaftalens bestemmelser.

51 Heraf følger, at rammeaftalen, som blot regulerer forholdet mellem Kommissionen og Parlamentet, ikke har ændret retsstillingen for det enkelte medlem for så vidt angår medlemmets rettigheder i henhold til artikel 197, stk. 3, EF, ikke gør indgreb i de rettigheder, der er sikret i henhold til denne bestemmelse, og således ikke fremkalder retsvirkninger over for det enkelte medlem.«

27 Han konkluderede i præmis 53, at »[d]a der således ikke er vægtige oplysninger, der giver holdepunkter for at antage, at det ikke er udelukket, at hovedsagen kan fremmes til behandling i realiteten, må begæringen om foreløbige forholdsregler afvises.«

28 Den foreliggende begæring er fremsat i medfør af procesreglementets artikel 108 og 109.

29 Procesreglementets artikel 108 har følgende ordlyd:

»Efter begæring fra en af parterne kan kendelsen til enhver tid ændres eller ophæves på grund af ændrede forhold.«

30 Procesreglementets artikel 109 bestemmer:

»Tages en begæring om en foreløbig forholdsregel ikke til følge, er den part, der har fremsat den, ikke afskåret fra at fremsætte en ny begæring støttet på nye faktiske omstændigheder.«

31 Retten finder, at den på grundlag af sagsakterne råder over alle de oplysninger, der er nødvendige for, at den kan træffe afgørelse vedrørende begæringen om foreløbige forholdsregler, uden at der er behov for først at høre parternes mundtlige forklaringer.

Parternes argumenter

32 Parlamentet har under henvisning til kendelsen i sagen Stauner m.fl. mod Parlamentet og Kommissionen gjort gældende, at begæringen om udsættelse af gennemførelsen skal afvises, idet den hovedsag, begæringen udspringer af, åbenbart skal afvises.

33 Rettens præsidents konstatering af, at den retsakt, hvoraf der er nedlagt påstand om annullation i hovedsagen, ikke umiddelbart fremkalder retsvirkninger over for sagsøgerne, er bestemt ikke ændret. De påståede ændrede forhold og nye omstændigheder i procesreglementets artikel 108 og 109's forstand påvirker overhovedet ikke denne konstatering. Disse nye omstændigheder beror nemlig udelukkende på anvendelsen af punkt 3.2, første led, i bilag III. Medlemmerne G. Stauner, E.O. Seppänen og B. Staes har på grund af denne bestemmelse ikke modtaget meddelelse om fortrolige dokumenter, idet de hverken er formand for udvalget eller ordfører.

34 Ifølge Parlamentet kan de påståede nye omstændigheder, som alene beror på en almindelig anvendelse af rammeaftalen og bilag III hertil, ikke bibringe den retsakt, der er anfægtet i hovedsagen, flere retsvirkninger end den, den havde den 15. januar 2001.

35 Hvad angår de andre foreløbige forholdsregler, hvorefter det skal anordnes, at alle Budgetkontroludvalgets medlemmer - dvs. ikke alene de fem sagsøgere, men også de syv sagsøgere i hovedsagen, der ikke er involveret i denne nye begæring, og de 30 andre medlemmer af dette udvalg, der ikke har anlagt sag ved Retten - får meddelelse om de dokumenter, der er fremsendt til Parlamentet den 9. februar og 9. marts 2001 i henhold til punkt 3.2, første led, i bilag III, har Parlamentet anført, at procesreglementets artikel 104 ikke finder anvendelse. Det har endvidere understreget, at der er gået lang tid mellem fremsendelsen af disse dokumenter og indgivelsen af den foreliggende begæring.

36 Kommissionen har for det første anført, at begæringerne åbenbart skal afvises, da betingelserne for anvendelse af procesreglementets artikel 108 og 109 ikke er opfyldt. De påståede ændrede forhold eller nye omstændigheder, der er indtruffet efter den 15. januar 2001, består i, at Kommissionen i to tilfælde har fremsendt dokumenter i henhold til punkt 3.2, første led, i bilag III, alene til formanden for Budgetkontroludvalget og ordfører. Kommissionen har anført, at den imidlertid ikke forstår, hvorledes disse begivenheder kan udgøre »nye omstændigheder« i procesreglementets artikel 109's forstand, da de alene udgør en anvendelse af den rammeaftale, hvis gennemførelse ikke er blevet udsat. Hvad angår betingelserne for anvendelse af denne rammeaftale har Kommissionen anført, at punkt 2.2 og 2.3 i bilag III indeholder en særlig bestemmelse til løsning af uenighed.

37 Kommissionen har for det andet henvist til kendelsen i sagen Stauner m.fl. mod Parlamentet og Kommissionen og fastslået, at den foreliggende begæring skal afvises, idet den hovedsag, den udspringer af, åbenbart skal afvises.

38 For det tredje har Kommissionen anført, at begæringen, der indebærer, at visse dokumenter skal fremsendes til alle medlemmer af Budgetkontroludvalget, strider mod rammeaftalen. Det forhold, at punkt 3.2, første led, i bilag III midlertidigt ikke skal finde anvendelse, medfører ikke, at alle medlemmer af det pågældende udvalg får ubegrænset adgang til dokumenter, idet de øvrige led i punkt 3.2 fortsat finder anvendelse. Endvidere kan det ifølge institutionen ikke anordnes, at de medlemmer af dette udvalg, der ikke er part i hverken sagen om foreløbige forholdsregler eller hovedsagen, får adgang til oplysningerne.

39 Sagsøgerne har anført, at de ændrede forhold og/eller nye omstændigheder i procesreglementets artikel 108 og 109's forstand er indtruffet efter kendelsen i sagen Stauner m.fl. mod Parlamentet og Kommissionen. Disse ændrede forhold og/eller nye omstændigheder, der er anført ovenfor i præmis 15-21, gør en ny afgørelse fra Retten vedrørende foreløbige forholdsregler nødvendig.

40 For så vidt angår begæringen om foreløbige forholdsregler kan denne ifølge sagsøgerne fremmes til realitetsbehandling, idet den hovedsag, den udspringer af, også kan fremmes til behandling i realiteten.

41 De adfærdskodekser, der er aftalt mellem Unionens institutioner, er retsakter, som de sagsøgte institutioner har vedtaget, jf. artikel 230 EF. I deres egenskab af medlemmer af Parlamentet er sagsøgerne umiddelbart og individuelt berørt af rammeaftalen, navnlig fordi den gør indgreb i deres ret til at stille spørgsmål og til at udøve kontrol i medfør af artikel 197, stk. 3, EF.

42 Rammeaftalens bestemmelser finder i henhold til artikel 186, litra c), i Parlamentets forretningsorden anvendelse i Parlamentet og har følgelig bindende virkning for sagsøgerne. I henhold til de nævnte bestemmelser pålægges sagsøgerne forpligtelser til en bestemt adfærd og er udsat for sanktioner, såfremt de pågældende forpligtelser ikke overholdes (punkt 3.3 i bilag III).

43 Betingelserne for realitetsbehandling i artikel 230 EF er opfyldt, idet rammeaftalen skal have retsvirkninger over for tredjemand. Gennemførelsen af punkt 3.3, første led, i bilag III påvirker derfor umiddelbart og individuelt de rettigheder, sagsøgerne har som medlemmer af Parlamentet og Budgetkontroludvalget, da bilag VII til Parlamentets forretningsorden garanterer, at alle medlemmer af et sådant udvalg får adgang til fortrolige dokumenter. Ifølge sagsøgerne har Kommissionens praksis imidlertid den følge, at sagsøgerne, der ikke er ordførere, ikke får denne adgang.

44 Kommissionens adfærd tilsidesætter ligeledes retten til ligebehandling mellem medlemmer af Parlamentet, der sidder i samme udvalg, alt efter om disse medlemmer har eller ikke har adgang til følsomme dokumenter.

45 Kommissionens adfærd tilsidesætter endvidere ethvert medlems oprindelige ret til at få adgang til fortrolige dokumenter i henhold til artikel 197, stk. 3, EF, hvilken ret ifølge generaladvokat Léger's forslag til afgørelse i sagen Rådet mod Hautala (C-353/99 P, endnu ikke trykt i Samling af Afgørelse, punkt 52 ff., jf. ligeledes punkt 92) er en grundlæggende ret. Sagsøgernes grundlæggende ret til adgang til oplysninger er derfor ligeledes individuelt og umiddelbart berørt.

Rettens bemærkninger

46 Det bemærkes, at i kendelsen i sagen Stauner m.fl. mod Parlamentet og Kommissionen blev sagsøgernes begæring om udsættelse af rammeaftalen afvist med den begrundelse, at sagsøgerne ikke var fremkommet med vægtige oplysninger, der gav holdepunkter for at antage, at det ikke var udelukket, at hovedsagen kunne fremmes til behandling i realiteten. Denne kendelse er ikke appelleret til Domstolen i medfør af artikel 50, stk. 2, i EF-statutten for Domstolen. Heraf følger, at nævnte kendelse bortset fra de forhold, der er omfattet af procesreglementets artikel 108 og 109, ikke længere kan anfægtes.

47 De fem sagsøgeres argumentation består nærmere bestemt i, at ændrede forhold i procesreglementets artikel 108's forstand og/eller nye omstændigheder i procesreglementets artikel 109's forstand er indtruffet efter kendelsen i sagen Stauner m.fl. mod Parlamentet og Kommissionen. Det fremgår af begæringen, at de påståede ændrede forhold og/eller nye omstændigheder fortrinsvis består i, at Kommissionen har anvendt rammeaftalen. Den måde, hvorpå Kommissionen har iværksat rammeaftalen, skader sagsøgerne som ordinære medlemmer af Budgetkontroludvalget og berettiger, at der træffes de foreløbige forholdsregler, der er fremsat begæring om.

48 Det skal herved fastslås, at Kommissionens beslutninger om at fremsende dokumenter, der indeholder fortrolige oplysninger, alene til visse medlemmer af Parlamentet, i denne sag formanden for Budgetkontroludvalget og den pågældende ordfører i dette udvalg, blev truffet i henhold til rammeaftalen efter afsigelsen af kendelsen i sagen Stauner m.fl. mod Parlamentet og Kommissionen den 15. januar 2001. Rammeaftalens iværksættelse er således en ny omstændighed i forhold til den situation, der forelå i den første sag om foreløbige forholdsregler.

49 Rammeaftalens anvendelse udgør imidlertid ikke et ændret forhold eller nye omstændigheder i procesreglementets artikel 108 og 190's forstand, idet det ikke drejer sig om en begivenhed, der kan ændre den konklusion, Retten nåede frem til i kendelsen i sagen Stauner m.fl. mod Parlamentet og Kommissionen, hvorefter hovedsagen umiddelbart skulle afvises. Spørgsmålet om, hvorvidt en sag kan antages til realitetsbehandling, skal nemlig bedømmes på grundlag af den situation, der foreligger på tidspunktet for stævningens indlevering. Er betingelserne for at anlægge sag ikke opfyldt på dette tidspunkt, må sagen afvises, medmindre betingelserne opfyldes inden søgsmålsfristens udløb (Domstolens dom af 27.11.1984, sag 50/84, Bensider m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 3991, præmis 8).

50 Herudover skal det for det første bemærkes, således som Retten anførte i kendelsen i sagen Stauner m.fl. mod Parlamentet og Kommissionen, at rammeaftalen blot regulerer forholdet mellem Kommissionen og Parlamentet og ikke ændrer retsstillingen for det enkelte medlem for så vidt angår medlemmets rettigheder i henhold til artikel 197, stk. 3, EF, ikke gør indgreb i de rettigheder, der er sikret i henhold til denne bestemmelse, og således ikke fremkalder retsvirkninger over for det enkelte medlem. Alene det forhold, at Kommissionen efter den 15. januar 2001 besluttede at fremsende fortrolige oplysninger under overholdelse af bestemmelserne i rammeaftalen, ændrer på ingen måde denne konstatering. Rammeaftalens blotte iværksættelse giver ikke mulighed for at konkludere, at den har flere retsvirkninger over for medlemmer, der handler individuelt, end den havde på det tidspunkt, den første begæring om foreløbige forholdsregler blev fremsat. Det skal i denne sammenhæng bemærkes, at rammeaftalen bestemmer dels, at alene de parlamentariske instanser, der er nævnt i punkt 1.4 til bilag III, kan anmode Kommissionen om fortrolige oplysninger, dels at betingelserne for adgang til oplysningen og bevarelse af dens fortrolige karakter kan bestemmes blandt de forskellige muligheder, der er opregnet i punkt 3.2 i dette bilag.

51 For det andet tilkommer det, for så vidt rammeaftalen alene har til formål at regulere forholdet mellem Kommissionen og Parlamentet, sidstnævnte institution at løse den påståede uoverensstemmelse mellem punkt 3.2, første led, i bilag III, og bilag VII i Parlamentets forretningsorden. Selv om det antages, at der er en reel uoverensstemmelse mellem disse bestemmelser, således som sagsøgerne har anført, skal det understreges, dels at rammeaftalens retsvirkninger ikke går ud over Parlamentets interne tilrettelæggelse af dets arbejde, dels at den påståede uoverensstemmelse kan prøves ved de procedurer, der er fastsat i Parlamentets forretningsorden (Domstolens kendelse af 4.6.1986, sag 78/85, Groupe des droites européennes mod Parlamentet, Sml. s. 1753, præmis 11, og af 22.5.1990, sag C-68/90, Blot og Front national mod Parlamentet, Sml. I, s. 2101, præmis 12, samt Domstolens dom af 23.3.1993, sag C-314/91, Weber mod Parlamentet, Sml. I, s. 1093, præmis 10).

52 Det følger heraf, at Rettens konklusion i kendelsen i sagen Stauner m.fl. mod Parlamentet og Kommissionen, hvorefter sagsøgerne ikke var fremkommet med vægtige oplysninger, der gav holdepunkter for at antage, at det ikke var udelukket, at hovedsagen kunne fremmes til behandling i realiteten, skal fastholdes.

53 Det må derfor konstateres, at annullationssøgsmålet ud fra en umiddelbar betragtning må afvises, og at begæringen om foreløbige forholdsregler derfor også skal afvises i sin helhed (kendelse afsagt af Domstolens præsident den 27.1988, sag 376/87 R, Distrivet mod Rådet, Sml. s. 209, præmis 2 og 26, og kendelse afsagt af Rettens præsident den 12.10.2000, sag T-202/00 R, Costacurta mod Kommissionen, Sml. Pers. I-A, s. 205, og II, s. 931, præmis 9, 29 og 30).

Afgørelse

Af disse grunde

bestemmer

RETTENS PRÆSIDENT

1) Begæringen om foreløbige forholdsregler afvises.

2) Afgørelsen om sagens omkostninger udsættes.