ddrg/super_eurlex huggingface dataset:
Forbuddene fastsat i artikel 86, stk. 1, EF er rettet til medlemsstaterne, mens artikel 82 EF for sit vedkommende er rettet til virksomhederne, idet den forbyder dem at misbruge en dominerende stilling. I tilfælde af en samlet anvendelse af disse to bestemmelser kan en medlemsstats tilsidesættelse af artikel 86, stk. 1, EF kun godtgøres, hvis den statslige foranstaltning er i strid med artikel 82 EF. Spørgsmålet er herefter, i hvilken udstrækning der skal identificeres et misbrug, om ikke andet så potentielt, af en virksomheds dominerende stilling, idet dette misbrug har tilknytning til den statslige foranstaltning.

Når Kommissionen i den henseende blot konstaterer, at en sagsøger, der er tidligere monopolvirksomhed, fortsat opretholder sin dominerende stilling på engrosmarkedet for elektricitet takket være den fordel, der giver selskabet den privilegerede stilling, og at denne situation skaber ulige muligheder mellem den nævnte sagsøger og de andre virksomheder, hverken identificerer eller godtgør den i tilstrækkeligt omfang, at den pågældende statslige foranstaltning foranlediger eller kan foranledige et misbrug som omhandlet i artikel 82 EF foretaget af den pågældende virksomhed. Den omstændighed, at denne virksomhed befinder sig i en fordelagtig situation i forhold til sine konkurrenter på grund af en statslig foranstaltning, udgør ikke i sig selv et misbrug af den dominerende stilling.

(jf. præmis 86, 93 og 103)
Det fremgår af artikel 44, stk. 5, litra b), og stk. 6 i Rettens procesreglement, at Rettens justitssekretær er forpligtet til at opfordre en privatretlig juridisk person til at foretage en berigtigelse af stævningen, hvis denne har undladt at efterkomme sin forpligtelse til at fremlægge bevis for, at den fuldmagt, som denne har udstedt til sine advokater, er gyldig, og at Retten alene har mulighed for at afvise sagen, hvis sagsøgeren ikke efterkommer opfordringen inden for den fastsatte frist.

Et sagsøgende selskab, hvis vedtægter bestemmer, at beslutningen om at anlægge sag og give advokater fuldmagt til at handle på selskabets vegne henhører under bestyrelsens kollegiale kompetence og kan overdrages til en eller flere bestyrelsesmedlemmer, og som fremlægger den bestyrelsesbeslutning, truffet efter nævnte opfordring, hvorved dette selskab fastslår, at det medlem af nævnte bestyrelse, som har givet advokaterne fuldmagt til at anlægge sagen, har den fornødne kompetence, må anses for at efterkomme denne opfordring.

(jf. præmis 30, 36 og 37)
4.

Institutionernes retsakter — begrundelse — forpligtelse — rækkevidde — afgørelse om ikke at antage et bud inden for rammerne af en udbudsprocedure vedrørende levering af tjenesteydelser — forpligtelse til efter en skriftlig anmodning at meddele karakteristika og fordele ved det bud, der er blevet accepteret, samt navnet på ordremodtageren (art. 253 EF; Rådets forordning nr. 1605/2002, art. 100, stk. 2; Kommissionens forordning nr. 2342/2002, art. 149) (jf. præmis 76-79, 130, 137 og 157)
7.

EF-varemærker — definition på og erhvervelse af et EF-varemærke — relative registreringshindringer — indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art — lighed mellem de pågældende varemærker — mulighed for lighed mellem et figurmærke og et ordmærke [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 50)
Kommissionen begår ikke nogen fejl ved at fastslå, at forskellige arbejder, der er omfattet af offentlige kontrakter inden for vandforsyning, opfylder én og samme tekniske funktion som omhandlet i artikel 14, stk. 10, første afsnit, i direktiv 93/38 om samordning af fremgangsmåderne ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation, når dens analyse ikke består i en selvstændig undersøgelse af de forskellige arbejder, som er omfattet af de givne offentlige kontrakter inden for vandforsyning, og en vurdering af deres særegne tekniske funktion, men derimod i en undersøgelse af, om resultatet af arbejderne frembyder en og samme tekniske funktion. Dette er tilfældet med projekter, der har til formål dels at oprette et kloaknet, der kan lede spildevandet hen til hovedkloakledningerne, hvorved oversvømmelser, udslip imod grundvandet og ukontrollerede udstrømninger af spildevand kan undgås, dels at anlægge kloakledninger for at betjene de zoner, der stadig leder spildevand direkte ud i floderne, og at istandsætte de to spildevandsrensningsanlæg, som spildevandet bliver ledt hen til, således at Kommissionen fastslår, at der er tale om arbejder, hvis resultat er en samlet forbedring af kloaknettet, som i sig selv skal opfylde en teknisk funktion, som er rensningen af spildevand.

De geografiske og tidsmæssige aspekter udgør ikke kriterier, der er tiltænkt at definere et arbejde som omhandlet i artikel 14, stk. 10, første afsnit, i direktiv 93/38 om samordning af fremgangsmåderne ved tilbudsgivning inden for vand- og energiforsyning samt transport og telekommunikation, ifølge hvilken artikel der ved et arbejde forstås resultatet af et hele af bygge- og anlægsarbejder, der i sig selv skal opfylde en økonomisk og teknisk funktion, men udgør nødvendige forhold til at understøtte, at der foreligger et sådant arbejde, idet alene de arbejder, der befinder sig inden for en given geografisk og tidsmæssig ramme, kan anses for ét enkelt arbejde.

Ifølge den definition af et arbejde, der er indeholdt i denne bestemmelse, er det i øvrigt ikke en betingelse for, at der er tale om ét arbejde, at der foreligger et sammenfald af forhold såsom antallet af ordregivere, eller at det er muligt for én enkelt virksomhed at udføre samtlige kontrakter. Selv om de omstændigheder, at der er tale om en og samme ordregiver, og at det er muligt for en unionsvirksomhed at udføre alle de arbejder, som de pågældende kontrakter angår, efter omstændighederne kan være indicier for, at der er tale om ét arbejde i direktivets forstand, kan de ikke udgøre de afgørende kriterier i den henseende.

(jf. præmis 50-53, 57, 58, 95 og 102)
1.

Konkurrence — EU-reglerne — overtrædelser — ansvar — moder- og datterselskaber — økonomisk enhed — bedømmelseskriterier — formodning for, at moderselskabet har udøvet en afgørende indflydelse på sine helejede datterselskaber — bevismæssige forpligtelser for den virksomhed, der ønsker at afkræfte denne formodning (art. 81 EF og 82 EF) (jf. præmis 53-59, 61, 62, 67-70, 73-77, 269, 271 og 276)
2.

Retslig procedure — stævning — formkrav — fastlæggelse af søgsmålets genstand — kort fremstilling af søgsmålsgrundene — stævning, der vedrører erstatning for det tab, der påstås at være forårsaget af en af Unionens institutioner — elementer, der gør det muligt at identificere den adfærd, som institutionen lægges til last, årsagsforbindelsen og den reelle og bestemte karakter af den forårsagede skade [statutten for Domstolen, art. 21, stk. 1; Rettens procesreglement, art. 44, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 33-35)
1.

Retslig procedure — fremsættelse af nye anbringender under sagens behandling — betingelser — udbygning af et allerede rejst anbringende med nær tilknytning hertil — sondring mellem anfægtelse af dels beviset for, at der skulle foreligge en samordnet praksis, dels at denne praksis skulle indebære en konkurrencebegrænsning — afvisning (art. 81, stk. 1, EF; Rettens procesreglement, art. 48, stk. 2, første afsnit) (jf. præmis 66-72)
1.

Retslig procedure — stævning — formkrav — betingelser vedrørende den, der skriver under — egenskab af en anden person i forhold til parterne — selskab, der er repræsenteret ved juridiske rådgivere, som er knyttet til selskabet gennem et ansættelsesforhold — manglende overholdelse af uafhængighedskravet (statutten for Domstolen, art. 19, stk. 3 og 4) (jf. præmis 57-59)
Nøgleord

Sagens genstand

Afgørelse



Nøgleord

Den Europæiske Unions offentlige kontrakter – udbudsprocedure – forpligtelse til at overholde princippet om ligebehandling af tilbudsgivere og gennemsigtighedsforpligtelsen – rækkevidde (Rådets forordning nr. 1605/2002, art. 89, stk. 1) (jf. præmis 27)

2. Den Europæiske Unions offentlige kontrakter – indgåelse af en aftale efter udbud – institutionernes skønsbeføjelser – domstolsprøvelse – grænser (jf. præmis 29-31)

3. Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde – afgørelse om ikke at antage et bud inden for rammerne af en udbudsprocedure vedrørende levering af tjenesteydelser – pligt til efter skriftlig anmodning at oplyse om de kvaliteter og relative fordele, der kendetegner det valgte bud, samt opgive navnet på ordremodtageren – pligt for den ordregivende myndighed til at levere en nøje sammenlignende analyse af det antagne bud og den afviste tilbudsgivers bud – foreligger ikke (art. 253 EF; Rådets forordning nr. 1605/2002, art. 100, stk. 2; Kommissionens forordning nr. 2342/2002, art. 149, stk. 3) (jf. præmis 35-38 og 43-45)

4. Den Europæiske Unions offentlige kontrakter – udbudsprocedure – tildeling af kontrakter – økonomisk mest fordelagtigt bud – tildelingskriterier – it-konsulentydelser – kriterier knyttet til bedømmelse af tilbudsgivernes tekniske og faglige kapacitet til at gennemføre den pågældende kontrakt – kriterier, der normalt anvendes ved udvælgelsen af tilbudsgivere – anvendelse ved tildeling af kontrakten – lovlig – betingelser [Rådets forordning nr. 1605/2002, art. 93, 94 og 96, stk. 2, litra a), og art. 97, stk. 1; Kommissionens forordning nr. 2342/2002, art. 137 og art. 138, stk. 2] (jf. præmis 47, 56-64, 68, 71 og 72)

5. Den Europæiske Unions offentlige kontrakter – udbudsprocedure – tildeling af kontrakter – bedømmelse af buddene på grundlag af deres indhold og ikke på grundlag af en tidligere erfaring med den samme ordregivende myndighed (Kommissionens forordning nr. 2342/2002, art. 138) (jf. præmis 81)

6. Ansvar uden for kontraktforhold – betingelser – ulovlighed – skade – årsagsforbindelse – kumulative betingelser – den ene betingelse ikke opfyldt – søgsmålet forkastet i det hele (art. 340, stk. 2, TEUF) (jf. præmis 93)

Sagens genstand

Angående

Påstand om for det første annullation af Kommissionens afgørelse, hvorved den afviste det bud, som sagsøgeren havde afgivet i forbindelse med udbudsproceduren vedrørende en markedsanalyse med henblik på udviklingen af en ny strategi for internetsiden »Unge europæere og miljøet«, og for det andet en påstand om erstatning.

Afgørelse

Konklusion

1) Europa-Kommissionen frifindes.

2) Evropaïki Dynamiki – Proigmena Systimata Tilepikoinonion Pliroforikis kai Tilematikis AE bærer deres egne omkostninger og betaler Kommissionens omkostninger.
2)

Slovenská pošta a.s. bærer sine egne omkostninger og betaler de af Kommissionen, Cromwell a.s., Slovak Mail Services a.s., Prvá Doručovacia a.s. og ID Marketing Slovensko s.r.o. afholdte omkostninger.
Tilstedeværelsen af en ansat eller andre repræsentanter under konkurrencebegrænsende møder er imidlertid et faktisk forhold, der gør det muligt for Kommissionen at fastslå, at en virksomhed er ansvarlig for en overtrædelse af artikel 81 EF. Kommissionens beføjelse til at sanktionere en virksomhed, som har begået en overtrædelse, forudsætter alene, at der er begået en ulovlig handling af en person, som generelt er bemyndiget til at handle på virksomhedens vegne.

I denne forbindelse kan deltagelse i konkurrencebegrænsende møder af en person, der er ansat som produktmanager og salgsdirektør i et produktionsselskab, og som samtidigt udfører opgaver med distribution på et andet selskabs vegne, foreholdes produktionsselskabet. Det ville være for nemt for en skyldig virksomhed at undgå sanktioner, såfremt den gyldigt kunne anfægte en konstatering ved at gøre gældende, at dens ansatte i virkeligheden handlede i en anden virksomheds navn under de pågældende møder. En sådan løsning ville også gøre det muligt for de selskaber, der deltager i kartellet, at undgå ansvar ved at skabe situationer med dobbelt ansættelse sammen med et selskab, der ikke er involveret i kartellet ved at fremhæve den omstændighed, at den fælles ansatte udelukkende handlede i sidstnævntes navn.

(jf. præmis 73, 127 og 131)
10.

Karteller — aftaler og samordnet praksis udgør en enkelt overtrædelse — virksomheder, som kan beskyldes for at have begået en overtrædelse bestående i deltagelse i et kartel som helhed — kriterier (art. 81, stk. 1, EF) (jf. præmis 127)
6.

Konkurrence — administrativ procedure — kommissionsbeslutning, der fastslår en overtrædelse — bevis — bevis ført ved et vist antal forskellige udtryk for overtrædelsen — lovlig — anvendelse af en række indicier — de enkelte indiciers bevismæssige værdi — dokumentbeviser — kriterier — de fremlagte bevisers troværdighed — bevismæssige forpligtelser for virksomheder, der bestrider overtrædelsens eksistens (art. 81, stk. 1, EF) (jf. præmis 79, 83-94, 121 og 199)
På konkurrenceområdet giver det grundbeløb, der i henhold til retningslinjerne for beregning af bøder efter artikel 23, stk. 2, litra a), i forordning nr. 1/2003 er beregnet på grundlag af værdien af afsætningen i referenceperioden multipliceret med en faktor under hensyn til varigheden, kun en passende erstatningsværdi, der afspejler de økonomiske realiteter under hele overtrædelsens varighed, hvis den komponent, der udgør udgangspunktet – værdien af afsætningen – i det mindste er nogenlunde repræsentativ for hele overtrædelsens varighed.

Det skøn, som Kommissionen har i forbindelse med beregningen af bødens størrelse, giver den ganske vist mulighed for under normale omstændigheder at tage hensyn til det sidste år af deltagelsen i overtrædelsen som referenceperiode. En sådan generel løsning er berettiget, idet det pågældende skøn gør det muligt for Kommissionen ikke at tage hensyn til enhver ændring i værdien af afsætningen i løbet af årene for overtrædelsen, og eftersom en stigning i værdien af afsætningen kan være resultatet af selve kartellet.

I tilfælde af at en fusion har fundet sted i perioden for kartellet, og hvor alene en af parterne deltog i kartellet inden fusionen, kan værdien af afsætningen for den enhed, der fulgte af fusionen, i det sidste fulde år multipliceret med antallet af år for deltagelsen ikke kun for den enhed, der fulgte af fusionen, men ligeledes den del, der inden fusionen deltog alene i kartellet, imidlertid ikke udgøre en »passende erstatningsværdi, der kan afspejle overtrædelsens økonomiske betydning og hver virksomheds relative vægt i overtrædelsen« for hele overtrædelsen varighed. Ved også at multiplicere værdien af afsætningen for den enhed, der var en følge af fusionen, med antallet af år, hvorunder kun en af fusionens parter deltog i overtrædelsen, forhøjer Kommissionen kunstigt bødens grundbeløb på en uforholdsmæssig måde, der ikke afspejler de økonomiske realiteter i årene forud for fusionen. Den tilsidesætter herved artikel 23, stk. 3, i forordning nr. 1/2003 samt proportionalitetsprincippet.

(jf. præmis 110-114)
14.

Statsstøtte — kommissionsbeslutning, som erklærer en støtte for uforenelig med fællesmarkedet og anordner tilbagebetaling — Kommissionens mulighed for at overlade det til de nationale myndigheder at beregne det præcise beløb, der skal tilbagebetales — angivelse af en tilbagebetalingsmetode i en endelig afgørelse — beregning af det beløb, der skal tilbagesøges, på grundlag af en markedssimulering — tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet — foreligger ikke (art. 88 EF) (jf. præmis 284, 286, 287, 291, 292, 296, 297 og 299)
2.

Statsstøtte — begreb — tildeling af en fordel til støttemodtagerne — vurdering i henhold til alle de relevante elementer i den omtvistede transaktion og dens sammenhæng — statslig intervention, der består i at forpligte en virksomhed til at foretage en deponering hos finansministeriet og i at forrente dette indestående med en sats, der er fastsat ved aftale — hensyntagen til den kumulative virkning af konsekvenserne af interventionen — ingen fordel (art. 87, stk. 1,EF) (jf. præmis 59-63, 106 og 107)
3.

Den Europæiske Unions budget — finansielt tilskud fra Fællesskabet — modtageren forpligtet til at overholde betingelserne for tildeling af tilskud — afgørelse om nedsættelse af et støttebeløb på grund af uregelmæssigheder — ingen kopi af ansættelseskontrakt — begrundelse støttet på databeskyttelse — foreligger ikke — ikke-støtteberettigede omkostninger (art. 274 EF) (jf. præmis 55-59)
1)

Sagen afvises i forhold til Cixi Santai Chemical Fiber Co. Ltd, Cixi Sansheng Chemical Fiber Co. Ltd, NingBo Dafa Chemical Fiber Co. Ltd, Zhejiang Waysun Chemical Fiber Co. Ltd og Zhejiang Anshun Pettechs Fibre Co. Ltd.
1.

Den Europæiske Unions budget — finansielt tilskud fra Fællesskabet — modtageren forpligtet til at overholde betingelserne for tildeling af tilskud — finansiering dækker kun faktisk afholdte omkostninger — dokumentation for, at de angivne omkostninger faktisk er blevet afholdt — foreligger ikke — ikke-tilskudsberettigede omkostninger (art. 317 TEUF) (jf. præmis 60, 104, 115, 124, 155 og 159)
Rettens dom (Ottende Afdeling) af 11. juni 2009 –

Hedgefund Intelligence mod KHIM – Hedge Invest (InvestHedge)

(Sag T-67/08)

»EF-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om registrering af InvestHedge som EF-figurmærke – det ældre EF-figurmærke HEDGE INVEST – relativ registreringshindring – risiko for forveksling – artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 [nu artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009]«

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 33 og 53-56)

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 28. november 2007 af Andet Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 148/2007-2) vedrørende en indsigelsessag mellem Hedge Invest SpA og Hedgefund Intelligence Ltd.

Oplysninger vedrørende sagen:

Ansøger om EF-varemærket: Hedgefund Intelligence Ltd Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket InvestHedge for varer og tjenesteydelser i klasse 9, 16, 36 og 41 – ansøgning nr. 3081081 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Hedge Invest SpA Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: EF-figurmærket HEDGE INVEST for tjenesteydelser i klasse 36 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Indsigelsen taget til følge i forhold til alle de omtvistede tjenesteydelser i klasse 36 og 41 Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen





Konklusion

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
Rettens dom (Sjette Afdeling) af 11. juni 2009 –

ERNI Electronics mod KHIM (MaxiBridge)

(Sag T-132/08)

»EF-varemærker – ansøgning om MaxiBridge som EF-ordmærke – absolut registreringshindring – beskrivende karakter for funktionen af de i varemærkeansøgningen omhandlede varer – artikel 7, stk. 1, litra c), i Rådets forordning (EF) nr. 40/94 [nu artikel 7, stk. 1, litra c), i forordning nr. 207/2009]«

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker, som udelukkende består af tegn eller angivelser, der kan tjene til at betegne en vares egenskaber [Rådets forordning nr. 40/94, art. 7, stk. 1, litra c)] (jf. præmis 34 og 47-50)

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 30. januar 2008 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1530/2006-4) vedrørende registrering af ordmærket MaxiBridge som EF-varemærke.

Oplysninger vedrørende sagen:

Ansøger om EF-varemærket: ERNI Electronics GmbH Det omhandlede EF-varemærke: Ordmærket MaxiBridge for varer og tjenesteydelser i klasse 9 og 17 – ansøgning nr. 4899647 Undersøgerens afgørelse: Afslag på registreringen Appelkammerets afgørelse: Afslag på klagen





Konklusion

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn:

Det nationale figurmærke GALLO for varer i klasse 29; det nationale figurmærke GALLO AZEITE NOVO for varer i klasse 29; det nationale figurmærke AZEITE GALLO for varer i klasse 29; det nationale varemærke GALLO AZEITE NOVO for varer i klasse 29; EF-figurmærket GALLO for varer i klasse 29
Rettens dom (Ottende Afdeling) af 11. juni 2009 –

Bastos Viegas mod KHIM – Fabre Médicament (OPDREX)

(Sag T-33/08)

»EF-varemærker – indsigelsessag – ansøgning om registrering af OPDREX som EF-figurmærke – det ældre nationale ordmærke OPTREX – relativ registreringshindring – risiko for forveksling – artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 40/94 [nu artikel 8, stk. 1, litra b), i forordning (EF) nr. 207/2009]«

EF-varemærker – definition på og erhvervelse af et EF-varemærke – relative registreringshindringer – indsigelse fra indehaveren af et identisk eller lignende ældre varemærke, der er registreret for varer eller tjenesteydelser af samme eller lignende art – risiko for forveksling med det ældre varemærke [Rådets forordning nr. 40/94, art. 8, stk. 1, litra b)] (jf. præmis 19, 28 og 35-37)

Angående

Påstand om annullation af afgørelse truffet den 14. november 2007 af Fjerde Appelkammer ved Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) (sag R 1238/2006-4) vedrørende en indsigelsessag mellem Pierre Fabre Médicament SA og Bastos Viegas, SA.

Oplysninger vedrørende sagen:

Ansøger om EF-varemærket: Bastos Viegas, SA Det omhandlede EF-varemærke: Figurmærket OPDREX for varer i klasse 5 og 10 og for tjenesteydelser i klasse 35 – ansøgning nr. 2429249 Indehaver af det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Pierre Fabre Médicament, SA Det i indsigelsessagen påberåbte varemærke eller tegn: Det nationale ordmærke OPTREX for varer i klasse 5 Indsigelsesafdelingens afgørelse: Delvis medhold i indsigelsen vedrørende visse varer i klasse 5 og 10 Appelkammerets afgørelse: Annullation af den påklagede afgørelse, for så vidt som der herved blev givet afslag på ansøgningen om registrering af EF-varemærket for »kirurgiske apparater og instrumenter« i klasse 10





Konklusion

1) Kontoret for Harmonisering i det Indre Marked (Varemærker og Design) frifindes.
4

Den 5. marts 2007 sendte sagsøgeren Harmoniseringskontoret en begæring om restitutio in integrum i henhold til artikel 78 i forordning nr. 40/94 og anmodede Harmoniseringskontoret om på selskabets konto at hæve fornyelsesgebyret og gebyret for restitutio in integrum. Sagsøgeren henviste i den forbindelse til, at selskabet — navnlig med henblik på fornyelsen af det omhandlede varemærke — havde henvendt sig til en virksomhed, der var specialiseret i at erlægge tjenesteydelser i forbindelse med fornyelse af varemærker (herefter »den specialiserede virksomhed«). Den specialiserede virksomhed havde indført et computersystem, der var tilsluttet en database, hvori forskellige data om varemærkeindehaveren og de varemærker og patenter, med hensyn til hvilke der kan ansøges om forlængelse, registreres manuelt. Når et bestemt varemærke skal fornyes, skal systemet udarbejde tre rykkerbreve til varemærkeindehaveren, hvori denne anmodes om at give sit samtykke, før fornyelse sker. Hvis et af disse rykkerbreve ikke udarbejdes, aktiveres et sikkerhedssystem, der skal trykke og sende et brev i stedet for. Da en ansat i den specialiserede virksomhed imidlertid havde undladt at indtaste visse af sagsøgerens oplysninger i databasen, der var nødvendige for, at systemet kunne fungere, var der ikke blevet sendt nogen meddelelse til sagsøgeren. Derudover har det senere vist sig, at sikkerhedssystemet, der skulle opdage denne form for fejl, ikke blev aktiveret, da det kun var oprettet med henblik på fornyelse af patenter og ikke med henblik på fornyelse af varemærker.