DOMSTOLENS DOM (SJETTE AFDELING) AF 25. MAJ 1993. - LABORATOIRE DE PROTHESES OCULAIRES MOD UNION NATIONALE DES SYNDICATS D'OPTICIENS DE FRANCE, GROUPEMENT D'OPTICIENS LUNETIERS DETAILLANTS, SYNDICAT DES OPTICIENS FRANCAIS INDEPENDANTS OG SYNDICAT NATIONAL DES ADAPTEURS D'OPTIQUE DE CONTACT. - ANMODNING OM PRAEJUDICIEL AFGOERELSE: COUR DE CASSATION - FRANKRIG. - FORTOLKNING AF TRAKTATENS ARTIKEL 30 OG 36 - NATIONALE LOVBESTEMMELSER OM SALG AF KONTAKTLINSER. - SAG C-271/92.



Samling af Afgørelser 1993 side I-02899



Sammendrag

Dommens præmisser

Afgørelse om sagsomkostninger

Afgørelse



Nøgleord

++++

1. Frie varebevaegelser ° kvantitative restriktioner ° foranstaltninger med tilsvarende virkning ° national lovgivning, hvorefter briller, optiske instrumenter og korrigerende glas kun maa saelges af optikere

(EOEF-traktaten, art. 30)

2. Frie varebevaegelser ° undtagelser ° beskyttelse af den offentlige sundhed ° national lovgivning, hvorefter kontaktlinser og dertil knyttede varer kun maa saelges af optikere ° berettigelse

(EOEF-traktaten, art. 36)

Sammendrag

1. Traktatens artikel 30 skal fortolkes saaledes, at den er til hinder for en national lovgivning, hvorefter briller, optiske instrumenter og korrigerende glas kun maa saelges af indehavere af et eksamensbevis som optiker.

En saadan lovgivning, hvorefter forhandlingen af bestemte varer henhoerer under en bestemt kategori af erhvervsdrivende, vil nemlig, idet den kanaliserer salget, kunne paavirke salgsmulighederne for indfoerte produkter og kan under disse omstaendigheder udgoere en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ indfoerselsrestriktion i den naevnte bestemmelses forstand.

2. Traktatens artikel 36 skal fortolkes saaledes, at en national lovgivning, hvorefter kontaktlinser og dertil knyttede produkter ikke maa saelges i forretninger, der ikke ledes eller drives af personer, der opfylder de noedvendige betingelser for at drive virksomhed som optiker, er begrundet i hensynet til beskyttelsen af den offentlige sundhed.

Idet en saadan lovgivning forbeholder kvalificerede erhvervsdrivende, der er indehavere af et fagligt eksamensbevis, at saelge de naevnte produkter, har den til formaal at beskytte den offentlige sundhed, hvilket den er egnet til at garantere, og den gaar ikke ud over det, der er noedvendigt for at naa dette maal.

Dommens præmisser

1 Ved dom af 2. juni 1992, indgaaet til Domstolen den 16. juni 1992, har Cour de cassation i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 stillet to praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af traktatens artikel 30 og 36 i relation til den franske code de la santé publique (lov om offentlig sundhed), der forbyder personer, der ikke er indehavere af en eksamen som optiker eller et tilsvarende kvalifikationsbevis, at saelge korrigerende glas.

2 Disse spoergsmaal er blevet rejst under en sag imellem LPO, der markedsfoerer kontaktlinser, intra-oculaere linser og dertil knyttede varer, og en raekke erhvervsorganisationer for optikere, som goer gaeldende, at LPO overtraeder bestemmelserne i code de la santé publique vedroerende salg af disse produkter.

3 Cour de cassation, som sagen er indbragt for i sidste instans, har besluttet at udsaette sagen og anmodet Domstolen om at besvare foelgende praejudicielle spoergsmaal:

"1) Skal EOEF-traktatens artikel 30 fortolkes saaledes, at bestemmelsen finder anvendelse paa salg af kontaktlinser og dertil knyttede varer, der er undergivet betingelser af samme art som dem, der er indeholdt i artikel L 505 og L 508 i code de la santé publique, hvorefter briller, optiske instrumenter og korrigerende glas kun maa forhandles af indehavere af et eksamensbevis som optiker?

2) Kan saadanne lovbestemmelser begrundes i tvingende hensyn til beskyttelsen af forbrugerne eller beskyttelsen af menneskers liv og sundhed, jf. EOEF-traktatens artikel 36?"

4 Hvad naermere angaar de faktiske omstaendigheder i hovedsagen, retsforhandlingernes forloeb og de skriftlige indlaeg, som er indgivet til Domstolen, henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.

Det foerste spoergsmaal

5 Der skal indledningsvis bemaerkes, at faellesskabsretten ikke indeholder faelles eller harmoniserede regler vedroerende forhandling af kontaktlinser. Det foelger heraf, at fastlaeggelsen af, hvilke regler der er anvendelige paa dette omraade, henhoerer under medlemsstaternes kompetence, forudsat at bestemmelserne i traktaten, isaer bestemmelserne vedroerende varernes frie bevaegelighed, overholdes.

6 Det foelger af akterne i hovedsagen og af de skriftlige og mundtlige indlaeg, der er afgivet for Domstolen, at den franske lovgivning, som er genstand for hovedsagen, anvendes uden forskel paa saavel indenlandske som importerede varer og ikke har nogen direkte virkning paa importen.

7 Eftersom det drejer sig om en national lovgivning, der forbyder visse former for salg, er der imidlertid grund til at bemaerke, at Domstolen har fastslaaet, at en national lovgivning, hvorefter forhandlingen af bestemte varer henhoerer under en bestemt kategori af erhvervsdrivende, idet den kanaliserer salget, vil kunne paavirke salgsmulighederne for indfoerte produkter og under disse omstaendigheder kan udgoere en foranstaltning med tilsvarende virkning som en kvantitativ indfoerselsrestriktion efter traktatens artikel 30 (domme af 21.3.1991, sag C-369/88, Delattre, Sml. I, s. 1487, praemis 51, og sag C-60/89, Monteil, Sml. I, s. 1547, praemis 38).

8 Det foelger heraf, at en lovgivning af den type, der er omhandlet i hovedsagen, og hvorefter kontaktlinser og dertil knyttede varer kun maa saelges af specialiserede forhandlere, kan paavirke samhandelen inden for Faellesskabet.

9 Det foerste spoergsmaal skal herefter besvares med, at traktatens artikel 30 skal fortolkes saaledes, at den er til hinder for en national lovgivning, hvorefter briller, optiske instrumenter og korrigerende glas kun maa saelges af indehavere af et eksamensbevis som optiker.

Det andet spoergsmaal

10 Med hensyn til spoergsmaalet, om en saadan lovgivning er berettiget i henhold til traktatens artikel 36 af hensyn til beskyttelsen af den offentlige sundhed, bemaerkes, at det foelger af Domstolens praksis (dom af 25.7.1991, forenede sager C-1/90 og C-176/90, Aragonesa, Sml. I, s. 4151, praemis 16), at saafremt der ikke findes faelles eller harmoniserede regler, tilkommer det medlemsstaterne at afgoere, hvor langt de vil straekke beskyttelsen af den offentlige sundhed, og hvorledes de vil naa deres maal. De kan imidlertid kun goere det inden for de graenser, der er afstukket ved traktaten, og navnlig under overholdelse af proportionalitetsprincippet.

11 Herved bemaerkes, at en national lovgivning, der forbeholder salg af produkter, der er beregnet til at korrigere mangelfulde funktioner i den menneskelige organisme, for kvalificerede erhvervsdrivende, der er indehavere af et fagligt diplom paa omraadet, har til formaal at beskytte den offentlige sundhed. Saaledes kan salg af kontaktlinser, selv om det henhoerer under oejenlaegens kompetence at udstede recept paa dem, ikke anses for en kommerciel aktivitet som enhver anden, eftersom saelgeren boer vaere i stand til at yde brugerne oplysninger med henblik paa brugen af linserne og deres vedligeholdelse.

12 Det skal endvidere bemaerkes, at en lovgivning som den, der er omhandlet i hovedsagen, ikke strider imod proportionalitetsprincippet. En ordning, hvorefter det er forbeholdt optikere at saelge kontaktlinser og dertil knyttede varer, er nemlig egnet til at sikre beskyttelsen af den offentlige sundhed. Intet i sagen giver grundlag for at antage, at en saadan lovgivning gaar ud over det, der er noedvendigt for at naa det paagaeldende maal.

13 Det andet spoergsmaal skal herefter besvares med, at traktatens artikel 36 skal fortolkes saaledes, at en national lovgivning, hvorefter kontaktlinser og dertil knyttede varer ikke maa saelges i forretninger, der ikke ledes eller drives af personer, der opfylder de noedvendige betingelser for at drive virksomhed som optiker, er begrundet i hensynet til beskyttelse af den offentlige sundhed.

Afgørelse om sagsomkostninger

Sagens omkostninger

14 De udgifter, der er afholdt af den franske regering, den graeske regering og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.

Afgørelse

Paa grundlag af disse praemisser

kender

DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)

vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Frankrigs Cour de cassation ved dom af 2. juni 1992, for ret:

1) EOEF-traktatens artikel 30 skal fortolkes saaledes, at den er til hinder for en national lovgivning, hvorefter briller, optiske instrumenter og korrigerende glas kun maa saelges af indehavere af et eksamensbevis som optiker.

2) EOEF-traktatens artikel 36 skal fortolkes saaledes, at en national lovgivning, hvorefter kontaktlinser og dertil knyttede varer ikke maa saelges i forretninger, der ikke ledes eller drives af personer, der opfylder de noedvendige betingelser for at drive virksomhed som optiker, er begrundet i hensynet til beskyttelse af den offentlige sundhed.