RETTENS DOM (Anden Afdeling)

27. november 1997

Sag T-20/96

Stephen Pascali

mod

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber

»Tjenestemænd — videnskabelig eller teknisk midlertidigt ansat — udnævnelse til en stilling henhørende under driftsbudgettet — tilbagekaldelse af en afgørelse om oprykning med et ekstra løntrin som anerkendelse for ekstraordinær fortjeneste«

Fuldstændig gengivelse på fransk II-977

Angående:

Påstand om annullation af Kommissionens afgørelse af 26. juni 1995 om tilbagekaldelse af dens afgørelse af 18. oktober 1994 om at oprykke sagsøgeren med et ekstra løntrin.

Udfald:

Frifindelse.

Resumé af dom

Fra den 1. februar 1985 blev sagsøgeren udstationeret ved Kommissionen af British Telecom, som da var hans arbejdsgiver.

Den 1. december 1986 tiltrådte han tjenesten ved Kommissionen som midlertidigt ansat i lønklasse A5, løntrin 3, henhørende under forskningsbudgettet. Han blev placeret i Generaldirektoratet for Telekommunikation, Informationsmarkedet og Udnyttelse af Forskningsresultater (Generaldirektorat XIII).

Ved afgørelse af 13. marts 1990 blev sagsøgeren, som da var indplaceret i lønklasse A5, løntrin 4, oprykket med et ekstra løntrin som anerkendelse for ekstraordinær fortjeneste for regnskabsåret 1989 i henhold til artikel 97, stk. 1, i vedtægten for tjenestemænd i De Europæiske Fællesskaber (vedtægten), som finder anvendelse på midlertidigt ansatte i henhold til ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Fællesskaberne.

Den 19. april 1991 blev sagsøgeren underrettet om, at ansættelsesmyndigheden havde foretaget en »ændret indplacering« af hans stilling, som blev ændret fra en midlertidig stilling henhørende under ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Fællesskaberne, artikel 2, litra a) til en fast stilling, der blev lønnet på forskningsbudgettet [ansættelsesvilkårene for de øvrige ansatte i Fællesskaberne, artikel 2, litra d)].

Den 1. oktober 1991 blev sagsøgerens kontrakt ændret, og han blev indplaceret i lønklasse A4, løntrin 3, med virkning fra den 1. august 1991. Ancienniteten for løntrinnet blev fastsat til den 1. juli 1990. Den pågældende stilling henhører under forskningsbudgettet.

Efter den interne udvælgelsesprøve KOM/T/A/92 blev han opført på egnethedslisten, hvilket blev meddelt ham den 16. oktober 1992.

Ved afgørelse af 16. maj 1994 truffet af generaldirektøren for Generaldirektoratet for Personale og Administration (Generaldirektorat IX), som blev meddelt den 3. juni 1994, blev han med virkning fra den 1. april 1994 udnævnt til tjenestemand på prøve som ekspeditionssekretær i lønklasse A4, løntrin 4, med anciennitet for løntrinnet fra 1. juli 1992. Han blev placeret i en stilling i Generaldirektorat XIII, enhed 2, »Budgetmæssige spørgsmål, Revisionsretten« (direkte under generaldirektøren). Denne stilling henhører under driftsbudgettet.

Sagsøgeren steg til løntrin 5 i sin lønklasse den 1. juli 1994 i henhold til vedtægtens artikel 44.

Ved en ikke dateret afgørelse truffet af generaldirektøren for Generaldirektorat XIII, som blev meddelt den 19. august 1994, blev sagsøgeren og hans stilling med virkning fra den 2. april 1994 på ny placeret i hans tidligere enhed (Generaldirektorat XIII, Direktorat C, »Datakommunikationssystemer (net og tjenester)«, enhed 6, »Datakommunikationssystemer inden for Transportsektoren«).

I mellemtiden forløb proceduren for oprykning med et ekstra løntrin for 1994.

Den 14. juli 1994 traf Kommissionen en beslutning om »forfremmelser/ændring af indplacering af tjenestemænd eller midlertidigt ansatte, som lønnes over forskningskreditterne, videnskabeligt/teknisk personale - administrativt personale«. I den del af beslutningen, der vedrørte Generaldirektorat XIII, figurerede sagsøgerens navn i rubrikken »tjenestemænd«.

Den 18. oktober 1994 traf ansættelsesmyndigheden en afgørelse, hvis artikel 1 lyder således:

»Stephen Pascali (personalenummer 59847 D), tjenestemand i lønklasse A4, løntrin 5, oprykkes med et ekstra løntrin og indplaceres følgelig på løntrin 6 i den nævnte lønklasse. «

Ved afgørelse af 27. januar 1995 blev sagsøgeren fastansat med virkning fra den 1. januar 1995.

Ved skrivelse af 25. januar 1995, som henviste til en »afgørelse truffet af forfremmelsesudvalget den 14. juli 1994«, underrettede to afdelingschefer fra Direktorat A, »Personale«, i Generaldirektorat IX sagsøgerens afdelingschef om, at denne efter sin udnævnelse på driftsbudgettet »ikke længere kunne gøre krav på at blive oprykket med et ekstra løntrin«, og at »situationen [ville blive] bragt i orden« ved en indeholdelse i hans løn.

Den 8. marts 1995 blev en skrivelse tilsendt sagsøgeren af en tjenestemand i afdeling 4, »Vederlag og afregninger«, i Direktorat B, »Rettigheder og pligter«, i Generaldirektorat IX. Den drejer sig om »ophævelse af oprykningen til et højere løntrin« og meddeler, at der »i overensstemmelse med den pågældende foranstaltning« vil blive indeholdt 72856 BFR i sagsøgerens løn fra april 1995.

De meddelte indeholdelser i lønnen blev ikke foretaget, men fra marts 1995 modtog sagsøgeren ikke længere det vederlag, der svarer til lønklasse A4, løntrin 6, men det, der svarer til lønklasse A4, løntrin 5.

Ved skrivelse af 30. maj 1995 sendte en afdelingschef i Direktorat A i Generaldirektorat IX sagsøgerens advokat en kopi af en afgørelse truffet af ansættelsesmyndigheden og dateret den 31. maj 1995 (sic), som indeholdt en tilbagekaldelse af afgørelsen af 18. oktober 1994, hvorved der var blevet bevilget sagsøgeren en oprykning med et ekstra løntrin, og som bestemte, at de beløb, der var blevet udbetalt på grundlag af dette løntrin, skulle tilbagesøges.

Denne afgørelse af 31. maj 1995 er annulleret og erstattet af en afgørelse fra ansættelsesmyndigheden af 26. juni 1995, der lyder således:

»Artikel 1

Afgørelsen af 18. oktober 1994 om at oprykke Stephen Pascali med et ekstra løntrin med virkning fra den 1. august 1994 tilbagekaldes.

Artikel 2

De beløb, der urigtigt er udbetalt på grundlag af det ekstra løntrin fra den 1. august 1994, tilbagesøges ikke.«

I betragtningerne til afgørelsen erkender ansættelsesmyndigheden, at sagsøgeren ikke kan have kendskab til, at de modtagne beløb ikke skal betales, således at den erkender, at der ikke er grundlag for at anvende vedtægtens artikel 85 om tilbagesøgning af fejlagtigt udbetalte beløb.

Sagsøgeren indgav klage over sidstnævnte afgørelse den 27. september 1995. Klagen blev stiltiende afvist. Efter sagens anlæg traf Kommissionen en udtrykkelig afgørelse om afvisning, som dog ikke findes i sagens akter.

Realiteten

Anbringendet om tilsidesættelse af begrundelsespligten

Det første anbringende er ikke fremført i klagen. Retten skal dog på embeds vegne undersøge, om begrundelsespligten er blevet overholdt. Pligten til at begrunde en afgørelse har til formål at gøre det muligt for Fællesskabets retsinstanser at udøve kontrol med afgørelsens lovlighed og at give den berørte tjenestemand et tilstrækkeligt grundlag for at vide, om afgørelsen er berettiget, eller om den er behæftet med en mangel, der gør det muligt at anfægte dens lovlighed. Denne forpligtelse er opfyldt, når den anfægtede retsakt er udstedt i en sammenhæng, som tjenestemanden har kendskab til, og som giver ham mulighed for at forstå rækkevidden af en foranstaltning, der berører ham personligt (præmis 43 og 44).

Henvisning til: Domstolen, 26. november 1981, sag 195/80, Michel mod Parlamentet, Sml. s. 2861, præmis 22; Retten, 16. december 1993, sag T-80/92, Turner mod Kommissionen, Sml. II, s. 1465, præmis 62; Retten, 14. juli 1994, sag T-534/93, Grynberg og Hall mod Kommissionen, Sml. Pers. II, s. 595, præmis 59.

I det foreliggende tilfælde var Kommissionens og ansættelsesmyndighedens successive standpunkter ikke uden selvmodsigelser. Imidlertid fremgik det tilstrækkelig klart af skrivelsen af 30. maj 1995 og af den anfægtede afgørelse selv, hvad der var grundene til, at denne afgørelse blev truffet. For så vidt sagsøgeren allerede kendte den omtvistede sammenhæng efter at have modtaget skrivelserne af 25. januar og 8. marts 1995, gav begrundelsen ham mulighed for at kontrollere, at afgørelsen var berettiget. De gav ligeledes Retten mulighed for at udøve sin prøvelse af dennes lovlighed (præmis 45, 46 og 47).

Det andet og det tredje anbringende, henholdsvis tilsidesættelse af retssikkerhedsprincippet og tilsidesættelse af princippet om beskyttelse af den berettigede forventning

For det første anførte sagsøgeren, at den tilbagekaldte afgørelse var forskriftsmæssig, og at en forskriftsmæssig afgørelse, som har givet subjektive rettigheder, ikke kan tilbagekaldes. For det andet gjorde han gældende, at selv hvis den tilbagekaldte afgørelse ikke var forskriftsmæssig, havde Kommissionen ikke opfyldt betingelserne for, at tilbagekaldelse er tilladt, med hensyn til retssikkerhedsprincippet, princippet om beskyttelse af den berettigede forventning og proportionalitetsprincippet (præmis 61).

Det måtte derfor straks undersøges, om akten af 18. oktober 1994 var lovlig (præmis 62).

Demie afgørelse blev truffet på grundlag af vedtægtens artikel 97, stk. 1 og 3. Betingelsen for at anvende artikel 97 er, at tjenestemandens vederlag afholdes over forsknings- og investeringsbudgettet (præmis 63).

Fra den 1. april 1994, den dato, da sagsøgeren blev udnævnt til tjenestemand på prøve som ekspeditionssekretær i lønklasse A4, løntrin 4, og placeret i en stilling i Generaldirektorat XIII, og hans vederlag blev afholdt over driftsbudgettet, kunne vedtægtens artikel 97 ikke længere anvendes på sagsøgeren (præmis 64 og 65).

Sagsøgerens tidligere situation blev ikke genskabt ved den udaterede afgørelse fra generaldirektøren for Generaldirektorat XIII, som blev meddelt den 19. august 1994, og hvorefter placeringen af sagsøgeren og hans stilling blev »ændret« i tjenestens interesse med virkning fra den 2. april 1994, da den pågældende var placeret i sin tidligere enhed, Generaldirektorat XIII. Det fremgik nemlig klart af denne afgørelses ordlyd, at den indebar en omplacering af tjenestemanden, en foranstaltning, som pr. definition forudsætter en flytning af tjenestemanden med hans stilling og altså udelukker en ændring af denne, i modsætning til en forflyttelse (præmis 66).

Skønt denne afgørelse således har ændret sagsøgerens placering, dvs. hans arbejdsopgaver inden for Generaldirektorat XIII, hvis fastlæggelse henhører under institutionens interne kompetence til at organisere sine tjenestegrene, har den ikke haft indflydelse på selve hans stilling, således som den er fastsat ved budgettet (præmis 67).

Henvisning til: Retten, 6. juli 1993, sag T-32/92, Rasmussen mod Kommissionen, Sml. II, s. 765, præmis 39; Domstolen, 9. august 1994, sag C-398/93 P, Rasmussen mod Kommissionen, Sml. I, s. 4043, præmis 14.

Det fremgik af det foregående, at afgørelsen af 18. oktober 1994 om oprykning med et ekstra løntrin (lønklasse A4, løntrin 6) savnede hjemmel og følgelig var ulovlig (præmis 70).

Det måtte følgelig undersøges, om Kommissionen havde overholdt betingelserne for at tilbagekalde en ulovlig forvaltningsafgørelse (præmis 71).

I denne forbindelse udtalte Retten, at selv om enhver fællesskabsinstitution, som konstaterer, at en af denne udstedt retsakt er ulovlig, inden for en rimelig frist bør kunne tilbagekalde den med tilbagevirkende gyldighed, kan denne ret være begrænset af hensynet til, at den ved retsakten begunstigede kunne have en berettiget forventning om, at retsakten var lovlig (præmis 72).

Henvisning til: Domstolen, 3. marts 1982, sag 14/81, Alpha Steel mod Kommissionen, Smi. s. 749, præmis 10, 11 og 12; Domstolen, 26. februar 1987, sag 15/85, Consorzio Cooperative d'Abruzzo mod Kommissionen, Smi. s. 1005, præmis 12-17; Domstolen, 20. juni 1991, sag C-248/89, Cargill mod Kommissionen, Sml. I, s. 2987, præmis 20; Domstolen, 20. juni 1991, sag 365/89, Cargill, Sml. I, s. 3045, præmis 18.

I dommen af 17. april 1997, de Compte mod Parlamentet (sag C-90/95 P, Sml. I, s. 1999, præmis 39), har Domstolen fastslået, at når der en gang er skabt en berettiget forventning om en begunstigende forvaltningsakts lovlighed, kan denne forventning ikke senere udhules, medmindre der er en offentlig interesse, der kunne anses for vigtigere end adressatens interesse i at opretholde en situation, som han kunne anse for afgjort. Den har i øvrigt præciseret (præmis 36 og 38), at den berettigede forventning er skabt, når adressaten kunne nære tiltro til dens tilsyneladende lovlighed, idet det afgørende tidspunkt ved vurderingen af, om der er skabt en sådan berettiget forventning, er datoen for retsaktens forkyndelse (præmis 73).

I nærværende sag var den tilbagekaldte afgørelse truffet i henhold til en bestemmelse, nemlig vedtægtens artikel 97, som ikke længere fandt anvendelse på sagsøgeren. Den savnede følgelig hjemmel. Under disse omstændigheder kunne afgørelsen af 18. oktober 1994 ikke anses for at have skabt en berettiget forventning hos sagsøgeren om oprykning med et ekstra løntrin. Følgelig var administrationen berettiget til at tilbagekalde denne retsakt på betingelse af, at den handlede inden for en rimelig frist. I denne henseende måtte en frist på lidt over 2 måneder anses for rimelig, mens en frist på mere end 2 år måtte anses for at være for lang (præmis 75-78).

Henvisning til: Alpha Steel mod Kommissionen, a.st., præmis 12; Consorzio Cooperative d'Abruzzo mod Kommissionen, a.st., præmis 15 og 16.

Under de foreliggende omstændigheder måtte den frist, inden for hvilken den sagsøgte institution havde handlet for at tilbagekalde afgørelsen af 18. oktober 1994, anses for rimelig (præmis 80).

Konklusion:

Kommissionen for De Europæiske Fællesskaber frifindes.