DA Den Europæiske Unions Tidende C 340/6

Appel iværksat den 11. august 2011 af Total SA og Elf Aquitaine SA til prøvelse af dom afsagt af Retten (Fjerde Afdeling) den 7. juni 2011 i sag T-206/06, Total og Elf Aquitaine mod Kommissionen

(Sag C-421/11 P)

2011/C 340/11

Processprog: fransk

Parter

Appellanter: Total SA og Elf Aquitaine SA (ved avocats E. Morgan de Rivery og A. Noël-Baron)

Den anden part i appelsagen: Europa-Kommissionen

Appellanterne har nedlagt følgende påstande

— Principalt: — Ophævelse af Rettens dom af 7. juni 2011 i sag T-206/06, Total og Elf Aquitaine mod Kommissionen i henhold til artikel 256 TEUF og artikel 56 i protokol nr. 3 vedrørende statutten for Den Europæiske Unions Domstol. — De for Retten nedlagte påstande tages til følge. — Følgelig annulleres artikel 1, litra c) og d), artikel 2, litra b), artikel 3 og 4, i Kommissionens beslutning K(2006) 2098 endelig af 31. maj 2006.

— Subsidiært ændres på grundlag af artikel 261 TEUF bøderne, der er pålagt Elf Aquitaine og Total til solidarisk hæftelse i henhold til artikel 2, litra b), i Kommissionens beslutning nr. K(2006) 2098 endelig af 31. maj 2006, som led i den fulde prøvelsesret som følge af de objektive mangler i begrundelsen og i argumentationen i Rettens dom (især Rettens behandling af afskrækkelsesfaktoren) af 7. juni 2001, sag T-206/06, Total og Elf Aquitaine mod Kommissionen, og de samlede og solidariske bøder nedsættes til 75 562 500 EUR for Elf Aquitaine og 58 500 000 for Total.

— Mere subsidiært ændres på grundlag af artikel 261 TEUF bøderne, der er pålagt Elf Aquitaine og Total til solidarisk hæftelse i henhold til artikel 2, litra b), i Kommissionens beslutning nr. K(2006) 2098 endelig af 31. maj 2006, som led i den fulde prøvelsesret som følge af de objektive mangler i begrundelsen og i argumentationen i Rettens dom, i et forhold som Domstolen finder passende.

— Mest subsidiært fritages Elf Aquitaine og Total for at betale de morarenter, som måtte være påløbet fra tidspunktet for Kommissionens beslutning nr. K(2006) 2098 endelig af 31. maj 2006 og indtil tidspunktet for afsigelsen af dommen i sag T-217/06, Arkema.

— Under alle omstændigheder tilpligtes Europa-Kommissionen at betale sagens omkostninger, herunder Elf Aquitaines og Totals omkostninger for Retten.

Anbringender og væsentligste argumenter

Appellanterne har til støtte for appellen fremsat seks principale anbringender og tre subsidiære anbringender.

Med det første anbringende har Total SA og Elf Aquitaine SA gjort gældende, at Retten har tilsidesat artikel 5 TEU, idet den har godkendt princippet om moderselskabers automatiske ansvar, der blev anvendt af Kommissionen i det foreliggende tilfælde, og som er begrundet med begrebet virksomhed som omhandlet i artikel 101 TEUF. En sådan tilgang er uforenelig med principperne om tilregnelse og subsidiaritet (første led) og proportionalitet (andet led).

Med det andet anbringende har appellanterne gjort gældende, at der er sket en åbenbart fejlagtig fortolkning af national ret og af begrebet virksomhed, idet Retten har tillagt princippet om en juridisk persons selvstændighed en ukorrekt retlig værdi.

Med det tredje anbringende har appellanterne nærmere bestemt gjort gældende, at Retten forsætligt har afvist at drage konsekvenserne af de strafferetlige sanktioner inden for konkurrenceretten og de nye forpligtelser, der følger af Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. Retten har således anvendt begrebet virksomhed i EU-retten uberettiget og fejlagtigt, hvilket er i strid med formodningen om selvstændighed, der underbygger den nationale selskabsret og de strafferetlige sanktioner inden for konkurrenceretten. Appellanterne har i øvrigt gjort gældende, at Retten af egen drift burde have rejst spørgsmålet om, hvorvidt det nuværende system for den administrative procedure ved Kommissionen er ulovligt.

Med det fjerde anbringende har appellanterne påberåbt sig en tilsidesættelse af retten til forsvar som følge af en urigtig fortolkning af rimelighedsprincippet og princippet om processuel ligestilling. Retten har således godkendt Kommissionens anvendelse af en probatio diabolica og har begået en fejl, idet den har fastslået, at et datterselskabs uafhængighed skal vurderes generelt i forhold til dets kapitalforbindelse til moderselskabet, hvor det burde vurderes i forhold til en adfærd på et bestemt marked.

Med det femte anbringende har appellanterne påberåbt sig en tilsidesættelse af begrundelsespligten, idet Retten kort har fastslået, at Kommissionen har afvist appellanternes argumentation uden at foretage nogen som helst undersøgelse af de af appellanterne påberåbte argumenter (første led). Appellanterne har ydermere påberåbt sig retlige fejl i forhold til det krav om begrundelse, der påhviler Kommissionen (andet led), og foreholder Retten at have erstattet sin egen begrundelse med Kommissionens begrundelse (tredje led).

Med det sjette anbringende har appellanterne gjort gældende, at der er sket en tilsidesættelse af princippet om god forvaltningsskik i det omfang den bøde, appellanterne, moderselskaberne, er blevet pålagt, er større end den bøde, som Arkema, datterselskabet, der er ansvarlig for overtrædelsen, er blevet pålagt.

Med det syvende anbringende har appellanterne gjort gældende, at Retten har begået flere retlige fejl ved anvendelsen af en multiplikationsfaktor på tre under henvisning til bødens afskrækkende virkning. Retten har således tilsidesat retningslinjerne fra 1998 om beregning af bøder (første led) og princippet om udeleligheden af bødens grundbeløb (andet led).

Med det ottende anbringende har appellanterne nedlagt påstand om nedsættelse af de bøder, som de er blevet pålagt.

Med det niende og sidste anbringende har appellanterne nedlagt påstand om annullation af de morarenter, som Kommissionen har krævet ved gennemførelsen af den anfægtede beslutning og den appellerede dom.